Aratika

Aratika (iný názov Carlshoff Island) je malý atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu vo Francúzskej Polynézii.

Nachádza sa v západnej časti súostrovia a jeho najbližšími susedmi sú atoly Kauehi (necelých  na juhovýchod), komunitný atol Fakarava ( na juh) a na juhozápad, približne , atol Toau. Rovnakým smerom je aj centrálny ostrov Francúzskej Polynézie Tahiti, vzdialený .

Geografia atolu 
Atol na dĺžku nepresahuje  a na šírku má . Lagúna má celkovú rozlohu , pričom na mnohých miestach sa dno dvíha v podobe koralových hláv a plošín, siahajúcich z dna až tesne k hladine. Voda sa do a z lagúny z okolitého oceánu dostáva ponad útes zo všetkých strán okrem severu, ktorý tvorí takmer súvislý pás súše s vegetáciou, dlhý .

Do lagúny vedú dva úzke prieplavy, Tamaketa a Fainukea. Sú určené len pre menšie lode, ale v dôsledku silných miestnych prúdov, zložitosti navigácie a pretože prakticky po celej lagúne sú rozmiestnené perlové farmy, sa vstup do vôd atolu odporúča len za prítomnosti skúsených domorodých obyvateľov alebo lodivodov, ktorí poznajú miestne pomery a podmienky.

Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, ponorenej iba tesne pod hladinou mora. Sopka z oceánskeho dna na výšku meria  a jej vek sa odhaduje na 56,1 až 58,9 mil. rokov.

Dejiny 
Pravdepodobne prvý Európan, ktorý atol zazrel, bol v roku 1769 James Cook.
Nepotvrdený údaj návštevy atolu Jakobom Roggeveenom v roku 1722 je uvedený na .

Podľa iných zdrojov to bol v marci 1824 Otto von Kotzebue.

Ďalším sa stal 2. októbra 1831 francúzsky objaviteľ Jules Dumont d’Urville. Na atol sa vrátil aj v septembri 1838. Následne atol navštívil, a to dokonca až trikrát, Charles Wilkes. 3. septembra 1839, 15. decembra 1840 a 18. januára 1841. Ten mu dal názov „Carlshoff“.

Demografia 
V 19. storočí, keď sa Aratika stal francúzskym územím, mal asi 30 obyvateľov.

Súčasnosť 
Väčšina populácie atolu žije v severovýchodnej oblasti niekoľkých motu neďaleko prieplavu Fainukea. Najväčším motu je 400 metrov dlhý a 180 metrov široký Paparara, kde bola do roku 1906 starobylá osada. Tá však bola spolu s osadou Oruna v tomto roku zničená cyklónom.

Obyvatelia sa živia rybolovom, produkciou kopry, kvetov Tiaré (Gardenia taitensis) a perál. Práve tá zaznamenala v posledných rokoch významný rast a spôsobila, že pri novovznikajúcej osade Nukumaru na severnom páse súše bolo v roku 2000 postavené moderné letisko s asfaltovou dráhou, dlhou . Staršia, už prakticky nefunkčná, perlová farma je situovaná na južnom cípe atolu. Fungovala najmä medzi rokmi 1980 až 2005 a jej súčasťou je aj staršie letisko s nespevnenou dráhou, dlhou .

Perlovú farmu vlastní tahiťanka Dora Fourcade, ktorá v roku 1978 spolu s bratom stratila rodičov. Investovala všetky peniaze z dedičstva do malej perlovej farmy. Risk sa vyplatil a Dora je dnes majiteľkou jednej z najväčších perlových spoločností vo Francúzskej Polynézii „Pacific Perles“.

Atol je zároveň súčasťou „biosférickej rezervácie“ podľa programu UNESCO MAB (Človek a biosféra). Znamená to, že pre dané územie platia zvláštne predpisy, ktorými sa riadi prístup na atol a využívanie jeho zdrojov.

Administratívne a geografické členenie 
Geograficky patrí atol Aratika k najväčšiemu zoskupeniu ostrovov v Tuamotu, Ostrovom Raeffsky. Tie zahŕňajú ešte aj atoly Anaa, Faaite, Tahanea, Motutunga, Takume, Raroia, Taenga, Nihiru, Makemo, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Marutea Nord, Haraiki, Katiu, Kauehi, Taiaro a Raraka.

Administratívne je atol súčasťou komunity Fakarava, kde patria ešte atoly Kauehi, Niau, Raraka, Taiaro a Toau.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam letísk vo Francúzskej Polynézii

Externé odkazy 
Zoznam pôvodných názvov ostrovov Puamotu
 Aratika na tahitiheritage.pf

Zdroje 
 Tahiti Heritage
 National Geospatial-Intelligence Agency, navigačná príručka „Pacific Islands“
 

Atoly Tichého oceánu