Širacuju (trieda lodí)

Trieda Širacuju () pozostávala z desiatich „torpédoborcov prvej triedy“ (一等駆逐艦 ittó kučikukan) imperiálneho loďstva, postavených v rokoch 1933 až 1937. Jednotky triedy Širacuju svojim dizajnom nadviazali na predchádzajúcu triedu Hacuharu, konkrétne na jej podtriedu Ariake.

Všetkých desať postavených jednotiek bolo potopených počas bojov v Pacifiku. Päť z nich padlo za obeť ponorkám, tri boli potopené pri stretoch s hladinovými jednotkami protivníka, jeden potopili bombardéry USAAF a jeden sa potopil po kolízii.

Pozadie vzniku 
Podľa „doplňovacieho programu pomocných plavidiel z roku 1931“ (známejšieho ako „1. doplňovací program“ ~ 第一次補充計画 ~ Dai–iči–dži hodžú keikaku, či neoficiálne „program prvého kruhu“ ~ マル1計画 ~ Maru iči keikaku) malo byť postavených dvanásť torpédoborcov triedy Hacuharu (projekt F-45). Triedu Hacuharu ale sprevádzali problémy so stabilitou, ktoré si vyžiadali prepracovanie plánov rozostavaných a prestavby už existujúcich jednotiek. Dňa 15. decembra 1933 preto bolo rozhodnuté, že z triedy Hacuharu bude vyčlenená trieda Ariake. V rámci plánu rozvoja loďstva na fiškálny rok 1933 potom malo byť postavených päť torpédoborcov novej a modifikovanej triedy Ariake: Ariake, Júgure, Širacuju, Šigure a Murasame. Dňa 19. novembra 1934 bolo rozhodnuté o začlenení prvých dvoch jednotiek triedy Ariake späť do triedy Hacuharu, zatiaľ čo zostávajúcich šesť rozostavaných (Širacuju, Šigure, Murasame a Júdači) či len plánovaných (Samidare a Harusame) jednotiek bolo preklasifikovaných na triedu Širacuju. Tie boli stavané podľa projektu F-45D.

Podľa „programu druhého kruhu“ (マル2計画 ~ Maru ni keikaku) z roku 1934 mala k prvej sérii šiestich jednotiek pribudnúť ešte druhá, mierne modifikovaná, série štyroch torpédoborcov (Jamakaze, Kawakaze, Umikaze a Suzukaze), na ktorú potom nadviazala desaťkusová trieda Asašio.

Konštrukcia 
Jednotky triedy Širacuju vychádzali z podtriedy Ariake predchádzajúcej triedy Hacuharu. Vizuálne sa odlišovali tvarom mostíku a inštaláciou štvorhlavňových torpédometov.

Pohon 
Pohonná sústava bola prevzatá z predchádzajúcej triedy Hacuharu. Pozostávala z dvoch zostáv parných turbín Kanpon o výkonu po 21 000 kW (15 445,5 kW) a troch vodotrubných kotlov Ro-gó Kanpon šiki s predhrievačmi vzduchu a prehrievačmi pary.

Výzbroj 
Širacuju niesli dva zakrytované otočné štvorhlavňové torpédomety typu 92 model 2, ktoré boli montované namiesto trojhlavňových typu 90 model 2 z triedy Hacuharu. Predný torpédomet (ktorý bol umiestnený medzi oboma komínmi) a zadný komín boli umiestnené v osi plavidiel. To bolo dosiahnuté rozdelením zásobníku rezervných torpéd pre predný torpédomet na dva menšie po dvoch torpédach umiestnených po oboch stranách zadného komínu.

127mm kanóny modelu 1914 boli lafetované v dvojhlavňových vežiach modelu C, po jednej na prove a korme. Veže umožňovali eleváciu až 55°. Jednohlavňová veža modelu B s piatym 127mm kanónom sa nachádzala vzadu pred dvojhlavňovou vežou.

Neskoršie modifikácie 

Počas vojny bola posilňovaná protilietadlová výzbroj a došlo aj k montáži radarov na prežívajúcich jednotkách. Rovnako došlo k redukcii nesených náhradných torpéd. V rokoch 1942 až 1943 bola odstránená jednohlavňová 127mm veža v zadnej časti lode a nahradená za trojhlavňový komplet 25mm kanónov typu 96. Boli montováné ďalšie 25mm kanóny v jedno–, dvoj– a trojhlavňovom usporiadaní, ktoré dopĺňali 13,2mm guľomety typu 93.

V neskoršej fáze vojny (približne od roku 1943 alebo 1944) lode niesli metrový prehľadový radar 13 Gó na sledovanie vzdušných cieľov a centimetrový prehľadový radar 22 Gó proti vzdušným a hladinovým cieľom.

Jednotky triedy Širacuju

Iné projekty

Literatúra 
 図解 日本の駆逐艦 (Mechanism of Japanese Destroyers). [s.l.] : 光人社, 1999. (図解・軍艦シリーズ; sv. 4.)
 駆逐艦 初春型・白露型・朝潮型・陽炎型・夕雲型・島風. [s.l.] : 光人社, 1997. (日本海軍艦艇写真集)

Zdroj