Nikolaj Nikolajevič Krestinskij

Nikolaj Nikolajevič Krestinskij (rusky Никола́й Никола́евич Крести́нский; * 13. október 1883, Mahiľov – † 15. marec 1938, Moskva) bol sovietsky boľševický revolucionár, diplomat a politik, ktorý pôsobil ako tajomník Komunistickej strany Sovietskeho zväzu. Bol popravený počas veľkého teroru.

Životopis 
Krestinskij sa narodil v meste Mahiľov, v dnešnej Mahiľovskej oblasti v Bielorusku v rodine učiteľa. Jeho rodina bola ukrajinská, vzdelanie získal na gymnáziu vo Vilne (Vilnius) a právo študoval na Petrohradskej univerzite. Po ukončení štúdia v roku 1907 pracoval desať rokov ako advokát a advokátsky koncipient.

Vzostup 
Krestinskij sa po nástupe na univerzitu zradikalizoval a v roku 1903 vstúpil do Ruskej sociálnodemokratickej robotníckej strany vo Vilniuse. Od roku 1905 podporoval jej boľševickú frakciu, ktorú viedol Vladimír Lenin. V roku 1904 bol zatknutý vo Vilne a potom opäť v Petrohrade vo februári 1905, ale v oboch prípadoch bol prepustený na slobodu až do súdneho procesu. Počas revolúcie v roku 1905 bol opäť dvakrát zatknutý, ale prepustený na základe amnestie. Celkovo bol zatknutý deväťkrát. Po vypuknutí vojny v roku 1914 bol deportovaný na Ural.

Po februárovej revolúcii, ktorá zvrhla monarchiu v Rusku, bol Krestinskij predsedom Jekaterinburského a Uralského výboru boľševickej strany a v júli 1917 bol zvolený za člena Ústredného výboru. Po októbrovej revolúcii sa presťahoval do Petrohradu ako zástupca šéfa štátnej banky. V auguste 1918 – 1921 bol ľudovým komisárom pre financie.

V januári 1918, počas sporu o to, či podpísať Brestlitovskú dohodu, ktorá mala Rusko vyviesť z vojny, bol Krestinskij jedným z dvoch členov Ústredného výboru, ktorí hlasovali za odmietnutie zmluvy a vedenie „revolučnej vojny" s Nemeckom, ale v marci 1918, aby sa vyhol rozkolu s Leninom, ukončil svoj odpor.

V marci 1921, po predčasnej smrti Jakova Sverdlova, Krestinskij dostal náhle povýšenie na post tajomníka Ústredného výboru. Bol zvolený aj za člena pôvodného päťčlenného Politbyra a prvého Orgbyra. Spočiatku bol jediným tajomníkom Ústredného výboru.

Pád 
Krestinskij ako funkcionár zodpovedný za stranícke nominácie zaujal voči nespokojencom zmierlivý postoj, za čo ho otvorene napadol Grigorij Zinoviev, ktorého podporil Josif Stalin a ďalší, ktorí neskôr vytvorili stalinistickú frakciu v strane. V tom istom čase bol z rovnakej strany napadnutý Lev Trockij v spore o úlohu odborov, v ktorom Krestinskij podporil Trockého proti Leninovi. Na konci X. zjazdu strany bol v apríli 1921 odvolaný z funkcie zodpovedného tajomníka strany a nahradený Vjačeslavom Molotovom (a o rok neskôr Stalinom) a odstránený z Politbyra, Orgbyra a Ústredného výboru.

Počas boja o moc, ktorý nasledoval po Leninovej smrti, Krestinskij podporoval Trockého a ľavicovú opozíciu. S Trockým strávil hodiny diskusiou o situácii v Sovietskom zväze, keď Trockij navštívil Berlín inkognito asi na šesť týždňov v apríli a máji 1926. Krestinskij mu povedal, že Stalin je „zlý človek so žltými očami".

Ale 27. novembra 1927 napísal Trockému, že už nesúhlasí s programom ľavicovej opozície. V apríli 1928 sa verejne zriekol opozície a vyhlásil, že nikdy nebol jej aktívnym členom, čím sa stal jedným z prvých trockistov, ktorí kapitulovali pred Stalinom.

Diplomatická kariéra 
Krestinskij bol v rokoch 1921 až 1930 sovietskym veľvyslancom v Nemecku. V tejto funkcii vyjednal prvú obchodnú dohodu s Maďarskom v roku 1925 a nemecko-sovietsku zmluvu z roku 1926. V roku 1930 bol odvolaný do Moskvy a vymenovaný za zástupcu ľudového komisára zahraničných vecí namiesto Maxima Litvinova, ktorý bol povýšený na ľudového komisára. Táto funkcia bola dôležitá a citlivá vzhľadom na vtedajšie kľúčové a chúlostivé vzťahy sovietskeho Ruska s Nemeckom, ale nebola taká dôležitá ako jeho predchádzajúce funkcie.

Ukážkový proces a smrť 
V marci 1937, na začiatku veľkej čistky, bol Krestinskij náhle preložený na post zástupcu ľudového komisára spravodlivosti ZSSR. Vo väzení ho zbili do bezvedomia a podľa lekára, ktorý pracoval vo väznici Lefortovo, ho bili tak, že na chrbte nemal žiadnu časť, ktorá by nebola sfarbená modrinami. 12. marca 1938 ho po vynútenom „priznaní" postavili pred súd (v rámci „procesu s dvadsaťjednotkou"). Zatiaľ čo takmer všetci ostatní obžalovaní počas moskovského procesu priznali svoju vinu, Krestinskij v prvý deň procesu, 2. marca, povedal predsedajúcemu sudcovi Vasilijovi Ulrichovi, že sa necíti byť vinný. 

Krestinskij bol odsúdený na trest smrti a 15. marca 1938 popravený.

Krestinského židovská manželka Vera (rodená Jugenburgová), ktorá pracovala ako lekárka, bola vo februári 1938 zatknutá, obvinená z toho, že je manželkou „zradcu vlasti", a odsúdená na 10 rokov väzenia. Ich 19-ročná dcéra Natália, študentka lekárskeho inštitútu v Moskve, bola v júni 1939 zatknutá a na tri roky vyhostená do Krasnojarsku. V roku 1956 bola rehabilitovaná.

Počas destalinizačného programu Nikitu Chruščova bol čiastočne očistený, keď 27. októbra 1963 denník Izvestija priniesol článok bývalého sovietskeho veľvyslanca vo Veľkej Británii Ivana Majského, v ktorom Krestinského chválil ako „diplomata leninskej školy". Počas reforiem perestrojky Michaila Gorbačova bol zbavený všetkých obvinení.

Iné projekty

Zdroj 

Starí boľševici
Ruskí politici
Sovietski diplomati
Popravení politici