Paul Watzlawick

Paul Watzlawick (* 25. júl 1921, Villach, Rakúsko† 31. marec 2007, v) bol americký psychológ, psychoterapeut a filozof. 

Narodil sa v meste Villach v Rakúsku. Watzlawick žil a pracoval v Palo Alto v Kalifornii. Zomrel vo veku 85 rokov a svoje telo daroval na vedecké účely.

Štúdium 
Strednú školu skončil v roku 1939. Na univerzite v Benátkach získal doktorát v odbore filozofia v roku 1949. Ďalej v roku 1954 vyštudoval na Univerzite Carla Junga v Zürichu a získal titul z analytickej psychoterapie. V roku 1957 pokračoval v jeho výskumnej kariére na Univerzite v El Salvatore. Paul Watzlawick bol jednou z najvplyvnejších a renomovaných postáv Mental Research Institute v Palo Alte odkiaľ sa terapeutický smer, ktorý prezentoval, označuje ako paloaltská škola.

Práca 
V roku 960 ho pozval Donald deAvila Jackson robiť výskum v Mental Research Institute. V roku 1967 začal učiť psychiatriu na univerzite v Stanforde. Pokračoval v šľapajach Gregoryho Batesona a predstavil teóriu schizofrénie ako „dvojitej väzby“, ktorá popisuje stav, keď je človek uväznený vo vzájomne sa vylučujúcich očakávaniach, resp. v dvoch svetoch. Jeho ďalšia práca (1967) Pragmatics of Human Communication bola založená na Batesonovej teórii. Touto prácou urobil nezmazateľnú stopu v práci o teórii komunikácie. Vytvoril aj veľa ďalších vedeckých prínosov akými sú radikálny konštruktivizmus, teória komunikácie a tiež rodinná terapia. Jeho výskumy mali veľký vplyv na prácu Friedemanna Schulza von Thun. Vytvoril 5 základných axiómov teórie ľudskej komunikácie.

5 axiómov komunikácie 
Paul Watzlawick definoval 5 základných axiómov ľudskej komunikácie, ktoré vysvetľujú ľudskú komunikáciu a jej paradoxy.
 Človek nemôže nekomunikovať
 Ľudia komunikujú aj digitálne aj analogicky
 Komunikácia = obsah + vzťah
 Povaha vzťahu závisí od toho, ako obe strany prerušujú komunikačné poradie
 Všetka komunikácia je buď symetrická, alebo doplnková

1. Človek nemôže nekomunikovať - je nemožné nekomunikovať, pretože už len každé správanie človeka je istým spôsobom komunikácia s ľuďmi a vonkajším okolím. Čiže komunikácia neznamená len vyjadrovanie sa slovami, ale aj správaním. Aj keď človek nerobí nič, tak komunikuje prostredníctvom neverbálnej komunikácie.

Príklad: Príkladom môže byť človek čakajúci v čakárni u lekára. Jeho zrak smeruje celý čas na podlahu. Už aj táto Neverbálna komunikácia (jeho výraz tváre, postoj) je istým spôsobom komunikácia. Daná osoba tým hovorí, že nechce s nikým komunikovať.

2. Ľudia komunikujú aj digitálne aj analogicky - analogická komunikácia reprezentuje veci podľa ich podoby, obrazu. Neverbálna komunikácia je podľa Watzlawicka analogická, pretože vidíme mimiku, gestá, postoje, ... Digitálna komunikácia reprezentuje veci podľa ich názvu. Jazyk je považovaný za digitálny.

3. Komunikácia = obsah + vzťah - obsah je „čo“ bolo vlastne povedané a vzťah je „ako“ to bolo povedané. Obsah a vzťah spolu úzko súvisia. Jednoduchý príklad je: ak sú obsahom počítačové dáta, tak vzťahom je počítačový program.

4. Povaha vzťahu závisí od toho, ako obe strany prerušujú komunikačné poradie - táto axióma hovorí o tom, ako každá osoba vníma alebo prerušuje komunikačné poradie. Príkladom môže byť rozhovor so spolubývajúcim. Ste nahnevaný na svojho spolubývajúceho, ale rozprávate sa s ním úplne bežne, nedáte najavo svoj hnev. Následne pri ďalšom rozhovore ste voči nemu chladný. Spolubývajúci tak vycíti, že ste sa naňho nahnevali. Vy ste svoj hnev, svoje pocity počas rozhovoru prerušili, a tak si spolubývajúci myslí, že ste sa nahnevali ešte len teraz a pritom vy ste nahnevaný už dlhšie.

5. Všetka komunikácia je buď symetrická, alebo doplnková - symetrická komunikácia je komunikácia založená na vyrovnanom výkone a doplnková komunikácia je založená na odlišnostiach vo výkone. Zdravý vzťah by mal obsahovať oboje. Príliš veľa z jedného druhu môže viesť ku konfliktom vo vzťahu.

Publikácie 
Watzlawick napísal 22 kníh, ktoré boli preložené do 80 jazykov pre akademických i bežných čitateľov. Napísal tiež viac ako 150 vedeckých článkov. Knihy, ktoré napísal alebo na nich spolupracoval:
Anthropology of Human Communication, 1964
Pragmatics of Human Communication, 1967
Change: Principals of Problem Formation and Problem Resolution (with John Weakland and Richard Fisch), 1974
How Real Is Real?, 1976
The Language of Change, 1977
Gebrauchsanweisung für Amerika, 1978
The Situation Is Hopeless, But Not Serious: The Pursuit of Unhappiness, 1983
The Invented Reality: How Do We Know What We Believe We Know? (Contributions to Constructivism), 1984
Ultra-Solutions, or, How to Fail Most Successfully, 1988
The Interactional View: studies at the Mental Research Institute, Palo Alto, 1965-1974, 1977
Munchausen's Pigtail and other Essays, 1990

Paul Watzlawick a John H. Weakland spolu publikovali „The interactional View: studies at the Mental Research Institute, Palo Alto, 1965-1974.“

Referencie 

Filozofi USA
Psychológovia USA
Osobnosti USA rakúskeho pôvodu
Naturalizované osobnosti USA
Vyučujúci na Stanford University