Midas

Midas () bolo meno kráľa vo Frýgii, s ktorým sa spájalo viacero mýtov, ako aj meno dvoch neskorších členov frýgickej kráľovskej rodiny.

Najslávnejší kráľ Midas je postava z gréckej mytológie, ktorá je známa pre svoju schopnosť premeniť všetko, čoho sa dotkne na zlato. Táto schopnosť sa nazývala aj zlatý dotyk alebo Midasov dotyk. Legendy rozprávané o Midasovi a jeho otcovi Gordiasovi, ktorý sa zaslúžil o založenie frýgického hlavného mesta Gordion a zviazanie gordického uzla, naznačujú, že sa verilo, že žili niekedy v 2. tisícročí pred Kr., dávno pred trójskou vojnou. Homér však nespomína Midasa ani Gordiasa, ale namiesto toho spomína dvoch ďalších frýgickych kráľov, Mygdóna a Otrea.

Frýgické mesto Midaeion bolo pravdepodobne pomenované po ňom a pravdepodobne ide o tiež o Midasa, ktorý podľa Pausania založil  mesto Ankyra (Άγκυρα – dnes známe ako Ankara).

Ďalší kráľ Midas vládol Frýgii koncom 8. storočia pred Kristom. Väčšina historikov verí, že tento Midas je tá istá osoba ako Mita, nazývaný v asýrskych textoch kráľom Muškov, ktorý v tom istom období bojoval s Asýriou a jej anatolskými provinciami. O treťom Midasovi uviedol Hérodotos, že bol členom kráľovského domu Frýgie v 6. storočí pred Kristom.

Mytologický Midas 

O najstaršom kráľovi Midasovi existuje veľa legiend, ktoré si často aj protirečia. V jednej bol Midas kráľom Pessinusu, mesta vo Frýgií a ktorého si ako dieťa adoptovali kráľ Gordias a Kybelé, bohyňa, ktorej bol manželkou a ktorá (podľa niektorých údajov) bola bohyňou-matkou samotného Midasa. Podľa niektorých zdrojov Midas vyrastal v macedónskom Bermione. V tráckej Mygdónii  Hérodotos hovoril o divokej ružovej záhrade na úpätí hory Bermion ako o „záhrade Midasa, syna Gordiasa, kde ruže rastú samy od seba, každá nesie šesťdesiat kvetov a mimoriadne vonia“. Hérodotos v inom zdroji uvádza, že Frýgovia v staroveku žili v Európe, kde boli známi ako Brygovia a existencia záhrady naznačuje, že Hérodotos veril, že Midas žil pred frýgickou migráciou do Anatólie.

Podľa niektorých zdrojov mal Midas syna Lityersa, démonického kosca ľudí, ale v niektorých variáciách mýtu mal namiesto toho dcéru Zoë, ktorej meno znamená „život“. Podľa iných zdrojov mal syna menom Anchouros.

Arriános uvádza alternatívny príbeh o pôvode a živote Midasa. Podľa neho bol Midas synom Gordiosa, chudobného roľníka a telmissianskej panny prorockej rasy. Keď Midas vyrástol na pekného a udatného muža, Frýgov prenasledovali občianske nezhody a po porade s orákulom im povedali, že voz im privezie kráľa, ktorý ukončí ich nezhody. Kým sa ešte radili, prišiel Midas so svojím otcom a matkou a zastavili sa pri zhromaždení a voze. Porovnajúc vešteckú odpoveď s touto udalosťou sa rozhodli, že toto je osoba, o ktorej im boh povedal, že voz privezie. Preto ustanovili Midasa za kráľa a on ukončil ich spory a zasvätil otcov voz v citadele ako poďakovanie Diovi. Okrem toho bolo o voze aktuálne aj toto porekadlo, že ktokoľvek mohol uvoľniť povraz jarma tohto voza, bol predurčený získať vládu nad Áziou. Ten niekto mal byť Alexander Veľký. V iných verziách legendy to bol Midasov otec Gordias, ktorý pokorne prišiel na vozíku a urobil gordický uzol.

Hérodotos povedal, že „Midasov, syn Gordia“ obetoval veštkyni Pýtií v Delfách kráľovský trón, „z ktorého vynášal súdy“, ktoré „stálo za to vidieť“, a že tento Midas bol jediným cudzincom, ktorý obetoval Delfy pred Gygesom z Lýdie. Historický Midas z 8. storočia pred Kristom a Gýgés z Lýdie sa považujú za súčasníkov, takže sa zdá byť najpravdepodobnejšie, že Hérodotos veril, že trón daroval skorší legendárny kráľ Midas. Niektorí historici sa však domnievajú, že tento trón daroval neskorší historický kráľ Midas, pradedo Alyattesa z Lýdie, ktorý bol tiež označovaný ako Midas po nahromadení obrovského bohatstva z vynájdenia zdaniteľného razenia mincí pomocou elektra pochádzajúceho zo známej rieky Paktolos.

Zlatý dotyk 
Jedného dňa, ako hovorí Ovidius v Metamorphoses XI, Dionýzos zistil, že jeho starý učiteľ a pestún, satyr Silénos, je nezvestný. Starý satyr pil víno a opitý putoval preč, aby ho našli nejakí frýgicki roľníci, ktorí ho odniesli k svojmu kráľovi Midasovi (prípadne Silénos omdlel v Midasovej ružovej záhrade). Midas ho spoznal a správal sa k nemu pohostinne, desať dní a nocí ho slušne zabával, zatiaľ čo Silénos potešil Midasa a jeho priateľov príbehmi a piesňami. Na jedenásty deň vzal Siléna späť k Dionýzovi do Lýdie. Dionýzos ponúkol Midasovi za jeho veľkorysosť akúkoľvek odmenu, ktorú si želá. Midas požiadal, aby čokoľvek, čoho by sa dotkol, bolo premenené na zlato.

Midas sa tešil zo svojej novej sily, ktorú sa ponáhľal vyskúšať. Dotkol sa dubovej vetvičky a kameňa; obe sa zmenili na zlato. Od radosti, hneď ako prišiel domov, sa dotkol každej ruže v ružovej záhrade a všetko sa zmenilo na zlato. Sluhom prikázal, aby na stôl pripravili hostinu. Keď zistil, že aj jedlo a pitie sa v jeho rukách zmenilo na zlato, oľutoval svoje želanie a preklial ho. Claudian vo svojom In Rufinum uvádza: „Tak Midas, kráľ Lýdie, sa najprv nafúkol pýchou, keď zistil, že všetko, čoho sa dotkne, dokáže premeniť na zlato; ale keď videl, že jeho jedlo stuhne a jeho nápoj stuhne na zlatý ľad, potom pochopil. že tento dar bol skazou a vo svojej nenávisti k zlatu preklial svoju modlitbu.“

Vo verzii, ktorú napísal Nathaniel Hawthorne v knihe A Wonder-Book for Girls and Boys (1852), k nemu prišla Midasova dcéra, rozrušená kvôli ružiam, ktoré stratili vôňu a stvrdli, a keď sa načiahol, aby ju utešil, zistil že keď sa dotkol svojej dcéry, aj ona sa zmenila na zlato. Midas teda už nenávidel dar, po ktorom túžil. Modlil sa k Dionýzovi a prosil o oslobodenie od hladu. Dionýz vypočul jeho modlitbu a súhlasil; povedal Midasovi, aby sa umyl v rieke Pactolus. Potom všetko, čo by vložil do rieky by sa zmenilo naspäť.

Midas tak urobil, a po dotyku vody sila dotyku vtiekla do rieky a riečne piesky sa zmenili na zlato. To vysvetľovalo, prečo bola rieka Paktolos taká bohatá na zlato a elektrum, a bohatstvo dynastie Alyattes z Lýdie.  Zlato možno nebolo jediným kovovým zdrojom Midasovho bohatstva: „Kráľ Midas, Frýgčan, syn Kybelé, prvýkrát objavil čierne a biele olovo“, tvrdil Hyginus. 

Podľa Aristotela však legenda tvrdila, že Midas nakoniec zomrel od hladu v dôsledku svojej „márnej modlitby“ za zlatý dotyk, pričom kliatba nebola nikdy zrušená.

Oslie uši 
Midas, ktorý teraz nenávidí bohatstvo a nádheru, sa presťahoval sa preč z mesta a stal sa ctiteľom Pana, boha polí a satyrov. Rímski mytografi tvrdili, že jeho učiteľom hudby bol Orfeus.

Raz mal Pan tú drzosť porovnať svoje hudobné schopnosti s hudbou Apolóna a vyzval Apolóna na skúšku zručnosti. Za rozhodcu bol zvolený horský boh Tmólos. Pan fúkal na svoje píšťaly a svojou rustikálnou melódiou priniesol veľké zadosťučinenie sebe aj svojmu vernému nasledovníkovi Midasovi, ktorý sa tu náhodou nachádzal. Potom Apolón udrel na struny svojej lýry. Tmólos okamžite prisúdil víťazstvo Apolónovi a všetci okrem jedného súhlasili s rozsudkom. Bol to práve Midas, ktorý nesúhlasil a spochybnil spravodlivosť ocenenia. Apolón už nebude trpieť tak skazeným párom uší a povedal: „Musí mať uši osla!“, čo spôsobilo, že Midasove uši sa stali ušiami somára. Mýtus ilustrujú dva obrazy, „Apolón a Marsyas“ od Palmy il Giovane (1544 – 1628), jeden zobrazuje scénu pred a jeden po treste. Midas bol z tohto nešťastia urazený. Pokúšal sa skryť svoje nešťastie pod bohatým turbanom alebo čelenkou, ale jeho holič to tajomstvo poznal, a tak mu Midas povedal, aby ho nespomínal. Holič však nedokázal udržať tajomstvo. Vyšiel na lúku, vykopal do zeme jamu, zašepkal do nej príbeh a potom jamu zakryl. Zo zakrytej diery sa neskôr vynorila hrubá trstina a začala šepkať príbeh hovoriac a opakujúc: „Kráľ Midas má uši osla“. Niektoré zdroje  uvádzajú, že Midas sa zabil vypitím krvi vola.

Sarah Morrisová uviedla, že oslie uši boli kráľovským atribútom doby bronzovej, ktorú niesol kráľ Tarkasnawa (grécky Tarkondemos) z Miry, na pečati zapísanej do chetitského klinového písma aj luwijských hieroglyfov. V tejto súvislosti by sa pre Grékov objavil mýtus, ktorý by ospravedlnil exotický prívlastok.

Príbehy zo súťaží s Apolónom s Panom a Marsyasom boli veľmi často zamieňané, takže Tizianov „Let Marsyasa“ obsahuje postavu Midasa (ktorý môže byť autoportrét), hoci jeho uši sa zdajú normálne.

Podobné mýty v iných kultúrach 
V predislamskej legende o Strednej Ázii mal kráľ Osunov z povodia Jeniseja oslie uši. Skryl by ich a prikázal zavraždiť každého zo svojich holičov, aby skryl svoje tajomstvo. Posledný holič spomedzi svojich ľudí dostal radu, aby po západe slnka zašepkal ťažké tajomstvo do studne, ale studňu potom nezakryl. Voda zo studne stúpala a zaplavila kráľovstvo, čím sa vytvorili vody jazera Issyk-kuľ.

Podľa írskej legendy mal kráľ Labraid Loingsech konské/oslie uši, o čom sa snažil mlčať. Raz do roka si dal ostrihať vlasy a žrebom vybraného holiča okamžite zabili. Istá vdova, ktorá počula, že jej jediného syna vybrali, aby ostrihal kráľovi vlasy, prosila kráľa, aby ho nezabil, a on súhlasil, pokiaľ holič udrží svoje tajomstvo. Bremeno tajomstva bolo také ťažké, že holič ochorel. Jeden druid mu poradil, aby išiel na križovatku a povedal svoje tajomstvo prvému stromu, ku ktorému prišiel, a on sa zbaví bremena a bude mu opäť dobre. Tajomstvo povedal veľkej vŕbe. Čoskoro nato však harfeník Craiftine zlomil svoj nástroj a vyrobil si nový z tej vŕby, ktorej holič povedal svoje tajomstvo. Vždy, keď na nej hral, harfa spievala „Labraid Lorc má konské uši“. Labraid ľutoval všetkých holičov, ktorých usmrtil, a priznal svoje tajomstvo.

V Írsku, pri jazere Loch Ine v západnom Corku, sa hovorí podobný príbeh o obyvateľovi jeho ostrova, ktorý mal oslie uši. Každý, kto bol zasnúbený, aby ostrihal tohto kráľa vlasy, bol potom usmrtený. Ale trstina (v podobe hudobnej flauty) o nich hovorila a tajomstvo bolo na svete.

Tento mýtus je známy aj v Bretónsku, kde sa predpokladá, že kráľ Mark z Cornwallu vládol juhozápadnej oblasti Cornouaille. Pri prenasledovaní bielej srnky prišiel o svojho najlepšieho koňa Morvarc'ha ( Morský koník), keď ho srnka zabije šípom hodeným Markom. Pri pokuse zabiť laň ho preklial Dahut, kúzelník, ktorý žije pod morom. Vrátil život Morvarc'hovi, no prehodí jeho uši a hrivu s Markovými ušami a vlasmi. Mark sa obáva, že by to mohlo vyjsť najavo, a preto sa skrýva vo svojom hrade a zabíja každého holiča, ktorý mu príde ostrihať vlasy, až kým jeho brat Yeun nebol posledným holičom žijúcim v Cornouaille. Sľúbi, že ho nechá žiť, ak Yeun zachová tajomstvo a Yeun mu ostrihá vlasy magickými nožnicami. Tajomstvo je však pre Yeun príliš ťažké a tak ide na pláž vykopať dieru a povedať v nej svoje tajomstvo. Keď odíde, objavia sa tri trstiny. O niekoľko rokov neskôr, keď sa Markova sestra vydá, hudobníci nemôžu hrať o trstiny svojich gájd a bomby ukradli korrigáni. Na pláži nájdu tri trstiny a použijú ich na výrobu nových, no hudobné nástroje namiesto hudby len spievajú „Kráľ Marek má uši a na hlave hrivu svojho koňa -a“ a Mark odchádza a už nikdy ho nikto nevidel.

Midas (8. storočie pred Kr.) 
Ďalší kráľ Midas vládol Frýgii koncom 8. storočia pred naším letopočtom, až do vyplienenia Gordia Kimeranmi, kedy údajne spáchal samovraždu. Väčšina historikov verí, že tento Midas je tá istá osoba ako Mita, nazývaný v asýrskych textoch kráľom Muški, ktorý v tom istom období bojoval s Asýriou a jej anatolskými provinciami.

Kráľ Midas, ktorý vládol Frýgii koncom 8. storočia pred Kristom, je známy z gréckych a asýrskych zdrojov. Podľa prvého sa oženil s gréckou princeznou Damodikou, dcérou Agamemnóna z Kymé, a intenzívne obchodoval s Grékmi. Damodiké je pripisovaná zásluha za vynález mincových peňazí od Juliusa Polluxa po tom, čo sa vydala za Midasa.  Asýrske tabuľky z obdobia vlády Sargona II. zaznamenávajú útoky „Mita“, proti asýrskym východoanatolským provinciám. Niektorí historici sa domnievajú, že asýrske texty nazývali tohto Midasa kráľom „Muški“, pretože podriadil tomuto menu východných Anatolčanov a začlenil ich do svojej armády. Grécke zdroje vrátane Strabóna uvádzajú, že Midas spáchal samovraždu pitím [býčej krvi počas útoku Kimeranov, ktorý Eusebius datoval do roku 695 pred Kristom a Julius Africanus do roku 676 pred Kristom. Archeológia potvrdila, že mesto Gordiom bolo v tom čase zničené a spálené.

Možná hrobka 

V roku 1957 Rodney Young a tím z Pennsylvánskej univerzity otvorili komorovú hrobku v srdci Veľkej mohyly (v gréčtine Μεγάλη Τούμπα), ktorá merala 53 metrov na výšku, asi  v priemere – na mieste starovekého Gordionu (moderný Yassıhüyük, Turecko), kde sa nachádza viac ako 100 mohýl rôznych veľkostí a z rôznych období.  Objavili kráľovské pohrebisko, ktorého rezané trámy boli datované približne do roku 740 pred Kr. doplnené o pozostatky pohrebnej hostiny a „najlepšiu zbierku nádob na pitie z doby železnej, aká bola kedy odkrytá“. Táto vnútorná komora bola dosť veľká: 5,15 metrov o 6,2 metra na šírku a 3,25 metrov vysoká. Na zvyškoch drevenej rakvy v severozápadnom rohu hrobky ležala kostra muža 1,59 metrov na výšku a mal vek okolo 60 rokov. V hrobe sa našiel zdobený intarzovaný stôl, dva intarzované podstavce a osem ďalších stolov, ako aj bronzové a hrnčiarske nádoby a bronzové ihlice. Hoci s lokalitou neboli pôvodne spojené žiadne identifikačné texty, bager ju nazval Tumulus MM (pre „Midasova Mohyla“). Keďže tento pohrebný pamätník bol postavený pred tradičným dátumom smrti kráľa Midasa na začiatku 7. storočia pred Kristom, dnes sa všeobecne predpokladá, že pokrýval pohreb jeho otca.

Midas (6. storočie pred Kr.) 
O treťom Midasovi hovorí Hérodotos, že bol členom kráľovského domu Frýgie a starým otcom Adrasta, syna Gordiasa, ktorý utiekol z Frýgie po náhodnom zabití svojho brata a počas vlády Kroisa získal azyl v Lýdii. Frygia bola v tom čase lýdsky poddaný. Hérodotos hovorí, že Kroisos považoval frýgicky kráľovský dom za „priateľov“, ale nespomína, či frýgicky kráľovský dom ešte vládol ako (vazalskí) králi Frýgie.

Pozri aj 

 Kameň mudrcov – mýtický objekt v alchýmii, údajne premieňa základné materiály na zlato
 The Golden Touch – karikatúra Walta Disneyho Hlúpa symfónia založená na gréckom mýte o kráľovi Midasovi
 Čokoládový dotyk – detská kniha o chlapcovi, ktorý všetko, čoho sa dotkne, premení na čokoládu

Poznámky a referencie

Iné projekty

Pozri aj 

 Graves, Robert, 1960. Grécke mýty, rev. vyd., 83.ag.
 "Pohrebný sviatok kráľa Midasa" (University of Pennsylvania)  Archived   – Správa „Hrobka Midas“.
 Calos Parada, "Midas" - Oddelenie historického kráľa Midasa od mýtickej postavy.
 Herodotos
 Theoi.com Klasické odkazy na Midas v anglických prekladoch.
 „Rekonštrukcia kráľa Midasa“ – Rekonštrukcia „kráľa Midasa“ od Richarda Neavea

Externé odkazy 
 Ikonografická databáza Warburg Institute (obrázky Midasa)

Zdroj 

Postavy gréckej mytológie