Albatros hnedo-biely

Albatros hnedo-biely (Diomedea antipodensis) je veľký morský vták  z rodu Diomedea, ktorý hniezdi na malých subantarktických ostrovoch Nového Zélandu.

Systematika 
Systematika rodu Diomedea, do ktorého patrí aj albatros hnedo-biely, nie je úplne jednoznačná. Mnoho druhov albatrosov, ktoré sú dnes považované za samostatné druhy, boli v minulosti zlúčené do jediného taxónu, ktorým bol albatros sťahovavý (Diomedea exulans). John Warham v roku 1990 navrhol Diomedea exulans rozdeliť do 5 poddruhov, okrem iného dva bližšie nepomenované druhy, ktoré boli v roku 1992 pomenované ako Diomedea exulans gibsoni a Diomedea exulans antipodensis. Robertson & Nunn v roku 1998 oba taxóny povýšili na samostatné druhy, čo však nebolo všeobecne akceptované. Dodnes sa rôzne taxonomické autority líšia v nakladaní s týmito taxónmi a zatiaľ čo niektorí ich považujú za ten istý druh, iní za dva poddruhy alebo samostatné druhy.

Nasledujúci článok pracuje s oboma taxónmi s ako poddruhmi, rovnako ako IOC World Bird List vydávaný Medzinárodnou ornitologickou úniou, alebo Novozélandský zoznam vtákov vydávaný Novozélandskou ornitologickou úniou. Obe autority rozlišujú nasledujúce poddruhy s týmto rozšírením hniezdnych kolónií:

 D. a. antipodensis Robertson, CJR & Warham, 1992 – hniezdi na ostrovoch Protinožcov (drvivá väčšina vtákov), niekoľko párov hniezdi aj na Campbellovom ostrove, Chathamovom a Pittovom ostrove. Na mori sa vyskytuje od južnej a východnej Austrálie až po západné pobrežie južnej Ameriky.
 D. a. gibsoni Robertson, CJR & Warham, 1992 – Aucklandové ostrovy (95 % populácie hniezdi na Adamsovom ostrove, zbytok na Aucklandovom ostrovo a na ostrove Disappointment). Na mori sa vyskytuje v Tasmanovom mori a okolo Nového Zélandu. Výnimočne zaletí až k juhozápadnej Austrálii.

Názov poddruhu gibsoni uctieva pamiatku Johna Douglasa Gibsona, významného austrálskeho amatérskeho ornitológa a experta na albatrosy.

Popis 

Albatros hnedo-biely dorastá do dĺžky 115 cm a váži 6,5 kg. Zobák je 135–160 mm dlhý, ružový s krémovým koncom, a na rozdiel od albatrosa sépiara nemá čierne okraje pri reznej hrane hornej čeľuste. Operenie je vysoko variabilné a závisí na poddruhu a veku jedinca. Pohybuje sa od hnedého sfarbenia s čiernou vrchnou stranou krídel, bielymi tvarmi a bielou spodnou stranou krídel s prevažne bielou, keď jediná čierna farba začína v prvej tretine dĺžky krídel. Poddruh gibsoni je svetlejší než poddruh antipodensis.

Biológia 

Živí sa desaťramenatcami, rybami a zbytkami vyhodených naspäť do mora z rybárskych lodí. Potravu zbierajú hlavne v noci. Vedľa rybárskych lodí môže niekedy prenasledovať aj veľryby.

Hniezdenie 

Albatros hnedobiely zahniezďuje iba raz za dva roky. V prípade neúspešného vyvedenia mláďaťa však môže zahniezdiť už nasledujúci rok. Na Aucklandových ostrovoch sú vajcia kladené od decembra do začiatku februára, na ostrovoch Protinožcov o 3 týždne neskôr. Samica kladie vždy len jedno veľké biele vajce s rozmermi 126×78 mm a s váhou 425 g. Vajce je kladené do plytkej priehlbiny na vrchole 20–50 cm vysokej hromádky z vegetácie a zeminy. Hniezdo býva umiestnené na okraji skalnej rímsy alebo útesu, kde môžu dospelé vtáky ľahko naskočiť na stúpavé vetry. Albatrosy sú síce dokonale prispôsobené na dlhé lety, avšak vzlietnutie je pre ne náročné. Na vajciach sedia oba partneri po dobu okolo 80 dní v 6–10 denných smenách. Vtáčatá sa liahnu obalené svetlo šedým prachovým perím. Rodičia ich mesiac zahrievajú v hniezde, avšak potom sú ponechané v hniezde osamote, zatiaľ čo rodičia zháňajú potravu na mori. K vyleteniu z hniezda dochádza vo veku 9–10 mesiacov. Mláďatá strávia na mori nasledujúcich niekoľko rokov, a medzi 3. a 14. rokom života sa začínajú vracať do svojej natálnej kolónie, kde si hľadajú partnera. Sú prísne monogamné, s tým istým partnerom zostávajú celý život, avšak v prípade úmrtia druha alebo družky si nájdu nového partnera. K prvému zahniezdeniu dochádza medzi 7. až 16. rokom, môžu sa dožiť aj viac než 40 rokov.

Ohrozenie a populácia 
IUCN hodnotí albatrosa hnedo-bieleho ako ohrozený druh. Početnosť druhu bola v roku 2016 odhadnutá na 50 000 dospelých vtákov. Populácia je na pomerne dramatickom ústupe. Za hlavnú príčinu sa považuje interakcia s rybárskymi loďami loviacimi na dlhé lovné šnúry (hlavne s rybármi loviacimi tuniaky v novozélandských vodách) a tiež aj zmeny v distribúcii potravy súvisiace s globálnym otepľovaním. Umierajú hlavne samice, čo spôsobuje v populácii nevyrovnanosť pohlaví. Na Aucklandovom ostrove druh ohrozujú aj divé prasce a mačky.

Referencie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profil druhu v Encyklopédii novozélandského vtáctva 
 Profil druhu na webe Ministerstva pamiatkovej ochrany Nového Zélandu

Zdroj 
 

Ohrozené druhy
Albatrosovité