The Doom that Came to Sarnath

"The Doom that Came to Sarnath" (1920; česky vyšlo pod názvom Jak bylo zahlazeno město Sarnath) je raná poviedka amerického spisovateľa hororu a science fiction Howarda P. Lovecrafta. Je napísaná v temne mýtickom/rozprávkovom štýle a je súčasťou jeho „snového cyklu“. Prvýkrát bola publikovaná v škótskom amatérskom časopise The Scot v júni 1920.

The Doom that Came to Sarnath and Other Stories je tiež názov zbierky poviedok H. P. Lovecrafta, ktorá bola prvýkrát publikovaná vo februári 1971.

Inšpirácia
Vplyv lorda Dunsanyho na poviedku možno vidieť v odkaze na trón "zhotovený z jediného kusa slonoviny, hoci by žiaden živý človek nedokázal povedať, odkiaľ tak veľký kus môže pochádzať", ktorý evokuje bránu "vyrezanú z jediného kusa" slonoviny v Dunsanyho "Idle Days on the Yann".

Hoci Sarnath bol historické mesto v Indii, miesto kde Buddha (Gautama Buddha) prvýkrát učil, Lovecraft tvrdil, že meno vymyslel nezávisle.

Dej

Poviedka má charakter povesti, ktorá opisuje osudy kedysi mocného mesta Sarnath, ktoré zaniklo pred 10 000 rokmi. Na mieste kde ležalo, v zemi Mnar, sa „dnes“ nachádza veľké jazero bez prítoku či odtoku.

Ešte v oveľa dávnejších časoch ako existoval Sarnath, bolo pri brehoch jazera založené iné mesto; sivé kamenné mesto Ib. Svet bol vtedy ešte mladý a obývali ho bytosti, ktoré neboli ľudské. Mali zelenú farbu kože, slabé a rôsolovité telá, vypúlené oči, hrubé pery a boli nemé. Údajne spolu s jazerom a mestom zostúpili z Mesiaca. Klaňali sa modle vodného jaštera Bokruga (jedného zo „Starých“ bohov). Na papyruse z Ilarneku je napísané, že tieto bytosti odhalili tajomstvo ohňa.

O veky neskôr krajinu Mnar osídlil kmeň pastierov tmavej pleti a pri rieke Ai postavil mestá Thraa, Ilarnek a Kadatheron. Tí najtvrdší z nich dorazili až k brehom jazera, kde našli vzácne kovy a založili mesto Sarnath. Údiv nad obyvateľmi neďalekého mesta Ib čoskoro vystriedala nenávisť, ktorá viedla až k ich úplnému vyhladeniu: telá bytostí boli nahádzané do vôd jazera, kam obyvatelia Sarnathu zvrhli aj ich podivné sochy. Jedinou výnimkou bola modla Bokruga, vytesaná zo zeleného kameňa – tú si chceli ponechať ako trofej v svojom chráme. V noci sa nad jazerom objavili podivné svetlá; ráno bola socha preč a ich veľkňaz Taran-Ishe bol mŕtvy… ešte pred smrťou stihol na chrámový oltár nakresliť znak Záhuby. 

Nasledujúce stáročia mesto Sarnath prosperovalo a na temnú noc sa takmer zabudlo. Bohatlo z obchodu s vzácnymi kovmi, stalo sa centrom vzdelanosti a neskôr i vojenskej moci, keď jeho vojská porazili okolité mestá a králi Sarnathu sa stali kráľmi celej zeme Mnar i okolitých krajín. Sarnath sa stal divom sveta: obklopovali ho hradby z mramoru, ulice boli vydláždené ónyxom, domy jeho obyvateľov boli architektonickým divom; paláce a chrámy postavené dávnym kráľom Zokkarom boli najväčšie na svete, s ohromujúcimi nástennými maľbami, vyložené vzácnymi kameňmi, a mnoho a mnoho ďalšieho.

Hlavnými bohmi Sarnathu boli Zo-Kalar, Tamash a Lobon. Kňazi jediní nezabudli na temnú noc v dávnej minulosti mesta a v komnate vysoko vo veži, kde ležal oltár so znakom Záhuby, vykonávali tajomné obrady, ktoré mali zahnať boha Bokruga.

Každoročne sa v meste slávilo výročie zániku mesta Ib a oslavy hanobili podivné bytosti. Kňazi to spočiatku nevideli radi; no keď sa ani po mnohých rokoch nič zlého nestalo, pripojili sa i oni k oslavám. Tak prešlo 1 000 rokov…

Oslava tisíceho výročia skazy mesta Ib mala byť tou najúžasnejšou v histórii Sarnathu. Dostavili sa na ňu všetci, kto niečo znamenali, z Mnaru i okolitých krajín. No v tú noc z Mesiaca zostúpili do vôd jazera podivné tiene, mesto zahalili zlovestné výpary a vo vode sa objavili podivné svetlá. O niečo neskôr zo Sarnathu väčšina obyvateľov mesta s hrôzou uteká, vydesená pohľadom, ktorý sa im naskytol: 

„…za oknami hodovnej siete už nevideli svojho kráľa…, ale že sa tam hemžili neopísateľné zelené tvory, nemé, s vypúlenými očami, hrubými a odstávajúcimi perami a čudnými boltcami; v tlapách držali zlaté podnosy… a divoko s nimi krepčili.“ 

Zážitky vydesených obyvateľov sa rýchlo šírili; prekliate mesto karavány opustili, prestali sa z neho odvážať vzácne kovy. A keď sa späť po mnohých rokoch na to miesto odvážil kmeň žltovlasých ľudí s modrými očami, po meste a baniach už nenašli ani stopu. Na jeho mieste ležalo ohavné trasovisko bez stopy po ľudskom osídlení – až na podivnú zelenú modlu spodobujúcu Bokruga, zapadnutú medzi rákosím…

Modla bola neskôr prenesená do chrámu v meste Ilarnek a Bokrug sa stal hlavným bohom zeme Mnar.

Spojitosti
V poviedke "The Quest of Iranon" hlavný hrdina hovorí: "Ja… hľadel som na močiar, kde kedysi stálo mesto Sarnath." Keď rozprávač v poviedke "The Nameless City" vidí jeho ruiny, hovorí "myslel som na odsúdený Sarnath, ktorý stával v zemi Mnar keď bolo ľudstvo mladé, a na Ib, ktorý bol vytesaný zo sivého kameňa skôr, než ľudstvo vzniklo." V poviedke At the Mountains of Madness je mesto „Starých“ opísané ako "megalopola radiaca sa k takým šepkaným predľudským rúhavostiam ako Valusia, R’lyeh, Ib v zemi Mnar a Bezmenné mesto v Arabskej púšti."

Obyvatelia mesta Ib sa objavujú v prácach Lina Cartera ako Thuum'ha.

Death metalová hudobná skupina Cyaegha odkazuje na túto poviedku v tretej skladbe "While Sarnath Lies Desolate" na ich mýtom Cthulhu ovplyvnenom albume Steps of Descent. Príbeh sa tiež odráža vo viacerých skladbách švédskej hudobnej skupiny Demiurg ("City of Ib", "Sarnath", "Opus Morbidity").

Poznámky a referencie

Iné projekty

Zdroje 

 Definitive version.

Hororové poviedky
Poviedky H. P. Lovecrafta