Bitka pri Nikopole

Bitka pri Nikopole sa odohrala 25. septembra 1396 a viedla k porážke spojeneckej križiackej armády uhorského, chorvátskeho, bulharského, valašského, poľského, francúzskeho, burgundského, nemeckého, anglického, vojska rádu johanitov, iberského, talianského, českého a byzantského vojska (s pomocou benátskeho námorníctva) osmanským vojskom Bayezida I., čím sa zvýšilo obliehanie dunajskej pevnosti Nikopol a jej dobytie viedlo k pádu druhej bulharskej ríše. Európske sily boli vedené Žigmundom Luxemburským a výprava, ktorá sa často označuje ako Križiacka výprava do Nikopolu, pretože to bola jedna z posledných veľkých križiackych výprav v stredoveku spolu s križiackou výpravou do Varny v rokoch 1443–1444. Svojím víťazstvom pri Nikopole Turci odradili vytváranie budúcich európskych koalícií proti nim. Zvýšili tlak na Konštantínopol, sprísnili kontrolu nad Balkánom a stali sa väčšou hrozbou pre strednú Európu. 

Zlyhanie tejto výpravy zo strany križiakov sa pripisuje nejednotnej taktike ich spoločného vojska (najmä francúzskych účastníkov), zbrklosti francúzskych rytierov, ktorí vykonali predčasný unáhlený výpad proti tureckým silám, bitka sa potom už vyvíjala len v neprospech križiackej strany vedúcej až ku katastrofálnemu výsledku. Iba malá časť križiakov vrátane Žigmunda Luxemburského sa zachránila, väčšina padla na bojisku a časť sa ocitla v tureckom zajatí, kde boli potom popravení. Znamenalo to tiež koniec nádejí na záchranu umierajúcej Byzantskej ríše a ďalšie balkánske národy, ktoré ani spoločnými silami nemohli vzdorovať vzrastajúcej osmanskej moci.

Zdroj 

 

Nikopol
Bitky stredoveku