Lavabo

Lavabo (slovenská výslovnosť: [lavábo]; ) je liturgické umývadlo v sakristii kostola alebo v refektári kláštora. Hornú časť tvorí obvykle kamenná alebo kovová nádrž na vodu, často s ozdobným kohútikom zasadená do steny či niky. Dolnú časť tvorí kamenná alebo kovová misa na vodu vyčnievajúca zo steny. Lavabo slúži pre obradné potreby, v ktorom si kňaz umýva ruky pred bohoslužbou, po príprave darov, pred premenením Eucharistie a v kláštore pred spoločným jedlom. V 16. a 17. storočí sa objavuje aj v svetskom interiéri.

Terminológia 

 piscina
 lavatórium

Termín lavabo všeobecne označuje liturgické umývadlo. Ak má ale odtok odpadovej vody vedený hrúbkou muriva na vonkajšiu stranu sakristie používa sa termín piscina. Väčšie lavabo sa tiež označuje termínom lavatórium, ktoré bolo umiestňované v refektári kláštora, kde si mnísi umývali ruky pred spoločným jedlom.

Etymológia 
Termín lavabo sa všeobecne používa, ako zastrešujúci výraz pre viac príbuzných typov liturgických umývadiel. Pochádza z latinského slova lavo = umývať alebo lavatorium = miesto na umývanie, ktoré označuje symbolicky kresťanský obrad (lavabo) umývania si rúk sprevádzaný prednesom žalmu (V nevinnosti si ruky umývam... Žalm 26, 6).

Opis 
Lavabo ako liturgické umývadlo sa úzko spája so symbolickým obradom umývania rúk (lavabo) sprevádzaný prednesom žalmu, v ktorom si kňaz umýva ruky pred bohoslužbou, po príprave darov, pred premenením Eucharistie a v kláštore pred spoločným jedlom. V latinskom obrade bolo zavedené v 16. storočí po Tridentskom koncile. Bol však používaný už v 4. storočí v v sýrskom, koptskom obrade neskôr aj byzantskom obrade. Využívanie lavaba sa rozšírilo hlavne v sakrálnej barokovej architektúre. V 16. a 17. storočí sa rovnako objavuje v svetskom interiéri a od polovice 18. storočia sa jeho používanie rozšírilo. Jeho dôležitosť vzrástla v 19. storočí s nástupom ideálu osobnej čistoty. Bolo priamym predchodcom dnešného umývadla. Použitie v interiéri mizne po zavedení vodovodného systému.

Lavabo je liturgické umývadlo umiestnené v sakristii kostola alebo v refektári kláštora, pozostávajúce spravidla zo samostatného zásobníka na vodu a neprenosnej misovitej nádoby z kameňa, mramoru alebo z medi. Často malo vlastný prívod (kohútik) a výpust vody na vonkajšiu stranu (východnú alebo severnú) sakristie. Nádrž lavaba je zvyčajne zasadená do múru alebo niky a misa na vodu vyčnieva zo steny. V svetskom interiéri je to menšie umývadlo, ktoré sa skladá z terakotovej nádrže s kohútikom a z kovovej misy.

Galéria

Referencie

Pozri aj 
 krstiteľnica

Iné projekty 

Architektonické prvky
Kresťanská architektúra