Julius Müller

Julius Müller (* 10. apríl 1801, Brieg, Pruské kráľovstvo† 27. september 1878, Halle an der Saale, Pruské kráľovstvo) bol nemecký protestantský teológ.

Životopis 
Julius Müller sa narodil 10. apríla 1801 v pruskom meste Brieg (dnešné poľské mesto Brzeg). Pochádzal z rodiny protestantského pastora Karla Daniela Müllera a jeho manželky Juliane. Jeho starším bratom bol významný nemecký historik, archeológ a klasický filológ Karl Otfried Müller (17971840), jeho mladší brat, Eduard Müller (18041875), bol zas uznávaným pedagógom a filológom.

Julius Müller študoval právo a následne protestantskú teológiu na univerzitách vo Vroclave, Göttingene a Berlíne.

V roku 1825 sa stal farárom v dolnosliezskej obci Schönbrunn (dnes poľská obec Strużyna).

V roku 1831 sa habilitoval na univerzite v Göttingene, začal prednášať praktickú teológiu a pedagogiku a súčasne pôsobil ako univerzitný kazateľ. V roku 1834 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora.

V roku 1835 sa stal profesorom dogmatiky na univerzite v Marburgu. V akademickom roku 1838/1839 bol dokonca jej rektorom.

Od roku 1839 sa jeho novým pôsobiskom už natrvalo stala univerzita v Halle an der Saale.

Müller bol vplyvným stúpencom tzv. Pruskej evanjelickej únie. V roku 1846 sa podieľal na sformulovaní jej teologických pilierov. Müller napokon aj vo svojom spise Die evangelische Union, ihr Wesen und göttliches Recht [Evanjelická únia, jej podstata a božské právo] z roku 1854 dokázal, že luteránska dogmatika je v principiálnych otázkach v súlade s kalvínskou vieroukou.

V septembri roku 1848 bol Müller jedným zo zakladajúcich členov tzv. Deutscher Evangelischer Kirchentag.

V roku 1850 založil Müller spolu s Augustom Neanderom (17891850) a Karlom Immanuelom Nitzschom (17871868) odborný teologický časopis Deutsche Zeitschrift für christliche Wissenschaft und christliches Leben (existoval do roku 1861), ktorý sa de facto stal tlačovým orgánom tzv. Vermittlungstheologie, nemeckého protestantského teologického smeru 19. storočia, ktorého cieľom bola pozitívna teologická reflexia moderných prírodných a historických vied a súčasnej filozofie.

Müller však zaiste nebol vyhraneným stúpencom Vermittlungstheologie, pretože zároveň sympatizoval s charizmatickým pietistickým hnutím Erweckungsbewegung, ku ktorému ho priviedol jeho dobrý priateľ a kolega August Tholuck.

Müller sa vo svojom azda najvýznamnejšom diele Die christliche Lehre von der Sünde [Kresťanská náuka o hriechu] vyprofiloval ako odporca (teologického) liberalizmu, pretože ľudské úsilie o (absolútnu) autonómiu chápal ako príčinu a počiatok hriechu.

Julius Müller zomrel 27. septembra 1878 v Halle an der Saale.

Výber z diela 
 Über den Gegensatz des Protestantismus und des Catholicismus.
 Die christliche Lehre von der Sünde.
 Das Verhältniß der dogmatischen Theologie zu den antireligiösen Richtungen der gegenwärtigen Zeit.
 Die erste Generalsynode der evangelischen Landeskirche Preußens.
 Das christliche Leben.
 Die evangelische Union, ihr Wesen und göttliches Recht.
 Dogmatische Abhandlungen.

Literatúra 
 KÖGEL, Rudolf. Müller, Julius. In: Allgemeine Deutsche Biographie. Band 22. Leipzig: Duncker & Humblot, 1885. S. 638 – 641. (dostupné online)
 KÄHLER, Martin. D. Julius Müller Der Hallische Dogmatiker: Gest. 27 September 1878. 1878.
 SCHULTZE, Leopold. Julius Müller. Mittheilungen aus seinem Leben. Bremen: 1879.
 GRAF, Friedrich Wilhelm. Art. Müller, Julius. In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon. Band 6. 1993. S. 275 – 294.
 MEHLHAUSEN, Joachim. Müller, Julius. In: Theologische Realenzyklopädie 23. 1994. S. 394 –399.
 AXT-PISCALAR, Christine. Müller, Julius. In: Neue Deutsche Biographie. Band 18. Berlin: Duncker & Humblot, 1997. ISBN 3-428-00199-0. S. 326 – 327. (dostupné online).
 WILLI, Hans-Peter. Unbegreifliche Sünde. „Die christliche Lehre von der Sünde“ als Theorie der Freiheit bei Julius Müller (1801 – 1878). Berlin: Walter de Gruyter, 2003. ISBN 3-11-017742-0. (dostupné online)

Referencie

Externé odkazy 
 https://portal.dnb.de
 http://www.catalogus-professorum-halensis.de

Zdroj 

Protestantskí teológovia
Nemeckí vysokoškolskí pedagógovia
Nemeckí teológovia