Sofiológia

Sofiológia (grécky Σοφία - sophia, múdrosť a λογία - logia, náuka) je filozofická náuka, ktorá sa usiluje o syntézu vedy, umenia a náboženstva. Vladimir Soloviov ju označuje ako celistvú náuku, ktorá syntetizuje všetky pramene poznania: zmyslovú skúsenosť, racionálnu filozofiu i mystické zjavenie.. Sofiológia má svoje korene v helenistickej tradícii, v platonizme, kresťanskej mystike a ich odvodeninách (Hildegarda z Bingenu (1098-1179), Jakob Böhme (1575 -1624), Jane Leade (1624-1704)), v ezoterickom kresťanstve (rozenkruciáni), v pravoslávnej cirkvi, u ruských teológov devätnásteho a dvadsiateho storočia (Sergej Bulgakov ovplyvnený Vladimírom Soloviovom, Nikolaj Berďajev), v spiritualite new age, rovnako ako v súčasnom feminizme. Niektorí vidia Sophiu ako samotné božstvo, ďalší ju vidia ako Kristovu nevestu, iní zasa ako ženský aspekt Boha reprezentujúci múdrosť, iní ako teologickú koncepciu odkazujúcu na múdrosť Božiu. Človek, ktorý sa týmto odborom zaoberá, sa označuje ako sofiológ.

Pansofia 
Pansofia je veda či filozofický smer, ktorý sa snaží skrze poznanie a zahrnutie všetkých vedných odborov harmonizovať svet. Presadzoval ju Jan Amos Komenský, ktorý ju v diele Všeobecná porada o nápravě věcí lidských označil ako cestu k náprave súčasného konfliktného sveta. Konkrétna Pansofia je latinský názov (gréckeho pôvodu) tretej knihy diela De rerum humanarum emendatione consultatio Catholica (v slovenskom preklade: Všeobecná porada o náprave ľudských vecí), ktorú napísal pri svojom pobyte v Holandsku v závere svojho života Jan Amos Komenský. Grécke slovo pan znamená všetko alebo všezahrňujúci, sofia znamená múdrosť. Preto slovo pansofia sám Komenský vykladá ako všeobecná múdrosť.

Štúrovci 
Na Slovensku štúrovci vytýčili cieľ rozvíjať slovanskú vedu, ktorá je druhom sofiológie. Jej poprednou vlastnosťou je celistvosť, spája hmotné i duchovné poznanie. Smeruje k syntéze a nielen k analýze, prekonáva jednostrannosti anglického empirizmu i nemeckého racionalizmu. Racionálne vedecké myslenie, umelecký zmysel pre krásno i zušľachťujúca mravná vôla sa v nej harmonicky spája v jeden celok. Túto múdrosť vnímajú personifikovane a oslovujú ju ako „nebeská devica“, „tatranská Minerva“, „slovanská Aténa“. Príchod takejto múdrosti bude spätý s nástupom slovanskej epochy v herderovskej postupnosti kultúr a predpokladom k nej je zvláštna vloha Slovanov - „duchovné oko“, niečo ako vnútorné zrenie pravzorov.

Slovanská veda štúrovcov alebo Bronisława Trentowského zostala z najväčšej časti neuskutočneným ideálom, hodnotená neskoršími generáciami ako dobový prežitok romantizmu. Písali o nej najmä Jozef Miloslav Hurban a Peter Kellner-Hostinský.

Referencie

Pozri aj 
 Múdrosť
 Sofia
 Hagia Sofia
 Vladimir Sergejevič Soloviov
 Theofilos z Antiochie
 Jan Amos Komenský
 Štúrovci
 Jane Leade
 Pavel Florenskij
 Valentinus

Iné projekty

Literatúra 
 Hurban, J. M.: Veda a slovenskje pohladi. In: Slovenskje pohladi na vedi, umeňja a literatúru, 1846, zv. 1, č. 1, s. 1-14.
 Tomáš Špidlík: Ruská idea: jiný pohled na človeka. Velehrad : Refugium, 1996. ISBN 80-86045-02-1, kapitola sofiologie, s. 315-338.
 Sergej Bulgakov, Sophia, the Wisdom of God: An Outline of Sophiology (Library of Russian Philosophy), Lindisfarne Books, 1993. (ISBN 0-940262-60-6, ISBN 978-0-940262-60-7) 
 Caitlin Matthews, Sophia: Goddess of Wisdom (London: Mandala, 1991) ISBN 0-04-440590-1
 KOMENSKÝ, Jan Amos. Obecná porada o nápravě věcí lidských. 1. vyd. Praha : Svoboda, 1992. (565 + 501 + 595 s.) Prvý úplný český preklad. ISBN 80-205-0225-4.