Longue durée

Longue durée (výslovnosť IPA [lɔ͂g dyʀe]; doslova z  „dlhé trvanie“; , ) je koncepcia, ktorá uprednostňuje pozornosť na dlhodobé, pomalé a permanentné historické procesy a štrukturálne zmeny pred krátkodobými, tzv. udalostnými dejinami (histoire événementielle). Do historiografie bol tento termín uvedený Fernandom Braudelom v článku „Histoire et sciences sociales: La longue durée“ (1958) publikovanom vo vedeckom časopise Annales. Charakterizoval ho ako „čas spomalený, niekedy takmer sa nepohybujúci“.

Predstavitelia školy Annales totiž vnímajú historický čas – na rozdiel od fyzikálneho času, ktorý možno rozdeliť na rovnaké časti (hodiny, dni atď.) – vo viacerých, spravidla troch úrovniach – krátkodobý, udalostný čas (histoire événementielle), cyklický čas (court durée) a čas dlhého trvania (longue durée), pričom práve posledný menovaný pokladajú za hierarchicky najdôležitejší pre výklad historických procesov. Udalostný historický čas tvoria jednotlivé udalosti, ktoré sú momentálne a samotné majú krátkodobý dopad. Sú stredobodom záujmu kronikára a žurnalistu. Pritom ide o udalosti vo všetkých sférach ľudského života – politickej (napr. voľby, vojna), ekonomickej (napr. náhly prepad cien na burze), sociálnej (napr. krádež), umeleckej (napr. divadelná premiéra), inštitucionálnej, náboženskej a dokonca i geografickej (napr. búrka). Cyklický čas sa týka strednodobých procesov, ekonomických a sociálnych cyklov ako vzrast a pokles cien (napr. zanedbajúc krátkodobé odchýlky, v období rokov 17911817 došlo v Európe k vzrastu cien, v nasledovnom období rokov 18171852 k ich poklesu). Longue durée sa týka ešte dlhodobejších procesov, vytvárajúcich „štruktúry“, ktoré pôsobia na spoločnosť ako „piliere“ a „medze“ zároveň. F. Braudel k tomu uvádza:

F. Braudel uplatnil tento prístup vo svojej práci La Méditerranée et le Monde Méditerranéen à l'Epoque de Philippe II („Stredozemie a jeho svet v dobe Filipa II.“, 1941), kde v prípade veľmi dlhých časových úsekov píše o „takmer nehybnej histórii“ (une histoire quasi immobile) a o zmenách v priebehu len jedného alebo dvoch storočí ako o „pomaly sa rytmizujúcej histórii“ (une histoire lentement rythmée).

Pozri aj 
 diskontinuita (postmodernizmus)

Referencie

Použitá literatúra

Odporúčaná literatúra 
 

Škola Annales