Náboženský šok

Náboženský šok je psychický, spirituálny alebo existenciálny otras spôsobený stretom s odlišným, neznámym či doposiaľ neinteriorizovaným náboženstvom. Môže zasiahnuť jedinca obvykle pri rýchlej zmene kultúrno-náboženskej oblasti na cestách, môže ale zasiahnuť aj sociálnu skupinu alebo dokonca celú kultúrno-nábožensky vymedzenú oblasť pri väčších migračných vlnách prameniacich v odlišnej kultúrno-náboženskej oblasti. Náboženský šok je nazeraný ako fenomén v oblastiach sociológie náboženstva a psychológie náboženstva. Súvisí s témami nazerané religionistikou a teológiou. Je to fenomén príbuzný kultúrnemu šoku, však svojbytný, koreniaci v náboženskej oblasti. Religionista O. Havelka opisuje tri elementárne fázy náboženského šoku: 1. otras, zážitok niečoho nečakaného, zvláštneho, vzhľadom na domáce náboženstvo (alebo bezverectvo) mimoriadneho, pričom je rozlišovaný pozitívny a negatívny otras; 2. okúzlenie, teda zakúšanie čohosi spirituálne zvodného, lákavého, po ktorom nasleduje vytriezvenie a únik, prípadne naopak vytriezvenie a racionálne prehĺbenie záujmu; 3. znechutenie, teda náboženský zážitok z pohľadu šokovaného hlúpy, absurdný alebo krutý.

Otras 
Náboženský otras obvykle prichádza pri rýchlych zmenách prostredia podobne ako kultúrny šok, typicky pri niekoľkohodinovom prelete do úplne inej kultúry prestúpenej iným náboženstvom: jedná sa o nečakané udalosti v očakávanom náboženstve alebo stret s úplne novým náboženstvom či kultom. Jedinec obyčajne tenduje k posudzovaniu cudzej kultúry podľa tej svojej, chápanej ako „normálne“ alebo „správne“, a to isté často robí aj v náboženskej oblasti. Otrasy sú typickým príkladom roztrieštenia mylného náboženského predporozumenia. Náboženská realita býva iná, než ako o nej vypovedá literatúra na opačnom konci sveta a aký obraz si o nej jedinec na základe dostupnej doxografie pre seba vytvorí. Okrem osobného interpretačného rámca či kontextu jedinca tiež ovplyvňuje kultúrno-náboženský program, ktorý mu bol vštepený ako „normálny“ jeho domácou kultúrou a náboženstvom (prípadne programovým bezverectvom) v určitom konkrétnom dejinnom kontexte. Ide o určitý model porozumenia svetu, cez ktorý si jedinec prekladá vonkajšiu realitu do zrozumiteľnosti. Týchto programov však vo svete existuje mnoho. Po náboženskom otrase môže nasledovať progres, regres alebo obdobie pôsobenia. Roztrieštenie mylného predporozumenia alebo pozitívny otras nasmeruje jedinca k pokroku (krok progresie); negatívny otras môže nasmerovať k strate záujmu, dekadencii, prípadne poklesu hodnotenia onoho náboženstva (krok regresie). Neľahko uchopiteľný náboženský otras môže vyústiť do relatívne dlhého obdobia vedomého či nevedomého pôsobenia.

Očarenie 
Pri náboženskom okúzlení je jedinec často „zamilovaný“ do exoticky pôsobiacej náuky, ktorá mu pripadá ako „tá jediná pravá“. V tomto okúzlení je schopný zabudnúť na celý doterajší život, odovzdať všetko majiteľovi ášramu, školy, sekty alebo cirkvi a plniť úplne iracionálne úlohy. Náboženské očarenie je subjektívne krásne, oslobodzujúce, povznášajúce, rovnako ako nebezpečné, pretože jedinec je v tej chvíli okrem iného pod vplyvom predráždených emócií a sentimentality, a teda ľahko zneužiteľný. Akonáhle jedinec „vytriezliví“ z fázy okúzlenia, dôjde na druhú fázu, ktorá má dve odlišné podoby: (1) prehliadnutie náboženského nezmyslu a únik, alebo (2) racionálnejšie triezvejšie nahliadnutie (pre jedinca) zmysluplnej duchovnej cesty. Pre situáciu vytriezvenia – prehĺbenie záujmu je typické upokojenie, pocit trvalej zmysluplnosti, pocit nájdenia hľadaného prístavu, racionálna chuť študovať dané náboženstvo a prehlbovať danú duchovnú cestu, otvorenie sa otázkam, uvedomenie, že predstaviteľ daného náboženstva nie je boh, ale učiteľ, spriaz optimizmus a otvorenosť budúcnosti.

Znechutenie 
Náboženské znechutenie prichádza ako vyššie popísaná druhá fáza okúzlenia alebo hneď pri prvom kontakte s cudzou religióznou skutočnosťou. Ide o náboženský či spirituálny zážitok, ktorý jedinec neprijme a vymedzí sa voči nemu. Môže mu pripadať zvláštny, hlúpy alebo krutý. Zažíva odpor k danému náboženstvu, pocit úplnej nezmyselnosti a absurdity daného náboženstva, niekedy až nenávisť k jeho predstaviteľom, presvedčenie, že niečo také by na svete vôbec nemalo byť. Po dlhých cestách do cudzieho kultúrno-náboženského prostredia sa môže jedinec stretnúť so spätným náboženským šokom pri návrate do prostredia domáceho.

Referencie 

Náboženstvo
Religionistika
Sociológia
Psychológia