Mamba čierna

Mamba čierna (Dendroaspis polylepis) je najväčší jedovatý had v Afrike. Je to jeden z najrýchlejších hadov na svete a taktiež patrí medzi najjedovatejšie. Dorastá do dĺžky 2,5 až 4,5 metra. Pre človeka je jej jed smrteľný už pri nízkej dávke 10–15 mg, údajne stačia len dve kvapky jedu, ale pri jedinom uhryznutí môže vstreknúť mnohonásobne viac jedu. Dokonca aj mladé jedince s iba 1–2 ml jedu sú životu nebezpečné. No napriek tomu je to pomerne plachý had, ktorý sa pri stretnutí s človekom snaží najprv ukryť.

Je to denný živočích. Väčšinu času trávi na zemi, ale dokáže liezť aj po stromoch. Podobne ako iné druhy hadov, aj mamba čierna sa rada vyhrieva na slnku, ktoré stimuluje jej metabolizmus. Zvyčajne sa živí malými cicavcami, plazmi a vtákmi, ale môže sa živiť aj väčšími živočíchmi. Výnimkou nie je ani kanibalizmus.

Mamba čierna je vajcorodý had. Rozmnožuje sa každý rok od skorej jari do neskorého leta. Po dvojmesačnom „období gravidity“ samička znáša 6–25 kožovitých vajíčok. Za 2–3 mesiace sa vyliahnu mláďatá dlhé 40–60 cm. Rastú pomerne rýchlo a po prvom roku života dosahujú dĺžku približne dva metre. Dospelosti sa však dožije len hŕstka z nich. Prvé dni až týždne sú veľmi zraniteľné a často končia ako potrava pre predátorov. Šťastlivci sa môžu dožiť 10 a viac rokov.

Mamba čierna žije na veľkom území subsaharskej Afriky. Nie sú známe žiadne hrozby ani pokles populácie, preto ju Medzinárodná únia na ochranu prírody (IUCN) hodnotí ako taxón, ktorý je najmenej ohrozený.

Taxonómia a nomenklatúra 
Tento druh opísal v roku 1864 nemecko-britský zoológ Albert Günther. Jediný exemplár bol jedným z mnohých druhov hadov zozbieraných škótskym prírodovedcom Johnom Kirkom, ktorý sprevádzal Davida Livingstona na jeho druhej výskumnej expedícii do juhovýchodnej Afriky pozdĺž rieky Zambezi v rokoch 1858–1864. Tento holotyp sa nachádza v Prírodovednom múzeu v Londýne.

Pôvodne sa mamba čierna delila na dva poddruhy (Dendroaspis polylepis polylepis a Dendroaspis polylepis antinori), ale dnes sa tento had považuje za monotypický druh, úzko príbuzný ostatným mambám. Genetická analýza z roku 2016 ukázala, že najbližším žijúcim príbuzným mamby čiernej je mamba zelená a ich spoločným vzdialeným príbuzným je mamba Jamesonova.

Starogrécké rodové meno dendroaspis možno doslovne preložiť ako „stromový had“, a niese také z toho  dôvodu, že dokáže veľmi obratne liezť po stromoch. Druhové meno polylepis tiež pochádza zo starogréčtiny a znamená „mnohošupinatý“. Názov mamba pochádza z nigersko-kongolského jazyka Zulu a je odvodený od slova „imamba“. Napriek sivému sfarbeniu tela, ktoré má aj rôzne iné odtiene, sa v mnohých jazykoch (vrátane slovenčiny) nazýva „čierna“, a to na základe tmavej sliznice vnútri úst.

Výskyt 
Žije južne od Sahary. Vyskytuje sa takmer na celom území južnej a strednej Afriky, okrem oblastí dažďových pralesov v strednej Afrike. Je areál zahŕňa Mali, Burkinu Faso, Kamerun, Čad, Stredoafrickú republiku, Konžskú demokratickú republiku, Južný Sudán, Etiópiu, Eritreu, Somálsko, Keňu, Ugandu, Tanzániu, Burundi, Rwandu, Mozambik, Svazijsko, Malawi, Zambii, Zimbabwe, Bostwanu, Namíbiu, Angolu a Južnú Afriku. Na týchto miestach obýva otvorené miesta – savany, polopúšte, riedke lesy a kroviny – v nadmorskej výške 0–1 600 m (nad 1 000 m však zriedkavo). V západnej Afrike je areál týchto hadov podstatne menší a donedávna sa považoval za neistý. Výskum publikovaný v roku 2005 však potvrdil ich výskyt (Senegal, Guinea, Guinea-Bissau, prípadne Pobrežie Slonoviny).

Opis 

Mamba čierna má prúdnicové telo pokryté veľkými hladkými šupinami. Dorastá zvyčajne do dĺžky 2,5 m, ale niektorí jedinci merajú až 4,5 m. Dospelý jedinec váži okolo 1,5 kg, zriedkavo až 2,5 kg. Je to druhý najdlhší jedovatý had na svete (prvé miesto patrí kobre kráľovskej).

Sfarbenie jednotlivých exemplárov je rôzne, od žltozelenej cez olivovohnedú až po bronzovosivú (najčastejšie sivú v rôznych odtieňoch), pričom vrchná časť tela je tmavšia, spodná svetlejšia. Na stromoch poskytuje dobré maskovanie svetlé brucho splývajúce so svetlou oblohou, na zemi zasa tmavšia horná časť tela. Mláďatá sú po celom tele svetlejšie ako dospelé jedince. Sexuálny dimorfizmus nie je výrazný, samec a samica sú veľkosťou a sfarbením nerozoznateľní.

Je to jeden z najrýchlejších hadov na svete, údajne sa dokáže plaziť rýchlosťou blížiacou sa 20 km/h (na krátku vzdialenosť). Odborníčka na hady Thea L. Koenová uvádza rýchlosť 15–18 km/h. Väčšina údajov je však pravdepodobne prehnaná a je nepravdepodobné, že by dosiahol rýchlosť vyššiu ako 16 km/h. No ešte agilnejšie sa dokáže plaziť chřestýš Crotalus cerastes, ktorý údajne môže vyvinúť rýchlosť až 29 km/h.

Jedový aparát 
Jedové ústrojí hada sa skladá z jedovej žľazy (pôvodne slinnej žľazy) a jedových zubov (zubov s jedovými vakmi), ktoré sú umiestnené v hornej čeľusti. Jedový aparát je súčasťou tráviacej sústavy. Jed sa dostáva do jedových zubov cez kanáliky, ktoré spájajú zuby s jedovou žľazou, a je vytláčaný svalmi.

Mamba čierna má tzv. proteroglyfné zuby – nie veľmi veľké (zvyčajne 2–3 mm, zriedkavo až 7,9 mm) jedové zuby uložené vpredu, ktoré sú vybavené bočným hlbokým žliabkom, niekedy uzavretým v kanáliku. Tieto zuby nie sú pohyblivé (skladacie), a preto ak had uhryzne, zvyčajne vždy dôjde k intoxikácii. Aj mierne uhryznutie spôsobí stlačenie vakov. Niekedy jedové zuby zostávajú v rane. Charakteristickým znakom týchto hadov je, že pri uhryznutí opakovane stlačia čeľuste a vstreknú jed v niekoľkých dávkach. Preto je ich uhryznutie potenciálne veľmi nebezpečné alebo dokonca smrteľné.

Jed 
Mamby sú mrteľne jedovaté už od narodenia, a preto sa môžu aktívne brániť len niekoľko minút po vyliahnutí.

Jed mamby čiernej je vysoko toxický a pre človeka veľmi nebezpečný. Skladá sa z viacerých zložiek (viac ako 40), pričom prevládajú rýchlo pôsobiace neurotoxíny, ktoré ovplyvňujú mozgové a miechové centrá nervového systému. Ďalšími zložkami sú kardiotoxíny, ktoré napádajú srdce, fascikulíny (inhibítory anticholínesteráz), ktoré spôsobujú svalové fascikulácie (spontánne zášklby svalových vlákien), a v menšej miere hemolyzíny, ktoré rozkladajú červené krvinky, antikoagulíny, ktoré upravujú zrážanlivosť krvi, alebo mambalgíny (analgetické peptidy), ktoré znižujú vnímanie bolesti – v jede sa našlo analgetikum podobné morfínu a pri účinku jedu sa môžu objaviť pocity eufórie. Jed má pomerne vysokú hyaluronidázovú aktivitu, takže sa rýchlo šíri. Po uhryznutí sa čoskoro objavia dýchacie ťažkosti, ktoré nakoniec vedú k paralýze dýchacích ciest a smrti. Mozog zostáva neporušený. Obeť si uvedomuje všetko a všetkých okolo seba, ale nemôže sa hýbať, prehĺtať, hovoriť ani dýchať.

Polovičná smrteľná dávka testovaná na laboratórnych myšiach (tzv. LD50) sa pohybuje od 0,05 mg/kg  (t. j. extrémne silná toxicita) do 0,94 mg/kg (t. j. slabšia toxicita), v závislosti od toho, ako bol jed vpravený do tela zvieraťa. V prírodě môže zabiť myš do 4,5 minúty od uhryznutia.

Mamba má veľkú zásobu jedu: 8–16 ml tekutého jedu alebo 280, zriedkavo až 400 mg suchého jedu. Smrteľná dávka pre človeka je 10–15 mg. Údajne stačia už dve kvapky jedu a jediným uhryznutím môže do tela vypustiť 50–120 mg jedu, zriedkavo aj viac, alebo kompletnú zásobu (asi 12 až 20 kvapiek jedu). Jedna mamba teda môže mať také množstvo jedu, ktoré by mohlo usmrtiť 8 až 14 dospelých ľudí. Preto je uhryznutie mambou pre človeka prakticky vždy smrteľné (takmer 100% smrteľnosť v neliečených prípadoch). Úmrtnosť je obzvlášť vysoká medzi domorodcami.

Čím skôr sa človek začne liečiť, tým väčšie má šance na prežitie. Keďže jed pôsobí veľmi rýchlo, je ideálne použiť špecifické antisérum čo najskôr. Najlepšie v nemocnici pod lekárskym dohľadom, pretože môže byť potrebné väčšie množstvo alebo sa môžu vyskytnúť nežiaduce reakcie, na ktoré možno účinne reagovať len pod odborným dohľadom. Pri včasnej a adekvátnej liečbe intoxikácie môže byť letalita prakticky nulová.

Správne prvé kroky bezprostredne po uhryznutí môžu výrazne pomôcť. Štandardná prvá pomoc pri podozrení na uhryznutie jedovatým hadom spočíva v priložení tlakového obväzu na miesto uhryznutia (na končatinu, na ktorej sa rana nachádza), potlačení šoku alebo stresu, minimalizácii pohybu pacienta a čo najrýchlejšom prevoze pacienta do nemocnice. Vzhľadom na neurotoxickú povahu jedu mamby čiernej môže byť prospešné arteriálne zaškrtenie. V opačnom prípade, ak je osoba napríklad len v strese alebo vykonáva zbytočne veľké pohyby (v oboch prípadoch zvýšená srdcová frekvencia), jed sa ľahšie šíri v tele a rýchlejšie účinkuje.

Človek môže skolabovať do pol hodiny a smrť môže nastať do dvoch hodín alebo aj skôr, ale zvyčajne medzi 7–15 (alebo medzi 3–16) hodinami po uhryznutia. Závisí to aj od zdravotného stavu alebo ročníka postihnutej osoby (t. j. telesnej veľkosti, fyzickej zdatnosti, citlivosti atď.).

Správanie 

Mamba trávi väčšinu času na zemi, a hoci je veľmi obratná lezkyňa, na stromoch sa objavuje len príležitostne (napríklad aby sa nažrala mláďat vtákov). Pri plazení, najmä v neznámom teréne, dvíha prednú časť tela, aby sa mohla rozhliadnuť. Mamba čierna je denné zviera a podobne ako iné druhy hadov sa rada vyhrieva na slnku, v Južnej Afrike najčastejšie medzi 7. a 10. hodinou ráno a 14. a 16. hodinou popoludní (môže sa zdržiavať aj na konároch). Vyhrievaním na slnku si dobíja energiu a naberá nové sily, pretože teplo stimuluje jej metabolizmus. Na odpočinok si vyberá dutiny stromov, skalné štrbiny alebo opustené termitie kopy. 

Mamba čierna je teritoriálny had, ale pred nebezpečenstvom sa zvyčajne stiahne. Ak sa však cíti ohrozená, môže zaútočiť, najmä ak sa hrozba nachádza medzi mambou a jej brlohom alebo ak je zahnaná do kúta. Najprv sa pokúša zastrašiť a odohnať protivníka tým, že vzpriami prednú polovicu tela do výšky takmer jedného metra, vyklenie chrbát, aby si pomohla udržať rovnováhu, roztiahne rebrá na krku a otvorí ústa doširoka (v snahe zastrašiť protivníka svojou atramentovo čiernou čeľusťou). V reakcii na to syčí a pohybuje hlavou zo strany na stranu, podobne ako to robia kobry z rodu Naja. Akýkoľvek pohyb protivníka môže hada ešte viac podráždiť, a ak hrozba pretrváva, môže rýchlo a prudko zaútočiť (z typického obranného postoja môže človeka udrieť do hrude a tváre, ale viac hryzie do dolných končatín). Zvyčajne sa vyhýba kontaktu s ľuďmi a je nepokojná, ak sa k nej niekto priblíži na menej ako 40 metrov.

Potrava 
Jej hlavnou potravou sú malé cicavce, plazy a vtáky, ale väčšinou ich mláďatá. Mamby sa bežne vyskytujú v blízkosti ľudských obydlí, kde loví hlodavce, ktoré sa živia odpadkami, čím sa stávajú užitočnými. Uprednostňuje teplokrvné živočíchy, ale môže loviť aj príslušníkov svojho druhu. Inokedy sa však odváži aj na väčšiu korisť, napríklad na damana skalného (Procavia capensis). Podobne ako iné hady má ohybnú čeľusť, ktorá mu umožňuje zožrať zviera o vela väčšie ako je jej hlava.

Pri love malých zvierat stačí jedno uhryznutie, po ktorom sa mamba stiahne a čaká, kým neurotoxický jed začne pôsobiť. Ten spôsobí absolútne ochrnutie obete. Ak je obeťou vták, mamba sa nestiahne, ale zostane v ňom zahryznutá. Zabráni mu tak odletieť a zomrieť na mieste, kde by ho nenašla.

Rozmnožovanie 
Mamba čierna je vajcorodý had. Rozmnožuje sa každý rok od skorej jari do neskorého leta. Nevytvára dlhodobé páry a samca a samicu možno vidieť len raz za rok počas obdobia párenia. Po dvojmesačnom „období gravidity“ samička znáša 6–25 kožovitých vajíčok. Za 2–3 mesiace sa vyliahnu mláďatá dlhé 40–60 cm. Rastú pomerne rýchlo a po prvom roku života dosahujú dĺžku približne dva metre. Dospelosti sa však dožije len hŕstka z nich. Prvé dni až týždne sú veľmi zraniteľné a často končia ako potrava pre predátorov. Jejich stavy reguluje převážně řada ofiofágních dravých vtákov. Šťastlivci sa môžu dožiť 10 a viac rokov.

Súboj o samice 
V čase rozmnožovania samce mamby čiernej často súperia o samičky. Zápas spočíva vo zdvihnutí a obkrútení prednej časti tela protivníka v snahe pritlačiť ho k zemi. Tento zápas je akýmsi rituálom, takže nedochádza k vážnejšiemu poraneniu. Po tomto teste sily sa víťaz pári so všetkými samicami vo svojom teritóriu.

Vyzliekanie kože a rast 
Ide o proces, pri ktorom had zhodí a nahradí starú, opotrebovanú kožu, ktorá už mu je „malá“, pretože počas života neustále rastie. V mladosti sa had zbavuje kože častejšie, pretože rastie rýchlejšie, aby sa dostal z kritickej fázy, keď ho ohrozujú predátori. V dospelosti sa vyzlieka len niekoľkokrát ročne, v neskoršom veku (hady staršie ako 10 rokov) možno len dvakrát ročne a u najstarších jedincov sa vyzlieka menej ako raz ročne. Celý proces vyzliekania môže trvať 7 až 14 dní. Spočiatku had začína strácať svoje jasné farby a koža a oči sa mu do dvoch dní zakalia, pretože pod vrchnú vrstvu preniká voda. Počas nasledujúcich troch až piatich dní sa stará koža postupne odlupuje. Keď sa úplne uvoľní, had sa začne trieť o tvrdé predmety, aby kúsok po kúsku oddelil starú kožu od novej, až kým sa mu ju nepodarí zhodiť celú (začínajúc od hlavy a pokračujúc až po koniec chvosta). Zvyčajne to robí cez noc, pretože na to potrebuje dostatok vlhkosti. Počas tohto náročného procesu had neloví potravu a pokojne odpočíva v ústraní, takže ak je vyrušený, môže byť agresívnejší.

Chov v zajatí

V chovoch na Slovensku 
K júlu 2023 podľa nemeckej databázy druhov žijúcich v zajatí mambu čiernu nechová žiadna zoo na Slovensku.

V chovoch v Česku 
Mambu čiernu chovajú v nasledujúcich inštitúciách (aktuálne k júlu 2023):

 Svět divočiny (Lednice) 
 Zoo Dvorec (Borovany)
 Zoo Dvůr Králové (Dvůr Králové nad Labem)
 Zoo Plzeň (Plzeň)

Galéria

Poznámky

Referencie

Literatúra 

 FELIX, Jiří. Hadi. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1978. 156 s. OCLC 440289527 (po česky)
 KŮRKA, Antonín; PFLEGER, Václav. Jedovatí živočichové. Praha: Academia, 1984. 168 s (po česky)
  (po slovensky)
 MARAIS, Johan. A complete guide to the snakes of southern Africa. Cape Town: Struik, 2004. 311 s. ISBN 978-1-86872-932-6. (po anglicky)
 ALEXANDER, Graham; MARAIS, Johan. A Guide to the Reptiles of Southern Africa. Jižní Afrika: Penguin Random House South Africa, 2007. 729 s. ISBN 978-1-4317-0225-1. (po anglicky)
 VALENTA, Jiří. Jedovatí hadi: Intoxikace, terapie. Praha: Galén, 2008. 379 s. ISBN 978-80-7262-473-7. (po česky)

Iné projekty 

Koralovcovité
Najmenej ohrozené druhy