Inzula (budova)

Inzula (množné číslo inzuly) predstavujú v architektúre starovekého Ríma veľké nájomné domy pre nižšie a stredné triedy obyvateľstva (plebej). V prízemí sa nachádzali taverny, dielne a obchody. Ich obyvatelia žili v jednotlivých poschodiach.

Urbanizácia väčších rímskych miest spôsobila veľký dopyt po bývaní v blízkosti centra mesta. Samostatné domy boli pre väčšinu Rimanov luxusom, ktorý si mohli dovoliť len tí bohatí. Z tohto dôvodu sa začalo so stavbou nájomných bytových domov. Takéto domy boli väčšinou stavané s minimálnymi nákladmi a mnohokrát zo špekulatívnych dôvodov. Ich konštrukcia bývala nevalného charakteru, boli náchylné k požiarom a zrúteniam. Kvôli týmto nebezpečenstvám bývali byty v najvyšších poschodiach najlacnejšie a zároveň aj najmenej žiadané.

Inzuly mohli mať až 6 alebo 7 poschodí. Niektoré mali dokonca aj 8 a 9 poschodí, ale také boli postavené ešte predtým, než boli vydané obmedzenia veľkosti stavaných domov. V inzule mohlo žiť až 40 ľudí na iba . V každej sa väčšinou nachádzalo 6 až 7 bytov.

Kvôli nebezpečenstvu ohňa a zrútenia bola výška inzuly obmedzená cisárom Augustom na 70 rímskych stôp () a následne, po veľkom požiari Ríma, cisárom Nerom na 60 rímskych stôp (). V čase najväčšieho rozvoja Ríma sa tu nachádzalo až 50 000 inzul v porovnaní s 2000 súkromnými domami (tzv. domus).

Rovnako ako domy majetných Rimanov, boli aj inzuly vybavené vodovodmi a kanalizáciou, ako je popisované v Strabónovom diele.

Názov "insulae" bol odvodený od latinského výrazu pre ostrovy. Tieto budovy totiž z vtáčej perspektívy vyzerali ako ostrovy ohraničené zo všetkých strán okolitými ulicami.

Rimania boli prvou civilizáciou, ktorá začala stavať bytové domy.

Referencie

Zdroj 

Architektúra v starovekom Ríme