Matej Šuňavec

Matej Šuňavec (* 11. november 1873, Pribylina – † 27. máj 1949, Pribylina) bol slovenský sociálno-demokratický politik a novinár.

Život 
Narodil sa v Pribyline, jeho otec bol Ján a matka Eva Barancová. Matej mal základné vzdelanie z ľudovej školy, no napriek tomu sa z neho stal murár, vzal si za manželku Evu Pauliniovú, a neskôr sa angažoval ako sociálno demokratický politik a organizátor robotníckeho hnutia v Budapešti. Od 80-tych rokov až do roku 1915 sa zdržiaval v Budapešti, kde pôsobil ako organizátor podujatí tamojších stavebných robotníkov.

Bol jedným z liptovských murárov pracujúcich v Budapešti. Až v robotníckom spolku sa naučil čítať a písať. V máji 1896 sa stal členom zakladajúceho výboru Sociálnodemokratickej strany Uhorska. Roku 1897 vstúpil do Slovenskej spoločnosti lešenárskych robotníkov. V auguste 1897 bol za účasť na jej štrajku zatknutý.

Od 1. mája 1898 do 1. marca 1899 bol redaktorom prvého slovenského robotníckeho mesačníku Nová doba (časopis), ktorý sa začal vydávať od 1. mája 1897, s prestávkami od 1. septembra 1898 do 1. marca 1899, kedy bol Matej Šuňavec jeho zodpovedným redaktorom. Predošlým redaktorom časopisu bol Gustáv Švéni, ktorý bol aj s Františkom Tupým 16. marca 1898 "vypovedaný raz navždy" z Budapešti do rodnej obce, odkiaľ udržiaval sústavné listové spojenie s Matejom Šuňavcom. Vydavateľom časopisu bol od 1. apríla 1898 Štefan Martinček a neskôr následne aj redaktorom od 1. marca 1899.

V Budapešti 11. decembra 1904 na veľkom zhromaždení slovenských robotníkov zmienil „naprostú neúčasť a neprítomnosť slovenskej inteligencie - menovite študentstva“, ktorá im prisľúbila pomoc, ale nakoniec vôbec nepomáhala v boji za oslobodenie slovenského ľudu a pre obnovenie Novej doby. V roku 1904 sa zaslúžil o založenie Slovenských robotníckych novín a 12. júna 1905 o založenie Slovenskej sociálnodemokratickej strany Uhorska.

Po vzniku Česko-Slovenska sa vrátil do Pribyliny, kde vyučoval, a po roku 1918 pôsobil ako funkcionár Zväzu robotníctva stavebného a kamenno-keramického priemyslu. Organizoval spolky pracovníkov v stavebnom, keramickom a kamenárskom priemysle v Nitre, Trenčíne, Žiline, Liptovskom Mikuláši a v Zlatých Moravciach. Agitačne pôsobil i medzi slovenskými poľnohospodárskymi robotníkmi na Dolnej zemi.

V roku 1938 (vo veku 65 rokov) odišiel z verejného života. Zomrel ako 75-ročný v Pribyline. V Bratislave je na jeho počesť pomenovaná ulica.

Referencie

Slovenskí politici
Slovenskí novinári
Osobnosti z Pribyliny