Bojujúca strana

Bojujúca strana (ak ide o štát aj bojujúci štát, bojujúca krajina; zastarano belligerentný štát – z , , ; menej formálne aj vojnová strana, strana/štát vo vojnovom stave, strana/štát vedúci vojnu) je štát (resp. sila), ktorý sa ocitol voči niekomu vo vojne alebo akomkoľvek ozbrojenom konflikte, aj keď nebol oficiálne vyhlásený (t. j. vo vojnovom stave). Ženevské dohody o ochrane obetí ozbrojených konfliktov z roku 1949 nahradili pojem bojujúca strana pojmom širšieho významu strana konfliktu.

V čase vojny je bojová strana opakom neutrálnej strany a nebojujúcej strany. Aplikácia vojnového práva na neutrálne krajiny a zodpovednosti bojujúcich strán však zostávajú nedotknuté rozlišovaním medzi neutrálnymi štátmi, nebojujúcou stranou a pod. Nebojujúca strana môže byť považovaná za bojujúcu stranu, ak poskytne bojujúcej strane pomoc či podporu spôsobom, ktorý je zakázaný neutrálnymi štátmi.

Zaujímavé použitie výrazu bojujúca strana sa vyskytlo v Spojených štátoch počas Americkej občianskej vojny, keď Konfederované štáty americké, hoci neboli uznané ako suverénny štát, boli uznané za bojujúcu silu (belligerent power), a tak napríklad vojnovým lodiam Konfederácie v zahraničných prístavoch boli uznané rovnaké práva ako lodiam Spojených štátov.

Vojnový stav 
Vojnový stav (fr. belligérance, angl. belligerency) je v medzinárodnom práve stav dvoch alebo viacerých subjektov, obyčajne suverénnych štátov, ktoré sú vo vojne. Ženevské dohody o ochrane obetí ozbrojených konfliktov z roku 1949 nahradili pojem vojnový stav pojmom širšieho významu ozbrojený konflikt.

Vojny sú často vedené tak, že sa jedna alebo obe strany konfliktu dovolávajú práva na sebaobranu podľa článku 51 Charty OSN (urobilo tak napr. aj Spojené kráľovstvo v roku 1982 pred začiatkom Falklandskej vojny) alebo na základe uznesenia Bezpečnostnej rady OSN (napríklad Uznesenia Bezpečnostnej rady 678, ktoré právne povolilo Vojnu v zálive).

Vojnový stav môže existovať medzi jedným alebo viacerými štátmi na jednej strane strane a rebelujúcimi silami na strane druhej, ak sú rebeli uznaní za bojujúcu stranu. Ak existuje rebélia proti existujúcej konštituovanej autorite (napríklad autorite uznanej OSN), a rebelujúca strana nie je uznaná za bojujúcu stranu, potom sa táto rebélia považuje za insurekciu (angl. insurgency).
Keď je medzi dvoma či viac stranami ustanovený vojnový stav, ich vzťahy sú určované a riadia sa vojnovým právom.

Referencie

Zdroj 
 

Vojnové právo