K-pop

K-pop (skratka z Korean pop; hangul: 케이팝) je hudobný žáner pôvodom z Kórejskej republiky, ktorý je charakteristický širokou škálou audiovizuálnych prvkov. Hoci v Južnej Kórei to zahŕňa všetky žánre „populárnej hudby“, pojem sa častejšie používa v užšom význame na opis modernej formy juhokórejskej pop music zahŕňajúcej dance-pop, popovú baladu, elektronickú hudbu, rock, metal, hip-hop a R&B.

V roku 1992 sa moderný K-pop rozbehol formáciou skupiny Seo Taiji and Boys, ktorej úspešné experimentovanie s rôznymi hudobnými štýlmi rozpútalo v juhokórejskom hudobnom priemysle paradigmu. Výsledkom bolo, že začlenenie zahraničných hudobných prvkov sa teraz stalo v K-popovom priemysle bežnou praxou.

Ako sa kórejská pop kultúra stáva stále viac globalizovaným fenoménom a získava si popularitu v mnohých kútoch sveta, umožňuje to Kórejskej republike využívať svoj sektor populárnej kultúry na prístup a preniknutie na zahraničné trhy zábavného priemyslu. Využívaním sociálnych sietí a platformy na zdieľanie videí YouTube schopnosť K-popového priemyslu zabezpečiť si značné zahraničné publikum umožnila výrazný nárast celosvetového šírenia žánru. Počas 21. storočia zaznamenal K-popový hudobný trh dvojciferný nárast. V prvej polovici roka 2012 zarobil takmer 3,4 miliardy amerických dolárov (3,02 miliardy €) a týždenník Time ho označil za „najväčší export Južnej Kórei“.

Koncom 90. rokov si K-pop získal popularitu vo Východnej Ázii a na prelome storočí vstúpil na japonský hudobný trh. Koncom 0. rokov sa z hudobného žánru stala medzi teenagermi a mladými ľuďmi Východnej a Juhovýchodnej Ázie subkultúra. Momentálne je šírenie K-popu Kórejskou vlnou viditeľné v častiach Latinskej Ameriky, Indie, Severnej Afriky, Stredného východu, Východnej Európy a iných častí Západného sveta.

Charakteristika

Audiovizuálny obsah

Hoci vo všeobecnosti K-pop odkazuje na juhokórejskú populárnu hudbu, niektorí ho považujú za všetko obsahujúci žáner zahrňujúci širokú škálu hudobných a vizuálnych prvkov. Francúzska audiovizuálna organizácia Institut national de l'audiovisuel definuje K-pop ako fúziu syntetizovanej hudby, ostrých tanečných choreografií a módneho a farebného oblečenia kombinujúc bubblegum pop s hudobnými prvkami electra, diska, rocku, R&B a hip-hopu.

Systematické trénovanie spevákov
Väčšie nahrávacie spoločnosti v Kórejskej republike ponúkajú záväzné zmluvy už 9 až 10-ročným deťom. Žiaci žijú spoločne v pevne regulovanom prostredí a veľa hodín denne trávia učením sa hudby, tanečných choreografií, cudzích jazykov a komunikačných techník kvôli rozhovorom s reportérmi a fanúšikmi. Tento „robotický“ systém trénovania je západnými médiami často kritizovaný. Tréning jedného takého žiaka napríklad v S.M. Entertainment stojí okolo 3 miliónov dolárov (2,67 miliónov €).

Hybridné a nadnárodné hodnoty
K-pop je kultúrny produkt, ktorý obsahuje „hodnoty, identitu a významy presahujúce samotnú komerčnú hodnotu“. Podľa redaktora Rolling Stone obsahuje „žánrovú fúziu“ so spevom aj rapom, pričom dáva dôraz na vystupovanie a vizuálne efekty. Je to mix žánrov ako pop, rock, hip-hop, R&B a elektronická hudba. K-pop sa dá opísať ako globalizovaná hudba. Je to zmes západnej a európskej hudby s ázijskou príchuťou vystupovania. Spôsob, akým títo kórejskí speváci svoje piesne predvádzajú so synchronizovanými tanečnými pohybmi a komplexnými gestami, zvyšuje popularitu K-popu. Teraz mu patrí na ázijskom aj svetovom hudobnom trhu veľké miesto. Čínsky fanúšik to opísal takto: „Kórejská popová kultúra šikovne spája západné a ázijské hodnoty na vytvorenie vlastných a samotná krajina je videná ako prominentný model hodný nasledovania či doháňania po kultúrnej aj ekonomickej stránke.“ V tomto článku autor Doobo Shim dodáva, že aj keď kultúrna blízkosť hrá v popularite K-popu v rámci Ázie veľkú rolu, tak sama o sebe nestačí. Podľa neho je to „vízia modernizácie“ prirodzená pre kórejskú popovú kultúru, ktorá zohráva v akceptovateľnosti tohto žánru úlohu.

Podľa Čong Un-jonga stoja za úspechom K-popu nadnárodné a hybridné hodnoty. Tvrdí, že hodnoty v tomto žánri nie sú len západné či kórejské. V skutočnosti sa podľa toho, ako sa vyvinul proces nadnárodnosti, K-pop neskladá z japonských a amerických hodnôt, ktoré boli zmiešané, aby vyhovovali marketingovému procesu. Kultúrny imperializmus japonskej a americkej spoločnosti hlboko zmenil kórejské kultúrne hodnoty na viacerých úrovniach a vzostup kórejskej populárnej kultúry začal nepriamo ovplyvňovať hodnoty iných krajín. Hovorí: „Súčasná kórejská populárna kultúra je postavená na takýchto nadnárodných prúdoch, pretože jej viacvrstvová a multi-smerová mobilita vytvára rôzne sociálno-kultúrne styky naprieč aj mimo národných a inštitucionálnych hraníc.“ Dochádza k záveru, že K-pop nie je len bočný žáner, ktorý sa snaží prežiť popri mainstreamovom americkom pope, ale že súčasné fenomény sú oveľa zložitejšie. Myslí si, že vďaka vývoju digitálnych technológií a globalizácii majú konzumenti popovej kultúry 21. storočia teraz na výber medzi mnohými kultúrnymi produktmi z celého sveta.

K-pop je známy svojou vysokokvalitnou umeleckou zručnosťou, jasnými rysmi svojich spevákov, ich zdvorilým a uhladeným vystupovaním a silným dôrazom na strednú triedu a prímestské hodnoty, čo rezonuje v ľuďoch rôznych etnických, národných a náboženských pozadí po celom svete. K-popová hudba je spestrená o mnohé rôzne žánre. Niektorí K-popoví hudobníci ponúkajú piesne so zmesou melódií zo západných žánrov, ako je napríklad country. Kombinácia ázijských spevákov spievajúcich západným a európskym hudobným štýlom prispieva k jedinečným vlastnostiam K-popu a robí ho globálnejším.

Marketing
Debut nových interpretov riadia kórejské talentové agentúry s cieľom vzbudiť očakávanie. Nováčikovia často oficiálne debutujú naživo v jednom z hlavných hudobných programov s takzvaným „debutovým vystúpením“. Pri debutovom singli majú interpreti celkový „koncept“ (marketingový ťah), ktorý ovplyvňuje umelecké meno, oblečenie, choreografiu, chytľavé frázy a to, ako sú prezentovaní. V rámci skupín majú jednotliví členovia osobný koncept, napríklad akú rolu budú v skupine zastávať (líder, maknä, raper, atď.). Keď sa skončí debutový cyklus nováčika, prichádza na rad druhý propagačný cyklus, takzvaný „návrat“ (), ktorý nesie tento názov, aj keď daný interpret nemal prestávku. Každý propagačný cyklus má svoj vlastný koncept.

Aby svoje nové albumy dostali do povedomia verejnosti, podieľajú sa K-popoví umelci na rôznych propagačných aktivitách, ako je objavenie sa a vystupovanie v národných televíziách. Medzi populárne kórejské hudobné programy, v ktorých majú skupiny a hudobníci zvyčajne návrat, patria Music Bank (KBS), Inkigajo (SBS) a Show! Music Core (MBC). Prvé vystúpenie K-popového interpreta v hudobnom programe, konkrétne kvôli propagácii svojho nového albumu alebo singla, sa nazýva „návratové vystúpenie“. Súčasťou „návratu“ je zvyčajne okrem vystúpení aj zverejnenie teaserov a videoklipov. Tie sú často vydávané postupne niekoľko dní pred vydaním plnej verzie.

Agentúry môžu formovať z členov skupiny takzvané „podskupiny“, čo členom umožňuje realizovať rôzne individuálne projekty a angažmány v rovnakom čase. Podskupiny sú prezentované variantom konceptu ich materskej skupiny. Prvá moderná K-popová podskupina bola Super Junior-K.R.Y. zložená z členov materskej skupiny Super Junior – Kjuhjona, Rjouka a Jesonga. Podskupina sa na rozdiel od obvyklého dance-pop štýlu zamerala na balady.

Používanie anglických fráz
Moderný K-pop sa vyznačuje používaním anglických fráz. Jin Dal Yong z Popular Music and Society napísal, že toto využívanie môže byť ovplyvnené „Američanmi s kórejským pôvodom a/alebo Kórejčanmi, ktorí študovali v Spojených štátoch a plne využívajú svoju plynulosť v angličtine a kultúrne zdroje, ktoré bežne nenájdete medzi ľuďmi, čo vyrástli a vyštudovali v Kórei“. V roku 1995 bol podiel piesní s anglickým názvom v rebríčku top 50 len 8 %. V roku 2000 to bolo 30 %, v 2005 18 % a v 2010 44 %. Podobne rástol aj počet skupín, ktoré si volili skôr anglický ako kórejský názov. To umožnilo piesňam aj umelcom osloviť širšie obecenstvo po celom svete. Príkladom kórejskej skladby s veľkým podielom anglického textu je „Jumping“ od dievčenskej skupiny Kara, ktorá vyšla súčasne v Kórei aj Japonsku a zožala veľký úspech. Stále častejšie sa stáva, že na piesňach pre K-popových interpretov pracujú zahraniční pesničkári a skladatelia, napríklad will.i.am či Sean Garrett. Medzi hudobníkov, ktorí spolupracovali na rôznych K-popových skladbách, patrí mnoho významných umelcov, napríklad Akon, Kanye West, Ludacris a Snoop Dogg. Využívanie angličtiny však nezaručuje popularitu na severoamerickom trhu. Niektorí komentátori považujú za dôvod skutočnosť, že tento žáner môže byť videný ako vyčlenená verzia západnej hudby, čo sťažuje prijatie na týchto trhoch. Západné publikum má navyše tendenciu klásť v hudbe dôraz na autentickosť a individuálny prejav, čo idolový systém, dá sa povedať, potláča.

Tanec
Tanec je neoddeliteľnou súčasťou K-popu. Titulné piesne sú bežne doprevádzané choreografiou, ktorá často obsahuje kľúčový tanečný pohyb, takzvaný „point dance“ (). Ten zodpovedá vlastnostiam či textu piesne. Príkladmi sú „Sorry, Sorry“ od Super Junioru alebo „Abracadabra“ od Brown Eyed Girls. Choreografi musia pri tvorbe tancov prihliadať aj na schopnosť fanúšikov tieto kroky zopakovať. Losangeleská tanečníčka a choreografka Ellen Kim hovorí: „Kórejčania naozaj chcú, aby boli súčasťou hudby aj ich fanúšikovia. Preto my, choreografi, musíme pohyby zjednodušiť.“ K súčasným medzinárodným choreografom, ktorí spolupracujú s interpretmi ako CL, Big Bang či SHINee, patria napríklad Parris Goebel a Anthony Joseph Testa.

Móda
K-pop ovplyvňuje aj módu, a to hlavne v Ázii, kde mladí ľudia vyhľadávajú oblečenie, kozmetické značky, účesy a doplnky, ktoré nosia K-popové hviezdy. Módne značky vyrábajú kópie oblečenia, ktoré nosia idoly. Niektorí idoly, napríklad G-Dragon, sa presadili ako módne ikony. Módny návrhár Jeremy Scott už viackrát spolupracoval s CL a nazval ju svojou múzou.

V januári 2012 usporiadali kórejskí umelci v Japonsku módnu prehliadku, ktorej sa zúčastnilo 33 000 ľudí. V Thajsku majú úrady problém s módou, ktorú popularizuje kórejský pop, pretože thajskí teenageri sú ochotní nosiť veci nevhodné pre miestne meteorologické podmienky (napríklad legíny) a tiež používať produkty na bielenie kože, aby vyzerali ako kórejské celebrity. V Severnej Kórei je juhokórejská móda predmetom záujmu, a to aj napriek prísnym vládnym nariadeniam. Vďaka K-popu sa stali populárnymi topánky na vysokých podpätkoch, tričká bez rukávov a módne doplnky, aj keď také odevy sú v krajine zakázané.

Vládna podpora
Vláda Kórejskej republiky uznala, že zvýšený záujem o juhokórejskú populárnu kultúru bude prínosom pre exportný sektor krajiny. Podľa vládnych odhadov v roku 2011 znamenal 100-dolárový nárast vývozu kultúrnych produktov 412-dolárový nárast vo vývoze ďalšieho spotrebného tovaru. Vládne iniciatívy na šírenie popularity K-popu zväčša spadajú pod Ministerstvo kultúry a cestovného ruchu, ktoré zodpovedá za vytvorenie desiatok kórejských kultúrnych centier po celom svete. Ambasády Kórejskej republiky sa podieľali na plánovaní a organizovaní K-popových koncertov v zahraničí a Ministerstvo zahraničných vecí pravidelne pozýva zámorských fanúšikov, aby sa zúčastnili na každoročnom festivale K-pop World Festival v Kórejskej republike.

História

Začiatky kórejskej populárnej hudby
História kórejskej populárnej hudby siaha až do roku 1885, kedy americký misionár Henry Appenzeller začal v škole vyučovať americké a britské ľudové piesne. Tieto piesne sa po kórejsky nazývali „čchangga“ a zvyčajne sa zakladali na populárnych západných melódiách spievaných s kórejskými textami. Napríklad skladba „Oh My Darling, Clementine“ bola známa ako „Simčchongga“. Počas japonskej okupácie Kórey (19101945) popularita piesní čchangga vzrástla, keďže sa Kórejčania snažili vyjadriť svoje pocity proti japonskému útlaku hudbou. Jedna z najpopulárnejších piesní bola „Huimangga“ (). Japonci skonfiškovali existujúce čchangga zbierky a vydali vlastné.

Prvý známy kórejský popový album bol I Pungčin Sewol od Pak Čä-sona a I Rju-säka z roku 1925, ktorý obsahoval populárne piesne preložené z japončiny. Za prvú popovú pieseň napísanú kórejským skladateľom sa považuje „Nakhwajusu“ () z roku 1929, ktorú spievala I Čong-suk. V polovici 20. rokov zmiešal japonský skladateľ Masao Koga tradičnú kórejskú hudbu s gospelovou hudbou, ktorú predstavili v 70. rokoch 19. storočia americkí kazatelia. Tento druh hudby sa v Japonsku stal známym ako enka a neskôr v Kórei ako trot.

40. – 60. roky 20. storočia: Príchod západnej kultúry
Po rozdelení Kórejského polostrova na Sever a Juh a po oslobodení sa od japonskej okupácie v roku 1945 bola v Južnej Kórei v malej miere predstavená západná kultúra, a to v podobe niekoľkých barov v západnom štýle a klubov, kde sa hrala západná hudba. Po kórejskej vojne (19501953) ostali v krajine kvôli ochrane americkí vojaci. Dôsledkom ich prítomnosti bolo, že do Kórejskej republiky začala prenikať americká a svetová kultúra. V tom čase začala byť západná hudba viac akceptovaná medzi mladými ľuďmi.

 
Organizácia United Service Organizations umožnila niekoľkým prominentným osobnostiam amerického zábavného priemyslu, napríklad Marilyn Monroe či Louisovi Armstrongovi, aby navštívili vojakov umiestnených v Kórei. Tieto návštevy si získali pozornosť kórejskej verejnosti. V roku 1957 začalo vysielať rádio American Forces Korea Network, ktoré šírilo popularitu západnej hudby. Americká hudba začala tú kórejskú ovplyvňovať, keďže pentatonickú stupnicu postupne nahradila sedemtónová a populárne piesne začali nasledovať americký vzor. 

Zlepšenie zvukových nosičov podporilo v 60. rokoch výrobu LP platní, čo viedlo k presadzovaniu rôznych hlasových tónov. Mnohí speváci spievali v tom čase americkým vojakom, zvyčajne vo vyhradených kluboch, ktorých počet vtedy narástol na 264. Predvádzali rôzne štýly ako country, blues, džez a rokenrol. Populárni kórejskí speváci ročne zarobili spolu 1,2 miliónov dolárov (1,07 miliónov €), čo sa takmer rovnalo vtedajšiemu príjmu z kórejského vývozu.

V 60. rokoch začala kórejská ekonomika prekvitať a populárna hudba trend nasledovala. Založenie prvých komerčných rozhlasových staníc zohralo v šírení populárnej hudby významnú rolu a začala sa rozvíjať aj kórejská kinematografia. Kórejskí hudobníci a speváci, ktorí pôvodne vystupovali len v amerických kluboch, sa začali otvárať širšiemu publiku. Keď sa k brehom Kórey dostala takzvaná beatlemánia, objavili sa prvé miestne rockové kapely. Za úplne prvú sa považuje Add4, ktorá bola založená v roku 1962. Prvá talentová súťaž rockových kapiel sa konala v Soule v roku 1968. Okrem rocku a popu ostali stále populárne trotové piesne.

Niektorým kórejským spevákom sa podarilo získať si medzinárodnú popularitu. Trio Kim Sisters, Jun Bok-hi a Patti Kim boli prvými speváčkami, ktoré debutovali v krajinách ako Vietnam a Spojené štáty. Kim Sisters sa stali prvou kórejskou skupinou, ktorá vydala v Spojených štátoch album. Viackrát vystupovali v Las Vegas a niekoľkokrát sa objavili aj v televíznej šou Eda Sullivana. Francúzska speváčka Yvette Giraud naspievala cover verziu piesne „The Boy in the Yellow Shirt“ () speváčky Han Mjong-suk z roku 1961, ktorá bola populárna aj v Japonsku.

70. roky 20. storočia: Vplyvy hippie a folku
Koncom 60. a začiatkom 70. rokov prešla kórejská populárna hudba zmenou. Stále viac hudobníkov bolo študentmi a absolventmi vysokých škôl a z hudby urobili na rozdiel od predchádzajúcich generácií zábavu. Mladí boli veľmi ovplyvnený americkou kultúrou a životným štýlom, čím sa od svojich predchodcov, ktorí zažili vojnu a japonskú okupáciu, značne líšili. Tento generačný konflikt bol zjavný pri prijímaní folk popu 70. rokov. Publikum sa skladalo väčšinou zo študentov, ktorí nasledovali americký štýl hippies v móde aj hudbe, a symbolom mladosti sa stali gitary a džínsy. Títo mladí ľudia boli proti vojne vo Vietname rovnako ako americkí hippies, a to kórejskú vládu priviedlo k zákazu piesní s liberálnejšími textami. Napriek tomu ostal hippie folk pop medzi mladými populárny natoľko, že miestna televízna stanica MBC usporiadala v roku 1977 hudobnú súťaž pre vysokoškolákov, čo následne viedlo k založeniu niekoľkých moderných hudobných festivalov. 

Jednou z popredných osobností bol v tom čase Han Tä-su, ktorý vyrastal v Spojených štátoch a bol ovplyvnený Bobom Dylanom, Leonardom Cohenom a Johnom Lennonom. Hanova kultová pieseň „Mul čom čuso“ () sa stala hymnou kórejskej mládeže. Jeho odvážne vystupovanie a jedinečný štýl spevu často verejnosť šokovali a neskôr mal v Kórei zakázané vystupovať. Presťahoval sa do New Yorku, kde pokračoval v svojej hudobnej kariére, no v 90. rokoch sa vrátil do vlasti. Ďalšími významnými vtedajšími spevákmi boli Song Čchang-sik, Čo Jong-nam a Jang Hi-un.

V 70. rokoch začali byť populárni aj dídžeji a hlboko ovplyvnili teenagerskú kultúru.

80. roky 20. storočia: Éra balád
80. roky boli svedkami vzostupu baladových spevákov. Žáner sa stal populárnym po vydaní piesne „Kakkai hagien nomu mon dangsin“ () speváka I Kwang-džoa v roku 1985. Z jeho albumu sa predalo viac ako 300 000 kópií. Ďalšími populárnymi baladovými spevákmi boli I Mun-se a Pjon Čin-sop, ktorý bol prezývaný „Princ balád“. Jedným z najvyhľadávanejších skladateľov balád bol v tej dobe I Jong-hun, ktorého piesne boli v roku 2011 zostavené do moderného muzikálu Kwanghwamun jonga (). 

V roku 1980 bolo založené Ázijské hudobné fórum. Na udalosti medzi sebou súťažili speváci z piatich ázijských krajín. Víťazom bol Čo Jong-pchil a v Japonsku si ako kórejský spevák získal veľmi dobrú povesť. Jeho prvý album Čchang bakki jodža () bol hitom a Čo Jong-pchil sa stal prvým kórejským spevákom, ktorý vystúpil v Carnegie Hall v New Yorku. Vyhral takmer všetky dôležité ocenenia na významných podujatiach vrátane ceny pre najlepšieho skladateľa a ceny za najlepšiu pieseň. Bol pozvaný vystupovať v rôznych krajinách, medzi inými aj v Japonsku či Hongkongu. Čoov hudobný repertoár zahŕňa rock, dance, trot a folk pop.

90. roky 20. storočia: Zlomový bod

V 90. rokoch začlenili kórejskí popoví hudobníci do svojej hudby štýly americkej populárnej hudby ako rep či techno. Skutočným zlomom v K-pope bol vznik skupiny Seo Taiji and Boys v roku 1992. Trio debutovalo v talentovej šou televízie MBC s piesňou „Nan arajo“ (), kde od poroty dostalo najnižšie hodnotenie. Lenže pieseň aj rovnomenný album získali taký veľký úspech, že podľa MTV Iggy „K-popová hudba už nikdy nebude rovnaká“: „Ten rytmus inšpirovaný žánrom new jack swing, chytľavý repový text a nezabudnuteľný refrén kórejské publikum úplne pohltili.“ Texty Seo Taiji and Boys sa zaoberali problémami kórejskej spoločnosti, čo sa iným zabávačom tej doby nepodarilo. Ich zvuk vydláždil cestu „úspešnému formátu“ K-popových piesní a nasledovala vlna úspešných hip-hopových a R&B interpretov ako Ju Sung-džun, Jinusean, Deux, 1TYM a Drunken Tiger.

V roku 1995 založil kórejský producent I Su-man najväčšiu talentovú agentúru a nahrávaciu spoločnosť v krajine – SM Entertainment. Koncom 90. rokov vstúpili na scénu aj YG Entertainment, DSP Media, JYP Entertainment a FNC Entertainment, ktoré produkovali talenty tak rýchlo, ako ich dokázala verejnosť konzumovať.

Úspech Seo Taiji and Boys priviedol ku K-popu nové publikum – teenagerov. To viedlo k vzniku takzvaných idolových skupín – mladých chlapčenských a dievčenských skupín. Za prvú chlapčenskú idolovú skupinu sa považuje H.O.T., ktorí debutovali v roku 1995. Nasledovali ich skupiny ako Sechs Kies, S.E.S., Fin.K.L, NRG, Baby V.O.X., Diva, Shinhwa a g.o.d. Ázijská ekonomická kríza v roku 1997 prinútila kórejských zabávačov hľadať nové trhy. H.O.T. vydali čínsky album a Diva vydali anglický album na Taiwane.

90. roky boli úspešným obdobím aj pre undergroundové hudobné kluby a punk rockové kapely ako Pipi Band či Crying Nut, ktorým sa podarilo získať mainstreamovú popularitu.

21. storočie: Vzostup Hallju
Začiatkom 21. storočia boli populárne skupiny z 90. rokov na ústupe. H.O.T. sa v roku 2001 rozpadli a ostatné skupiny ako Sechs Kies, S.E.S., Fin.K.L, Shinhwa a g.o.d prestali byť do roku 2005 aktívne. Úspech žali sólisti ako Rain a BoA. Až debuty TVXQ (2003) a SS501 (2005) značili v kórejskom zábavnom priemysle obnovu idolových skupín a nárast K-popu ako súčasti Hallju. Zrod druhej K-popovej generácie nasledovali úspešné debuty skupín Super Junior (2005), Big Bang (2006), Wonder Girls (2007), Girls' Generation (2007) a Kara (2007).

Na prelome 21. storočia sa začal K-pop šíriť aj do iných častí sveta ako súčasť globálnej Kórejskej vlny. V roku 2002 sa stal singel „Coincidence“ skupiny Baby V.O.X. populárnym v mnohých ázijských krajinách, pretože bol propagovaný počas majstrovstiev sveta vo futbale v Kórejskej republike a BoA sa stala prvou K-popovou speváčkou, ktorá v japonskom rebríčku Oricon obsadila prvé miesto. Krátko na to mal spevák Rain vypredaný koncert pre 40 000 fanúšikov v Pekingu. V roku 2003 sa dievčenskej skupine Baby V.O.X. podarilo s čínskym singlom „I'm Still Loving You“ z tretieho albumu Devotion obsadiť prvé miesta čínskych rebríčkov. Stali sa tak prvou idolovou skupinou, ktorej sa to podarilo a v Číne si získali veľkú fanúšikovskú základňu. So singlami „What Should I Do“ a „I'm Still Loving You“ sa umiestnili aj v rôznych hudobných rebríčkoch v Thajsku. Od polovice 0. rokov 21. storočia dominovali veľkej časti východoázijského hudobného trhu K-popové idolové skupiny.

V roku 2008 dosiahol zisk z juhokórejského kultúrneho vývozu (vrátane televíznych seriálov a počítačových hier) prvýkrát 2 miliardy amerických dolárov a udržal si 10-percentný ročný nárast. V tom roku tvorilo 68 % zo všetkých príjmov z K-popového exportu Japonsko, za ktorým nasledovala Čína (11,2 %) a Spojené štáty (2,1 %). Predaj lístkov na koncert sa ukázal byť lukratívnym biznisom, keďže fanúšikovia boli ochotní platiť veľké sumy, aby mohli vidieť svojich idolov. Napríklad na japonskom turné Time Tour skupiny TVXQ sa predalo viac ako 850 000 lístkov priemerne za 120 000 ₩ (98 €), takže výsledný zisk bol nakoniec 102 miliárd ₩ (83,7 miliónov €). Viac ako 60 % príjmov z exportu K-popového priemyslu pochádzalo v roku 2012 z predaja lístkov na koncerty.

Podľa amerického časopisu Foreign Policy K-pop následne prerazil v Juhovýchodnej Ázii, a potom na Strednom východe, vo Východnej Európe a v Južnej Amerike. V roku 2012 prekročil počet fanúšikov v Turecku 100-tisícovú hranicu a v roku 2013 bol ich počet 150 000. V tom roku bolo v Mexiku 70 K-popových fanklubov s celkovým počtom členov minimálne 60 000. Prienik do západných mainstreamových médií nastal v roku 2012 vydaním PSY-ovej piesne „Gangnam Style“, ktorej videoklip na YouTube bol prvým videom na internete, čo dosiahlo miliardu zhliadnutí. V marci 2017 počet zhliadnutí presahoval 2,7 miliárd. Niektorí speváci (napríklad BoA, Wonder Girls či CL) sa rozhodli rozšíriť svoju hudobnú kariéru vydaním anglických štúdiových albumov v nádeji, že prerazia aj na západných hudobných trhoch. Takéto pokusy nepriniesli veľa úspechov.

Juhokórejská vláda berie K-pop, ktorý sa stal súčasťou Kórejskej vlny, ako nástroj „soft power“ v zahraničí, a to najmä smerom k mládeži. Týždenník The Economist nazval kórejskú populárnu kultúru „ázijským popredným vzorom“.

Ďalšími míľnikmi K-popových skupín a hudobníkov v 21. storočí sú:

 Február 2006: Rain mal v newyorskom Madison Square Garden dve vypredané vystúpenia.
 Máj 2007: Rain bol prvým K-popovým interpretom, ktorý vystúpil na najväčšom japonskom koncertnom štadióne Tokyo Dome pred 40 000 fanúšikmi. Koncert sa vypredal do dvoch dní.
 Október 2009: Wonder Girls sa dostali do rebríčka Billboard Hot 100 so singlom „Nobody“ známym svojím virálnym videoklipom.
 September 2010: SM Entertainment usporiadalo v Los Angeles svoj prvý koncert mimo ázijského kontinentu s názvom SM Town Live '10 World Tour. To predchádzalo dvom vypredaným koncertom v Zénith de Paris, ktoré sa konali o dva mesiace neskôr vo Francúzsku. Koncert v Staples Center v Los Angels zarobil viac ako milión dolárov a v Billboardovom rebríčku Boxscore Chart obsadil 9. miesto.
 November 2011: Big Bang vyhrali na MTV Europe Music Awards ocenenie Najlepší celosvetový interpret.
 Február 2012: Girls' Generation sa 31. januára 2012 objavili v Late Show with David Letterman a 1. februára v Live! with Kelly, kde predviedli remix anglickej verzie svojej piesne „The Boys“.
 Marec 2012: Po tom, čo sa s albumom Alive stali prvými kórejskými interpretmi, ktorí sa umiestnili v rebríčku Billboard 200, odštartovali Big Bang svetové turné Alive Tour, ktoré sa konalo v 21 mestách po celom svete. Turné sa skončilo v januári 2013 a zúčastnilo sa na ňom okolo 800 000 fanúšikov.
 August 2012: Koncert skupiny 2NE1 New Evolution, ktorý sa konal v Nokia Theatre (Los Angeles), obsadil v Billboardovom rebríčku Current Box Score 29. miesto.
 November 2012: Videoklip k PSY-ovej piesni „Gangnam Style“ sa na YouTube stal najsledovanejším videom a zároveň prvým, ktoré v počte zhliadnutí prekročilo hranicu jednej miliardy. Na MTV Europe Music Awards získal klip k piesni ocenenie Najlepší videoklip.
 December 2012: Koncom roka vybral denník The New York Times koncert skupiny 2NE1, ktorý sa konal v Prudential Center (New Jersey), ako jeden z „Najlepších koncertov v roku 2012“.
 Marec 2013: f(x) bola prvá K-popová skupina, ktorá vystúpila na SXSW v texaskom Austine.
 Apríl 2013: Super Junior rozšírili svoje svetové turné Super Show 5 do Buenos Aires, São Paula, Santiaga a Limy, čím sa stalo dovtedy najväčším K-popovým turné v Južnej Amerike.
 August 2013: TVXQ zavŕšili svoje úspešné japonské turné Time Tour s dvoma predstaveniami na Medzinárodnom štadióne Jokohama, kde vystúpili spolu pred 140 000 fanúšikmi. Boli prvými zahraničnými a celkovo štvrtými hudobnými interpretmi, ktorí na tomto štadióne vystúpili.
 November 2013: Girls' Generation dostali na YouTube Music Awards 2013 za videoklip k piesni „I Got a Boy“ ocenenie „Video roka“.
 August 2014: Spoločnosť Microsoft použila skladbu skupiny 2NE1, „I Am the Best“, na propagáciu Surface Pro 3.
 Apríl 2015marec 2016: Svetové turné skupiny Big Bang, MADE World Tour, prilákalo 1,5 milióna fanúšikov z celého sveta, čím sa stalo najväčším turné kórejského interpreta. Navyše to bolo najväčšie koncertné turné zahraničného interpreta v Číne a Japonsku. V Spojených štátoch, Austrálii a Kanade šlo o najväčšie turné kórejského interpreta.
 August 2015: Super Junior boli prvými kórejskými interpretmi ocenenými na Teen Choice Awards. Získali ceny v kategóriách Medzinárodný interpret a Najlepší fanúšikovia.
 Október 2016: Album skupiny BTS, Wings, sa ako prvý kórejský dostal do rebríčka UK Albums Chart, kde obsadil 62. miesto. V Billboard 200 je to zatiaľ najpredávanejší a najvyššie umiestnený K-popový album. V tomto rebríčku skupina navyše drží prvenstvo ako prvý kórejský interpret s troma umiestnenými albumami a prvý K-popový interpret, ktorého nahrávka sa v ňom udržala dlhšie ako týždeň.

K-pop ako priemysel

Agentúry
K-pop spustil celý priemysel. Vznikli produkčné domy a eventové agentúry, hudobné vydavateľstvá, distribútori K-popovej hudby a mnoho poskytovateľov K-popového tovaru a služieb. Pokiaľ ide o príjmy, tak troma najväčšími spoločnosťami sú SM Entertainment, YG Entertainment a JYP Entertainment. Často sú označované ako „Veľká trojka“ („Big Three“) a s ich akciami sa dá obchodovať na kórejskej burze. V K-pope fungujú tieto nahrávacie spoločnosti aj ako talentové agentúry pre umelcov. Sú zodpovedné za nábor, financovanie, trénovanie a propagáciu nových umelcov a majú na starosti aj manažment ich aktivít či prácu s verejnosťou.

Podľa podielu na trhu je najväčšou spoločnosťou SM Entertainment. Jej umelci spustili Hallju a podarilo sa im preraziť na japonský trh. „Veľká trojka“ príležitostne spolupracuje. Napríklad Se7en, ktorý patril pod YG Entertainment, dostal v roku 2012 pieseň od Pak Čin-jonga, zakladateľa JYP Entertainment. a zástupcovia týchto troch spoločností boli porotcami v talentovej súťaži K-pop Star (SBS). „Veľká trojka“ spolu so Star J Entertainment, AM Entertainment a Key East vytvorila United Asia Management (UAM), ktorého cieľom je šíriť K-pop po celom svete a uľahčiť vývoj lepšieho procesu náboru a manažmentu umelcov. Konkurzy UAM sú globálne a nie sú obmedzené len na kórejské talenty. Pod UAM nepatria len hudobníci, ale aj herci, režiséri, štylisti, kaderníci a kozmetičky. Toto zlúčenie bolo veľmi kritizované, keďže by mohlo vyvíjať tlak na poskytovateľov obsahu, ale aj na trhy ostatných ázijských krajín, ktoré nie sú schopné reagovať a konkurovať masovej výrobe kórejských zábavných spoločností.

Predaje a trhová hodnota
V roku 2009 sa agentúra DFSB Kollective stala prvým distribútorom K-popových piesní na iTunes. Podľa Billboardu zarobil kórejský hudobný priemysel v prvej polovici roka 2012 3,4 miliardy $ (3,04 miliárd €), čo predstavovalo 27,8 % nárast oproti rovnakému obdobiu predchádzajúceho roka. Predtým, ako sa uchytil digitálny trh, bol začiatkom 0. rokov kórejský hudobný priemysel takmer zničený veľkým množstvom nezákonne zdieľaných súborov, čo bolo v tom čase problémom aj v iných krajinách. V roku 2006 však juhokórejský digitálny trh prekonal ten fyzický a viac ako polovica príjmov pochádzala z digitálnych predajov. Prítomnosť K-popu na kórejských aj anglických sociálnych sieťach ako Facebook či YouTube mala na veľkosť jeho globálneho trhu tiež značný vplyv. Viki, webová stránka zameraná na streamovanie hudby a videí, ovplyvnila globálne K-popové trendy tým, že k videoklipom poskytuje preložené titulky.

V roku 2011 bolo v Kórejskej republike vydaných 1 100 albumov. Najväčšiu časť (dve tretiny) z nich tvorili hip-hopové albumy. Zvyšná tretina bola zložená zo žánrov ako rock, moderný folk a crossover. To ukazuje, že okrem toho, čo vydávajú K-popoví interpreti, existuje v Južnej Kórei celý rad žánrov. Nelegálne sťahovanie tlačilo ceny výrazne nadol. V roku 2012 stálo stiahnutie K-popovej piesne v priemere 100 ₩ (0,08 €) a streamovanie online stálo 2 ₩ (0,001 €).

K-pop je obchodným modelom, ktorý zvyšuje cestovný ruch v celosvetovom meradle. Do Kórejskej republiky prichádzajú na výlety fanúšikovia z celého sveta, čo pozitívne prispelo k celkovému predaju a trhovej hodnote K-popu. Podľa Mfrascog je K-pop „model používaný za účelom pohonu geografického záujmu a rozvíjania cestovného ruchu“.

Systém trénovania
Kultúrna technológia, známa aj ako CT, je koncepcia, ktorú preslávil I Su-man, zakladateľ juhokórejského hudobného vydavateľstva a talentovej agentúry SM Entertainment. Je to 3-fázový proces exportu K-popu do zahraničia ako súčasti Kórejskej vlny a pozostáva z prísne riadeného systému trénovania. Joseph L. Flatley z amerického spravodajského portálu The Verge to opísal ako jeden z „najextrémnejších“ systémov manažmentu umelcov. I Su-manova kultúrna technológia pozostáva z týchto troch krokov: 
 export kultúrnych produktov; napríklad posielanie kórejských spevákov do rôznych krajín,
 vytváranie medzinárodných spoluprác,
 globalizovať produkt spoluprácou s hudobníkmi z rôznych krajín na vytvorenie globálnej značky.
Iova metóda CT umožňuje mať spevákom rôzne štýly podľa toho, v akej krajine vystupujú, vďaka čomu sa môžu zamerať na konkrétne cieľové skupiny správnym spôsobom. 

Vytváranie nových idolov a hudobníkov berie K-popový priemysel veľmi vážne. Väčšina času je venovaná produkčnej hodnote idolov, ktorí nedebutujú skôr, ako sú ich značka a výkon dokonalé. Značné množstvo úsilia je vkladané do tvorby jedinečných a obchodovateľných imidžov zmiešaných so zvukom a strategickou propagáciou, reklamou a marketingovými rozhodnutiami na zvýšenie šancí na úspech nových talentov. Juhokórejské zábavné spoločnosti ako SM Entertainment vytvorili proces trénovania spevákov a tanečníkov v skupinách. Cesta ku sláve sa často začína okolo 9. či 10. roku života, kedy žiaci pod prísnym dohľadom navštevujú večerné hlasové a tanečné kurzy, bývajú spolu a cez deň chodia do školy. Okrem spevu a tanca sa žiaci učia aj cudzie jazyky, hlavne angličtinu, japončinu a čínštinu. Podľa generálneho riaditeľa pobočky Universal Music Group v Juhovýchodnej Ázii je kórejský systém trénovania idolov vo svete unikátny. Na zaistenie vysokej pravdepodobnosti úspechu nových talentov talentové agentúry plne dotujú a dohliadajú na ich profesionálne životy a kariéry. Často vedia na tréning nových umelcov minúť aj viac ako 400 000 $ (358 650 €).

Hudobné rebríčky
Existuje niekoľko K-popových hudobných rebríčkov a medzi najznámejšie patrí Korea K-Pop Hot 100 a Gaon Digital Chart. Po roku 2010 obsadili niektoré K-popové albumy prvé priečky v Oricon Albums Chart, iným sa zase podarilo umiestniť v americkom Billboard Hot 100. V máji 2014 sa skupine EXO podarilo ako tretiemu K-popovému interpretovi (po 2NE1 a Girls' Generation) v tom roku umiestniť v rebríčku Billboard 200. Album skupiny BTS, Wings, sa ako prvý kórejský dostal do rebríčka UK Albums Chart, kde obsadil 62. miesto.

K-popová kultúra

Základné pojmy a konvencie
V K-pope sa používa súbor výrazov špecifických pre tento žáner. Patria medzi ne aj tradičné kórejské zdvorilostné výrazy, ktoré používajú ako idoly, tak aj fanúšikovia. K-pop okrem tohto tradičného sociálneho systému pridáva aj vlastnú subkultúru. Hoci vek je dôležitý, záleží aj na dátume debutu a popularite interpreta. Mladší interpreti alebo tí, čo debutovali neskôr, sa nazývajú hubä () a musia zdraviť starších kolegov či tých, čo debutovali skôr () tradičným hlbokým úklonom (). Neurobiť to znamená, že sa im dostane ostrej kritiky zo strany priemyslu aj fanúšikov.

Chlapčenským a dievčenským skupinám sa v Kórei hovorí idoly alebo idolové skupiny. Tie majú prísnu hierarchiu. Každá z nich má svojho lídra, ktorého si buď zvolia členovia, alebo ho stanoví agentúra na základe veku, osobnosti a vodcovských schopností. Líder je reprezentantom skupiny a zodpovedá za harmóniu medzi členmi. Najmladší člen skupiny sa nazýva maknä (). Použitie tohto výrazu v Japonsku bolo ovplyvnené skupinou SS501, keď tam v roku 2007 rozšírili svoje aktivity. Japonský preklad tohto slova () sa často používal na oslovenie najmladšieho člena skupiny, Kim Hjong-džuna, kvôli rozlíšeniu medzi ním a lídrom skupiny, Kim Hjon-čungom, pretože majú veľmi podobné mená.

Často používané výrazy
 oppa (): Kórejčanky takto oslovujú starších mužských členov rodiny, kamarátov aj priateľov. Fanúšičky takto bežne oslovujú svojich mužských idolov.
 hjong (): Kórejčania takto oslovujú starších mužských členov rodiny aj kamarátov. Toto oslovenie používajú aj mladší členovia idolových skupín pre tých starších. Nerobiť to sa považuje za nezdvorilé.
 onni (): Kórejčanky takto oslovujú staršie členky rodiny aj kamarátky. Toto oslovenie používajú aj mladšie členky idolových skupín pre tie staršie.
 nuna (): Kórejčania takto oslovujú staršie členky rodiny aj kamarátky.
 dongsäng (): Ľudia takto oslovujú niekoho mladšieho, kto je im blízky, bez ohľadu na pohlavie.
 hwaitching (): Slovo vzniklo z anglického „fighting“ a používa sa na povzbudenie a vyjadrenie podpory. Za slovenský ekvivalent by sa dalo označiť „Do toho!“.
 däsang () a bonsang (): Na odovzdávaniach cien získa za svoje vynikajúce úspechy v hudobnom priemysle niekoľko interpretov cenu bonsang, pričom jeden z nich dostane cenu däsang („Veľká cena“).
 All-Kill (AK): „AK“, ktorý certifikuje Instiz, znamená, že skladba sa umiestnila na prvom mieste v ôsmich najväčších juhokórejských hudobných portáloch v rámci denných aj reálnočasových rebríčkoch.
 Perfect All-Kill (PK): „PK“ nastáva vtedy, keď k AK pribudne ešte aj prvé miesto v týždňovom rebríčku Instiz.
 mini album: Mini album v K-pope znamená, že nahrávka (fyzická či digitálna) zvyčajne obsahuje 2 alebo 3 piesne a ich remixy, hoci na niektorých mini albumoch sa nájde aj 10 piesní. Približný ekvivalent je EP. Dlhší ako singel, ale kratší ako štúdiový album.
 titulná pieseň: Titulná pieseň je v K-pope tá skladba z albumu, ktorá je najviac propagovaná. Je k nej vydaný videoklip a interpret s ňou naživo vystupuje v hudobných programoch.
 prebalený album: Takzvaný „prebalený“ album () znamená, že po ukončení prvotnej propagácie je album vydaný znova s novým dizajnom a obsahuje 1 alebo 2 nové skladby, z ktorých jedna je „titulná“.
 propagácia: Propagácia nastáva po vydaní titulnej piesne. Interpreti vystupujú v televíznych hudobných programoch a poskytujú rozhovory. Zvyčajne to trvá asi mesiac a je v tom zahrnuté „debutové vystúpenie“ v prípade nováčikov, „návratové vystúpenie“ a na konci cyklu „rozlúčkové vystúpenie“.

Príťažlivosť a fanúšikovská základňa

Hoci tvoria väčšinu, nie všetci K-popoví fanúšikovia sú mladé ženy. V časopise New York bol zverejnený rozhovor s fanúšikmi Girls' Generation, ktorí priznali, že členky skupiny majú radi pre ich výzor, osobnosti, pokoru a priateľstvo, ktoré z nich vyžarujú ku každému fanúšikovi. Jeden fanúšik sa vyjadril, že keď Girls' Generation vystupujú na javisku, máte pocit, že sa niekedy pozerajú priamo na vás a prebieha medzi vami osobná interakcia.

Mnoho fanúšikov cestuje do zahraničia, aby mali šancu vidieť svoje obľúbené kórejské idoly. Čínski a japonskí fanúšikovia využívajú zájazdy, aby mohli ísť na K-popové koncerty. Na koncert skupiny JYJ raz do Soulu priletelo viac ako 7 000 fanúšikov z Japonska. Pred ich koncertom v Barcelone sa pred budovou cez noc utáborili fanúšikovia z rôznych kútov sveta, aby sa na neho dostali.

Kórejské fankluby zohrávajú v K-pope zásadnú úlohu a ich štruktúra a funkcia sa od tých západných líši. Každý klub má svoje meno a farbu. Napríklad fanúšikovia skupiny TVXQ sa nazývajú „Cassiopeia“ a ich oficiálna farba je „perleťová červená“, fanúšikovia skupiny SS501 sú pomenovaní ako „Triple S“ a ich farbou je „perleťová svetlozelená“ a fanklub skupiny Super Junior sa volá „E.L.F.“ a používa „perleťovú zafírovo modrú“ farbu. Farby sú pre fankluby veľmi dôležité, keďže fanúšikovia tak vyjadrujú svoju jednotu a vernosť, a to najmä na koncertoch, kde vystupujú aj iní interpreti. Fanúšikovia z jednotlivých fanklubov vytvárajú vlastné sektory s reprezentujúcimi farbami, hlavne v podobe svietiacich tyčiniek alebo oficiálnych balónov, čím vytvárajú „K-popový oceán“. Ak už je farba „obsadená“, fankluby nových interpretov si ju nemôžu vybrať, jedine ak patrí sólistovi či skupine odlišného pohlavia. Keďže farby sú obmedzené, niektorí interpreti nemajú oficiálnu farbu. Napríklad fanúšikovia skupiny Big Bang majú svietiace tyčinky v tvare koruny a fanklub speváka Se7en sa prezentuje číslom 7.

Oficiálne fankluby sú dobre organizované, zjednotené a na podporu svojich idolov sa často zúčastňujú charitatívnych akcií. Ako darčeky na preukázanie svojej lásky a podpory kupujú pre svojich idolov vrecia „fanúšikovskej ryže“. Mnoho projektov s touto ryžou je určených na dobročinné účely. Keď fanúšikovia posielajú ako gratuláciu vence a ryžu, tak tá potom putuje do charitatívnych inštitúcií v Kórei. Podľa časopisu Time venovalo 50 fanklubov z celého sveta na koncert skupiny Big Bang v marci 2012 12,7 ton ryže. Spevák Xander poprosil svojich fanúšikov, aby svoje dary nedávali jemu, ale radšej obetiam tajfúnu Haiyan. Existujú aj podniky, ktoré sú zamerané na prepravu ryže od poľnohospodárov až na miesto konania. Vrecia s ryžou sú potom darované ľuďom v núdzi. Ďalším spôsobom, ako fankluby preukazujú svoju oddanosť svojim hviezdam, je posielanie obedov. V Južnej Kórei sú na to dokonca špeciálne cateringové spoločnosti. Tento trend začal, keď si fanúšikovia všimli sťažnosti, že celebrity kvôli svojim nabitým programom nejedia poriadne.

Unikátnou vlastnosťou K-popových fanklubov je takzvané organizované „fanúšikovské skandovanie“ počas živých vystúpení, kedy fanúšikovia skandujú časti textov alebo mená idolov (v poradí podľa dátumu narodenia) v istých úsekoch predstavenia. K aktivitám fanúšikov patrí aj prekladanie textov kórejských piesní a ich zverejňovanie v anglickom či inom jazyku. V článku denníka The Wall Street Journal sa píše, že K-pop bude udržiavaný fanúšikmi, ktorých online služby sa čiastočne vyvinuli do „mikro-biznisov“ a malých podnikov.

Posadnutosť
V K-pope sú isté obavy z fanúšikov, ktorých posadnutosť ich privádza ku kompulzívnemu správaniu, akým je napríklad prenasledovanie a narušovanie súkromia. Títo fanúšikovia sa nazývajú sasäng alebo fanúšikovia „súkromného života“. Zvyčajne sa jedná o mladé ženy od 13 do 22 rokov. Niektorí sasäng fanúšikovia si objednávajú taxíky, aby mohli nasledovať svoje idoly. Dokonca existujú taxi služby prispôsobené špeciálne pre týchto fanúšikov, ktoré sú ochotné náhliť sa za dodávkami prepravujúcimi idoly. Kórejskí štátni úradníci tieto obavy považujú za neobyčajné, ale vážne.

Počas tlačovej konferencie členovia skupiny JYJ priznali, že boli obeťami prenasledovania a narušenia súkromia. Zažili prípady vlámania do ich súkromných domácností, kde si ich fanúšikovia v spánku fotili a kradli im veci. Čunsu reportérom povedal, že fanatickí fanúšikovia mu dokonca pod auto nainštalovali GPS tracker, aby mohli sledovať každý jeho pohyb. Niektorí sa uchýlili až k obťažovaniu interpretov tým, že získavajú ich telefónne čísla, udierajú ich alebo sa dotýkajú ich intímnych partií. Sú aj takí, čo začnú s prostitúciou, len aby mali dostatok peňazí potrebných na sledovanie svojich idolov na každom kroku. V blízkosti domu speváka Jučchona nainštalovali sasäng fanúšikovia bezpečnostné kamery. Podľa KBS dal antifanúšik Junhovi, členovi skupiny TVXQ, vypiť nápoj obsahujúci sekundové lepidlo, po čom musel spevák vyhľadať lekársku pomoc.

Mnoho celebrít vyjadrilo znepokojenie nad činnosťou sasäng fanúšikov. V roku 2012 boli členovia skupiny JYJ, ktorá má spomedzi K-popových idolov najviac sasäng fanúšikov, obvinení z použitia násilia a kričania, keď na ulici konfrontovali fanúšikov, ktorí ich prenasledovali. Hičchol, člen skupiny Super Junior, a populárny herec Čang Kun-sok tiež reagovali na činy sasäng fanúšikov nahnevane. V reakcii na rastúci počet K-popových fanúšikov prejavujúcich asociálne správanie bol vo februári 2016 predstavený zákon, ktorý má odrádzať od obťažovania a narušovanie súkromia človeka je v ňom definované ako nezákonné. Ľuďom, ktorí ho porušia, môže hroziť až 2-ročný trest odňatia slobody.

Udalosti

Medzinárodné turné

Od polovice 0. rokov 21. storočia sa K-popové koncertné turné usporadúvajú aj mimo Kórei. Väčšina kórejských interpretoch koncertuje v Ázii, ale od roku 2011, kedy malo SM Town počas SM Town Live '10 World Tour prvýkrát etapu mimo Ázie, sa začali viac objavovať aj svetové turné.

Stretnutia a hudobné festivaly
 2003súčasnosť: Korean Music Festival v Hollywood Bowl v Los Angeles
 2011súčasnosť: K-Pop World Festival v Kórejskej republike
 2012súčasnosť: KCON v Kalifornii
 2015súčasnosť: KCON v New Yorku

Zahraničné vzťahy
25. mája 2010 reagovala Kórejská republika na údajné severokórejské potopenie námorníckej lode tak, že cez DMZ vysielali „HuH“ od 4Minute. KĽDR následne potvrdila svoje rozhodnutie „zničiť“ akékoľvek reproduktory, ktoré budú postavené pri hranici. V tom istom roku denník Čoson Ilbo uviedol, že ministerstvo obrany zvažovalo pri hranici umiestniť veľkoplošné obrazovky, prostredníctvom ktorých by vysielali v rámci „psychologickej vojny“ videoklipy populárnych dievčenských skupín ako Girls' Generation, Wonder Girls, After School, Kara a 4Minute. V septembri 2012 zverejnila Severná Kórea zmanipulované video, na ktorom juhokórejská prezidentka Pak Kun-hje tancovala „Gangnam Style“. Vo videu bola označená za „oddanú“ obdivovateľku autokratickej vlády jej otca Pak Čong-hiho.

Po roku 2010 uznalo globálny nárast kórejskej popovej kultúry niekoľko politických predstaviteľov. Zaradil sa medzi nich aj americký prezident Barack Obama, keď v 2012 prišiel na oficiálnu návštevu Kórejskej republiky a spomenul silný vplyv sociálnych sietí: „Niet divu, že mnoho ľudí po celom svete zachytilo Kórejskú vlnu, Hallju.“ O niekoľko mesiacov neskôr mal v juhokórejskom parlamente prejav generálny tajomník OSN Pan Ki-mun, v ktorom spomenul „veľký globálny úspech“ Južnej Kórey v oblasti kultúry, športu a umenia a poznamenal aj to, že Kórejská vlna „si vo svete robí meno“. Stalo sa tak len pár dní po tom, čo Victoria Nulandová, hovorkyňa ministerstva zahraničných vecí Spojených štátov, na dennej tlačovej konferencii spomenula, že jej dcéra „miluje kórejský pop“. V juhokórejských médiách to vyvolalo ošiaľ. V rozhovore pre Jonhap Nulandová uviedla, že jej dcéra je „zbláznená do kórejskej hudby a tanca“.

V novembri 2012 oslovil v Snemovni lordov Hugo Swire, britský štátny tajomník ministerstva zahraničných vecí, skupinu juhokórejských diplomatov a zdôraznil úzke väzby a vzájomnú spoluprácu pri tvarovaní vzťahov medzi Kórejskou republikou a Spojeným kráľovstvom. Dodal: „Ako už ukázal „Gangnam Style“, aj vaša hudba je globálna.“ Vo februári 2013 poskytla peruánska viceprezidentka Marisol Espinozová pre Jonhap rozhovor, v ktorom vyjadrila svoju túžbu, aby v jej krajine investovalo viac juhokórejských firiem. K-pop označila za „jeden z hlavných faktorov, ktorý v Peruáncoch vzbudil väčší záujem o spoznávanie Južnej Kórey“.

V auguste 2016 chcela Čína zakázať vysielanie kórejských médií a propagácie K-popových idolov v krajine. Súviselo to s rozmiestnením systému protiraketovej obrany THAAD. Reportáže o týchto plánovaných regulačných opatreniach mali okamžitý negatívny vplyv na akcie v kórejských talentových agentúrach, aj keď sa ceny neskôr obnovili.

Kritika a spory
Hlavnými kritickými bodmi, s ktorými sa K-pop ako žáner a priemysel potýka, sú:
 neoriginalita a plagiátorstvo západnej hudby,
 preberanie iných kultúr,
 prísny tréning a „prebaľovacia“ metóda,
 sexualizácia ako mužských, tak ženských idolov, najmä maloletých,
 exploatácia a neprimerané životné podmienky idolov,
 dôraz na vizuálne prvky, čo môže byť na úkor tých hudobných,
 nesprávne používanie angličtiny a „nezmyselné“ texty.

V roku 2002 týždenník Time priniesol správu, že kórejskí televízni producenti Hwang Jong-u a Kim Čong-džin boli zatknutí za „prijímanie úplatkov, ktoré mali začínajúcim spevákom a hudobníkom garantovať vystúpenia v televízii“. Tento krok mal byť snahou o riešenie „systémovej korupcie v juhokórejskom hudobnom priemysle“. Medzi prešetrované spoločnosti patrili aj SidusHQ či SM Entertainment.

K-popové talentové agentúry sú tiež kritizované za zneužívanie idolov prostredníctvom nadmernej práce a obmedzujúcich kontraktov, ktoré BBC nazvalo „otrockými zmluvami“. Podľa týždenníka The Hollywood Reporter je „kórejský zábavný priemysel notoricky improvizačný a neregulovaný. O K-popových hviezdach, z ktorých mnohí sú pre dospievajúcich vzormi, je známe, že nacvičujú a vystupujú na úkor spánku.“ V júli 2009 zažalovali TVXQ a člen Super Junioru svoju agentúru SM Entertainment. Uviedli, že ich pracovné podmienky viedli k nepriaznivým vplyvom na zdravie.

Nariadenia
Súd v prípade žaloby TVXQ rozhodol, že ich zmluva s SM Entertainment je neplatná. Komisia pre spravodlivý obchod následne vydala kvôli regulácii podmienok v priemysle vzorové zmluvy.

V roku 2014 schválila Kórejská republika zákon, ktorý reguluje hudobný priemysel a má chrániť idolov mladších ako 19 rokov pred nezdravými pracovnými metódami a otvorene sexualizovanými vystúpeniami. Podľa nového zákona majú zaručené neplnoleté hviezdy základné práva na vzdelanie, odpočinok a spánok, pričom výnimkou môžu byť projekty, ktoré si vyžadujú diaľkové cestovanie. Týždenný pracovný čas pre deti mladšie ako 15 rokov nesmie prekročiť 35 hodín a pre mladistvých vo veku 15 až 18 rokov 40 hodín (v Kórejskej republike je plnoletosť dosiahnutá v 19. roku života). Maloletí nesmú pracovať medzi 22. a 6. hodinou ráno, pokiaľ na to nedali súhlas ich zákonní zástupcovia. Nelegálnym je tiež nútiť maloletých do nosia odhaľujúcich kostýmov alebo tancovania sexuálne sugestívnych choreografií. Nedodržanie týchto pravidiel môže viesť k pokute až 10 miliónov ₩ (asi 8 270 €).

Referencie

Literatúra

Iné projekty

Zdroj
 

 
Hudobné žánre
Pop (hudobný žáner)
Subkultúry
Hudba v Kórejskej republike