Beh ťažkoodencov

Beh ťažkoodencov alebo hoplitodromos alebo hoplítodromos (od hoplitodromos, hoplitodromia) bola súťažná bežecká disciplína v starovekom Grécku.          
 
Beh ťažkoodencov bol behom v plnej zbroji, zameraný pre dospelých mužov, ktorí už prešli vojenským výcvikom. V Olympii ho zaviedli na 65. hrách v roku 520 pred Kr. Jeho účastníci pôvodne pretekali so štítom, prilbou a chráničmi na píšťalách. Po reforme tohto behu im ostal len bronzový štít, ktorý mali spočiatku vlastný a neskôr pridelený z úschovne v Diovom chráme. Jeho názov bol odvodený od ťažkého okrúhleho štítu nazývaného hoplon. Bežal sa na vzdialenosť štyroch stádií, ktorý sa volal hoppios (769 metrov), alebo na jeho polovicu.  Miesto pretekára na štarte sa určilo žrebom. Pravidlá preteku boli jednoduché, bežci sa z postavenia stojného zo štartovej čiary na dané znamenie (v Olympii pravdepodobne na zatrúbenie) rozbehli a po predpísanej trase dobehli do cieľa.   
 
Podľa najvýznamnejších historikov, olympijské hry klasického obdobia trvali päť dní. Po príslušných obradoch sa začalo súťažiť až na druhý deň a súťaže vyvrcholili na štvrtý deň poslednou disciplínou, behom ťažkoodencov. Na piaty deň sa hry po rozdelení cien a obradoch skončili.    

Antický autor Pausanias uvádza, že podľa jeho názoru bol beh ťažkoodencov aj súčasťou výcviku vojakov (hoplitov) pre vojnu. Ťažko ozbrojení hopliti bojovali v tesnej formácií, tzv. falange. Keď sa dve nepriateľské falangy k sebe blížili, vojaci sa tesne pred bojom v udržanej formácii k nepriateľovi rozbehli a zrazili sa s ním štítmi a kopijami.

Referencie a bibliografia 

Športy starovekých olympijských hier
Bežecké preteky