Jaskyniar (rod)

Jaskyniar (iné názvy: macarát, mlok, lat. Proteus) je rod obojžívelníkov z čeľade jaskyniarovité. Jeho jediným druhom je jaskyniar vodný (iné názvy: macarát jaskynný, mlok jaskynný, jaskynný mlok; lat. Proteus anguinus). 

Je to slepý druh obojživelníka, endemit žijúci v podzemných vodách krasových jaskýň v Dinároch. Žije vo vodách, ktoré tečú cez rozsiahly vápencový región povodia rieky Soča blízko mesta Trieste (Taliansko), v južnom Slovinsku v juhozápadnom Chorvátsku a v Hercegovine. Bol introdukovaný aj do francúzskych Pyrenejí a na severovýchod Talianska. Je to jediný európsky výlučne jaskynný chordát. Miestni obyvatelia ho pre biele sfarbenie príležitostne nazývajú „ľudská ryba“ (doslovný preklad z  a ) alebo „biela/jaskynná salamandra“.

Prvá písomná zmienka o jaskyniarovi pochádza z diela Slava vojvodine Kranjske od Valvasora, opísal ho ako dračie mláďa. Jaskyniara spomenul vo svojom diele O pôvode druhov aj Charles Darwin ako príklad redukovania častí organizmu, ktoré sa nepoužívajú.

Opis 

Tento živočích je známy svojou adaptáciou na život v úplnej tme a v podzemnom afotickom prostredí. Jeho oči nie sú dokonale vyvinuté, je čiastočne slepý (na svetlo je citlivý), ale ostatné zmysly má zlepšené, hlavne čuch a sluch, dokáže detegovať vibrácie, má chemoreceptory a elektroreceptory. V pokožke nemá pigment, jeho sfarbenie je biele až ružovkasté, môže byť sivé alebo aj žlté. Na rozdiel od väčšiny obojživelníkov je jaskyniar výlučne vodný živočích. Vodu nikdy neopúšťa, vo vode spí, kŕmi sa a rozmnožuje. Žije v jemne nakyslej sladkej vode s vysokým obsahom kyslíka. Teplota vody je v rozmedzí od 5 do 15 °C.

Na predných končatinách má tri prsty ale na zadných iba dva. Je to neotenický druh, čiže je pohlavne dospelý už v larválnom štádiu. Už v larválnom štádiu má veľké vonkajšie žiabre červenej farby. Tie mu ostávajú po celý život. Má dlhý chvost a ploskú podlhovastú hlavu. Dorastá do 20 – 30 cm.

Potrava 

Živí sa rôznonôžkami, larvami hmyzu a ďalšími malými bezstavovcami. Požiera aj detrit. Korisť v tme loví pomocou chemoreceptorov, je citlivý na zvukové vlny a vibrácie.

Rozmnožovanie 

Rozmnožovanie nie je sezónne a závisí od stability biotopu v ktorom sa nachádzajú. Počas rozmnožovania sú samci teritoriálni a agresívne bránia svoje územie. Samec vábi samičku pachom, ktorý k nej umiestni kývaním chvosta. Potom pred samičku umiestni spermie, ktoré samica zachytí kloakou. Po oplodnení samička pripevní na kamene alebo kmene cca 70 až 100 vajíčok. Vajíčka stráži samica. Samica môže spermie uložiť v kloake (spermathecae) aj na viac ako 6 mesiacov a tým proces oplodnenia oddialiť. Dokážu sa rozmnožovať aj rodením živých mláďat (viviparia). Ich rozmnožovací cyklus je veľmi pomalý, pária sa cca. každých 12 rokov.

Vnútorná systematika 
Druh sa podľa niektorých autorov delí na dva poddruhy:
Proteus anguinus anguinus (Laurenti, 1768): Toto je základný poddruh.
Proteus anguinus parkelj (Sket & Arntzen, 1994): Tento poddruh žije v menej extrémnom prostredí. Obýva teplejšie a povrchové vody. Má väčšie oči, kratšiu hlavu a viac pigmentu. Vyskytuje sa v regióne Bela Krajina na západe Slovinska..

Podľa iných názorov je taxón parkelj integrálnou súčasťou druhu Proteus anguinus, nie je teda poddruhom.

Referencie

Iné projekty

Zdroje 
Jan Willem Arntzen, Mathieu Denoël, Claude Miaud, Franco Andreone, Milan Vogrin, Paul Edgar, Jelka Crnobrnja Isailovic, Rastko Ajtic, Claudia Corti 2009. Proteus anguinus. In: IUCN 2011. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2011.2. <www.iucnredlist.org>. Prístup 29. december 2011.
 

Jaskyniarovité
Zraniteľné druhy
Živočíchy európskeho významu