Alexej Kondratievič Savrasov

Alexej Kondratievič Savrasov (; * 12. máj 1830, Moskva – † 26. september 1897, Moskva) bol ruský maliar-krajinár, člen umeleckého združenia peredvižnici.

Ruské umenie druhej polovice 19. storočia dalo svetu viacero vynikajúcich výtvarných umelcov, pre ktorých bola očarujúca ruská príroda nevyčerpateľným zdrojom inšpirácie a ktorí sa vo svojich dielach vyznali zo svojej nekonečnej lásky k nej. Toto obdobie znamenalo zrod „národnej školy krajinomaľby“, ktorá bola charakteristická nielen samotnými námetmi z ruskej prírody ale aj vytváraním špecifického poetického štýlu pri jej zobrazovaní. Popri I. K. Ajvazovskom, I. I. Šiškinovi, F. A. Vasiljevovi či I. I. Levitanovi bol mimoriadnym umeleckým zjavom v tomto žánri aj Alexej Kondratievič Savrasov. Je považovaný za zakladateľa tzv. „náladovej krajiny“ v ruskom maliarstve.

Život a dielo 
Narodil sa v Moskve 12. (24. podľa starého kalendára) mája 1830 v kupeckej rodine. Už v mladom veku ako maliar-samouk začal maľovať a obrazy neskôr predával. Napriek želaniu otca, pokračovať v obchodníckej rodinnej tradícii, začal v roku 1844 študovať na Moskovskej škole maliarstva, sochárstva a architektúry. No už o štyri roky musel z rodinných dôvodov štúdium prerušiť. Až o ďalšie štyri roky, na príhovor niektorých známych umelcov, ktorí v ňom videli veľký talent, mohol v štúdiu pokračovať. Ukončil ho v roku 1854.

V obrazoch vytvorených tesne po skončení štúdia vyžaruje umelcova túžba o naturalistické zachytenie prírody, napr. Kameň v lese pri Razlive a Pohľad na okolie Moskvy s dvoma ženskými postavami (obe diela z roku 1850). Iné obrazy, napr. Pohľad na Kremeľ s Krymského mosta (1851) a Pohľad na okolie Oraniebaumu (1854), sa nesú v štýle romantizmu. Prevláda tu umelcov záujem na dokonalom zachytení prírodných atmosférických javov. Neskôr tieto efekty vystriedali krajinky s nádychom pokoja a harmónie, napr. Krajina s riekou a rybárom (1859), Losí ostrov v Sokoľnikách (1868). Tu sa už Savrasov predstavuje ako zrelý majster, ktorému je dokonalé zachytenie predlohy v symbióze s vrodeným citom vlastné.

Prvý významnejší úspech umelcovi priniesli kompozične náročné diela Pohľad na dedinu Kupcevo pri Moskve (1855) a v roku 1858 Pohľad na okolie Moskvy pri západe slnka. Obe diela charakterizujú Savrasovov cit pre zachytenie prírodných scenérií. K podobným prácam možno priradiť i obrazy Staré borovice (1854) a Starý dub pri riečnom útese (1857).

V roku 1857 sa Savrasov vrátil na maliarsku školu v Moskve ako pedagóg. Počas dvadsaťročného pôsobenia na škole vychoval mnoho vynikajúcich umelcov; medzi jeho najvýznamnejších žiakov patrili napr. K. A. Korovin a I. I. Levitan. Veľmi dojemne sa o tvorbe svojho učiteľa neskôr vyjadril práve Levitan:

Niektoré jeho známe diela zo šesťdesiatych rokov sa nesú v znamení umeleckého napredovania pri stvárnení a výbere námetu. Krásnymi príkladmi sú napr. diela Pohľad na Moskvu od Mazilova a Večerná krajina (obe z roku 1861).

Veľký význam pre jeho ďalšie umelecké smerovanie mal pobyt v západnej Európe v rokoch 1862 a 1867, počas ktorého navštívil niekoľko krajín: Anglicko, Francúzsko a Švajčiarsko. Najmä návšteva Anglicka bola preňho veľkým prínosom – umožnila mu zoznámiť sa s tunajším maliarstvom, v Rusku veľmi málo známym. Švajčiarsko ho zasa očarilo svojou prekrásnou prírodou.

V roku 1870 vstúpil do umeleckého združenia peredvižnici.

V roku 1871 podnikol Savrasov cestu na Volgu, počas ktorej vzniklo jeho niekoľko významných diel – Pečorský kláštor pod Nižným Nogorodom a Havrany prileteli. Tento obraz sa stretol s mimoriadnou pozornosťou iných umelcov; napr. I. N. Kramskoj v jednom zo svojich listov poukázal, že „celá príroda, stromy, voda a vzduch, a duša, sú v Havranoch“.

Sedemdesiate roky sa v Savrasovovej tvorbe niesli v znamení mimoriadneho umeleckého rozkvetu. V tomto období vytvoril viacero pozoruhodných diel – Zimná krajina (1870), Rozvodnená Volga pri Jaroslavli (1871), Dúha (1875) a ďalšie. Dôležitú časť Savrasovovej tvorby uvedeného obdobia predstavujú diela zachytávajúce rozličné moskovské zákutia; jedným z najvýznamnejších diel je napr. Sucharevská veža.

Život a tvorba Alexeja Kondratieviča Savrasova boli príkladom umelcovej lásky k rodnej vlasti. Okrem maliarstva Savrasov miloval ruskú poéziu a často podnikal výlety na miesta zviazané so životom významných ruských literátov. Obzvlášť miloval Puškinove básne (v sedemdesiatych rokoch navštívil miesta spojené s týmto velikánom ruskej literatúry). Veľmi mu bola blízka aj ľudová pieseň.

Na konci sedemdesiatych rokov Savrasov ťažko ochorel a to poznačilo aj jeho ďalšiu tvorbu, v ktorej začali prevládať clivé námety – Jesenný les (1872), Jesenná krajina s chalupou (1880), Jeseň. Sokoľniki (1890). Posledné roky životy prežil v chudobe. Opustený zomrel 26. septembra (8. októbra) 1897 v nemocnici pre chudobných. Pochovaný bol na Vagankovskom cintoríne v Moskve.

Po Savrasovovej smrti, jeho obľúbený žiak a pokračovateľ I. I. Levitan publikoval článok, v ktorom zhrnul tvorbu svojho veľkého učiteľa:

Výber z diela

Iné projekty

Zdroje 
 Алексей Саврасов - художник
 Русская живопись
 САВРАСОВ, АЛЕКСЕЙ КОНДРАТЬЕВИЧ

Osobnosti z Moskvy
Ruskí maliari
Peredvižnici