Siegmund Prey

Siegmund Prey (* 3. apríl 1912 Hötting, Innsbruck - † 12. marec 1992) bol rakúsky geológ.

Život 
Siegmund Prey bol synom profesora astronómie Adalberta Johanna Preya. Prey navštevoval školu v Innsbrucku a v roku 1930 absolvoval humanistické gymnázium v ​​Prahe. Od roku 1930 študoval geológiu, mineralógiu, paleontológiu a petrografiu na Viedenskej univerzite. Navštevoval aj väčšinu prednášok a cvičení zo zoológie, botaniky, chémie, fyziky a geografie, ktoré sú potrebné pre vyučovanie prírodných vied na stredných prírodovedných. V roku 1937 získal doktorát s vyznamenaním. Bol študentom Franza Eduarda Suessa (difertačná práca na tému K otázke výskytu príkrovu Dent Blanche v skupine Sonnblick, Vysoké Taury). Ešte pred ukončením štúdia pracoval so Suessom ako odborný asistent na Geologickom ústave Viedenskej univerzity. V rokoch 1937- 1938 bol externým členom Geologischen Bundesanstalt (Federálnej geologickej služby) a bol poverený mapovacími úlohami v Lungau.

Po „pripojení“ Rakúska k Nemeckej ríši v roku 1938 sa Prey zapájal do prác na Ríšskej diaľnici a podieľal sa na práci vojenskej geológie na Technickej univerzite. Hneď po vpáde nemeckého wehrmachtu do Československa, počnúc októbrom 1938, vykonával mapovanie v oblastiach pridelených Nemecku. Neskôr bol Prey nasadený v Poľsku a Rusku. Výsledkom tejto aktivity bola geologická správa o pohrebisku zajateckého tábora Stalag 366. Podľa Timothyho Snydera zomrelo v tomto tábore do konca vojny 55 000 ľudí.

V zime 1943 bol Prey preložený z Grécka na vojenskú geologickú stanicu 35 v Albánsku, kde pôsobil do októbra 1944. Počas tejto doby vytvoril viac ako 100 umeleckých kresieb a vojnový denník jednotky. Je to jediný zachovaný vojnový denník nemeckého vojenského geológa počas druhej svetovej vojny a bol vydaný v roku 2019 s niektorými akvarelmi Gunnara Mertza.

V roku 1947 sa Prey stal zamestnancom rakúskej geologickej služby Gologischen Bundesanstalt, kde sa pri mapovaní v predhorí Álp venoval hlavne flyšovej zóne. Venoval sa aj mikropaleontológii. Podieľal sa na geologickom mapovaní mnohých častí Rakúska. V 50. rokoch 20. storočia aj v Karnských Alpách (s Franzom Kahlerom), v Karavankách a Vysokých Taurách a obzvlášť intenzívne sa venoval geológii flyšovej zóny (ako napr. Pernecker Kogel pri Kirchdorf an der Krems, flyšové tektonické okno pri Windischgarstene vo Viedenskom lese). V roku 1977 odišiel do dôchodku. Prispel k práci Bau und Bild Österreichs, ktorú vydal federálny geologický ústav Gologischen Bundesanstalt v roku 1980.

Ocenenie 
V roku 1969 sa stal členom korešpondentom Rakúskej akadémie vied. V roku 1975 získal Čestný kríž za vedu a umenie I. triedy. V rokoch 1967/68 bol predsedom a neskôr čestným členom Rakúskej geologickej spoločnosti, ktorej pamätnú medailu Eduarda Sueßa dostal v roku 1990.

Zdroj 

Osobnosti z Innsbrucku
Rakúski geológovia
Absolventi Viedenskej univerzity