Infekčná mononukleóza

Infekčná mononukleóza je vírusové ochorenie spôsobené typom herpes vírusu, ktorý sa nazýva Epsteinov-Barrovej vírus (EBV), alebo cytomegalovírusom (CMV infekcia). Postihuje vnútorné žľazy, najmä slezinu a pečeň a uzliny, hrtanové a tylové. Choroba spočiatku vyzerá ako angína a je tak aj často diagnostikovaná, až potom, čo neúčinkujú antibiotiká, je pacient testovaný na prítomnosť vírusov. Často však býva u lekárov diagnóza mononukleózy zamenená s chrípkou. Infekčnej mononukleóze sa hovorí Choroba z bozkávania alebo Detská choroba, pretože najčastejšie ňou ochorejú malé deti, u ktorých je priebeh väčšinou bez príznakov, a dospievajúci. Choroba sa prenáša prostredníctvom slín - buď priamo najčastejšie bozkávaním, alebo nepriamo rukami, predmetmi znečistenými čerstvými slinami (hračky, poháre, uteráky). To sú ale najčastejšie možné spúšťacie mechanizmy. U dospelých jedincov nie je ochorenie vylúčené, máva však ťažší priebeh.

Nákaza a príznaky mononukleózy 
Hoci sa vyskytuje slovo infekčná, ide o chorobu málo nákazlivú.  To znamená že EB vírus má v sebe približne 95% populácie a záleží len na okolnostiach a ich imunite, či prepukne alebo nie. Imunita niektorých jedincov si vytvára protilátky tak dobre, že sa u nich mononukleóza neprejaví, iní zase potrebujú hospitalizáciu. Mononukleóza sa prenáša už spomínanými slinami. Ďalej k prepuknutiu ochorenia prispieva znížená obranyschopnosť organizmu, stres a nervové vyčerpanie. Medzi typické príznaky patrí počiatočná celková únava, trvajúca až niekoľko týždňov, zvýšená teplota alebo horúčky (bežne okolo 39° C), zápal nosohltanu a zväčšenie uzlín (podčeľustných a krčných). Ďalšie príznaky môžu byť opuch viečok a tváre, typické vyrážky na chrbte, fyzické bolesti na rôznych častiach tela, zväčšená slezina a pečeň (a ich zápal), nechutenstvo. Príznaky infekčnej mononukleózy sa podobajú únavovému syndrómu, kedy sa pre pacienta môžu zdať aj tie najprimitívnejšie činnosti za neprekonateľný problém z dôvodu rozsiahlej intenzívnej celkovej únavy. Únava pri správnej starostlivosti o seba postupne ustupuje, no vymiznutie intenzívnej fyzickej únavy môže trvať aj pol roka. Inkubačná doba je 46 týždňov. Pacient získava po ochorení IM doživotnú imunitu voči tejto chorobe (to znamená, že intenzívny priebeh ochorenia môže človek dostať len raz za život). Avšak pri oslabenej imunite sa jej príznaky môžu opätovne vrátiť, kedy ide o chronickú mononukleózu.

Priebeh 
EB vírus sa do organizmu dostáva ústami a vniká do buniek sliznice nosohltana, slinných žliaz a lymfatického tkaniva mandlí. Rozmnoží sa a krvou sa roznesie do celého tela. V lymfatickom tkanive vírus napáda hlavne B-lymfocyty, ktoré sa začnú správať ako cudzí organizmus a telo začne protiútok. Bunky zvané T-lymfocyty majú schopnosť takto zdegenerované bunky ničiť a ochorenie potlačiť. Podstatou ochorenia mononukleózou je obranná reakcia organizmu, kedy jedna zložka (T-lymfocyty) musí vyvinúť takú aktivitu, aby zabránila množeniu sa a nesprávnej funkcii zložky druhej (B-lymfocyty). V celku dochádza k narušeniu rovnováhy medzi jednotlivými zložkami imunitného systému.

Komplikácie 
Hlavne u ťažkého priebehu a u dospelých osôb môže dochádzať ku komplikáciám:
 Upchatie horných ciest dýchacích 
 Obtiažne prehĺtanie
 Zápal pľúc
 Zápal srdcového svalu
 Zápal mozgových blán
 Oslabenie imunity
 Ochorenie pečene, žltačka
 Streptokoková angína
 Vzácne komplikácie: pretrhnutie sleziny

Liečba 
U malých detí ochorenie prebehne často bez príznakov alebo len s ľahkým priebehom, takže pacient dochádza len na infekčné oddelenie. U vážnejšieho priebehu (neklesajúca horúčka, väčší zápal pečene, atď.) Dochádza k hospitalizácii. Špecifický liek na infekčnú mononukleózu neexistuje. Keďže ide o vírusovú infekciu, nemajú na ňu vplyv ani antibiotiká, ktoré sa podávajú iba na zmiernenie vedľajších priebehov ochorenia (napr. pri zápale hrdla). Na znižovanie horúčky sa používajú rôzne antipyretiká. Najdôležitejšie pre úspešné uzdravenie je pokoj a diéta. Liečba trvá približne 6 mesiacov, prvý mesiac musí byť pacient doma, potom držať diétu niekoľko mesiacov (minimálne 2-3) a po vyliečení sa ešte nejaký čas fyzicky šetriť. Vždy ale záleží na výsledkoch testov a celkového zdravotného stavu pacienta, takže niektoré obdobia sa môžu skrátiť alebo predĺžiť.

Rekonvalescencia 
Zmeny krvného obrazu a pečeňové testy sa normalizujú do 23 mesiacov. Trvalé poškodenie pečene sa u liečených pacientov nevyskytuje. Niekoľko týždňov pretrváva potlačenie obranyschopnosti organizmu proti infekciám. Dôsledkom je zvýšená vnímavosť voči najrôznejším chorobám. Rekonvalescent by sa mal vyhnúť možnosti sa nakaziť alebo prechladnúť, ďalej by sa nemal fyzicky zaťažovať. Fyzická záťaž by sa mala zvyšovať postupne. Vrcholovým športovcom sa povoľujú plné tréningy až 3 mesiace po normalizácii laboratórnych testov. Pečeňovú diétu je nutné dodržiavať 36 mesiacov (podľa hodnôt pečeňových testov). Nutné sú pravidelné kontroly na infekčnom oddelení. Nedodržaním odporúčaného režimu sa pacient vystavuje riziku znovuprepuknutia ochorenia s oveľa vážnejším priebehom.

Referencie

Zdroj 

Vírusové choroby