Žltozelené riasy

Žltozelené riasy (Tribophyceae syn. Xanthophyceae, Heterokonta) predstavujú triedu rias s takmer všetkými organizačnými stupňami stielky. Patria tu druhy osídľujúce pôdne ako aj vodné biotopy, žijúce voľne, prisadnuto a zriedkavo sú schopné pohybu pomocou dvoch nerovnako dlhých bičíkov. Niektoré rody sú morfologicky podobné s rodmi zelených rias natoľko, že k ich odlíšeniu je potrebné použiť farbivový test Lugolovým roztokom na dôkaz prítomnosti škrobu, alebo pozorovať životný cyklus a spôsob rozmnožovania. Trieda obsahuje približne 100 rodov a 600 druhov.

Typy stielok 
U zástupcov žltozelených rias prevláda kokálny typ stielky reprezentovaný samostatne žijúcimi bunkami, alebo vláknitý typ stielky, tvorený reťazcom buniek. U ďalších zástupcov sa stretávame so sifonálnym typom (trubicovitá, vakovitá alebo vláknitá mnohojadrová stielka bez priečnych priehradiek), či vzácnejšie s rhizopodiálnym typom stielky (jednobunková, mnohojadrová stielka s panôžkami).

Stavba bunky 
Bunková stena žltozelených rias je celulózová, niekedy impregnovaná SiO2, celistvá alebo zložená z dvoch vzájomne sa prekrývajúcich polovíc. Hlavnou zásobnou látkou je olej, pozorovaný vo forme kvapôčok v cytoplazme, niekedy chryzolaminaran (β-1,3-glukán) vo vnútri cytoplazmatických vakuol, no nikdy nie škrob. Často sú práve farbivové skúšky na prítomnosť škrobu v bunkách určujúcim znakom k odlíšeniu rodov žltozelených rias do zástupcov zelených rias, u ktorých je škrob v bunkách prítomný (pozitívny farbivový test). Niektoré žltozelené riasy sú podobné aj so zástupcami triedy Eustigmatophyceae tak výrazne, že ich nie je možné odlíšiť bez chromatografického vyšetrenia obsahujúcich pigmentov, porovnania ultraštruktúry, alebo molekulárnej fylogenetickej analýzy. 
Každá bunka obyčajne obsahuje od niekoľkých po väčšie množstvo diskovitých plastidov na okraji cytoplazmy u mnohých druhov plastidy obsahujú pyrenoid.
Pomenovanie žltozelené riasy je odvodené od ich typickej farby, ktorá je daná tým, že v chloroplastoch chýba fukoxantín. Práve ten dodáva chloroplastom žltohnedých rias (trieda Chrysophyceae) a chloroplastom hnedých rias (trieda Phaeophyceae) žltohnedé sfarbenie. Z fotosyntetických pigmentov u triedy žltozelených rias nájdeme chlorofyl a, chlorofyl c a prídavné farbivá ako β-karotén, alebo xantofyly (napríklad diatoxantín a diadioxantín). Chlorofyl b, rovnako ako farbivo fukoxantín, u žltozelených rias absentuje.

Rozmnožovanie 
Rozmnožujú sa nepohlavne (delením, prostredníctvom autospór bez bičíkov, aplanospórami, tenkostennými cystami alebo pomocou bičíkatých zoospór) či pohlavne. Tvoria teda bičíkaté zoospóry alebo nepohyblivé spóry, v prípade pohlavného rozmnožovania ide o oogamiu.

Výskyt 
Žltozelené riasy sú rozšírené pomerne hojne. V našich podmienkach sa objavujú v pôde, ale aj vodnom prostredí. Sú pozorované v čistých i znečistených vodách, hojnejšie z jari a na jeseň, v neustónovej blanke, v planktóne, alebo bentose rybníkov a riek.

Systém  
Systém podľa T. Kalinu a J. Váňu (2005):
 doména (nadríša): Eukarya (syn. Eukaryota)
 ríša: Chromista (syn. Stramenopila, Sraminipila)
 oddelenie: Heterokontophyta (syn. Heterokonta, Chromophyta, Ochrophyta)
 trieda: Tribophyceae (syn. Xanthophyceae, Heterokontae)
 rad: Chloramoebales (syn. Heterochloridales)
 rad: Rhizochloridales
 rad: Heterocapsales
 rad: Mischococcales
 rad: Tribonematales
 rad: Botrydiales
 rad: Vaucheriales

Referencie 

Chromista
Autotrofné organizmy
Riasy