Dagmar Šimková

Dagmar Šimková (* 23. máj 1929, Písek – † 24. február 1995, Perth, Austrália) bola politická väzenkyňa česko-slovenského komunistického režimu. O svojich skúsenostiach z kriminálu napísala autobiografickú knihu Byly jsme tam taky.

Život 
Otec Dagmar bol bankár Jaroslav Šimek. Pre svoju rodinu nechal postaviť vilu v Písku. Ako mladé dievča si obľúbila džez, tanec a step, študovala na gymnáziu. V roku 1945 jej otec tragicky zomrel.

V roku 1948 sa Dagmar Šimková chcela nechať zapísať na pražskú filozofickú fakultu, kvôli „buržoáznemu pôvodu“ ale nemohla študovať. V roku 1950 navyše emigrovala do Austrálie jej o šesť rokov staršia sestra Marta. Do rodinnej vily im úrady nasťahovali cudzích ľudí, s matkou mohli využívať jedinú miestnosť.

Dagmar zatkli v októbri 1952, keď jej bolo 23 rokov. Roznášala letáky, ktoré zosmiešňovali Klementa Gottwalda a Antonína Zápotockého. Ukryla tiež dvoch vojenských zbehov, ktorí smerovali na Západ, a podľa súdu navyše ovplyvňovala druhých ľudí. V októbri 1954 ju odsúdili na osem rokov väzenia. Prokurátor sa odvolal a vrchný súd trest zvýšil na 15 rokov.

Počas väznenia sa stala jej veľkou bolesťou skutočnosť, že čoskoro bola na 11 rokov odsúdená aj jej matka (prepustili ju po siedmich rokoch). Majetok rodiny prepadol štátu.

Vo väzení kvôli svojej viere odmietala v nedeľu pracovať, za čo sa mnohokrát ocitla v tzv. korekcii, na samotke, kde väzni dostávali jedlo len každý tretí deň. Keď bola väznená v Želiezovciach, podarilo sa jej utiecť. Druhý deň ju však chytili a k pôvodnému trestu dostala tri roky navyše.

Z väzenia sa nakoniec dostala po 14 rokoch, 28. apríla 1966, keď mala 37 rokov. Bývala potom v jednej miestnosti s matkou v pridelenom byte a štát jej z platu strhával peniaze za nedele, ktoré vo väzení neodpracovala. V marci 1968 sa podieľala na založení združenia politických väzňov K 231. V tom istom roku s matkou emigrovala do Austrálie, kde žila jej sestra. Vyštudovala tam dve vysoké školy, dejiny umenia a sociálnu prácu. Pracovala ako výtvarníčka, ale aj ako kaskadérka pri filme alebo modelka. Spolupracovala s Amnesty International, usilovala o lepšie podmienky v miestnych väzniciach, v ktorých pracovala aj ako terapeutka.

Po roku 1989 navštívila Česko, zašla sa pozrieť do rodinnej vily v Písku, ktorú našla zdevastovanú.

Zomrela na rakovinu vo veku 65 rokov.

Dielo 
 Byly jsme tam taky – r. 1980 vydalo nakladateľstvo '68 Publishers v Toronte, po roku 1989 vyšlo v Česku v piatich vydaniach, vydané vydavateľstvami Orbis, Karavana a Monika Vadasová-Elšíková

Referencie

Externé odkazy 
 Autorka svědectví o ženských věznicích, krásná a inteligentní Dagmar Šimková, by se dožila 80 let

Zdroj 

Politickí väzni komunistického režimu v Česko-Slovensku
Osobnosti z Písku