Januárius

Svätý Januárius (, , tiež známy ako Januárius Beneventský, niekedy nesprávne Január) (* ~3. storočie – † 305) bol taliansky biskup a mučeník. Žil počas vlády rímskeho cisára Diokleciána a jeho prenasledovania kresťanov. Je preslávený najmä svojou relikviou krvi, ktorá sa zvyčajne 3-krát do roka mení z tuhej na tekutú okysličenú krv živého človeka. Je uložená v barokovej kaplnke v Neapolskej katedrále. Vedci zistili, že je to pravá krv, avšak prirodzené vysvetlenie skvapalňovania krvi neexistuje.
Zázrak je dokazovaný od 17. augusta 1389, kedy bola napísaná prvá listina o tomto premieňaní zaschnutej krvi. Katolícka cirkev však nikdy nevyjadrila oficiálne stanovisko k tomuto zázraku a necháva vedcom naplno skúmať a podávať ich slobodné názory, avšak bez otvorenia ampuliek, pretože to by podľa cirkvi mohlo dôjsť k poškodeniu krvi.

Život 
Januárius sa narodil niekedy v 3. storočí v oblati okolo Neapola alebo Beneventa, kde pôsobil ako biskup.

Ceremónie na oslavovanie svätého Januária začali v roku 1337, kedy neapolský arcibiskup Orsini zaviedol toto slávenie.

Sv. Januárius zomrel sťatím mučeníckou smrťou, keďže nechcel poprieť Ježiša Krista a nechcel sa zrieknuť svojej viery. Spolu s ním bolo zavraždených ďalších 300 kresťanov. Pred smrťou boli podľa legendy vydaní do zápasníckej arény, kde boli na nich vypustené divé šelmy, avšak títo kresťania si nejakým spôsobom skrotili zvieratá a všetci ostali v nemom úžase. To sa nepáčilo miestodržiteľovi Kampánie Timoteovi a preto ich dal toľkých sťať na základe ediktov o prenasledovaní kresťanov od Diokleciána. Stalo sa to 19. septembra 305 blízko sopky Solfatary. Mŕtve telá kresťania s veľkou úctou pochovali neďaleko Puteol. Približne o 100 rokov v 5. storočí boli jeho pozostatky prenesené do Neapola, kde sa odvtedy pokladá za patróna mesta. Okrem toho je tiež patrónom zlatníkov, darcov krvi a ako patrón ďalších miest ako Beneventa, Sassari a Torre del Greco.

Relikvie 
Jeho relikvie sa nachádzajú v barokovej kaplnke v Neapolskom dóme, kde boli preložené v roku 1646. Kaplnka tam stála už skôr, na jej mieste až neskôr vyrástla katedrála. Krv je uložená v dvoch sklenených ampulkách s objemom približne 60 ml, jedna je ale väčšia s väčším obsahom krvi a druhá menšia s menším. Ďalej sa tam nachádza aj jeho lebka. Podľa legendy bola krv sv. Januária zachránená ženou menom „Eusebia“ ihneď po jeho smrti, tak, že máčala kúsky látok do jeho krvi a potom ju priamo zbierali do fľaštičiek, resp. ampuliek. V katakombách boli tieto ampulky pochovávané spolu s mŕtvymi, čo pri prieskumoch ukazovalo, že sa jedná o nejakú mučenícku osobu.

Skvapalnenie jeho krvi 
Krv sv. Januária sa mení zvyčajne 3 dni v roku. Spravidla takmer vždy sa mení na sviatok jeho mučeníckej smrti 19. septembra. V dvoch ostatných dňoch sa krv mení (zráža) časom (hodiny alebo až dni) alebo sa nemusí premeniť nakoniec vôbec. Ďalší dátum je „kanonizovaný“ na každú sobotu pred prvou májovou nedeľou, kedy boli jeho telové pozostatky uložené do katakomb. Existujú aj náhodné okamihy premenenia, ale takéto situácie sú veľmi zriedkavé. 21. marca 2015 pri návšteve Neapola pápežom Františkom sa krv po pobozkaní ním premenila najprv čiastočne, keď pápež poznamenal: „Keďže krv skvapalnela len z polovice, sv. Januárius nám chce povedať, že ešte musíme pokročiť v konaní dobra“. O niekoľko minút neskôr skvapalnela úplne celá. Stalo sa tak naposledy v roku 1848, kedy skvapalnela krv aj za prítomnosti vtedajšieho pápeža Pia IX. Bol to pápež s najdlhším pontifikátom, zvolal Prvý vatikánsky koncil a pri úteku od nepokojov z roku 1848 z Ríma bol zachránený loďou vyslanou Františkom II. z Bourbonu, ktorý ho vzal do kráľovského paláca v Portici. Keďže toto mesto sa nachádza približne 8 kilometrov od Neapola pápež Pius IX. zatúžil navštíviť neapolskú katedrálu. Tam sa za jeho prítomnosti stal taký istý zázrak ako pápežovi Františkovi v roku 2015. Pius pri tejto príležitosti daroval Neapolu na znak úcty ku krvi sv. Januária zlatý kalich, ktorý je súčasťou Pokladu sv. Januária. Dnes patrí do “Desať divov Pokladu sv. Januária”.

Krv v zapečatených ampulkách vždy pomaly skvapalní, začne vrieť a jej objem sa zväčšuje. V rokoch 1900 a 1904 došlo až k nadmernému zväčšeniu objemu po skvapalnení až o 30 ml, čím bola ampulka približne o 28 g ťažšia. Farbu mení z modrej na tmavočervenú. Sledujú to každoročne tisíce veriacich. Ako skúšku, či sa krv skvapalnila, naklonia kompetentní ampulky a ak sa krv pohybuje zázrak sa úspešne stal.

Hypotézy skvapalňovania 
Tento zázrak je možné okrem nadprirodzenej moci Boha vysvetliť nasledovne:
 môže ísť o trik, ktorý by už 6. storočí cirkev skrývala a utajovala pred verejnosťou
 látka v ampulkách môže mať fotosyntetickú vlastnosť meniť sa z pevného skupenstva na kvapalné pod vplyvom svetla (takáto vlastnosť ešte nebola vynájdená)
 prítomnosť nejakých mikroorganizmov, ktoré by látku skvapalnili (vyvrátilo by to periodickosť opakovaní zázraku)
 látka môže absorbovať vzduch, na základe čoho by došlo k skvapalneniu (vyvrátilo by to uzavretosť látky v ampulkách)
 tixotropná hypotéza: môže ísť o gélovitú látku (krv s nejakými pevnými časticami), ktorá pri pôsobení danej vnútornej sily aj pevných častíc môže skvapalnieť a stráca pôvodnú pevnú štruktúru, chová sa teda ako tekutina (avšak krv sv. Januária počas skvapalnenia obsahuje aj živú organickú štruktúru živého človeka, čím by táto prítomnosť znova vyvrátila teóriu), čiže je to najpravdepodobnejšia z hypotéz.

Škvrny svätcovej krvi 
Na niečom podobnom ako skvapalňovanie krvi po určitých obdobiach fungujú aj zachované škvrny Januáriovej krvi na kameni v konvente kapucínov v Pozzuoli. Počas celého roku sú zafarbené na čierno, avšak počas dňa sviatku sv. Januária sa zafarbia na rubínovo-červenú.

Referencie

Pozri aj 
 Krv svätého Januária

Narodenia v 3. storočí
Úmrtia v 305
Svätci
Biskupi