Lasse Virén

Lasse Artturi Virén (* 22. júl 1949, Myrskylä) je bývalý fínsky atlét, bežec, ktorého špecializáciou boli dlhé trate. Je štvornásobným olympijským víťazom.

Atletická kariéra 
Patril k veľkým postavám svetovej atletiky v 70. rokoch 20. storočia. Prvýkrát sa predstavil na medzinárodnej scéne na majstrovstvách Európy v Helsinkách v roku 1971, kde dobehol 7. v behu na 5 000 metrov a 17. na dvojnásobnej trati (oba závody vyhral jeho krajan Juha Väätäinen).

Najúspešnejším rokom jeho kariéry bol zrejme hneď nasledujúci rok 1972. Vtedy sa stal dvojnásobným olympijským víťazom - v behoch na 5 000 i 10 000 metrov. Na dlhšej trati vytvoril v olympijskom finále svetový rekord časom 27:38,4 (27:38,35) a to aj napriek tomu, že počas kolízie s Tunisanom Mohammedom Gammoudim v polovici pretekov spadol a stratil na súpera asi 100 metrov. Len niekoľko dní po olympiáde, 14. septembra 1972, vytvoril v Helsinkách nový svetový rekord v behu na 5 000 metrov časom 13: 6,4. V tomto roku získal prestížny titul Atlét roka v ankete časopisu Track & Field News.

Stal sa jedným z prvých vytrvalcov, ktorí pochopili nutnosť vysokohorského tréningu - pred olympijskými hrami v Montreale strávil niekoľko mesiacov v Kolumbii a v Keni (Thomson's Falls).

Dvojnásobným olympijským víťazom na oboch dlhých tratiach sa stal aj na olympiáde v Montreale v roku 1976. Na týchto hrách sa dokonca pokúšal napodobniť víťazstvo Emila Zátopka na 5000 metrov, 10 000 metrov a na maratóne na jediných hrách, ktoré československý bežec získal na olympiáde v Helsinkách v roku 1952  Virén v Montreale bežal svoj prvý maratón v živote (a navyše hneď nasledujúci deň po svojom víťazstve v behu na 5000 metrov) a dobehol piaty, napriek tomu je tento jeho montrealský výsledok doteraz najúspešnejším pokusom o podobné trojité víťazstvo, podstatne úspešnejším ako pokusy iných atlétov (Ron Clarke na olympijských hrách 1964 v Tokiu alebo Mamo Wolde a Naftali Temu na olympiáde 1968 v Mexiku).

V roku 1980 sa zúčastnil svojej poslednej, tretej olympiády. Na olympijských hrách v Moskve štartoval už len v jednej dráhovej disciplíne (10 000 metrov) a dobehol piaty - nedokázal vzdorovať náporu trojice etiópskych bežcov, vedených Mirutsom Yifterom a prekonal ho aj jeho krajan Kaarlo Maaninka. Potom sa znovu postavil na štart olympijského maratónu, ale na rozdiel od Montrealu tento beh v Moskve nedokončil.

Po skončení atletickej kariéry pokračoval vo svojej profesii policajného úradníka. V rokoch 1999 - 2007 a 2010 - 2011 bol poslancom fínskeho parlamentu, vo voľbách v roku 2011 už nekandidoval.

V roku 2014 bol zaradený do Siene slávy IAAF - ako tretí fínsky bežec po Paavom Nurmim (zaradený v roku 2012) a Hannesom Kolehmaineomn (2013).

Osobné rekordy Lasseho Viréna 

 1500 m 3:41,8 (Lappeenranta 26.6.1976)
 1 míľa 4:01,6 (Vammala 19.8.1976)
 2000 m 5:08,6 (Riihimäki 21.9.1972)
 3000 m 7:43,2 (Oulu 27.7.1972)
 2 míle 8:14,0 (Štokholm 14.8.1972)
 3 míle 12:51,6+ (Helsinki 14.9.1972, medzičas v behu na 5000 m 13:16,3)
 5000 m 13:16,3 (Helsinki 14.9,1972, namerali 13: 16,3, zaokrúhlené na 13:16,4)
 6 míľ 26:57,8+ (Oslo 3.8.1972, medzičas v behu na 10 000 m 27: 52,4)
 10 000 m 27:38,35 (Mníchov 3.9.1972)
 20 000 m 1:01:25,0 (Colombes 2.10.1971)
 hodinovka 19 500 metrov (Colombes 2.10.1971, dosiahnuté v priebehu pretekov na 20 000 metrov)
 maratón 2:13:10,8 (Montreal 31.7.1976)

Svetové rekordy Lasseho Viréna 

 2 míle, 8:14,0, Štokholm 14.8.1972. Prvý svetový rekord Lasseho Viréna. Dosiahol ho v priamom súboji s držiteľom doterajšieho svetového rekordu (8:17,8 z roku 1971), Belgičanom Emiel Puttemansom. Virénov medzičas na 3000 metroch bol 7:43,6. Pod hranicu svojho starého svetového rekordu bežal aj Puttemans (8: 17,2), tretí bol Švéd Anders Gärderud vo švédskom rekorde na 3000 m (7: 47,8) a 2 míle (8: 20,6). Virénov svetový rekord prekonal v roku 1973 časom 8: 13,8 britský bežec Brendan Foster.

 10 000 metrov, 27:38,4, Mníchov 3.9.1972. Svetový rekord dosiahnutý vo finále behu na 10 000 metrov na olympijských hrách v Mníchove. Elektronická hodnota výkonu bola 27:38,35. Rekord prekonal 13.7.1973 v Londýne britský vytrvalec David Bedford (27:30,8).
 5000 metrov, 13:16,4, Helsinki 14.9.1972. Tesne po skončení olympijských hier v Mníchove zlepšil Virén o 0,2 sekudy svetový rekord na 5000 metrov, ktorý v roku 1965 vytvoril Austrálčan Ron Clarke. Ručná časomiera namerala Virénovi 13:16,3, ale čas bol v súlade s vtedy platnými pravidlami pre dlhé behy zaokrúhlený na najbližšiu horšiu párnu desatinu sekundy. Rekord prekonal už za šesť dní Emiel Puttemans (13:13,0 v Bruseli 20.9.1972).

Referencie

Literatúra 
 Suomen Kaikkinen Aikojen Yleisurheilutilastot, Suomen Kaikkinen Aikojen Parham Ulkoratatulokset 1.1.1989, Tilastot Juhani Jalava Statistics, , str. 105, 108, 109, 110, 113, 114, 117, 118, 123, 124
 Progression of IAAF World Records, 2007 edition, Edited by Imre Mátraháza (IAAF), str. 76, 82, 89
 Athletic Track and Field Statistics, Annual 1973, Verlag Bartels & Wernitz KG, Berlin 65, str. 54, 56
 Dlhodobé svetové tabuľky, Český atletický zväz, Združenie atletických štatistikov, Praha 1973, str. 39, 41
 Atletika, ročník 24, 1972, č.10, Lasse Viren vytrvalci č.1, str. 10
 Lasse Viren, Antero Raevuori, Pentti Vuorio: Kullatut Piikkarit, Helsinki 1976,

Iné projekty

Externé odkazy 
 Lasse Virén na stránkach worldathletics.org/(anglicky)
 Zostrih záznamu z finále behu na 10 000 metrov na OH 1972
 10 000 metrov na OH 1972 (kolízia s Gammoudim a pád, dobeh v novom svetovom rekorde), možno stiahnuť vo formáte MP4: https://vimeo.com/50217103

Zdroj 

Fínski politici
Fínski olympijskí víťazi
Fínski bežci na 5 000 m
Olympijskí víťazi v behu na 5 000 m
Fínski bežci na 10 000 m
Olympijskí víťazi v behu na 10 000 m
Atléti na Letných olympijských hrách 1980