Jozef Horváth (kňaz)

Jozef Horváth (* 19. február 1819, Socovce – † 2. máj 1906, Martin) bol slovenský národovec a evanjelický farár. Otec Cyrila Horvátha, starý otec Ivana Horvátha, prastarý otec Ivana Horvátha ml.

Rodina 

otec: Matúš Horváth, zeman

matka: Zuzana, rod. Duchajová

manželky: Mária, rod. Lilgová (1830-1853); Mária, rod. Thomková (1834-1909)

deti: 

 Jaroslav Horváth (1853-1853); 
 Ľudmila Švehlová (1856-1926), kultúrna pracovníčka; 
 Bohumil Jozef (1857-1924), evanjelický farár; 
 Marína Oľga (1859-1947), spisovateľka, herečka, kustódka Slovenského národného múzea; 
 Cyril Horváth (1864-1931), právnik, signatár Deklarácie slovenského národa; 
 Vladimír Horváth (1873-1933), ochotnícky herec, podnikateľ

Životopis 
 1834 – 1846 štúdium: Rožňava, Bratislava, Halle
 1847 – 1906 evanjelický farár v Martine
 1886 – 1894 turčiansky senior
 1886 – 1901 člen župného výboru Turčianskej župy

Narodil v Socovciach ako siedme z  deviatich detí v rodine, ktorá v roku 1633 získala šľachtický titul od panovníka Ferdinanda II. Navštevoval ľudovú školu vo svojej rodnej obci, latinskú školu Nationale institutum hungaricum v Necpaloch a od r. 1834 gymnázium v Rožňave. Teológiu študoval v Bratislave a Halle spolu s Andrejom Sládkovičom a Jánom Kalinčiakom.

Jozef Horváth patril od svojej mladosti k popredným osobnostiam slovenského národného života. Počas štúdia na bratislavskom lýceu bol členom a knihovníkom Ústavu reči a literatúry česko-slovanskej. Organizoval a hral ochotnícke divadlo a v tejto činnosti pokračoval aj v neskoršom období svojho života. Od začiatku jeho pôsobenia v Martine bola evanjelická fara miestom stretnutí národných buditeľov. Za podporu revolúcie 1848-49 bol aj uväznený, ale podarilo sa mu utiecť. Hovorí o tom podrobne vo svojom životopise, z ktorého časť pod názvom „Rozpomienky z revolučných rokov 1848 – 49“ vyšla v roku 1947 knižne v Nakladateľstve Obroda s predslovom Andreja Mráza.

Pričinením Jozefa Horvátha sa v porevolučných rokoch stal Martin centrom slovenskej kultúry a vzdelanosti. Za účasti popredných národovcov pomohol pripraviť Slovenské národné zhromaždenie, ktoré sa uskutočnilo 6. a 7. júna 1861 a prijalo na nádvorí evanjelického kostola Memorandum národa slovenského. Na úvod zhromaždenia sa uskutočnili služby Božie, na ktorých kázal práve Jozef Horváth a to počas nepriaznivého počasia memorandové zhromaždenie rokovalo priamo v martinskom evanjelickom chráme. Na návrh a pozvanie J. Horvátha v roku 1863 prišiel do Martina Karol Kuzmány a pôsobil tu do svojej smrti v r.1866. Práve martinský ev. zbor mu umožnil na základe cisárskeho patentu z roku 1859 vykonávať funkciu superintendenta (biskupa) patentálnej (slovenskej) evanjelickej superintendencie a v národe pôsobiť aj ako 1. podpredseda Matice slovenskej.

J. Horváth stál taktiež pri počiatkoch slovenského ekumenizmu a spolupráce medzi slovenskými evanjelikmi a katolíkmi. Dôkazom toho je, že pred zakladajúcim valným zhromaždením Matice slovenskej dňa 4. 8.1863 sa uskutočnili bohoslužby v evanjelickom kostole za účasti katolíckeho duchovenstva.

Prvá budova Matice slovenskej bola postavená v rokoch 1864 – 65 z peňazí získaných v celonárodnej zbierke, ktorú organizačne zabezpečovala cirkev. V neposlednom rade sa Jozef Horváth pričinil o založenie a obdivuhodné  fungovanie jedného z prvých troch slovenských gymnázií (1867-1875). Toto gymnázium bolo patronátnym gymnáziom martinského evanjelického zboru. Martinskí cirkevníci sa starali o hmotné zabezpečenie školy a o. i. finančne podporovali štúdium študentov z chudobných rodín, čo bolo na tú dobu nevídané. Po násilnom zatvorení gymnázia J. Horváth neúspešne inšpiroval mnohé úsilia o jeho obnovenie. Keď v roku 1872 vznikol ochotnícky divadelný súbor Slovenský spevokol, ktorý suploval funkciu neexistujúceho národného divadla a združoval ľudí zo všetkých spoločenských vrstiev, stal sa jeho aktívnym členom.

Evanjelický kostol v Martine za svoju súčasnú podobu vďačí J. Horváthovi, pretože sa pričinil o generálnu prestavbu chrámu: v r. 1885 bola postavená murovaná veža, v roku 1895 boli zdvihnuté múry chrámu, zväčšené okná, vyhotovená nová betónová klenba, postavené nové chóry a pristavená sakristia. Roku 1903 zbor nadobudol nový oltár, kazateľňu, krstiteľnicu a organ. V období maďarizácie sa J. Horváth stal tŕňom v oku cirkevnej vrchnosti. V roku 1894 bol pozbavený seniorstva a vo vykonštruovanom procese odsúdený na vysokú peňažnú pokutu.

Zaujímavosti 
Svetozár Hurban prišiel v roku 1878 do Martina ako redaktor Národných novín. Bol vtedy čerstvo ženatý a nasťahoval sa do domu J. Horvátha, ktorý bol dlhoročným priateľom jeho otca Jozefa Miloslava Hurbana. V tomto dome ostal bývať až do svojej smrti v auguste 1916, čiže celých 38 rokov. 

Píše o tom spisovateľ Jaroslav Rezník st. vo svojej knihe Túry do literatúry: „Svetozár Hurban Vajanský veľmi rád obedúval na verande tohto domu. No a pretože jeho myseľ bola večne pohrúžená do myšlienok, často mu na um zišlo vtipné štvorveršie, aforizmus alebo iná, väčšinou ironicky a humorne naladená myšlienka, ktorú bolo treba zachovať. A tak vytiahol ceruzu, pootočil sa a na stenu verandy pribudol ďalší záznam. Napríklad tento: Jesenný vietor už viničom vanie,/ pomysli, človeče, na umieranie./ A vinobranie."

Dielo 

 Reč povedaná na pohrebe Jána Kalinčiaka – Orol 2, 1871
 Z turčianskych udalostí v rokoch 1848-1849, Slovenské pohľady, 1906
 Rozpomienky z revolučných rokov 1848 – 1849, Obroda, 1947

Pamiatky 

 hrob na Národnom cintoríne v Martine
 pamätná tabuľa v evanjelickom a. v. kostole v Martine
 reliéf Memorandového zhromaždenia v Martine, medirytina, autor: Ján Koniarek
 pamätník venovaný S. Hurbanovi Vajanskému na mieste, kde stál dom J. Horvátha (ul. M. R. Štefánika)

Použitá literatúra 

 Slovenský biografický slovník, II. zv., 1987
 Biografický lexikón Slovenska, III.zv., 2007
 Zdenko Ďuriška: Národný cintorín v Martine, Matica slovenská. 2007
 Jaroslav Rezník: Túry do literatúry, Slovart, 2012

Referencie 

Slovenskí evanjelickí kňazi
Osobnosti Matice slovenskej
Osobnosti zo Socoviec