Prezident Ruskej federácie

Prezident Ruskej federácie (, Prezident Rossijskoj federacii) je hlavou, najvyšším štátnym predstaviteľom Ruskej federácie. Ruský prezident nie je členom ruskej vlády, ale aj tak je pomerne vplyvným prvkom politického systému z hľadiska zverených právomocí. Sú mu zverené viaceré kompetencie výkonnej moci, určuje základné smerovanie vnútornej i zahraničnej politiky Ruskej federácie a riadi zahraničnú politiku. Prezident vykonáva okrem iných aj významnú koordinačnú funkciu v ústavnom systéme (na úrovni vzťahov federálnych orgánov, vzťahov medzi federálnymi orgánmi a orgánmi jednotlivých subjektov Federácie), má právo rozpustiť parlament (Štátnu dumu). Prezident je taktiež ochrancom Ústavy Ruskej federácie, garantom ľudských a občianskych práv a najvyšším veliteľom ozbrojených síl.

Prezident Ruskej federácie je volený v priamej voľbe všetkými občanmi štátu na šesťročné funkčné obdobie. Rovnaká osoba môže post prezidenta zastávať najviac dve funkčné obdobia po sebe.

Súčasným prezidentom Ruskej federácie je Vladimir Putin zvolený v prezidentských voľbách v roku 2012 a znovuzvolený v roku 2018.

Dejiny

Sovietske obdobie 
Funkcia prezidenta ako hlavy štátu nie je na území Ruskej federácie tradičnou funkciou. Po prvýkrát tu bola zavedená až v roku 1991. Na základe celoštátneho referenda zo 17. marca 1991 bola v ústavnom systéme Zväzu sovietskych socialistických republík ustanovená funkcia prezidenta, ako najvyššieho predstaviteľa RSFSR a ZSSR („Za“ hlasovalo 69,85 % zúčastnených voličov). Prezident mal byť volený celonárodným hlasovaním občanov štátu na 5 ročné funkčné obdobie.

Zákon RSFSR „o prezidentovi RSFSR“ bol prijatý Najvyšším sovietom RSFSR 24. apríla 1991. V tomto zákone bola upravená činnosť a právomoci prezidenta. Druhým súvisiacim zákonom bol Zákon RSFSR „o voľbách prezidenta RSFSR“, v ktorom bol určený proces voľby prezidenta. Rovnako bolo potrebné zmeniť a doplniť aj viaceré ustanovenia Ústavy RSFSR z roku 1978.

Prvé voľby prezidenta RSFSR sa uskutočnili 12. júna 1991 a ich víťazom sa stal Boris Jeľcin. Po úspešných voľbách bolo potrebné prijať špeciálny zákon, ktorý by upravoval spôsob nastúpenia zvoleného prezidenta do úradu. Zákon bol prijatý 27. júna 1991. Čoskoro sa však ukázalo, že zmeny v platnej legislatíve neboli dostatočné na to, aby mohol prezident pôsobiť ako plnohodnotná zložka ústavného systému. Určovanie vnútornej i zahraničnej politiky RSFSR bolo výlučne v rukách Zjazdu ľudových poslancov RSFSR, keďže dovtedy neexistovala žiadna deľba moci. Prezident tak bol závislým od zákonodarnej moci, ktorá na republikovej úrovni bola tvorená troma orgánmi – Zjazdom ľudových poslancov, Najvyšším sovietom a Prezídiom Najvyššieho sovietu.

Nová ústava a rozšírenie prezidentských právomocí 
Konflikty a boj o moc medzi prezidentom a orgánmi zákonodarnej moci vyústili do ústavnej krízy v rokoch 1992 – 1993. Na jeseň 1993 Jeľcin rozpustil obe komory parlamentu (Zjazd ľudových poslancov i Najvyšší soviet) a vyhlásil nové parlamentné voľby a referendum o novej ústave.

12. decembra 1993 bola vďaka úspešnému referendu prijatá nová Ústava Ruskej federácie, ktorá vstúpila do platnosti 25. decembra 1993. Podľa nej sa oficiálnou hlavou štátu stal Prezident Ruskej federácie s nebývalými, široko koncipovanými právomocami na úkor parlamentu. Prezident bol oprávnený menovať premiéra, vydávať dekréty (výnosy) bez schválenia Federálneho zhromaždenia, vetovať uznesenia Federálneho zhromaždenia a prípadne ho rozpustiť. Bol zachovaný spôsob voľby prezidenta celoštátnym hlasovaním všetkých občanov, ale funkčné obdobie bolo skrátené na 4 roky.

K predĺženiu funkčného obdobia na súčasných šesť rokov došlo úpravou v roku 2008, pričom toto ustanovenie vstúpilo do platnosti od prezidentských volieb v roku 2012.

Súčasný právny status 
Prezident Ruskej federácie je v súčasnosti (r. 2012) jedinou ústavnou funkciou, ktorá je vyberaná všeobecným hlasovaním občanov Ruskej federácie.

Dnešný právny status prezidenta je zakotvený v štvrtej hlavе Ústavy Ruskej federácie.

Okrem právomocí hlavy štátu (pozri v sekcii Právomoci prezidenta Ruskej federácie) má prezident právo viesť zasadnutia Vlády Ruskej federácie, môže dávať vláde príkazy, stojí na čele viacerých federálnych orgánov výkonnej moci. Vďaka právomociam v oblasti zákonodarnej moci prezident vydáva výnosy, ktoré sa stávajú súčasťou legislatívy. Vláda je povinná zabezpečiť vykonateľnosť výnosov prezidenta vydaním osobitných rozhodnutí a nariadení.

Na rozdiel napr. od Francúzska, kde politiku štátu určuje a realizuje vláda a prezident takmer vždy vedie jej zasadnutia, alebo Slovenska, kde prezident plní skôr reprezentatívne funkcie a rokovania vlády sa väčšinou nezúčastňuje, prezident Ruskej federácie v zmysle Ústavy samostatne, nezávisle od vlády „určuje základné smerovanie vnútornej i zahraničnej politiky štátu“ a „riadi zahraničnú politiku“. Vláda následne prostredníctvom výkonnej moci definuje operatívne ciele a smerovanie vnútornej politiky a realizuje politiku určenú prezidentom v jeho výnosoch.

Výnosy a nariadenia prezidenta, rovnako ako rozhodnutia a nariadenia vlády, sú záväzné pre celé územie Ruskej federácie. V prípade, že právne akty vlády sú v rozpore s ústavou, zákonmi Ruskej federácie alebo výnosmi prezidenta Ruskej federácie, môžu byť prezidentom zrušené. Prezident, rovnako ako vláda, má právo zákonodarnej iniciatívy.

Prezidentovi Ruskej federácie Ústava v článku 91 priznáva imunitu. Imunita spočíva v tom, že proti prezidentovi nie je možné začať trestné stíhanie či správne konanie, vynútiť si jeho účasť na súdnom pojednávaní ako svedka, podrobovať ho akýmkoľvek formám nátlaku, nemôže byť zadržaný, vypočúvaný či podrobený prehliadke. Akékoľvek obmedzenie jeho slobody a činnosti, pokiaľ nie je z funkcie odvolaný Štátnou dumou, je protiústavné.

Článok 93 Ústavy definuje postup odvolania prezidenta z funkcie „na základe Štátnou dumou vzneseného obvinenia z vlastizrady či iného obzvlášť závažného trestného činu…“, pričom sa vyžaduje účasť dvoch vetiev štátnej moci: zákonodarnej a súdnej.

V súlade s článkom 7 federálneho zákona „o štátnej ochrane“, na rozdiel od ostatných osôb, ktoré vykonávajú štátne funkcie a ktorým sa poskytuje štátna ochrana, „prezident Ruskej federácie počas svojho funkčného obdobia nemôže odmietnuť štátnu ochranu“. Štátnej ochrane okrem osoby prezidenta podliehajú aj členovia prezidentovej rodiny. Štátna ochrana náleží prezidentovi aj po ukončení jeho funkčného obdobia, a to doživotne.

Funkčné obdobie prezidenta Ruskej federácie 
Prvý prezident Ruskej federácie bol zvolený v celonárodných voľbách v roku 1991 s funkčným obdobím 5 rokov. V roku 1993 bolo funkčné obdobie prezidenta v Ústave Ruskej federácie zmenené na 4 roky (čo sa však nedotklo úradujúceho prezidenta Borisa Jeľcina, ktorý svoj úrad zastával do roku 1996). V zmysle novely Ústavy, ktorá vstúpila do platnosti 31. decembra 2008, došlo k predĺženiu funkčného obdobia na 6 rokov. Táto zmena sa po prvýkrát týkala víťaza prezidentských volieb v roku 2012.

Stále platí, že rovnaká osoba môže funkciu prezidenta Ruskej federácie zastávať najviac dve funkčné obdobia bezprostredne po sebe.

Právomoci prezidenta Ruskej federácie 
Právomoci prezidenta vychádzajú zo štvrtej kapitoly Ústavy Ruskej federácie. Podľa nej má prezident právo:
 vymenovať (so súhlasom Štátnej dumy), predsedu vlády Ruskej federácie;
 viesť rokovanie vlády Ruskej federácie;
 rozhodnúť o odvolaní vlády Ruskej federácie;
 predložiť Štátnej dume kandidátov na predsedu centrálnej banky, a taktiež dať Štátnej dume návrh na jeho odvolanie;
 (na návrh predsedu vlády) vymenúvať a odvolávať zástupcov predsedu vlády a federálnych ministrov;
 navrhovať Rade Federácie kandidátov na sudcov Ústavného súdu Ruskej federácie, Najvyššieho súdu Ruskej federácie a kandidáta na funkciu generálneho prokurátora; predkladať Rade Federácie návrh na odvolanie generálneho prokurátora; vymenovať sudcov ďalších federálnych súdov;
 formovať a viesť Radu bezpečnosti Ruskej federácie;
 schvaľovať vojenskú doktrínu Ruskej federácie;
 formovať administráciu prezidenta Ruskej federácie;
 vymenovať a odvolať splnomocnencov prezidenta Ruskej federácie;
 vymenovať a odvolať vrchné velenie ozbrojených síl Ruskej federácie;
 vymenovať a odvolať diplomatických predstaviteľov Ruskej federácie v cudzích štátoch a v medzinárodných organizáciách po konzultáciách s príslušnými výbormi komôr Federálneho zhromaždenia Ruskej federácie;
 vyhlásiť voľby do Štátnej dumy v súlade s Ústavou a federálnym zákonom;
 rozpustiť Štátnu dumu (v prípadoch a postupom určeným v Ústave);
 vyhlásiť referendum (v súlade s federálnym ústavným zákonom);
 predkladať návrhy zákonov Štátnej dume;
 podpisovať a vyhlásiť federálne zákony do štrnástich dní od okamihu ich doručenia. Ak prezident počas tejto lehoty zákon odmietne, Štátna duma a Rada Federácie znova prerokujú tento zákon postupom určeným v Ústave. (Ak pri opakovanom prerokovaní bude zákon schválený v pôvodnom znení dvojtretinovou väčšinou hlasov členov Rady federácie a poslancov Štátnej dumy, musí byť prezidentom do 7 dní podpísaný a vyhlásený.);
 predniesť každoročne vo Federálnom zhromaždení správu o stave krajiny, o základnom smerovaní vnútornej a vonkajšej politiky štátu;
 organizovať postupy a opatrenia na riešenie sporov, ktoré môžu vzniknúť medzi orgánmi štátnej moci na federálnej úrovni a orgánmi štátnej moci na úrovni jednotlivých subjektov Federácie, a taktiež medzi orgánmi štátnej moci v rámci subjektu Federácie. V prípade nedosiahnutia konsenzu môže prezident posunúť riešenie sporu na zodpovedajúci súdny orgán;
 zasahovať do činnosti orgánov výkonnej moci subjektov Federácie;
 rušiť uznesenia a nariadenia vlády Ruskej federácie;
 riadiť zahraničnú politiku Ruskej federácie;
 viesť rokovania a podpisovať medzinárodné dohody v mene Ruskej federácie;
 podpisovať ratifikačné listiny;
 prijímať poverovacie a odvolacie listiny akreditovaných diplomatických predstaviteľov;
 v prípade agresie voči Ruskej federácii alebo v prípade bezprostrednej hrozby agresie vyhlasuje na území Ruskej federácie alebo v niektorých jej oblastiach vojnový stav, pričom je povinný bezodkladne o tom informovať Radu Federácie a Štátnu dumu;
 rozhodovať o otázkach udelenia občianstva Ruskej federácie a poskytnutia politického azylu;
 udeľovať štátne vyznamenania Ruskej federácie, udeľovať čestné tituly Ruskej federácie, najvyššie vojenské a iné špeciálne tituly;
 udeliť milosť.

S cieľom vykonávať svoje právomoci prezident Ruskej federácie vydáva tzv. „ukazy (výnosy)“, (j.č. „ukaz“, ) a nariadenia (j.č. ), ktoré sú právne záväznými a vykonateľnými na celom území Ruskej federácie a majú právnu silu zákona. Tieto právne akty prezidenta nesmú byť v rozpore s Ústavou Ruskej federácie a federálnymi zákonmi.

Podriadené orgány 
Výnos prezidenta Ruskej federácie z 12. mája 2008 presne určuje federálne orgány výkonnej moci, federálne služby a agentúry, ktorých činnosť priamo riadi prezident:
 Ministerstvo vnútra Ruskej federácie ()
 Federálna migračná služba ()
 Ministerstvo pre civilnú obranu, mimoriadne situácie a odstraňovanie následkov živelných katastrof Ruskej federácie ()
 Ministerstvo zahraničných vecí Ruskej federácie ()
 Federálna agentúra pre Spoločenstvo nezávislých štátov, krajanov žijúcich v zahraničí a pre medzinárodnú humanitárnu spoluprácu ()
 Ministerstvo obrany Ruskej federácie ()
 Federálna služba pre vojensko-technickú spoluprácu ()
 Federálna služba pre technickú a exportnú kontrolu ()
 Federálna služba pre obranné zákazky ()
 Federálna agentúra špeciálnej výstavby ()
 Federálna agentúra pre dodávky výzbroje, vojenskej a špeciálnej techniky a materiálnych prostriedkov  ()
 Ministerstvo spravodlivosti Ruskej federácie ()
 Federálna služba pre výkon trestov ()
 Federálna služba súdnych vykonávateľov ()
 Štátna kuriérska služba Ruskej federácie ()
 Služba zahraničnej rozviedky Ruskej federácie ()
 Federálna bezpečnostná služba Ruskej federácie ()
 Národný antiteroristický výbor ()
 Federálna služba Ruskej federácie pre kontrolu pohybu narkotík ()
 Federálna služba Ruskej federácie pre ochranu štátnych predstaviteľov ()
 Hlavné velenie špeciálnych programov prezidenta Ruskej federácie ()
 Správa záležitostí prezidenta Ruskej federácie ()
 Federálna agentúra štátnych rezerv ()

Každodennú činnosť prezidenta zabezpečuje Administratíva prezidenta Ruskej federácie (). V rámci prezidentskej administratívy funguje viacero rôznych komisií a rád.

Činnosť ďalších federálnych orgánov výkonnej moci riadi vláda Ruskej federácie.

Voľba prezidenta Ruskej federácie 
V prezidentských voľbách sa už od roku 1991 využíva volebný systém absolútnej väčšiny. Na zvolenie prezidenta v prvom kole volieb je nevyhnutné, aby za kandidáta hlasovala väčšina voličov. Zároveň sa musí volieb zúčastniť nadpolovičná väčšina zaregistrovaných voličov, inak sú voľby neplatné. Ak žiaden z kandidátov nezíska vo voľbách nadpolovičnú väčšinu, dvaja najúspešnejší kandidáti postupujú do druhého kola, z ktorého vzíde víťaz s vyšším počtom hlasov.

Voľby prezidenta Ruskej federácie upravuje Ústava Ruskej federácie, federálny zákon „o základných garanciách volebných práv a práva na účasť v referende občanov Ruskej federácie“ a federálny zákon „o voľbách prezidenta Ruskej federácie“. Zákon týkajúci sa volieb prezidenta sa novelizuje prakticky pred konaním každých prezidentských volieb. Volebná legislatíva sa neustále vyvíja, ale základné prvky volebného systému zostávajú nezmenené.

Presný spôsob volieb prezidenta Ruskej federácie je definovaný v samostatnom federálnom zákone č.19 „o voľbách prezidenta Ruskej federácie“.

Vyhlásenie volieb   
Voľby prezidenta Ruskej federácie vyhlasuje Rada Federácie. Rozhodnutie o konaní volieb musí byť prijaté najneskôr 90 dní pred dátumom volieb, ale nie skôr ako 100 dní pred konaním volieb. Dňom konania volieb je druhá nedeľa v mesiaci, v ktorom sa konali predchádzajúce voľby prezidenta a v ktorom bol zvolený aktuálny prezident.

Návrh kandidátov 
O post prezidenta Ruskej federácie sa môže uchádzať občan Ruskej federácie vo veku minimálne 35 rokov, žijúci nepretržite aspoň 10 rokov na území Ruskej federácie. Rovnaká osoba môže funkciu prezidenta zastávať maximálne dve funkčné obdobia za sebou.

Kandidáti na post prezidenta môžu byť navrhnutí dvoma spôsobmi:
 návrh politickej strany – politická strana má právo navrhnúť jedného kandidáta na prezidenta,
 vlastná iniciatíva – záujemca o kandidatúru týmto spôsobom musí mať podporu skupiny minimálne 500 voličov (do roku 2003 to bolo 100 voličov), pričom táto skupina sa musí zaregistrovať v Centrálnej volebnej komisii Ruskej federácie ().

Kandidát (okrem kandidátov nominovaných politickými stranami, ktoré majú zastúpenie v Štátnej dume) musí predložiť Centrálnej volebnej komisii Ruskej federácie () minimálne 2 milióny podpisov občanov Ruskej federácie(do roku 2003 to bol 1 milión), ktorí kandidáta podporujú. Zároveň musí byť dodržané pravidlo, že z jedného subjektu Federácie nesmie byť viac ako 50 tisíc podpisov. Zákon umožňuje predložiť kandidátovi navyše 5 % podpisov, celkovo tak môže predložiť maximálne 2,100 milióna podpisov. Centrálna volebná komisia následne musí preveriť minimálne 20 % z 2 miliónov podpisov. Ak množstvo neplatných podpisov presiahne 5 %, preverí sa ďalších 10 % podpisov. Kandidáti, ktorí nesplnia podmienku aspoň 2 miliónov podpisov, nebudú zaregistrovaní.

K registrácii za kandidáta záujemca musí Centrálnej volebnej komisii predložiť:
 podpisové hárky s podpismi minimálne 500 voličov (ak nejde o kandidáta politickej strany);
 doklad potvrdzujúci zaplatenie výroby podpisových hárkov;
 protokol o výsledku zberu podpisov voličov;
 zoznam osôb, ktoré vykonávali zber podpisov voličov;
 informácie o prípadných zmenách v údajoch o kandidátovi;
 finančnú správu kandidáta.
Po prijatí dokumentov má Centrálna volebná komisia 10 dní na rozhodnutie o povolení registrácie, alebo jej zamietnutí. V prípade, že do volieb bude zaregistrovaný iba jeden kandidát bez protikandidátov, voľby sa neuskutočnia.

Úradujúci prezident je povinný zabezpečiť všetkým zaregistrovaným kandidátom rovnakú finančnú podporu zo strany štátu a rovnakú podporu všetkých masmédií.

Hlasovanie 
Prezident Ruskej federácie je volený priamou voľbou všetkými občanmi Ruskej federácie v celoštátnych voľbách. Právo voliť prezidenta majú všetci občania Ruskej federácie, ktorí v deň hlasovania dosiahli vek 18 rokov s výnimkou osôb zbavených volebného práva.

Samotné hlasovanie prebieha v deň volieb v jednotlivých volebných okrskoch. Volič na hlasovacom lístku vyznačí kandidáta, pre ktorého sa rozhodol. Takto upravený lístok vhodí do zapečatenej volebnej urny.

Prezidentom sa stane kandidát, ktorý v hlasovaní získa nadpolovičnú väčšinu hlasov (t. j. minimálne 50 % + 1 hlas). V prípade, že ani jeden z kandidátov nezíska nadpolovičnú väčšinu hlasov, nasleduje druhé kolo hlasovania. Do druhého kola postupujú dvaja najúspešnejší kandidáti. Z nich voliči hlasovaním určia víťaza. Prezidentom sa stane kandidát s vyšším počtom hlasov. Doteraz (r. 2012) sa druhé kolo prezidentských volieb konalo iba raz v roku 1996.

Na sumarizáciu a vyhlásenie oficiálnych výsledkov má Centrálna volebná komisia maximálne 10 dní odo dňa konania volieb.

Inaugurácia prezidenta Ruskej federácie 

Inaugurácia prezidenta Ruskej federácie, t. j. uvedenie novozvoleného prezidenta do úradu, sa v zmysle zákona „o voľbách prezidenta Ruskej federácie“ musí konať po uplynutí šiestich rokov od momentu nástupu do funkcie predchádzajúceho prezidenta. V prípade opakovaných volieb sa inaugurácia musí konať do 30. dňa po vyhlásení oficiálnych výsledkov volieb Centrálnou volebnou komisiou.

Samotný slávnostný akt a jeho podoba nie je upravená zákonom.

Priebeh inaugurácie 
Keďže priebeh inaugurácie nie je stanovený zákonom, opiera sa iba o tradíciu, ktorá sa vytvorila v roku 1991.

Inaugurácia prezidenta začína slávnostnými fanfárami, ktoré hrajú členovia prezidentského orchestra z Veľkého Kremeľského paláca. Členovia prezidentskej stráže následne prinesú do Andrejevskej sály Veľkého Kremeľského paláca štátnu vlajku Ruskej federácie a štandardu prezidenta, Ústavu Ruskej federácie a znak prezidenta Ruskej federácie. Na slávnostné pódium vstúpi predseda ústavného súdu a predsedovia oboch komôr ruského parlamentu. Predseda ústavného súdu položí Ústavu a znak prezidenta na čestné miesto na tribúne, kde bude budúci prezident skladať slávnostnú prísahu.  
  
O 11:55 je novozvolený prezident Ruskej federácie privezený v prezidentskej kolóne cez Spasskú bránu do Veľkého Kremeľského paláca. S prvým úderom hodín na Spasskej veži a za zvukov fanfár prechádza budúci prezident cez Georgievskú a Alexandrovskú sálu a presne o 12:00 vstupuje do Andrejevskej sály a vystupuje na pódium. Následne ho predseda ústavného súdu vyzve na prednesenie prezidentského sľubu.

Budúci prezident priloží na Ústavu Ruskej federácie pravú ruku a prednesie prezidentský sľub. Potom predseda ústavného súdu odovzdá hlave štátu štátne symboly a oznámi nástup nového prezidenta do funkcie. Následne je v sále zahratá štátna hymna a nad sídlom prezidenta v Moskovskom kremli je vztýčená prezidentská štandarda.

Prísaha prezidenta Ruskej federácie 

Pri inaugurácii prezident prednesie nasledovnú prísahu:

Prísaha sa prednáša slávnostne za prítomnosti členov Rady Federácie, poslancov Štátnej dumy a sudcov Ústavného súdu Ruskej federácie. Prítomní sú aj predstavitelia diplomatického zboru, predstavitelia vlády a federálnych orgánov, ako aj ďalší pozvaní hostia.

Symboly prezidenta Ruskej federácie 
Oficiálne symboly prezidenta Ruskej federácie v súčasnosti (r. 2012) určujú: Výnos prezidenta Ruskej federácie č. 319 z 15. februára 1994 „O štandarde (vlajke) prezidenta Ruskej federácie“; Výnos prezidenta Ruskej federácie č. 1138 z 5. augusta 1996 „O oficiálnych symboloch prezidentskej moci a ich používaní pri nástupe do funkcie novozvoleného prezidenta Ruskej federácie“; Výnos prezidenta Ruskej federácie č. 906 z 27. júla 1999 „O určení opisu symbolu prezidentskej moci – znaku prezidenta Ruskej federácie“.

Podľa týchto právnych predpisov sú oficiálnymi symbolmi prezidenta Ruskej federácie:
 prezidentská štandarda;
 prezidentský znak.
Do roku 2000 patril k oficiálnym symbolom prezidenta aj tzv. „špeciálny exemplár Ústavy Ruskej federácie".

Rezidencie prezidenta Ruskej federácie 

Štatút rezidencie prezidenta Ruskej federácie majú oficiálne priznané štyri sídla na území Ruskej federácie :
 Moskovský kremeľ
 „Gorki-9“ v Odincovskom rajóne Moskovskej oblasti
 „Bočarov Ručej“ v čiernomorskom prístavnom meste Soči
 „Dolgie Borody“ v Novgorodskej oblasti

Hlavnou, pracovnou rezidenciou prezidenta je budova Senátu v Moskovskom kremli. V administratívnej Budove č. 14, hneď za Spasskou vežou, je umiestnený druhý pracovný kabinet prezidenta. Keď sa prezident Ruskej federácie nachádza vo svojej rezidencii v Kremli, nad Veľkým Kremeľským palácom je vztýčená prezidentská štandarda.

Na prijímanie oficiálnych hostí sa využívajú aj ďalšie rezidencie:
 „Rus“ v Tverskej oblasti, ktorá sa nachádza na území národného parku „Zavidovo“
 zámok „Meyendorff“ v Odincovskom rajóne Moskovskej oblasti.

Ako neoficiálne, oddychové či víkendové rezidencie využíva prezident Ruskej federácie:
 „Sosny“ v Krasnojarskom kraji
 „Volžskij utes“ v Samarskej oblasti
 „Angarskije chutora“ v blízkosti mesta Irkutsk
 „Tantal“ v Saratovskej oblasti na brehu Volgy,  od mesta Saratov
 „Malyj istok“ v Jekaterinburgu

V Petrohrade prezident Ruskej federácie využíva dve vysunuté pracovne v Prezidentskej knižnici Borisa Jeľcina a v Konštantínovskom paláci v Streľni, neďaleko Petrohradu.

Sociálne výhody prezidentov vo výslužbe 
Po uplynutí funkčného obdobia má bývalý prezident a jeho rodina legislatívne zakotvené viaceré právne, sociálne a iné istoty. Základnými sociálnymi istotami sú:
 prezident Ruskej federácie vo výslužbe má právo na finančnú doživotnú rentu vo výške 75 % mesačného platu prezidenta Ruskej federácie,
 v prípade smrti prezidenta Ruskej federácie vo výslužbe majú členovia jeho rodiny právo na finančnú každomesačnú výpomoc vo výške, ktorá je rovná šesťnásobku minimálneho starobného dôchodku určeného federálnym zákonom v čase jeho smrti.

Zoznam prezidentov Ruskej federácie 
V nasledujúcej tabuľke je zoznam prezidentov a osôb vykonávajúcich právomoci prezidenta od vzniku Ruskej federácie v r. 1991.

V zmysle článku 92 Ústavy Ruskej federácie, ak prezident nie je z akéhokoľvek dôvodu schopný plniť si svoje povinnosti, dočasne ich vykonáva predseda vlády Ruskej federácie.

Zaujímavosti 
Prezident Ruskej federácie má vlastný internetový portál, prostredníctvom ktorého prijíma otázky a žiadosti občanov Ruskej federácie. Na prezidenta sa možno obrátiť aj klasickým listom zaslaným poštou ().

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka prezidenta Ruskej federácie (v ruštine, angličtine)
  Oficiálna stránka prezidenta Ruskej federácie s doménou.рф
 Štruktúra federálnych orgánov výkonnej moci
 Написать письмо президенту Российской Федерации
 stránka Fondu prvého ruského prezidenta Borisa Jeľcina (v ruštine)
 Webová encyklopédia vládcov Ruska a ZSSR (v ruštine)
 Ústava Ruskej federácie vo formáte „html“ (v ruštine)

Zdroj 

Prezidenti Ruska