Portugalské kráľovstvo

Portugalské kráľovstvo bolo monarchiou na západe Pyrenejského polostrova, predchodcom Portugalskej republiky. V rôznom rozsahu existovalo v rokoch 1139 až 1910, po roku 1415 bolo známe aj ako Spojené kráľovstvo Portugalska a Algarves a v rokoch 1815 až 1822 ako Spojené kráľovstvo Portugalska, Brazílie a Algarves.

Názvom sa často myslí aj Portugalská ríša.

Jadrom portugalského štátu bolo grófstvo Portugal, založené v 9. storočí súčasťou Reconquisty, vazalom kráľa Astúrského kráľovstva . V roku 1097 sa grófstvo stalo súčasťou Leónskeho kráľovstva. Portugalskí grófi si v 12. storočí po Bitke pri São Mamede vydobili nezávislé kráľovstvo, ovládané Alfonsinskou dynastiou až do krízy medzi rokmi 1383-85, po ktorej monarchiu začala ovládať Avizovská dynastia.

Počas 15. a 16. storočia portugalské zámorské prieskumy vytvorili obrovskú koloniálnu ríšu. Od roku 1580 do 1640 bolo Portugalské kráľovstvo v personálnej únii s Habsburským Španielskom.

Po portugalskej obnovovacej vojne  (1640–1668) začala kráľovstvo ovládať dynastia Braganzov a neskôr dynastia Braganza-Saxe-Coburg a Gotha. Odvtedy vplyv Portugalska klesal, ale zostalo hlavnou veľmocou vďaka svojej najcennejšej kolónii - Brazílii. Po Brazílskej nezávislosti sa Portugalsko snažilo získať vplyv v Afrike, ale nakoniec bolo nútené zastaviť svoju expanziu pre britské ultimátum z roku 1890, čo nakoniec viedlo ku kolapsu monarchie v Revolúcii 5. októbra 1910 a založeniu Prvej portugalskej republiky.

Portugalsko bolo pred rokom 1822 absolutistickou monarchiou. Striedal sa režim absolutistickej a konštitučnej monarchie od roku 1822 do roku 1834, kedy zostala konštitučnou monarchiou až do svojho kolapsu.

História

Pôvod 
Portugalské kráľovstvo má svoj pôvod v grófstve Portugal. Portugalské grófstvo bolo polo-autonómnym grófstvom Leónskeho kráľovstva. Nezávislosť od Leónu prebiehala v troch etapách:

 26. júla 1139, keď bol Alfons I. vyhlásený za portugalského kráľa.
 5. októbra 1143, keď Alfons VII. Kastílsky uznal Alfonsa I. za kráľa Zamorskou zmluvou.
 V roku 1179 bola vydaná pápežská bula Manifestis Probatum, v ktorej bola nezávislosť Portugalska uznaná pápežom Alexandrom III.

Akonáhle bolo Portugalsko nezávislé, potomkovia Alfonsa I., členovia Alfonsinskej dynastie, vládli Portugalsku až do roku 1383. Dokonca aj po zmenách panujúcich dynastií boli všetci panovníci Portugalska pokrvní potomkovia Alfonsa I. (tak či onak, prostredníctvom zákonných aj nezákonných ciest).

Pád monarchie 
Začiatkom 20. storočia vzrástla podpora republikánstva v Lisabone medzi progresívnymi politikmi a vplyvnou tlačou. Napriek tomu, že išlo o menšinu v porovnaní so zvyškom krajiny, republikáni politicky profitovali z Lisabonskej kráľovraždy (1. februára 1908):

Pri návrate z paláca vo Vila Viçosa boli kráľ Karol I. Portugalský a kráľovský princ Luís Filipe zavraždení na námestí Terreiro do Paço v Lisabone.

Po smrti kráľa a jeho dediča sa stal panovníkom druhý syn Karola I., Manuel II. Manuelova vláda však mala krátke trvanie a skončila násilne Revolúciou 5. októbra 1910, ktorá Manuela poslala do exilu vo Veľkej Británii a priniesla Prvú Portugalskú republiku.

19. januára 1919 bola v Porte vyhlásená Severná monarchia, ktorá bola zosadená o mesiac neskôr a odvtedy sa v Portugalsku nestala žiadna iná monarchistická kontrarevolúcia.

Po republikánskej revolúcii v októbri 1910 sa zvyšné kolónie impéria stali zámorskými provinciami Portugalskej republiky až do konca 20. storočia, kedy odovzdalo posledné zámorské územia. Týkalo sa to predovšetkým afrických provincií Angola a Mozambik, (odovzdané v roku 1975) a posledné odovzdanie prebehlo v Ázii, odovzdaním provincie Macau (1999).

Galéria

Zdroj 

Dejiny Portugalska
Zaniknuté štáty Európy