Alfonz V. (Portugalsko)

Alfonz V. Portugalský zvaný Africký (el Africano) (* 15. január 1432, Sintra - † 29. august 1481, Sintra) bol dvanásty portugalský kráľ, panujúci v rokoch 1438 až 1481. Pochádzal z dynastie Avizovcov.

Biografia

Pôvod, mladosť 
Narodil sa ako syn portugalského kráľa Eduarda I. a jeho manželky Eleonóry Aragónskej, dcéry Ferdinanda I. Aragónskeho a Eleonóry z Alburquerque. Malému infantovi sa dostalo vynikajúcej výchovy a vzdelania, z čoho zrejme pramenila jeho neskoršia náklonnosť k vedám. Na portugalský trón nastúpil vo veku iba šesť rokov po smrti svojho otca, ktorý zomrel 13. septembra roku 1438 na mor. Pre nízky vek nemohol vládnuť sám a regentom mala byť jeho matka, kráľovná-vdova Eleonóra Aragónska, po vzbure mešťanov sa však ním stal Alfonzov strýko, infant Peter z Coimbry, mladší brat Eduarda I. Ten mal podporu mešťanov, predovšetkým lisabonských cechov, ktoré ho chceli vyhlásiť za kráľa. Regent vzápätí ovládol mladého panovníka a stal sa najmocnejším mužom v kráľovstve. Staval sa proti ďalšej námornej expanzii Portugalcov. Po dosiahnutí plnoletosti Alfonz Petra odstavil od vlády a rozhodol sa využiť pomoc ďalších dvoch bratov svojho otca, Henricha Moreplavca, kniežaťa z Viseu, a Alfonza, kniežaťa z Braganzy. Obe kniežatá reprezentovali názory odlišné od Petrových. Henrich bol stúpencom výprav do Maroka a námorných výprav do Afriky, Alfonz zase chcel, aby sa koruna opäť oprela o šľachtu a nestavala proti nej meštianstvo. Z toho dôvodu sa rozhodli odstaviť Petra, ktorý bol následne zabitý v bitke pri Alfarrobeire v máji 1449. Odvtedy započala samostatná Alfonzova vláda. Realizoval idey svojich strýkov a nielenže sa angažoval vo vojne v Afrike, ale aj zmieril dvor s radom šľachtických rodov, ktoré stratili priazeň za vlády jeho deda Jána I. Dobrého.

Vojny v Afrike 
Keď v roku 1453 Turci dobyli Konštantínopol, vyzval pápež Mikuláš V. európskeho monarchu ku krížovej výprave proti neveriacim. Časy krížových výprav však už skončili a ochotných bolo málo. Jedným z mála bol aj portugalský kráľ, ktorý sa zaviazal vypraviť 12 000 žoldnierov a bojovať so Saracénmi. Keď sa v dôsledku pápežovej smrti ukázalo, že kruciáta na východ nevyrazí, Alfonz sa rozhodol zhromaždené vojsko a prostriedky využiť v Afrike. Kráľova výprava bola úspešná, jeho vojská dobyli roku 1458 Al-Kasr-as-Saghir. Ďalšia výprava mala menej šťastia, lebo v roku 1463 nezdolala hradby Tangeru. V roku 1471 bola usporiadaná nová výprava, ktorej cieľom bolo dobytie Arzily a Tangeru; ten tentoraz skutočne padol. Vďaka týmto výpravám získal Alfonz svoj prívlastok Africký a on toho roku 1471 rozšíril svoju titulatúru, ktorá od tej doby znela kráľ Portugalska a Algarve po tej i onej strane Afriky. Alfonzove zásluhy boli už skôr ocenené pápežom Mikulášom V., ktorý v roku 1455 vydal bulu Romanus pontifex, v ktorej priznával portugalskému kráľovi a infantovi Henrichovi a ich potomkom právo dobývania nových území v Afrike, vojny s neveriacimi a monopol na obchod, a tým, ktorí by Portugalsku hatili jeho konanie, hrozil exkomunikáciou. Po smrti strýka Henricha sa Alfonz V. nejaký čas osobne zaujímal o výpravy portugalských moreplavcov do Afriky. Za jeho vlády doplávali na Kapverdy (1456) a do Guinejského zálivu a zabrali ostrov Bioko (Fernando PO).

Konflikt s Kastíliou 
V záverečnom období vlády Alfonza V. vznikol konflikt s Kastíliou, kvôli ktorému zanedbával iné záležitosti vrátane geografických objavov. Po smrti Alfonzovho zaťa, kastílskeho kráľa Henricha IV. V roku 1474 sa Alfonz aktívne vložil do boja o trón susediaceho kráľovstva. Už skôr sa uchádzal o ruku mladšej sestry zosnulého kráľa, princeznej Izabely, keď však tieto plány padli, oženil sa s Henrichovom dcérou Janou la Beltraneja a opäť sa uchádzal o kastílsky trón. Napadol Kastíliu, pričom využíval podporu viacerých mocných kastílskych šľachtických rodov. Prehral však v roku 1476 bitku pri rieke Toro s hlavnou konkurentkou Izabelou I., ktorá mala podporu drobnej šľachty a nižších vrstiev spoločnosti. Po tejto bitke Alfonzovi prívrženci prešli na stranu Izabely a jej manžela Ferdinanda Aragónskeho. K normalizácii pomerov v Kastílii došlo v roku 1479, keď bola podpísaná mierová dohoda v Alcáçovas, v ktorej výmenou za rezignáciu na kastílsku korunu získal portugalský kráľ dôležité koncesie a obchodné privilégiá v Afrike.

Koniec vlády 
Hoci už roku 1477 Alfonz V. odovzdal vládu svojmu synovi, fakticky vládli obaja. Formálne sa jeho syn Ján zaoberal portugalskou zámorskou expanziou. Posledné roky života Alfonz V. zasvätil vede a kultúre, zaoberajúc sa literatúrou; ako prvý panovník založil v Portugalsku knižnicu so sídlom v Coimbre. Zomrel podobne ako jeho otec na mor za epidémie v roku 1481 vo svojom rodisku - v Sintre.

Manželstvo a potomkovia 
Alfonz V. Portugalský bol dvakrát ženatý.
6. mája roku 1447, vo veku pätnástich rokov sa oženil so svojou sesternicou Izabelou z Coimbry (1432-2. decembra 1455) , dcérou svojho regenta Petra z Coimbry, mladšieho brata svojho otca. Z manželstva sa narodili tri deti, dvaja synovia a dcéra, prvý syn však zomrel krátko po narodení:
 Ján (* / † 1451)
 Jana (* 1452- † 1490), od roku 1475 rehoľníčka, roku 1693 kanonizovaná pápežom Inocentom XII.
 Ján II. (* 1455- † 1495), po otcovej smrti portugalský kráľ

30. mája 1475 sa oženil s kastílskou infantkou Janou la Beltraneją (1462-1530), svojou neterou (dcérou svojej mladšej sestry Jany Portugalskej a jej manžela, kastílskeho kráľa Henricha IV.). Manželstvo, z ktorého nevyplynuli žiadny potomkovia, bolo pápežom Sixtom IV. z dôvodu blízkeho príbuzenstva anulované.

Alfonz mal ešte zo vzťahu s Máriou Álvares de Carvalho nemanželského syna Álvara Soares de Carvalha (ok. 1467-1557).

Iné projekty

Zdroj 

Avis
Králi Portugalska
Nositelia Podväzkového rádu
Katolícki panovníci
Úmrtia na mor