Via dell’Abbondanza

Via dell'Abbondanza (slov. Ulica hojnosti) nesie názov jedna z ulíc antického mesta Pompeje. Ide o najdlhšiu a najfrekventovanejšiu z pompejských mestských komunikácií.

Za svoje pomenovanie ulica vďačí reliéfu na stĺpe travertínovej fontány v blízkosti hlavného fóra, na ktorom je zobrazená bohyňa, alegorické božstvo v podobe mladej ženy s tzv. rohom hojnosti na svojom ľavom pleci.

Poloha ulice a stavebný vývoj 

Via dell'Abbondanza svojou geografickou polohou predstavovala spodný (tiež väčší) decumanus (decumanus maximus, t.j. pozdĺžnu tepnu; termínom decumani boli označované dve horizontálne ulice, ktoré spolu s dvoma priečnymi vertikálnymi ulicami označovanými cardini, rozdeľovali mesto na správne oblasti) a vedie naprieč celým mestom vo východo-západnom smere. Vyúsťuje v juhovýchodnej časti hlavného fóra a končí pri mestských hradbách v Sarnskej bráne (Porta Sarno). 

Z historického i architektonického hľadiska sa rozdeľuje na tri časti, podľa vzhľadu, používania a doby výstavby. Prvá časť, najstaršia, pochádzajúca zo 6. stor. pred. Kr., začína pri hlavnom fóre. Bola určená výhradne chodcom a smerom od fóra klesala. Na ňu nadväzovala druhá časť, spomedzi všetkých úsekov najkratšia, ktorá začínala pri severnom vyústení Divadelnej ulice (Via dei Teatri) a končila na križovatke s ďalšou dôležitou pompejskou komunikáciou  - Stabijskou ulicou (Via di Stabia). Rovnako bola určená iba pre peších. Od tohto rázcestia Via dell'Abbondanza pokračovala na východ až k mestským hradbám. Tento úsek, vybudovaný v 3. - 2. stor. pred Kr., bol zo všetkých najdlhší. Využívali ho tak chodci ako aj povozy. Ulica bola na tomto úseku široká okolo štyroch metrov a celá bola dláždená mohutnými čadičovými blokmi. Chodníky boli v niektorých miestach až šesťdesiat centimetrom vyššie od vozovky čo malo uľahčovať odvádzanie vody v čase prívalových dažďov. Na miestach určených na prechádzanie peších cez vozovku boli do výšky chodníkov položené veľké opracované bloky kameňov s rozostupmi pre kolesá povozov. Obrubníky mali na hranách smerujúcich do vozovky otvory určené na na priväzovanie ťažných zvierat.

Na križovatke Via dell'Abbondanza a Via di Stabia sú v najširšej časti ulice dodnes zreteľné pozostatky štyroch pilierov, ktoré niesli štvorboký oblúk. Pred každým z pilierov stála čestná socha; jednou z nich bola socha M. Holconia Rufa, vojenského tribúna a diumvira, neskôr vyznamenaného titulom „patrón mesta“.

V pravidelných rozostupoch, najmä na miestach križovania sa s inými ulicami, stáli verejné fontány, ktoré neustále zásobovala voda z akvaduktu.

Via dell'Abbondanza počas celej existencie mesta bola živou tepnou a neustále na nej pulzoval čulý ruch. Hemžila sa chodcami, pouličnými predavačmi, vidiečanmi prichádzajúcimi do mesta, ženami nesúcimi vodu z verejných fontán a množstvom povozov prevážajúcich rôzny tovar a hotové výrobky. Ulicu lemovali obchody, zariadenia určené na pohostenie okoloidúcich (thermopolia), herne (tabernae) ako aj početné súkromné domy. Vchody súkromných domov zápasili o miesto s honosnými priečeliami obchodov a remeselníckych dielní. Budovy, väčšinou dvojpodlažné, mali pultové strechy a balkóny, ktoré zakrývali takmer celý chodník. Fasády boli zdobené freskami (s mytologickými či žánrovými scénami) a maľovanými nápismi.

Najvýznamnejšie stavby 

Z množstva stavieb lemujúcich po oboch stranách ulicu boli na ľavej strane (v smere od hlavného fóra; severnej) najvýznamnejšími: Stabijské kúpele, Dom M. Epidia Rufa, Polybiov dom a Dom Moralistu, na pravej strane (južnej): Dom Paquia Procula, Dom Loreia Tiburtina, Dom s Venušou v mušli a Dom Iulie Felix.

Stabijské kúpele 

Stabijské kúpele (Thermae Stabiane) ležiace na križovatke s ulicou Via di Stabia sú najstaršími ale tiež najzachovalejšími kúpeľami v meste. Hlavný vchod z Via dell'Abbondanza viedol do rozsiahleho lichobežníkového priestoru so stĺporadím.

Dom M. Epidia Rufa 

Dom, do ktorého sa vstupovalo cez vysoké pôdium, má jedno z najgrandióznejších átrií v Pompejach. Tvorí ho šestnásť stĺpov, vysokých 4,50 metra. Miestnosti za átriom obsahovali zaujímavé maľby s mytologickými námetmi.

Polybiov dom 

Dom C. Iulia Polybia je jedným z najpôsobivejších obydlí na Via dell'Abbondanza, a to ako pre svoju veľkosť, tak vďaka výtvarným dekoráciám a zariadeniu.

Dom Moralistu 

Dom so zaujímavým názvom dostal svoje pomenovanie podľa nápisov objavených v jeho interiéri, nabádajúcich k slušnému správaniu; zvlášť zaujmú tri pravidlá dobrého vychovania - „mať čisté nohy a nezašpiniť posteľnú bielizeň, rešpektovať ženy a strániť sa vulgárnych slov, vyhýbať sa hnevu a invektívam“.

 Dom Paquia Procula 

Dom sa stal známy zaujímavou mozaikovou výzdobou podláh so zvieracími motívmi. V dome sa tiež našla jedna z najznámejších fresiek antického sveta - Portrét Paquia Procula a jeho manželky (dnes v Národnom archeologickom múzeu v Neapole), známa svojou mimoriadnou zachovalosťou.

 Dom Loreia Tiburtina 

Názov domu, patriaceho pôvodne vznešenej rímskej rodine, vznikol spojením dvoch mien, napísaných na jeho fasáde. Išlo o volebné agitácie, z ktorých jedny vyzývali voličov aby dali hlas istému Loreiovi, iné akémusi Tiburtinovi. Dom bol za posledného majiteľa prestavaný na svätyňu s uctievaním kultu egyptskej bohyne Isis. Dom mal zaujímavé architektonické prevedenie záhrady, ktorej stredom viedol zdobený bazén s kaskádami. Bazén vyúsťoval do okrasnej fontány v podobe malého chrámu, s dvojicou zachovaných malieb po stranách.

 Dom s Venušou v mušli 

Dom so zvláštnym názvom, niekdajšie obydlie zámožných ľudí, je pomenovaný podľa veľkej fresky na južnej stene peristylovej záhrady. Uprostred steny umelec predstavil ilúziu veľkého otvoreného okna s výhľadom na more, kde práve pláva ležiac na boku na ružovej mušli, ťahanej po morskej hladine delfínom, Venuša. Bohyňa je ozdobená stužkou na čele, náhrdelníkom, náušnicami a náramkami. Interiér domu obsahuje i ďalšie hodnotné maľby. 

Dnes sa skvie v plnej kráse po celkovej rekonštrukcii v druhej polovici 20. storočia.

 Dom Iulie Felix 

Ide o jedno z najvznešenejších a najväčších obydlí v Pompejach. Výskumy ukázali, že vznikol spojením dvoch samostatných budov oddelených ulicou. Po spojení ulica zanikla. Prešiel zaujímavou históriou. Objavený bol už v rokoch 1755 - 1757. Pri vykopávkach bol kompletne vykradnutý a opäť zasypaný. K opätovnému objaveniu prišlo až o takmer sto rokov neskôr.

Názov dostal podľa nápisu nájdeného pri vchode, na ktorom jeho majiteľka, Iulia Felix, ponúkala dve časti domu - kúpele a obchod - na prenájom.

 Iné projekty 

 Zdroje 

 S. Nappo, Pompeje - průvodce ztraceným městem, Rebo production, Čestlice, 1999, ISBN 80-7234-043-3
 A. C. Carpiceci, Pompeje dnes a jak vypadali před 2000 lety'', Bonechi Edizioni Il Turismo, Sesto Fiorentino, ISBN 88-7204-243-7

Stavby v starovekom Ríme
Pompeje