Battalgazi (mesto)

Battalgazi (do roku 1987: Eskimalatya, predtým: Eski-Šeh(i)r, do polovice 19. storočia Malat(i)ja, t. j. dnešným tureckým písmom Malatya; iné názvy pozri nižšie) je mesto v Turecku v okrese Battalgazi, v provincii Malatya. Nachádza sa medzi riekou Eufrat a súčasným mestom Malatya. Nachádza sa v ňom viacero historických pamiatok.

V roku 2012 malo mesto Battalgazi 17 224 obyvateľov.

Názvy 
turečtina:
od roku 1987: Battalgazi
od konca 19. stor. do roku 1987 (a dodnes ešte neoficiálne): Eskimalatya/Eski Malatya, staršie: Eski Malatija (pozri kapitolu Dejiny)
predtým (2. pol. 19. stor. - zač. 20. stor.): Eskişehir, staršie: Eskišehir/Eski-Šehr (pozri kapitolu Dejiny)
do polovice 19. stor.: Malatija/iné prepisy: Malatja/Malatia/Malatía/Melatja/Melatia , t.j. dnešným tureckým písmom Malatya; 
starogréčtina: Μελιτηνή - Meliténé/zriedkavý prepis: Melitene alebo (?)Μελίτη - Melité (porovnaj aj latinský názov Melite nižšie) 
latinčina: Melitene  alebo Melitena  alebo Melita  alebo Melite , 
 v stredoveku (po latinsky?): Malatia 
arménčina: stredoveká západná arménčina: Melden , novoveká arménčina: Մալաթիա - Malathia/iný prepis: Malatia
arabčina: Malatíja  (resp. regionálne Malatíje), staršie Malatja (resp. regionálne: Malatje)
staršie (neznámy jazyk): Meledni
kurdčina: Meletî alebo Meledî
slovenčina (ako historické názvy): Meliténa  alebo Melitény 

O historických menách pozri aj článok Melid a o rôznych významoch názvu Malatya/Malatija a pod. pozri článok Malatya.

Dejiny 
Sídlo vzniklo v 1. storočí po Kr. ako rímsky tábor a fakticky prevzalo názov (t. j. Melite alebo Meliténé, neskôr Malati(j)a a pod.) starovekého mesta Melid (=Milid, Meliddu, Milidia, Malitija, Mal(a)dija, Melite(ia), Meliténé a pod.), ktoré v tom čase už bolo prakticky zaniknuté a ležalo 4 kilometre južnejšie (na okraji dnešného mesta Malatya).

Asi od 2. storočia získal spomínaný rímsky tábor postavenie mesta . Toto mesto zohrávalo významnú úlohu v rímskej pohraničnej obrane a bolo sídlom provincie.
Za vlády cisára Justiniána v roku 575 dostalo mesto opevnenie. Krátko na to však bolo mesto dobyté a vyplienené perzským veľkokráľom Husravom I. Už v roku 635 na mesto zaútočili aj Arabi, no dobyť sa im ho podarilo až v roku 656. Keďže sa mesto nachádzalo v búrlivom  byzantsko-arabskom pohraničí, tak sa v nasledujúcom období majitelia mesta viackrát menili. V polovici 8. storočia sa Arabi mesta zmocnili na dlhšiu dobu a udržali ho až do ťaženia Jána Kurkua v roku 934. V roku 976 sa tu za byzantského proticisára vyhlásil Bardas Skléros.

Obyvateľstvo mesta sa pomerne často menilo, významný počet mala arménska a sýrska populácia. V meste sídlil ortodoxný a sýrsky miafyzitský (jakobitský) biskup - patriarcha. Centrálna ortodoxná byzantská správa sa však voči jakobitom nesprávala zhovievavo a snažila sa ich náboženský prúd, ktorý vnímala ako heretický potláčať, čo viedlo k tomu, že sa jakobitský patriarcha z mesta v 11. storočí presťahoval na arabské územie.

V roku 1058 mesto vyplienili Seldžukovia, no už v nasledujúcom desaťročí bolo znovu opevnené. Po bitke pri Mantzikerte vládu nad Anatóliou postupne prevzali Seldžukovia, ale v samotnom meste vzniklo efemérne arménske kniežatstvo. V roku 1101 mesto získali tureckí Danišmendovci. Po nich mestu vládol Rumský sultanát, no po bitke pri Köse Dağ (1243) sa vrchnými pánmi v oblasti stali Mongoli. Z obdobia vlády Rúmu sa v meste zachovala Ulu Cami (v osmanskej turečtine: Ulu Džámi’), t.j. Veľká mešita. Po rozpade Rumského sultanátu v oblasti vznikli menšie turkménske a arménske štáty, no prázdny veľmocenský priestor čoskoro obsadili Mamlúci. Za ich vlády v roku 1389 v tejto oblasti, najodľahlejšej časti ich krajiny, vypuklo povstanie miestnych správcov voči sultánovi Barkúkovi. Moc v krajine získala turecká dynastia Dulkadirovcov, ktorá v oblasti následne ako mamlúcky vazal vládla až do obsadenia oblasti Osmanskou ríšou v roku 1516.

Osmani z mesta urobili centrum miestnej provincie a mesto prekvitalo vďaka obchodu. V meste bol vystavaný významný karavánseráj. V polovici 16. storočia v meste (prevažne vnútri hradieb) žilo 8000 - 10000 obyvateľov. V roku 1838 v priebehu osmanského ťaženia do Egypta sa v meste počas zimy utáborila osmanská armáda. Mestské obyvateľstvo, ktoré sa preto muselo presťahovať do svojich oveľa južnejšie situovaných letných obydlí v sídle, ktoré bolo osídlené už niekoľko storočí a volalo sa Aspuzu (variantné názvy: Aspusu, Asbusu, Aspuzi, Aspozan, Aspuzan, Asapuzu, İsposan). Po návrate domov obyvatelia našli svoje mesto natoľko zdevastované, že ho znova nevybudovali, z veľkej časti sa natrvalo presťahovali do Aspuzu a Aspuzu neskôr dostalo meno opusteného mesta, teda Malat(i)ja, resp. dnešným tureckým písmom Malatya. O osudoch tejto novej Malatye pozri článok Malatya (súčasné mesto).

Pôvodné mesto (teda dnešné Battalgazi) potom ale ďalej existovalo v malom; najprv si ponechalo pôvodný názov , ale postupne dostalo nový názov Eski-Šehr (alebo Eskišehir; súčasným tureckým písmom Eskişehir, doslova: Staré Mesto), ktorý bol neskôr zmenený na Eski Malatija (súčasným tureckým písmom: Eskimalatya či Eski Malatya, doslova: Stará Malatya), ale istý čas sa používali obidva posledné spomenuté názvy. Toto mestečko narástlo najmä po 1. svetovej vojne. V roku 1928 dostalo postavenie obce v administratívnom zmysle (belediye). V roku 1987 bolo premenované na Battalgazi – na počesť národného hrdinu menom Battál Gází (Battal Gazi).

Zdroje

Mestá v Turecku
Staroveké mestá