Manul

Manul alebo manul stepný  (Otocolobus manul) je zástupca malých mačiek pôvodom z oblasti Strednej Ázie.

Taxonómia 
Prvýkrát opísaný bol manul Petrom Simonom Pallasom v roku 1776 pod názvom Felis manul. Po svojom objaviteľovi manul získal aj svoje meno v angličtine Pallas's cat, teda v preklade do slovenčiny mačka Pallasova.

Lokálne názvy 
 Baškirčina - jalami
 Bucharčina - malem
 Kazaština - malin, sabanči
 Kirgiština - madail
 Ladakčina (India) - Ribilik.
 Mongolčina - malin
 Ruština - манул (manul)
 Ujgurčina - molun
 Uzbečtina - malin, dala mušugi

Rozšírenie 
Manul je rozšírený vo veľkej časti Strednej Ázie od horských oblastí v okolí Kaspického mora a časť Sibíre v okolí Bajkalského jazera, cez Pakistan, Afganistan, Mongolsko a Tibet  až po Čínu. Rozšírenie siaha až do južnej časti Ázie a to do Indie. Na území Indie sa vyskytuje len v oblasti Ladaku na území indického štátu Džammú a Kašmír.

 Štáty s potvrdeným výskytom: Afganistan, Azerbajdžan, Bhután, Čína, India, Irán, Kazachstan, Kirgizsko, Mongolsko, Nepál, Pakistan a Rusko (republiky Altajsko, Buriatsko, Tuviansko a Zabajkalský kraj)

 Štáty s neistým výskytom: Krasnojarský kraj v Rusku, Tadžikistan, Turkménsko a Uzbekistan

 Štáty kde manul už pravdepodobne vyhynul: Arménsko a niektoré oblasti Číny

Opis 
 Dĺžka tela: 45 - 60 cm
 Dĺžka chvostu: 20 - 30 cm
 Výška v kohútiku: 25 - 30 cm
 Hmotnosť: 2 - 4,5 kg
 Dĺžka života: približne 8 - 10 rokov

Jedná sa o malú mačku, ktorá sa dá veľkostne zrovnať s mačkou domácou.

Manul sa vyznačuje pomerne širokou hlavou s nízko posadenými ušami. Uši sú malé a sú od seba z dôvodu nízkeho posadenia pomerne dosť vzdialené. Oči sú posadené pomerne vysoko. Chvost je cylindrický a pomerne hrubý. Telesná stavba je pomerne robustná. Srsť je dlhá, hustá a mäkká. Na chvoste a spodných častiach tela býva až dvakrát dlhšia než na bokoch a chrbte.

Hlava je väčšinou sivá. Sfarbenie tela sa pohybuje od sivo-striebornej farby až po žltkastú, pričom hrudné a brušné partie bývajú skôr hnedé. Na bokoch sa objavujú čierne pásy. Vrchná časť hlavy je posiata čiernymi škvrnami, na lícach sa objavujú čierne pásiky. Na pomerne krátkych končatinách sa tiež objavujú náznaky tmavších pásov. Na chvoste sa nachádza 4 - 6 čiernych pásov a koniec chvosta je čierny.

Hlas 
Zvukový prejav manula je podobný štekaniu.

Biotop 
Obľubuje skalnatý terén a prostredie horských alpínskych lúk v pomerne veľkej nadmorskej výške, ktorá sa pohybuje obvykle medzi 2500 - 4800 metrami nad morom. Okrem toho sa vyskytuje aj v chladných púštnych a stepných podmienkach náhorných plošín.

Spôsob života 
Aj keď žije vo vysokej nadmorskej výške, vyhýba sa najvyšším častiam hôr, kde sa nachádza silná snehová pokrývka.

Žije samotárskym spôsobom života. Napriek malej veľkosti, teritórium samcov môže mať v niektorých miestach výskytu rozlohu aj viac než 100 km².

Je aktívny počas celého dňa, ale k najvyššej aktivite dochádza počas úsvitu a súmraku.

Odpočíva väčšinou v jaskyniach, alebo využíva nory vyhĺbené inými zvieratami.

Reprodukcia 
K páreniu prichádza v zimných mesiacoch.

Mačatá sa rodia po 66 - 75 dňoch obvykle v priebehu apríla - mája. Rodí sa ich rôzny počet od jedného až po osem a pri narodení vážia približne 80 gramov. Obvyklý počet mláďat je však 2 - 6.

Potrava 
Loví rôzne menšie živočíchy. Patria k nim napríklad líšky, svište a rôzne iné druhy hlodavcov, ale aj rôzne druhy vtákov. Kŕmi sa aj hmyzom a nepohrdne ani zdochlinou. Bol zaznamenaný prípad, kedy manul ulovil aj jahňa ovce argali.

Ohrozenie a ochrana 
Podľa klasifikácie IUCN patrí k takmer ohrozeným taxónom.

V rámci CITES klasifikácie je manul zaradený do CITES APPENDIX: II.

K najväčším hrozbám patrí nelegálny lov za účelom získania kožušín. Populácia sa považuje za klesajúcu.

Predpokladá sa, že sa na planéte vyskytuje okolo 15 000 jedincov. Tento počet je však len odhadovaný, keďže údaje o počte z väčšiny krajín, kde sa manul vyskytuje nie sú známe. Presnejšie počty sú známe z Ruska, kde sú v rámci jednotlivých administratívnych jednotiek nasledovné:

  Tuviansko: 2000 - 2200 jedincov
  Zabajkalský kraj: 2100 - 3000 jedincov
  Altajsko: 450 - 550 jedincov
  Buriatsko: 250 - 350 jedincov

Predpokladá sa, že najviac jedincov žije na území Mongolska. V Aganistane a Pakistane sa populácia pravdepodobne znižuje. V indickom Ladaku sú vzácne.

Interakcie s človekom 
Pri náhodnom stretnutí s človekom neprejavuje manul strach a býva aj agresívny.

Manul v slovenských Zoo 
Pár zvierat chová košická zoologická záhrada. V minulosti ho chovala aj Bojnická zoo, kde sa v roku 2000 podaril vôbec prvý odchov v podmienkach českých a slovenských zoo.

Poddruhy
V rámci druhu sú rozlišované tri poddruhy.:
 Otocolobus manul ferrugineus (Ognev, 1928) - vyskytuje sa v južnom Kazachstane, v Iráne a v Pakistane. V minulosti bolo jeho vedecké meno udávané aj ako Felis manul ferruginea.
 Otocolobus manul manul (Pallas, 1776) - nominátny poddruh. Vyskytuje sa v Rusku v okolí Bajkalského jazera a ďalej sa jeho rozšírenie tiahne ďalej cez Mongolsko až do provincie Kan-su v Číne.
 Otocolobus manul nigripectus (Hodgson, 1842) - rozšírený od Kašmíru v Indii cez Nepál a Tibet až po čínsku provinciu S’-čchuan. V minulosti bolo jeho vedecké meno udávané aj ako Felis manul nigripecta.

Je však možné, že poddruhy budú v budúcnosti vyhlásené za neplatné a budú všetky zlúčené v rámci nominátneho poddruhu.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

Mačkovité
Najmenej ohrozené druhy
Ázijské cicavce