Sitno (vrch)

Sitno () je najvyšší vrch pohoria Štiavnické vrchy. Nachádza sa neďaleko Banskej Štiavnice a je považovaný za kolísku európskej horskej turistiky. Steny z andezitu obklopujú z troch strán vrchol, na ktorom je rozhľadňa a Vysielač Sitno.

Poloha 
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Sitnianska vrchovina a geomorfologickej časti Sitno. Leží v okrese Banská Štiavnica a v katastri obce Ilija. Masív patrí do povodia Hrona.

Opis 
Sitno predstavuje výraznú krajinnú dominantu. Vrcholová časť i viaceré svahy sú odlesnené a poskytujú výhľady najmä na okolité vrchy. Jedinečný výhľad je z rozhľadne na vrchole Sitna. Východnú a južnú časť masívu odvodňujú prítoky Štiavnice, smerujúcej do rieky Ipeľ, západné svahy odvádzajú vodu prítokmi Sikenice do rieky Hron.

Je vrchom opradeným mnohými bájami a povesťami - najznámejšia je o Sitnianskych rytieroch žijúcich v masíve Sitna, pripravených pomôcť národu, keď mu bude najhoršie.

Geológia
Sitno je zvyšok utuhnutého lávového prúdu z andezitu, ktorý sa vylial v neogéne do pradoliny vytvorenej v mäkších sopečných horninách (tufy) a dnes tvorí najvyššiu časť pohoria. Vrcholová plošina Sitna je vypreparovaným sopúchom z odolnejšieho pyroxenického andezitu, ktorý sa vyznačuje  lavicovitou až doskovitou odlučnosťou.

Biológia
Je miestom výskytu viacerých chránených druhov rastlinstva a živočíšstva:
 výskyt teplomilných aj horských druhov rastlín (ľalia zlatohlavá, skalnica horská karpatská, kurička chlpatá kríčkovitá, cesnak žltý)
 výskyt asi 300 foriem ruží popísaný už Andrejom Kmeťom (1841 - 1908)
 významné zastúpenie vegetácie skalných štrbín a stien na andezitoch
 výskyt "sitnianskeho srnca" - populácia so zvlášť úhľadnými, tmavými a vysoko nasadenými parôžkami s perleťovým efektom
 expanzia krkavca čierneho, ktorý často obsadzuje hniezdne teritórium dravých vtákov.

História

Sitno je vyhlásené ako archeologicky chránené územie. Samotný vrchol bol osídlený už v období praveku. Počas archeologických prác tu bolo odkryté mohutné lužické hradisko – areál hradiska má 16 hektárov a bol najvyššie položeným opevneným sídlom ľudu lužickej kultúry na území Slovenska. Toto osídlenie, ktoré tu bolo v rokoch 1200 až 800 pred naším letopočtom, potvrdzujú početné nálezy keramiky, pradiarenských pomôcok, kamenných žarnovov, ďalej celý rad bronzových nálezov, napríklad šálka, sekerka, kosák, dlátko, ihlica, spona a pod. Našla sa tu aj pieskovcová forma na odlievanie bronzových dlátok. S veľkou pravdepodobnosťou sa tu časť pôdy vedome poľnohospodársky obrábala (nálezy poľnohospodárskych nástrojov, kamenných žarnovov). Osídlenie Sitna trvalo cca do začiatku nášho letopočtu.

Opätovné osídlenie Sitna sa podľa archeologických nálezov začína znova až v 11. - 12. storočí nášho letopočtu. V tomto období začal vzrastať význam Banskej Štiavnice ako rudného revíru a išlo o  zabezpečenie nerušenej ťažby rúd. Preto tu bol v 13. storočí vybudovaný kamenný hrad Sitno, ktorého pozostatky sa na východnom úbočí hory dodnes nachádzajú.

Pamiatky

Hrad Sitno 
Hrad bol vybudovaný na jedinej prístupovej ceste z východnej strany Sitna, boli využité  staré ochranné valy, ku ktorým bola vybudovaná aj priekopa. Hrad zohral významnú úlohu pri obrane stredoslovenských miest pred tureckým nebezpečenstvom v 16. storočí. Podľa tradície boli pod hradom porazené tatárske oddiely, ktoré bojovali v tureckých vojskách. K prestavbe hradu došlo v 16. až 17. storočí, keď sa uskutočnilo aj priame pripojenie vody na hrad prípojkou z prameňa vzdialeného 600 metrov. V 17. storočí boli majiteľmi hradu Koháryovci. Hrad bol zničený kuruckými vojskami v r. 1703 - 1710.

Rozhľadňa na Sitne 
Už v roku 1727 dal majiteľ kaštieľa vo Svätom Antone Andrej Jozef Koháry postaviť na Sitne filagóriu (besiedku). Táto bola prebudovaná a ako rozhľadňa (druhá najstaršia na Slovensku) je evidovaná ako pamiatkový objekt s rokom vzniku 1736 v katastri obce Ilija. Po vymretí rodu  Koháryovcov po praslici v roku 1826 celé panstvo prešlo do rúk rodu Coburgovcov. Rozhľadňa na Sitne po zásahu blesku vyhorela v roku 1852, no v roku 1886 bola na podnet lekára Coburgovcov Dr. Edmunda Viliama Téryho obnovená.  Slávnostné otvorenie sa uskutočnilo 8. septembra 1852. Na slávnosť bol pozvaný aj Dr. Téry, ktorý v tom čase už pôsobil v Budapešti.

Pamätník Exnárovi 
Na vrchole Sitna bola okolo roku 1950 odhalená pamätná tabuľa zakladateľovi partizánskeho oddielu (skupiny) Sitno Ladislavovi Exnárovi. Na tabuli sa nachádza nápis: "Hrdina Slovenského národného povstania /LADISLAV EXNÁR/ Zakladateľ partizánskej skupiny Sitno (1942–1945). Bojoval a zomrel za našu slobodu.”

Val obrov 
Val obrov podľa všetkého začínal práve na Sitne a tiahol sa na juh cez Štiavnické vrchy, Pečenice, Dudince, Dolné Semerovce až k rieke Ipeľ a jej ústia do Dunaja. Dodnes viditeľne sú stopy od Dunaja až po Sitno, čo je viac ako 60 kilometrov. Spisovateľ a populárny historik Pavel Dvořák považuje dlhé valy za jednu z najväčších slovenských záhad, ktorá spája  Štiavnický stratovulkán so súčasnosťou.

Turistika 
Štiavnické vrchy a Sitno vôbec, sú považované za kolísku európskej pešej horskej turistiky - prvý turistický krúžok - Sitniansky klub tu vznikol v roku 1860.  Syn jedného zo zakladateľov tohto spolku Rudolf Tirts píše, že v roku 1860 štiavnický Szitnya club už vykonával pravidelnú činnosť na Sitne. Prvý písomne ​​doložený turistický chodník na území vtedajšieho Uhorska vyznačil Sitniansky klub v roku 1874. Chodník viedol z Banskej Štiavnice k vtedy už opustenej štôlni Gedeon, ktorá je v lesoch pod vrchom Paradajs smerom na vrch Tanád, medzi šachtou Weiden (nad jazerom Klinger) a Hodrušou. Chodník bol vyznačený bielymi značkami na trase Starý zámok – Červená studňa – štôlňa Gedeon.  Sklad pri tamojšej šachte totiž turisti dostali k dispozícii a zriadili tam útulňu. Útulňa Gedeon-táróuž neexistuje ale pôvodný chodník je zachovaný aspoň čiastočne, aj keď nie je značený ako turistický. (Pôvodne to bola cesta, ktorou sa vozmi dovážala ruda zo štôlne Gedeon do Štiavnice a má preto skoro nulové prevýšenie po vystúpaní na Červená studňa a dá sa prejsť za menej ako dve hodiny). V rovnakom roku označkovali cesty k Počúvadelskému jazeru, na Sitno a do Sklenených Teplíc. Sitniansky klub nemal aj napriek intenzívnej a pravidelnej činnosti schválené stanovy. Stalo sa tak až 12. mája 1882, po jeho pričlenení do Uhorského karpatského spolku, ktorý bol založený v roku 1873.

Po roku 1880 (pravdepodobne 1882) bolo pod vedením Dr. Téryho v okolí Sitna vyznačených sto kilometrov turistických chodníkov, a stále sa budovali nové chodníky a horské studničky. 12. mája 1882 založil Téry Sitniansky spolok maďarsko-karpatskej jednoty, ktorý mal o tri roky už 194 členov. (Pokiaľ turistika vo forme púte bola samozrejme známa dávno predtým, Klub českých turistov, ktorý vznikol 1888 začal značkovať v roku v roku 1889. V Británii Commons Preservation Society a National Footpaths Society boli na tento účel zlúčené v roku 1899). Systém turistických značiek používaných na Sitne sa stal štandardom nie len vo všetkých okolitých krajinách (aj Česku) ale napríklad v Izraeli, Filipínach alebo Brazílii.

V roku 1929 bola horáreň na Sitne prestavaná na turistickú chatu Andreja Kmeťa. V auguste 2020 bola obnovená možnosť prespať na chate. Je tam 15 postelí v jednej miestnosti a poplatok je dobrovoľný. Od septembra 2020 bude potrebné si miesto rezervovať na Facebooku.

V historickej rozhľadni boli inštalované expozície  archeologických nálezov z hradu (história tlmočená textom aj fotografiami) i artefakty sitnianskej fauny, flóry, minerálov ako aj skalolezectva.

Výhľady 
Vďaka nadmorskej výške, polohe a čiastočnému odlesneniu ponúka vrcholová časť kruhový výhľad. Z vhodných lokalít a rozhľadne je mimo okolitých vrchov dobre pozorovateľných viacero susedných pohorí (Pohronský Inovec, Tribeč, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Poľana, Javorie). Pri vhodných podmienkach možno pozorovať viacero prihraničných vrchov na území Maďarska, no tiež Nízke Tatry a Veľkú Fatru. Z vrcholov tak možno zhliadnuť napr. Zobor, Chopok, Vepor, Poľanu, Stolicu či maďarskú Matru.

Prístup  
 na vrchol vedie cesta z osady Rovne
 po  značke zo sedla Krížna cez Tatarskú lúku
 po  značke z Prenčova 
 po  značke od Počúvadlianskeho jazera cez Tatarskú lúku
 po  značke z obce Ilija tá sa neskôr napája na  z Prenčova

Referencie

Pozri aj 
 Štiavnické vrchy
 Zoznam vrcholov v Štiavnických vrchoch
Sitno (národná prírodná rezervácia)
Hrad Sitno
Vysielač Sitno
Val obrov
Štiavnický stratovulkán

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
 Rekreačná oblasť Počúvadlo
 Virtuálny výhľad z vrcholu
 A. Kmeť / Sitno a čo s neho vidieť. Ružomberok: Fr. Rich. Osvald, 1901. 140 s. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB 

Vrchy v Štiavnických vrchoch
Rozhľadne na Slovensku
Turistická značkovaná trasa číslo 2665
Tisícovky na Slovensku
Archeologické lokality na Slovensku
Chránená krajinná oblasť Štiavnické vrchy
Vrchy v okrese Banská Štiavnica
Ilija