Antonymum

Antonymum (αντί-anti: „proti“; ὄνομα - onoma: „meno“) alebo opozitum (lat.) je slovo s opačným (protikladným) lexikálnym významom.

Na rozdiel od synonymických radov, vyskytujú sa iba v dvojiciach. Napriek tomu, že označujú kontrastné pojmy a predstavy, obsahujú niečo, čo ich spája, čo je všeobecné v ich lexikálnych významoch. Vznikajú vtedy, keď sa dva protikladné pojmy spájajú a to spravidla v základných významoch. Patria vždy do toho istého slovného druhu. Antonymné dvojice tvoria vždy slová s protikladnými vlastnosťami napr. život - smrť. Využívajú sa hlavne v umeleckom (hyperbolizovanie) a publicistickom štýle (zvýraznenie kontrastu). Centrálnym typom sú polárne antonymá – kontrastné. Predstavujú krajné hraničné hodnoty. Reprezentujú predovšetkým kvantitatívne adjektíva, od ktorých sú možné adverbiálne zriedkavejšie aj slovesné odvodeniny. Napríklad mladý – starý. Príznačnou črtou predovšetkým adjektívnych antoným je stupňovanie: mladší – starší.

Druhy antoným

polárne (vlastné, graduálne, kontrastné, vektorové, z hľadiska logiky kontrárne) 
Je pre nich typické, že vyjadrujú protiľahlé body na polárnej škále, nepokrývajú však celý rozsah nadradeného pojmu, pretože medzi nimi alebo mimo nich sú ešte ďalšie stupne. 
 veľký × malý
 obrovský × maličký
 teplý × studený
 sever × juh
 starý × mladý
 hladko-drsno
tučný-chudý
oblečený-vyzlečený
veselý-smutný

komplementárne (z hľadiska logiky kontradiktórne)
Svojimi význammi rozdeľujú rozsah nadradeného pojmu na dve polovice. Ide najmä o dvojice slov, z ktorých druhé je z prvého odvodené predponou „ne-“. 
 prítomný × neprítomný
 katolík × nekatolík
Úplne alebo čiastočne (napríklad len v niektorých kontextoch) komplementárne môžu byť i niektoré ďalšie antonymá, napríklad:
 život (v jednom z významov slova) × smrť
 muž × žena (v právnom a bežnom význame komplementárne, biologicky i polárne)
 vnútri × vonku (pokiaľ sa nepočíta s medzipolohou)

paralelné (prípadové, nekompaktibilitné) 
Dvojice slov, ktoré sú v určitom kontexte vnímané ako protiklady, hoci všeobecne sú dvomi z viacerých pojmov tej istej kategórie. 
 kresťan × moslim
 kresťan × neveriaci 
 hovoriť × spievať
 hovoriť × mlčať
 Čech × Nemec
 jablko × hruška

reverzné 
Popisujú opačný proces (prvé slovo označuje zmenu zo stavu A do stavu B, druhé slovo zmenu zo stavu B do stavu A). 
 vojsť × vyjsť
 poskladať × rozobrať
 nakládka × vykládka
 zvolaný × rozpustený

vzťahové (konverzné) 
Dvojice, v ktorých jedno slovo vyjadruje vzťah z hľadiska jedného subjektu a druhé slovo ten istý vzťah z hľadiska druhého subjektu. 
 rodič × dieťa
 učiteľ × žiak
 predávať × kupovať
 politik × občan

autoantonymá (antagonymá) 
Autoantonymum je slovo, ktoré má viac významov, z ktorých niektoré sú si navzájom niektorým z vyššie uvedených spôsobov protikladné – ide teda o homonymné autonymá. Vznikajú napríklad vývojovou zmenou významu slova na protikladný alebo zvukovou či písanou zhodou rozdielne vzniknutý slov. 
V slovenčine sa vyskytujú výnimočne (zrejme – pravdepodobne i zjavne, pedofil – priateľ detí i vrah a  przniteľ detí, súdruh – priateľ i predstaviteľ nepriateľskej mocenskej štruktúry).  

Typické sú autoantonyma pre archaické jazyky, napríklad čínštinu. Vo veľkej miere sú zachované napríklad v latinčine (imago – obraz i vzor, altus – vysoký i hlboký, clam – potichu × clamare – kričať), gréčtine (farmakon – liek i jed, hagios – svätý i ohavný), angličtine (apparent – zjavný i domnelý, virtual - naozajstný i zdanlivý). Niektoré slovné korene majú v príbuzných  latinčine nepriateľ, úžas je v ruštine hrôza, strašlivý v staročeštine znamenalo bojácný).

Pozri aj 
 Synonymum
 Homonymum
 Hyponymum
 Hyperonymum

Referencia
 Stanislav Komárek, Jazyk vědy a polární myšlení  (prevzaté príklady antagoným z cudzích jazykov)

Literárne pojmy
Sémantika
Jazykoveda
Typy slov