Viliam Ries

Viliam Ries (pseudonym: Ivan Javor, Miloš Kvet, V.R. Mornár, V.R. Podsitniansky, Šuhaj spod Sitna; * 29. máj 1904, Špania Dolina† 23. február 1989, Bratislava; bol pochovaný v Rači) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, spisovateľ, prekladateľ. Patril medzi mnohých slovenských kresťanských duchovných, ktorí podľahli vábeniu radikálnej politiky a v nacizme hľadali záštitu pre národ a cirkev.

Životopis 
Jeho otec bol Anton Ries a matka Jozefína rod. Kučerová. Študoval na gymnáziách v Banskej Štiavnici, Nitre a v Trnave, 1924 – 1930 na filozofickej a teologickej fakulte univerzity v Innsbrucku, 1938 – 43 externe na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. V rokoch 1930 – 38 pôsobil ako rímskokatolícky farár v Teplej, 1938 – 42 v Antole, 1942 – 44 spoluredaktor týždenníka Štiavničan a potom ako šéfredaktor časopisu Náš boj v Bratislave.

Náš boj bol jedným z najradikálnejších periodík tej doby a priamo odkazoval svojim názvom na Hitlerov Mein Kampf. Ries, v tom čase už ako platený tajný agent pôsobil v prospech nemeckých spravodajských služieb. Napríklad: vojnu podľa Riesa rozpútali internacionály marxistov a slobodomurárov, agenti židovstva stojaceho v pozadí: „Svetový Žid raz v obleku anglického lorda, alebo amerického bankára, inokedy zase v rovnošate boľševickej armády, zjavoval sa všade tam, kde bolo potrebné podpaľovať európske ovzdušie.“ (Szabo s. 139) Hlavným protivníkom pre Riesa bol východný boľševizmus, ktorý „spojil východnú ázijskú neskrotnosť s prefíkanou židovskou svetovládnou ideou.“ (Szabo s. 141). Šancu zbaviť sa „židovstva“ podľa Riesa navždy prepásli Rusi, ktorí sa pod vedením boľševikov nechali úplne opantať ázijským materializmom a to nie len kultúrne, ale i pokrvne, takže „tvár ruského človeka je už výrazom euro-ázijskej miešaniny.“ (Szabo s. 143). Pre takých nebolo na svete miesto, museli ustúpiť vznešenej čistej rase. Všetko to pritom bolo podľa Riesa v súlade s tým, čo si želal Boh.

Po vojne v rokoch 1945 – 1955 bol z politických dôvodov väznený. Po prepustení žil v Zlatých Moravciach. 1959 – 62 pôsobil ako učiteľ v Beladiciach, 1962 na gymnáziu v Bratislave, 1963 – 72 v Humennom a v Sabinove, od 1973 žil na dôchodku v Bratislave.

Debutoval básnickou zbierkou meditatívnej náboženskej i subjektívnej lyriky, autor poézie pre deti a mládež. Venoval sa aj prekladateľskej činnosti (ovládal angl., franc., lat., maď., nem., poľ., slovinsky, tal. a špan. jazyk).

Bol predsedom združenia slovanských bohoslovcov v Innsbrucku, Zväzu slovenských rímskokatolíckych bohoslovcov, Literárno-umeleckého združenia v Banskej Štiavnici, MOMS v Humennom.

Dielo 
 O ľuďoch so smutnými očami, Trnava roku 1932
 Mesačných 200, Banská Štiavnica roku 1940
 Pre moje dieťa, Trnava roku 1930
 O vtáčkoch-letáčkoch, Trnava roku 1933
 František Richard Osvald, Trnava roku 1939
 Kontinent v prerode, Prešov roku 1943

Pamiatky 
 rukopisná pozostalosť v Literárnom archíve Matice slovenskej

Referencie

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 

Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Slovenskí prekladatelia
Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Osobnosti zo Španej Doliny