Paňa

Paňa (maď. Nemespann) je obec na Slovensku v okrese Nitra.
V stredoveku bola kuriálnou obcou predialistov patriacou do Vrábelskej a Svätojurskej stolice Ostrihomského arcibiskupstva. Po 1848 sa dostala pod správu Nitrianskej župy.

Polohopis 
Leží na Žitavskej pahorkatine, v Podunajskej nížine, na  JV od Nitry a  na Z od Vrábeľ. Rozprestiera sa na dvoch brehoch Paňanského potoku, pri ceste medzi Veľkým Cetínom a Dyčkou. Neďaleko sa nachádza aj obec Lúčnica nad Žitavou. Z kultúrneho hľadiska patrí do oblasti Podzoboria. Patrili k nej: Sósvölgypuszta, Lakitsov majer, Žigárd.

Príroda

Bocianie hniezdo existovalo vždy v areáli Poľnohospodárskeho dvora (skôr JRD). Dnes je podložka na konci areálu, na odpojenom elektrickom stĺpe. V rokoch 2011 a 2012 vyleteli 3 mláďatá, avšak jeden dospelý utrpel úraz. Žiaľ, od roku 2013 v Pani bociany nehniezdia, kovovú podložku umiestnili na mieste bývaleho hniezda na jar 2014.

Dejiny 
Podľa svedecta archeologických nálezov na jeho mieste sa usadili prví ľudia už pred 4 000 rokmi. Pri budovaní plynovodu v roku 1972 boli nájdené pozostatky sídliska z bronzovej a halštattskej doby. Tieto objekty však boli nájdené v katastri obce Veľký Cetín a chybne zaradené pod Paňu.

Podľa zachovaných písomných prameňov v dnešnom hone Žigárd existovala v stredoveku dnes už zaniknutá osada (1156 Asgar, 1232 Ysgar).

Dnešnú obec podľa zachovaných písomných prameňov spomínajú prvýkrát v roku 1239 v tvare Poonh. V tom roku uhorský kráľ Belo IV. oslobodil príslušníkov Ostrihomského arcibiskupstva od všetkých štátnych daní. Paňu spomínajú ako obec rybárov, obyvateľov spolu s Cetínčanmi ako výrobcov sietí a sokolníkov. Názov obce odvoďujú od mena Panteleimon, alebo zo západoslovanského mena Páň. Maďarský názov poukazuje na drobnú šľachtu. Podľa miestnych ústnych tradícii obec dostala svoje meno od Panny, dcéry pána lesov v Trninách (chotár obce).

V roku 1310 Nitrianska kapitula dosvedčila, že synovia Woyka z Pane majú dať peniaze za prenájom pol porcie sebreda v Pani. V roku 1397 vojaci vypálili obec. Vtedy vedľa Pane sa objavuje aj ďalšia obec s menom Ponharasztya. V rokoch 1403, 1435 a 1448 sa objavuje v dokumentoch arcibiskupstva. V polovici 15. storočia robili v obci škody husiti.

Po bitke pri Moháči sa zvýšilo turecké nebezpečenstvo. Podľa prameňov prvý útok nastal v septembri 1530. V roku 1545 spolu s Dolným a Horným Cetínom bola aj Paňa napadnutá, neskôr v roku 1554 bola zasiahnutá spolu s Vráblami. V súpise predialistickej stolice od Mikuláša Oláha z rokov 1550 – 1554 Paňa nie je zaznamenaná, ale podľa opisu z roku 1554 mala jeden kuriálny pozemok.

Po Prvej viedenskej arbitráži patrila k Maďarsku, hranica viedla pri obci. Najprv patrila do Bratislavsko-Nitrianskej, potom do Tekovsko-Hontianskej spojenej župy. Z malej židovskej komunity, ktorá mala 24 členov v roku 1938, sa vrátilo po vojne iba zopár osôb. V roku 1942, počas druhej svetovej vojny, otvorili v obci poštu. Vo vojne padlo 22 osôb z obce, pomník padlých hrdinov je umiestnený na cintoríne. Obec bola oslobodená 28. marca 1945. JRD bolo založené v roku 1950. Regulácia potoka sa uskutočnila v roku 1969.

Základná škola, ktorá v obci fungovala už od začiatku 19. storočia (od 1865 rímskokatolícka) a v roku 1932 bola založená aj slovenská časť, bola nakoniec zrušená v roku 1982.

Kostol bol postavený v roku 1722. Je zasvätený Všetkým Svätým. Renovovali ho v rokoch 1876, 1932 až 1933, 1949, 1965, 1994 a 2007. Dnešné maľby, farebné okná aj organ pochádzajú z rokov 1932 až 1933 a zvon z roku 1929.

Osobnosti obce 
Michal Bartha (okolo 1637-1703; maď. Bartha Mihály) ostrihomský kanonik, tekovský hlavný dekan, opát Zebegényu, topoľčiansky a krušovský farár. Podľa pramenov mohol mať paňanské korene.
Imrich Koron (1762-1800; maď. Koron Imre) farár v Imeli v rokoch 1789-1792, neskôr v Štúrove.
Florián Cserge (1823-1879) dekan v Mojmírovciach, jazykovedec a básnik.
Pongrác Varsányi (1828-1915) piaristický mních, učiteľ, zberateľ ľudových obyčajov.
Alojz Bogyó (1834-1906; maď. Bogyó Alajos) učiteľ, herec, operný spevák, riaditeľ divadla, účastník meruosmej revolúcie v komárňanskom vojsku.
Alexander Csiffáry (1838-1912; maď. Csiffáry Sándor) učiteľ.
Koloman Hamar (1876-1963; maď. Hamar Kálmán) farár v Oponiciach a Nitrianskej Strede.
Eugen Csiffáry (1895-1967; maď. Csiffáry Jenő) učiteľ, lovec, záchranca ľudí.
Július Agárdy (1895-1944; maď. Agárdy Gyula) piaristický učiteľ, karikaturista.
Viktor Stankovich (1908-1988; maď. Sztankovich Győző) novinár, rozhlasový redaktor BBC a Slobodnej Európy.
Mikuláš Csiffáry (1919-?; maď. Csiffáry Miklós) lovec, predseda miestneho Csemadoku.
Ľudovít Vaškovič (1919-1997) námestník ministra financií v Československu
Ladislav Varsányi (1921-1985; maď. Varsányi László) pedagóg, riaditeľ školy v Tomášove.
Štefan Zsittnyan (1916-1997; maď. Zsittnyan István) učiteľ, riaditeľ školy v Martovciach, kultúrny organizátor.

Demografia podľa sčítaní 
V roku 1880 mala obec 791 obyvateľov, z toho 559 s maďarským, 195 so slovenským, 7 s nemeckým, 2 s iným materinským jazykom. 28 jedincov bolo bez označenia.

V roku 1890 žilo v 131 domácnostiach 825 obyvateľov, z toho 549 s maďarským, 274 so slovenským, 2 s nemeckým materinským jazykom. Podľa vierovyznania bolo v obci 791 katolíkov, 32 židov a 2 inej kresťanskej viery.

V roku 1900 žilo v 119 domácnostiach 751 obyvateľov, z toho 513 s maďarským, 231 so slovenským, 6 s nemeckým, 1 so srbským materinským jazykom. Podľa vierovyznania bolo v obci 714 katolíkov, 36 židov a 1 evanjelik.

V roku 1910 žilo v obci 714 obyvateľov, z toho 481 (67%) s maďarským, 215 (30%) so slovenským, 17 (2%) s nemeckým, 1 s iným materinským jazykom. Podľa vierovyznania bolo v obci 688 katolíkov, 25 židov a 1 evanjelik.

V roku 1919 žilo v obci 730 obyvateľov, z toho 486 Maďarov, 220 Slovákov, 18 Nemcov a 6 inej národnosti.

V roku 1921 žilo v obci 792 obyvateľov, z toho 501 s maďarským, 281 so slovenským materinským jazykom.

V roku 1930 žilo v obci 720 obyvateľov, z toho 304 (42%) Maďarov, 394 (55%) Čechoslovákov, 12 (2%) Židov a 1 Nemec. 9 osôb bolo nezistenej národnosti.

V roku 1938 žilo v 162 domoch 778 osôb, z toho 662 s maďarským, 107 so slovenským, 6 s nemeckým a 3 s iným materinským jazykom.

V roku 1941 žilo v obci 779 obyvateľov, z toho 646 (83%) Maďarov.

V roku 1965 žilo v obci 744 obyvateľov.

V roku 1970 žilo v obci 669 obyvateľov.

V roku 1980 žilo v obci 512 obyvateľov, z toho 63 Maďarov. 

V roku 1991 žilo v obci 342 obyvateľov, z toho 289 Slovákov a 49 Maďarov. 90% bolo katolíkov.

V roku 2001 žilo v obci 295 obyvateľov, z toho 265 Slovákov a 26 Maďarov.

V roku 2011 žilo v obci 347 obyvateľov, z toho 315 Slovákov, 15 Maďarov, 2 Češi, 2 Bulhari, 1 Moravák a 12 bez určenia národnosti.

Ľudová kultúra 

Oproti vojkskej stolice, farby sviatočnej uniformy vrábelskej stolice nie sú zatial známe.

Zdroje 
 Isk. Történeti Feljegyzések. 1926 – 1938 rukopis Nemespann.
 J. Hunka – O. Mácsay: Paňa 760 rokov 1239 – 1999. 1999 Nitra.
 Szeghalmy, Gy.: Felvidék. 1940 Budapest.

Iné projekty 

 
Obce okresu Nitra