Majstrovstvá sveta v šachu

Majstrovstvá sveta v šachu je súťaž – zápas alebo turnaj, ktorého víťaz (alebo víťazka) získa titul majstra sveta v šachu.

1886 – 1946 
Myšlienka usporiadať zápas o titul majstra sveta medzi dvoma hráčmi vznikla po turnaji v Londýne 1883. Wilhelm Steinitz, ktorého považovali za najlepšieho hráča sveta, skončil na turnaji 2. Za víťazom Johannesom Zukertortom zaostal až o 3 body. Keďže obaja mali veľmi rozdielny prístup k šachu – Steinitz presadzoval pozičný štýl, Zukertort útočný romantický štýl – išlo o prestížnu záležitosť. Steinitz po tomto neúspechu vyzval Zukertorta na zápas s tým, že to bude zápas o titul majstra sveta v šachu. Tento 1. zápas o titul MS sa uskutočnil v roku 1886 v USA. Steinitz mal síce veľmi slabý štart, ale nakoniec zvíťazil a stal sa 1. majstrom sveta.

Až do smrti Alexandra Alechina v roku 1946 bol titul majstra sveta v podstate "súkromným majetkom" jeho držiteľa. Majster sveta si obvykle ľubovolne určoval, ktorú výzvu na zápas príjme a ktorú odmietne a určoval si aj podmienky zápasu. Vyzývateľ majstra sveta mal často veľmi ťažkú úlohu – zabezpečiť finančné krytie zápasu, čo bolo často nesplniteľné. Preto sa viacerí silní hráči nikdy k zápasu o titul MS nedostali, hoci turnajovými výsledkami by si taký zápas zaslúžili. Iba málokedy sa stalo, že nejaké mesto alebo šachový klub navrhol usporiadanie a zabezpečenie zápasu o titul MS. To sa stalo napríklad v roku 1889, keď Havana navrhla Steinitzovi usporiadanie zápasu a on si mal iba vybrať súpera. Pokusy Medzinárodnej šachovej federácie (FIDE) o získanie kontroly nad súťažami o titul MS v medzivojnovom období neboli úspešné.

Občas sa uskutočnil turnaj, ktorý určil pre majstra sveta súpera. Takýmto turnajom bol Petrohrad 1914 a turnaj AVRO 1938 v Holandsku. Zhodou okolností, ani jeden zo zápasov, ktoré vznikli z týchto turnajov, sa neuskutočnil kvôli vojnovému konfliktu.

Majstri sveta zaobchádzali so svojim titulom rôzne.

1. majster sveta Steinitz sa snažil neustále dokazovať svoju hráčsku silu proti kvalitným súperom. Hral 2 dramatické zápasy s výborným Rusom Čigorinom a vyrovnaný zápas s Gunsbergom.

Jeho nasledovníka Emanuela Laskera svojho času kritizovali, že sa zápasom s rovnocennými súpermi snaží skôr vyhnúť alebo ich dlho odkladá. Frank James Marshall a David Janowski ho nemohli ohroziť, zápas s Tarraschom zohral po niekoľkoročných odkladoch, keď Tarraschova výkonnosť už značne poklesla, Capablanca musel čakať na zápas 10 rokov, hoci v tomto prípade zohrala svoju úlohu aj 1. svetová vojna.

3. majster sveta José Raúl Capablanca zasa "zabezpečil" svoj titul tzv. Londýnskym protokolom, v ktorom písomne stanovil jasné (a tvrdé) podmienky, ktoré musí prípadný vyzývateľ splniť.

Ďalší majster sveta Alechin sa nebránil zápasom o titul a výzvy (s výnimkou Capablancu) ochotne prijímal. Aj do jeho "panovania" výrazne zasiahla vojna.

Posledný majster sveta tohto obdobia – Max Euwe držal titul iba dva roky. Zaujímavé je, že Euwe prisľúbil v prípade víťazstva v odvetnom zápase s Alechinom odovzdať usporadúvanie zápasov o titul MS FIDE. Odvetný zápas s Alechinom však Euwe prehral.

Aj turnajová aktivita majstrov sveta tohto obdobia bola rôzna. Steinitz počas držania titulu nehral žiaden turnaj, Lasker a Capablanca sa na turnajoch ukazovali sporadicky, naopak Alechin bol veľmi aktívny hráč a počas držania titulu majstra sveta hral množstvo turnajov, obvykle s výbornými výsledkami.

1947 – 1993 
Po smrti Alexandra Alechina začala MS organizovať FIDE. Najskôr bolo treba určiť nového majstra sveta. Po zložitých rokovaniach bolo rozhodnuté, že o titul sa zohrá turnaj za účasti šiestich (nakoniec hrali len piati) nominovaných veľmajstrov. Okrem toho sa určili nové pravidlá súťaží na určenie vyzývateľa majstra sveta.

Súťaže MS sa konali v trojročných cykloch. Pokus FIDE v 80. rokoch zmeniť trojročný cyklus na dvojročný sa neosvedčil. Majstrovstvá sveta mali tieto etapy:

 1. Pásmový turnaj. Najnižšia súťaž, do ktorej nominovali účastníkov národné šachové zväzy, väčšinou na základe výsledkov národných majstrovstiev.
 2. Medzipásmový turnaj. Do medzipásmového turnaja sa postupovalo podľa postupového kľúča, ktorý určila FIDE (obvykle prví dvaja z pásmového turnaja). Prvý medzipásmový turnaj sa hral v roku 1948 v Saltsjöbadene. V rokoch 1948 – 1970 sa hral jeden medzipásmový turnaj. Tento turnaj bol však veľmi dlhý, lebo na ňom štartovalo 20 – 24 hráčov. V rokoch 1973 – 1987 sa hrali 2 – 3 medzipásmové turnaje. V rokoch 1990 – 1993 sa hral opäť iba jeden medzipásmový turnaj, ale švajčiarskym systémom na 13 kôl.
 3. Turnaj kandidátov MS, neskôr zápasy kandidátov MS. Prvý turnaj kandidátov sa hral v roku 1950 v Budapešti. V roku 1965 nahradili turnaj kandidátov zápasy kandidátov, v ktorých hralo 8 postupujúcich z medzipásmového turnaja vyraďovacím systémom. V roku 1985 sa hral hybridný systém. Najskôr sa 16 hráčov stretlo v turnaji a prví štyria potom hrali vyraďovacie zápasy.
 4. Zápas o titul MS. Víťaz turnaja (zápasov) kandidátov mal právo zohrať zápas s úradujúcim majstrom sveta o titul. Prvý povojnový zápas o titul MS zohrali sovietski veľmajstri Michail Botvinnik a David Bronštejn v Moskve v roku 1951. Zápasy o titul MS sa hrali v rokoch 1951 – 1972 na 24 partií, pričom majstrovi sveta stačil na udržanie titulu aj nerozhodný výsledok 12:12. Do roku 1961 mal majster sveta v prípade porážky nárok na odvetný zápas, ktorý sa hral rok po prvom zápase. V rokoch 1978 – 1984 sa hralo na šesť výhier jedného zo súperov (remízy sa nepočítali). Od roku 1985 sa hralo znovu na 24 partií.

Toto obdobie bolo charakteristické obrovskou prevahou hráčov bývalého ZSSR, až do roku 1969 sa v zápasoch o titul MS stretávali iba sovietski veľmajstri. Jediný, komu sa medzi hráčov ZSSR podarilo preniknúť, bol v roku 1972 Američan Robert Fischer, jeho éra však trvala iba tri roky.

Do roku 1969 bola dejiskom zápasov o titul MS výhradne Moskva. Potom sa vyberalo dejisko zápasu takým spôsobom, že z prihlásených uchádzačov si obaja aktéri zápasu mali možnosť vybrať. Ak sa obaja na nejakom mieste zhodli, hralo sa tam. Ak sa nedohodli, miesto zápasu určila FIDE, obvykle na základe finančných ponúk.

Počas tohto obdobia bol zápas o titul MS dvakrát ukončený neštandardne:

 V roku 1975 sa zápas vôbec nehral. Majster sveta Fischer sa s FIDE nedohodol na podmienkach zápasu a odmietol nastúpiť. Za majstra sveta bol bez boja vyhlásený víťaz zápasov kandidátov Anatolij Karpov.
 V roku 1985 bol zápas Anatolij Karpov – Garri Kasparov za stavu 5:3 (=40) pre Karpova z rozhodnutia predsedu FIDE Florencia Campomanesa predčasne ukončený kvôli jeho neúmernej dĺžke a jeho výsledok anulovaný. Nový zápas sa hral ešte toho roku podľa staronových pravidiel na 24 partií.

2006 – zjednotenie 
Po niekoľko rokov sa ťahajúcich jednaniach medzi FIDE a PCA o zjednotení titulu majstra sveta došlo nakoniec v roku 2005 k dohode. Majster sveta PCA Kramnik síce odmietol nastúpiť na turnaji o titul MS, ktorý organizovala FIDE, súhlasil však so zohratím "zjednocujúceho" zápasu s víťazom turnaja. Zápas medzi Vladimírom Kramnikom a Veselinom Topalovom sa hral v roku 2006. Víťazom a aktuálnym majstrom sveta sa stal Kramnik.

Zoznam majstrov sveta 
 1886 – 1894 Wilhelm Steinitz, Rakúsko, USA
 1894 – 1921 Emanuel Lasker, Nemecko
 1921 – 1927 José Raúl Capablanca, Kuba
 1927 – 1935 Alexander Alechin, Francúzsko
 1935 – 1937 Max Euwe, Holandsko
 1937 – 1946 Alechin
 1948 – 1957 Michail Botvinnik, ZSSR
 1957 – 1958 Vasilij Smyslov, ZSSR
 1958 – 1960 Botvinnik
 1960 – 1961 Michail Taľ, ZSSR(Lotyšsko)
 1961 – 1963 Botvinnik
 1963 – 1969 Tigran Petrosian, ZSSR(Arménsko)
 1969 – 1972 Boris Spasskij, ZSSR
 1972 – 1975 Robert Fischer, USA
 1975 – 1985 Anatolij Karpov, ZSSR
 1985 – 1993 Garri Kasparov, ZSSR, Rusko

Majstri sveta FIDE 
 1993 – 1999 Anatolij Karpov, Rusko
 1999 – 2000 Alexander Chalifman, Rusko
 2000 – 2002 Višvanátan Ánand, India
 2002 – 2004 Ruslan Ponomariov, Ukrajina
 2004 – 2005 Rustam Kasimdžanov, Uzbekistan
 2005 – 2006 Veselin Topalov, Bulharsko
 2006 – 2007 Vladimír Kramnik, Rusko
 2007 Višvanatan Ánand

Majstri sveta PCA 
 1993 – 2000 Garri Kasparov
 2000 – 2006 Vladimír Kramnik

Výsledky zápasov a turnajov o titul MS 
 11. január – 29. marec 1886
 Wilhelm Steinitz – Johannes Zukertort
 New York, St. Louis, New Orleans
 10:5, =5
 |
 20. január – 24. február 1889
 Wilhelm Steinitz – Michail Čigorin
 Havana
 10½:6½ (10:6, =1)
 |
 9. december 1890 – 22. január 1891
 Wilhelm Steinitz – Isidor Gunsberg
 New York
 10½:8½ (6:4, =9)
 |
 1. január – 28. február 1892
 Wilhelm Steinitz – Michail Čigorin
 Havana
 10:8, =5
 |
 15. marec – 26. máj 1894
 Emanuel Lasker – Wilhelm Steinitz
 New York, Philadelphia, Montreal
 10:5, =4
 |
 7. november 1896 – 14. január 1897
 Emanuel Lasker – Wilhelm Steinitz
 Moskva
 10:2, =5
 |
 26. január – 8. apríl 1907
 Emanuel Lasker – Frank Marshall
 Rôzne mestá v USA.
 8:0, =7
 |
 17. august – 30. september 1908
 Emanuel Lasker – Siegbert Tarrasch
 Düsseldorf, Mníchov
 8:3, =5
 |
 7. január – 10. február 1910
 Emanuel Lasker – Carl Schlechter
 Viedeň, Berlín
 5:5 (1:1, =8)
 |
 8. november – 9. december 1910
 Emanuel Lasker – David Janowski
 Berlín
 8:0, =3
 |
 15. marec – 28. apríl 1921
 José Raúl Capablanca – Emanuel Lasker
 Havana
 9:5 (4:0, =10), Lasker zápas vzdal.
 |
 16. september – 29. november 1927
 Alexander Alechin – J. R. Capablanca
 Buenos Aires
 6:3, =25
 |
 6. september – 15. november 1929
 Alexander Alechin – Jefim Bogoľubov
 Rôzne mestá v Nemecku a Holandsku.
 15½:9½ (11:5, =9)
 |
 1. apríl – 14. jún 1934
 Alexander Alechin – Jefim Bogoľubov
 Rôzne mestá v Nemecku.
 15½:10½ (8:3, =15)
 |
 3. október – 5. december 1935
 Max Euwe – Alexander Alechin
 Rôzne mestá v Holandsku.
 15½:14½ (9:8, =13)
 |
 5. október – 7. december 1937
 Alexander Alechin – Max Euwe
 Rôzne mestá v Holandsku.
 15½:9½ (10:4, =11)
 |
 2. marec – 16. máj 1948
 Päťkolový turnaj piatich veľmajstrov.
 Haag, Moskva
 1. Michail Botvinnik 14
 2. Vasilij Smyslov 11
 3. Paul Keres 10½
 4. Samuel Reshevsky 10½
 5. Max Euwe 4
 |
 15. marec – 11. máj 1951
 Michail Botvinnik – David Bronštejn
 Moskva
 12:12 (5:5, =14)
 |
 16. marec – 13. máj 1954
 Michail Botvinnik – Vasilij Smyslov
 Moskva
 12:12 (7:7, =10)
 |
 5. marec – 27. apríl 1957
 Vasilij Smyslov – Michail Botvinnik
 Moskva
 12½:9½ (6:3, =13)
 |
 3. marec – 9. máj 1958
 Michail Botvinnik – Vasilij Smyslov
 Moskva
 12½:10½ (7:5, =11)
 |
 15. marec – 7. máj 1960
 Michail Taľ – Michail Botvinnik
 Moskva
 12½:8½ (6:2, =13)
 |
 15. marec – 12. máj 1961
 Michail Botvinnik – Michail Taľ
 Moskva
 13:8 (10:5, =6)
 |
 23. marec – 20. máj 1963
 Tigran Petrosian – Michail Botvinnik
 Moskva
 12½:9½ (5:2, =15)
 |
 11. marec – 9. jún 1966
 Tigran Petrosian – Boris Spasskij
 Moskva
 12½:11½ (4:3, =17)
 |
 14. apríl – 17. jún 1969
 Boris Spasskij – Tigran Petrosian
 Moskva
 12½:10½ (6:4, =13)
 |
 11. júl – 1. september 1972
 Robert Fischer – Boris Spasskij
 Reykjavik
 12½:8½ (7:3, =11)
 |
 1975
 Anatolij Karpov – Robert Fischer
 Fischer na zápas nenastúpil, za majstra sveta bol vyhlásený Karpov.
 |
 18. júl – 18. október 1978
 Anatolij Karpov – Viktor Korčnoj
 Baguio
 6:5, =21
 |
 1. október – 19. november 1981
 Anatolij Karpov – Viktor Korčnoj
 Merano
 6:2, =10
 |
 10. september 1984 – 15. február 1985
 Anatolij Karpov – Garri Kasparov
 Moskva
 5:3, =40 Za tohto stavu bol zápas prerušený a výsledok anulovaný.
 |
 3. september – 9. november 1985
 Garri Kasparov – Anatolij Karpov
 Moskva
 13:11 (5:3, =16)
 |
 28. júl – 8. október 1986
 Garri Kasparov – Anatolij Karpov
 Londýn, Petrohrad
 12½:11½ (5:4, =15)
 |
 12. september – 19. december 1987
 Garri Kasparov – Anatolij Karpov
 Sevilla
 12:12 (4:4, =16)
 |
 8. október – 31. december 1990
 Garri Kasparov – Anatolij Karpov
 Lyon, New York
 12½:11½ (4:3, =17)

MS FIDE 
 1993
 Anatolij Karpov – Jan Timman
 Holandsko, Indonézia
 12½:8½ (6:2, =13)
 |
 1996
 Anatolij Karpov – Gata Kamsky
 Elista
 10½:7½ (6:3, =9)
 |
 1997, 1998
 Groningen, Lausanne
 Najprv hralo 97 hráčov vyraďovacím systémom. Vo finále Vyhral Višwanatan Anand nad Michaelom Adamsom 5:4 (1:0, =8). Potom sa Anand stretol v boji o titul MS s Anatolijom Karpovom. Po šiestich partiách bol stav 3:3 (2:2, =2). V tie-breaku, hranom zrýchleným tempom vyhral Karpov 2:0.
 |
 31. júl – 28. august 1999
 Las Vegas
 Turnaj hraný vyraďovacím systémom za účasti 100 hráčov vyhral Alexander Chalifman.
 |
 27. november – 24. december 2000
 Dillí
 Turnaj hraný vyraďovacím systémom za účasti 100 hráčov vyhral Višwanatan Anand.
 |
 27. november 2001 – 23. január 2002
 Moskva
 Turnaj hraný vyraďovacím systémom za účasti 128 hráčov vyhral Ruslan Ponomariov.
 |
 19. jún – 13. júl 2004
 Tripolis
 Turnaj hraný vyraďovacím systémom za účasti 124 hráčov vyhral Rustam Kasimdžanov
 |
 28. september – 14. október 2005
 San Luis
 8 nominovaných veľmajstrov hralo dvojkolový turnaj.
 1. Veselin Topalov 10
 2. Peter Svidler 8½
 3. Višwanatan Anand 8½
 4. Alexander Morozevič 7
 5. Péter Lékó 6½
 6. Rustam Kasimdžanov 5½
 7. Michael Adams 5½
 8. Judit Polgárová 4½
 |
 23. september – 13. október 2006
 Vladimír Kramnik – Veselin Topalov
 Elista
 6:6 (3:3, =6)
 Tie-break hraný zrýchleným tempom vyhral Kramnik 2½:1½ (2:1, =1).

MS PCA 
 7. september – 21. október 1993
 Garri Kasparov – Nigel Short
 Londýn
 12½:7½ (6:1, =13)
 |
 11. september – 10. október 1995
 Garri Kasparov – Višwanatan Anand
 New York
 10½:7½ (4:1, =13)
 |
 8. október – 2. november 2000
 Vladimír Kramnik – Garri Kasparov
 Londýn
 8½:6½ (2:0, =13)
 |
 25. september – 18. október 2004
 Vladimír Kramnik – Péter Lékó
 Brissago
 7:7 (2:2, =10)

 
Šachové súťaže
Šach