Theodor Wiesengrund Adorno

Theodor Ludwig Wiesengrund Adorno (* 11. september 1903, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko – † 6. august 1969, Visp, Švajčiarsko) bol nemecký filozof, sociológ, muzikológ, predstaviteľ frankfurtskej školy. Ústrednou témou jeho (kritických) reflexií je európska kultúra a jej zložky (najmä hudba).

Študoval filozofiu, psychológiu i hudobnú kompozíciu. Na začiatku nástupu nacizmu v Nemecku emigroval najskôr do Veľkej Británie a v roku 1938 do Spojené štáty. Vrátil sa v roku 1950 a neskôr pôsobil ako profesor na univerzite vo Frankfurte.

Práca 
Metodologicky rozvíjal negatívnu dialektiku, podľa ktorej je negácia relativizáciou uzavretého systému pojmov. Dialektika v Adornovom poňatí nikdy nezaujíma stanovisko vopred. Adornova negatívna dialektika vychádza z idey neustále sa premieňajúcej predreflexívnej skutočnosti, ktorá je protikladná a predchádza každému mysleniu. Táto zvláštna a neopakovateľná realita prekračuje hranice systému, žije iba mimo systému. Proti systémovému mysleniu stavia Adorno negatívne kritické myslenie, koncentrujúce sa na isté tematické okruhy alebo centrá, ktoré nazýva modely.
 
Model vystihuje špecifické a viac než špecifické, no zároveň bez toho, aby ho vtesnávalo do vyššieho pojmu, do všeobecného. Filozoficky myslieť znamená myslieť v modeloch; negatívna dialektika je súborom modelových analýz. Ide jej o kritiku univerzálnej zaslepujúcej súvislosti i seba samej. Negatívna dialektika ako kritika vôbec je tak aj vlastnou sebadeštrukciou: nie je filozofovaním o konkrétnom, ale uvoľnením sa voči konkrétnu s cieľom filozofovať z konkrétneho.

Podľa Adorna je vnímanie šťastia a slobody neoddeliteľné od vzdelania. Racionálne myslenie je podľa neho prostriedkom vlády. Kritizuje chápanie umenia ako formy tovaru.

Dielo 
 Kierkegaard. Konstruktion des Ästhetischen, 1933
 Dialektik der Aufklärung, 1947 (spolu s M. Horkheimerom)
 Philosophie der neuen Musik, 1949
 Minima Moralia. Reflexionen aus dem beschädigten Leben, 1951
 Zur Metakritik der Erkenntnistheorie. Studien ber Husserl und die phänomenologischen Antinomien, 1956
 Noten zur Literatur, 3. Bde., 1958-1965
 Einleitung in die Musiksoziologie, 1962
 Drei Studien zur Hegel, 1963
 Eingriffe. Neue kritische Modelle, 1963
 Jargon der Eigentlichkeit, 1965
 Negative Dialektik, 1966, hlavné dielo
 Der Positivismusstreit in der deutschen Soziologie, 1969
 Ästhetische Theorie, 1970
 Erziehung zur Mndigkeit, Vorträge und Gespräche mit Helmut  Becker  aus  den Jahren 1959 bis 1969, 1970
 Gesammelte Schriften in 20 Bänden, hg. v. R. Tiedemann, 1970-1986
 Soziologische Schriften, 1971
 Philosophie der neuen Musik, 1972
 Philosophische Terminologie, 2 Bde., 1974
 Briefwechsel mit E. Krenek, 1975

Referencie

Pozri aj 
 Kultúrna kritika

Iné projekty

Zdroje 
 
 

Nemeckí filozofi
Muzikológovia
Filozofi 20. storočia
Frankfurtská škola
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Osobnosti z Frankfurtu nad Mohanom