Viditeľné svetlo

Viditeľné svetlo (iné názvy: svetlo, svetelné žiarenie, viditeľné žiarenie, viditeľné elektromagnetické žiarenie, svetelná radiácia; ako časť elektromagnetického spektra aj: viditeľné spektrum, svetelné spektrum, svetelné pásmo; ako vlnenie aj: svetelné vlny, viditeľné vlnenie; pozri aj optické žiarenie) je elektromagnetické žiarenie, ktoré je vďaka svojej vlnovej dĺžke viditeľné ľudským okom, čiže žiarenie s vlnovou dĺžkou od 380 nm (alebo 300/350/400 nm) do 780 (alebo 700/750/760/800) nm. Fyziologický vnem, ktorý spôsobuje viditeľné svetlo v ľudskom oku, sa nazýva videnie.

Základné vlastnosti 

Tak ako elektromagnetické žiarenie vôbec, má aj viditeľné svetlo tak vlastnosti vlnenia, ako aj vlastnosti častice. 

Vzťah medzi frekvenciou svetla (elektromag. žiarenia) f a jeho vlnovou dĺžkou λ znie:

pričom c je rýchlosť svetla vo vákuu.

O rýchlosti svetla pozri článok rýchlosť svetla.

Rozsah viditeľného svetla 
Rozsah vnímaných vlnových dĺžok je daný predovšetkým tým, že v oblasti viditeľného svetla je maximum elektromagnetického žiarenia zo Slnka dopadajúceho na zemský povrch.

Presné hranice rozsahu viditeľného svetla nemožno presne stanoviť, lebo sa môžu meniť v závislosti od pozorovateľa (človeka). Okrem toho treba poznamenať, že niektoré druhy živočíchov vnímajú rozsah iný - napríklad včely ho majú posunutý smerom ku kratším vlnovým dĺžkam (ultrafialové svetlo), naopak niektoré plazy vnímajú ako viditeľné aj infračervené žiarenie.

Lom svetla 

V rôznych prostrediach sa svetlo šíri rôznou rýchlosťou. Keď svetlo prechádza rozhraním medzi takýmito dvomi rôznymi prostrediami, spomaľuje sa (alebo zrýchľuje) a podlieha lomu. Spomalenie v danom prostredí oproti vákuu vyjadruje jeho absolútny index lomu.

Keď svetlo prechádza z vákua/materiálu do iného materiálu/vákua, frekvencia zostáva rovnaká, ale mení sa vlnová dĺžka. Keď lúč nedopadá kolmo na rozhranie, zmení sa aj uhol šírenia. Lom na šošovke sa využíva v okuliaroch, lupách, kontaktných šošovkách, mikroskopoch či refrakčných teleskopoch.

Optika 

Veda zaoberajúca sa štúdiom svetla a jeho interakcií s materiálom sa nazýva optika

 Farba a vlnová dĺžka 

Rôzne vlnové dĺžky mozog interpretuje ako farby, od červenej s najväčšou vlnovou dĺžkou (780 nm), po fialovú s najmenšou vlnovou dĺžkou (380 nm).

Hneď vedľa viditeľného svetla sa nachádza ultrafialové (UV), smerom do kratších vlnových dĺžok, a infračervené žiarenie'' (IR), smerom do dlhších vlnových dĺžok. Napriek tomu, že ľudia nevidia infračervené žiarenie, môžu ho cítiť receptormi v pokožke ako teplo.

Meranie svetla 
Nasledujúcimi veličinami opisujeme svetlo:
 jas
 osvetlenie (jednotka: lux)
 svetelný tok (jednotka SI: lúmen)
 svietivosť  (jednotka SI: kandela)

Svetlo opisujú aj:
 amplitúda,
 farba (alebo frekvencia), a 
 polarizácia.

Zdroje svetla 
 sálanie tepla (žiarenie čierneho telesa)
 žiarenie žiarovky
 slnečné svetlo
 žeravé pevné častice v plameňoch (oheň)
 atómová spektrálna emisia (emisie môžu byť stimulované alebo spontánne)
 laser a maser (stimulovaná emisia)
 LED
 plynové výbojky
 urýchlenie voľného nosiča prúdu (zvyčajne elektrónu)
 chemiluminiscencia
 fluorescencia
fosforescencia
katódové žiarenie
 bioluminiscencia
 sonoluminiscencia
 triboluminiscencia
 rádioaktívny rozpad
 anihilácia páru častica-antičastica

Iné projekty 

Elektromagnetické žiarenie
 
Optika