Andrej Plávka

Andrej Plávka (pseudonymy Martin Podhorský, Plávka-Podhorský, Podhorský, Vladimír Veselý, Vl. Veselý a i.) (* 18. november 1907, Liptovská Sielnica† 11. júl 1982, Bratislava) bol slovenský prozaik a básnik.

Rodina 
 otec: Ondrej Plávka
 matka: Viktória rod. Dlugolinská
 manželka: Mária rod. Holzerová , Miloslava rod. Šimková

Životopis 
Narodil sa v rodine garbiara. Vzdelanie získaval v Liptovskej Sielnici, Liptovskom Mikuláši a neskôr na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe (činný v spolku Detvan). Štúdium nedokončil. V rokoch 1931 – 1945 bol úradníkom v organizácii kresťanskej mládeže YMCA, v roku 1939 – 1945 vedúci Ústavu pre sociálnu a kultúrnu starostlivosť v Banskej Bystrici. Počas SNP vedúci sociálnej komisie RNV v Banskej Bystrici. Spolu s A. Matuškom autor ohlasu k slovenskému národu, ktorý odvysielal SSV v Banskej Bystrici, jeho spoluorganizátor a spolupracovník, autor Manifestu pokrokových slovenských spisovateľov.
V rokoch 1945 – 1946 bol námestníkom povereníka informácií, v rokoch 1946 – 1947 bol tajomníkom Národného frontu a zároveň do roku 1949 tiež pracoval v Úrade Zboru povereníkov. V rokoch 1949 – 1968 pracoval ako riaditeľ knižného vydavateľstva Tatran, pričom bol tiež v rokoch 1957 – 1963 tajomníkom Zväzu slovenských spisovateľov a v rokoch 1958 – 1966 členom Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska, tiež členom Ústredného výboru Národného frontu Slovenskej socialistickej republiky. V rokoch 1963 – 1965 sa venoval výhradne literárnej činnosti a v rokoch 1969 – 1982 bol predseda Zväzu slovenských spisovateľov.

Tvorba 
Svoje prvé básnické dielo uverejnil v roku 1922 v časopise Nový rod, a neskôr publikoval i v ďalších časopisoch, ako sú Mladé Slovensko, Svojeť, Mladé prúdy, Elán, Slovenské smery, Kultúrny život, Slovenské pohľady, Nové slovo, miestny týždenník Republikán v Liptovskom Mikuláši a ďalšie. Knižne debutoval v roku 1928 zbierkou básní Z noci i rána. Vo svojej tvorbe sa inšpiroval najmä staršou generáciou slovenských autorov, ako boli štúrovci, no najmä Pavol Országh Hviezdoslav, ale zároveň sa venoval aj moderným umeleckým smerom, ako sú poetizmus a nadrealizmus. Jeho dielo je preložené do mnohých cudzích jazykov (ruština, ukrajinčina, maďarčina, nemčina, angličtina, francúzština, čeština).

Ocenenia 
 1946 – nositeľ Radu SNP I. triedy
 1957 – zaslúžilý umelec
 1959 a 1972 – laureát štátnej ceny K. Gottwalda
 1967 – nositeľ Radu práce
 1971 – národný umelec
 1975 – nositeľ bulharského Radu Cyrila a Metoda
 1977 – nositeľ Radu Víťazného februára
 1977 – nositeľ sovietskeho Radu družby národov
 1980 – medaila Svetovej rady mieru

Dielo

Poézia 
 1928 – Z noci i rána
 1940 – Vietor nad cestou
 1942 – Tri prúty Liptova 
 1947 – Ohne na horách
 1950 – Zelená ratolesť 
 1954 – Tri vody 
 1953 – Domovina moja
 1955 – Sláva života 
 1957 – Liptovská píšťala 
 1958 – Kosodrevie 
 1960 – Vyznanie 
 1961 – Palmy a limby 
 1963 – Zrelosť 
 1965 – Korene 
 1967 – Zbohom, lásky moje 
 1972 – Testament 
 1974 – Neumrel na koni

Próza 
 1934 – Jeden z nás 
 1941 – Obrátenie Pavla 
 1949 – Návrat Patra Hugáňa
 1952 – Siedmi 
 1952 – V krajine šťastných ľudí 
 1954 – Rumunská jar 
 1957 – Pán Miklóš a iné poviedky
 1971 – Smädný milenec 
 1976 – Plná čaša 
 1979 – Rodné listy
 Nedožili jari, úryvok vyšiel v časopise Slovenské smery
 Krvavé mračná, vychádzalo v časopise A-Zet
 Studená zem, len rukopis

Tvorba pre mládež 
 1965 – Sto dolín, sto vŕškov

Výbery 
 1968 – Miloval som ťa
 1972 – Všade ťa vidím
 1972 – 1974 – Vybrané spisy I – III

Bibliofília 
 1977 – Post scriptum

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy

Iné projekty 

Slovenskí spisovatelia
Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Slovenskí prozaici
Slovenskí básnici
Česko-slovenskí zaslúžilí umelci
Česko-slovenskí národní umelci
Nositelia Radu Víťazného februára
Osobnosti z Liptovskej Sielnice