Uhľovodík

Uhľovodík je organická zlúčenina zložená len z uhlíka a vodíka.

Rozdelenie 
Tradične sa uhľovodíky delia do skupín podľa druhu väzieb medzi atómami alebo podľa toho, či ich základný uhlíkový reťazec je otvorený (acyklické) alebo uzavretý (cyklické).

Podľa druhu väzieb 
 alifatické (neobsahujú benzénové jadro)
 nasýtené: alkány, cykloalkány,
 nenasýtené s dvojitými väzbami: alkény, cykloalkény, diény a polyény,
 nenasýtené s trojitými väzbami: alkíny, cykloalkíny,
 aromatické (arény) (obsahujú aspoň jedno benzénové jadro).

Cyklické alifatické uhľovodíky sa nazývajú alicyklické (cykloalifatické).

Najjednoduchším uhľovodíkom je metán, uhľovodík s jedným atómom uhlíka a štyrmi atómami vodíka: CH4. Etán je uhľovodík (presnejšie alkán) pozostávajúci z dvoch atómov uhlíka spojených jednoduchou väzbou, každý s tromi atómami vodíka: C2H6. Propán má tri uhlíkové atómy (C3H8) a bután štyri (C4H10). Ďalej nasleduje pentán (5), hexán (6), heptán (7), oktán (8), nonán (9), dekán (10), undekán (11) a dodekán (12). Tento homologický rad ďalej  pokračuje a líši sa o homologický prírastok CH2, obecný vzorec alkánov je teda CnH2n+2.

Uhľovodíky a deriváty 
Existujú tri druhy názvoslovia uhľovodíkov: triviálne, čo je najstarší a súvisí s miestom výskytu alebo s vlastnosťami, funkčné skupinové (radikálovo funkčné), ktoré sa skladá z uhľovodíkového zvyšku a názvu funkčnej skupiny, a systematické, definované organizáciou IUPAC.

Chemický názov uhľovodíkov sa môže skladať z predpôn, kmeňa označujúceho počet uhlíkov a koncovky. Predpony môžu byť číslovkové (di, tri, tetra, …) alebo názvoslovné (cyklo- pre uzavretý reťazec, izo- a neo- pre rozvetvený reťazec, alkyl- pre naviazané uhľovodíkové zvyšky). Pestrejší súbor predpôn obsahujú deriváty uhľovodíkov pre označenie funkčných skupín. Slovný základ označujúci počet uhlíkov je buď triviálny (meth-, eth-) alebo vychádza z číslovky. Koncovka vyjadruje chemickú väzbu (-án, -én, -dién, -ín) alebo uhľovodíkový zvyšok (-yl). Pri derivátoch uhľovodíkov sa vyskytujú ďalšie koncovky pre funkčné skupiny.

Pri tvorbe názvu uhľovodíkov je najskôr nutné nájsť najdlhší uhlíkový reťazec s čo najväčším počtom násobných väzieb. Potom je atóm uhlíka očíslovaný tak, aby vznikli čo najmenšie čísla. 

Dvojitá väzba má prednosť pred väzbou trojitou a pred uhľovodíkovým zvyškom. Predpony uhľovodíkových zvyškov s číslom ich pozície sa riadia podľa ich názvu v abecednom poradí. Podobne sú radené i koncovky označujúce typ väzby. Pre rozvetvené uhľovodíky obsahujúce na konci reťazca skupinu (CH3)2CH- je možné použiť predponu izo-, pre skupinu (CH3)3C- predponu neo-.

Zdroj 

 Uhľovodík