Japončina

Japončina (, ) – alebo pre tých, ktorí ju považujú za viacero jazykov, japonské jazyky – je jazyk z jazykovej skupiny japonsko-rjúkjuských jazykov (pre tých, ktorí považujú rjúkjuštinu za nárečie japončiny, je japončina izolovaný jazyk).

Jazyk používa vyše 127 miliónov ľudí hlavne v Japonsku, ale aj v japonských emigračných komunitách po celom svete. Japončina je aglutinujúci jazyk s prvkami flexie. Integrálnou súčasťou japončiny je keigo – systém zdvorilostného oslovovania, ktorý odráža hierarchický charakter japonskej spoločnosti. Pomocou slovesných tvarov a špecifickej slovnej zásoby sa naznačuje vzájomné postavenie hovoriaceho a poslucháča. Zvuková zásoba japončiny je relatívne malá a má systém japonského výškového akcentu, ktorým sa rozlišuje význam slov a ktorý vznikol v 8. storočí.

Písmo 

Systém zápisu japonského jazyka je pomerne komplikovaný. Pri zápise sa používajú tri druhy písma súčasne – čínske znakové písmo (po japonsky kandži) a dva sylabáry (slabičné abecedy) zvané hiragana a katakana. Na zápis podstatných mien a koreňov slov sa používa písmo kandži. Častice a ohýbané koncovky slovies a prídavných mien sa zapisujú pomocou hiragany. Katakana má funkciu našej kurzívy a najčastejšie sa ňou prepisujú slová cudzieho pôvodu, hlavne anglicizmy. 

Kandži sa na japonských ostrovoch začalo udomácňovať približne od 6. storočia po Kr. Grafémy hiragany a katakany vznikli v období Heian zrýchleným a zjednodušeným zápisom čínskych znakov. Hiragana sa niekedy nazýva aj  – ženská ruka, pretože bola zo začiatku používaná výhradne ženami. Japonské slabičné abecedy súhrnne nazývame kana ().

Transkripcia japončiny pomocou latinky (po japonsky rómadži) sa v modernom jazyku používa najmä v menách spoločností, v reklame a pri zápise do počítača.

Na zápis čísel sa používajú arabské číslice, ale aj čínske znaky. S čínskymi číslicami sa možno najčastejšie stretnúť v ručne písanej korešpondencii a v japonských adresách.

Slovná zásoba 
Japonská slovná zásoba je značne ovplyvnená výpožičkami slov z iných jazykov. Počet výpožičiek z čínštiny alebo slov vytvorený na čínskom základe tvorí okolo 60 % celkovej slovnej zásoby. Od neskorého 19. storočia prebrala japončina aj nespočetné množstvo slov zo západných jazykov, najmä z angličtiny.

Gramatika

Rod a číslo 
V japončine sa rody explicitne nevyjadrujú, no v niektorých prípadoch (v novinových správach) je možné vyjadriť rod podstatných mien pomocou znakových prípon/predpôn napr.  (študent) →  (študentka). Množné číslo sa, rovnako ako rod, explicitne neuvádza, no možno ho vyjadriť zdvojením podstatného mena napr.  (hora) →  (hory) alebo, v prípade osobných zámen, pomocou prípon -tači, -tomo, -ra, -gata atď. 

Množstvo bytostí a vecí sa vyjadruje pomocou numeratívov, ktoré sa pripájajú k natívnym japonským alebo sinojaponským číslovkám. Numeratívy vyjadrujú nielen počet bytostí a predmetov, ale aj ich vonkajšie vlastnosti. Čítania numeratívov sú často nepravidelné.

 Prosím si vodu.
 Prosím si pohár vody.
 Prosím si fľašu vody.

Časy 
V japončine vo všeobecnosti rozlišujeme dva časy: minulý a neminulý.

Slovosled 
Vetné vzťahy medzi vetnými členmi sa v japonskej vete určujú pomocou pádových častíc. Slovosled nie je pevný ako napríklad v angličtine, no vo väčšine prípadov platí konštrukcia: podmet – predmet – prísudok. V hovorenej japončine sa môžeme stretnúť aj s úplne opačným slovosledom. Podmet, podobne ako v slovenčine, býva často zamlčaný.

Slovosled typu: podmet – predmet – prísudok. Napríklad veta „Pán Tanaka je jablko.“ má v japončine slovosled: 
                     
PODMET PREDMET PRÍSUDOK
|pán Tanaka| |jablko| |je|

Otázka sa tvorí pridaním opytovacej častice „ka“ na koniec vety.

Príklad: 
Tanaka-san wa ringo o tabemasu. – Pán Tanaka je jablko/jablká.
Tanaka-san wa ringo o tabemasu ka. – Je pán Tanaka jablko/jablká?

Osobné zámená 

Jednotné číslo:

JA
（Kanji　znak: ） – používa sa pri formálnych rozhovoroch (číta sa WATAKUŠI)
（） – používa sa pri bežnom rozhovore (číta sa WATAŠI)
（） – používajú muži pri bežnom rozhovore (číta sa BOKU)

TY 
（） – bežný rozhovor (hovorí sa osobám rovnako alebo nižšie postaveným; číta sa ANATA)
　 – používajú hlavne muži medzi priateľmi (číta sa KIMI)

ON
（） (číta sa KARE)

ONA
（） (číta sa KANODŽO)

Množné číslo:

MY
（） – formálna japončina (číta sa WATAKUŠITAČI)
（） – bežná, my všetci vrátane Vás (číta sa WATAŠITAČI)
（） – my sami, nie Vy (číta sa WATAŠIDOMO)

VY
（） – rovnako postavené osoby, nižšie postavené (číta sa　ANATAGATA)
　 – rovnako postavené, nižšie, deti (číta sa KIMITAČI)

ONI
（） – keď je aspoň 1 muž v skupine (číta sa KARERA)

ONY
（） (číta sa KANODŽOTAČI)

Číslovky 
Čísla napísané v kandži: 
0 –  rei
1 –  iči 
2 –  ni 
3 –  san
4 –  jon/ši
5 –  go
6 –  roku
7 –  nana/šiči
8 – 　hači
9 – 　kjú/ku
10 – 　džú
100 – 　hjaku
1 000 – 　sen
10 000 – 　man (ičiman)
1 000 000 – 　hjakuman
10 000 000 – 　senman
100 000 000 – 　oku (ičioku)

príklady:
11 – džúiči
12 – džúni
19 – džúku
20 – nidžú
40 – jondžú
91 – kjúdžúiči

Pozri aj 
 klasická japončina

Iné projekty

Externé odkazy 
 Japončina abeceda zošit (PDF)
 Stránka o japončine: japanese.about.com
 1000 kanji znakov pohromade: 1000 kanji page