Heinrich Schliemann

Johan Ludvik Heinrich Julius Schliemann (* 6. január 1822, Neubukow, Nemecko – † 26. december 1890, Neapol, Taliansko) bol nemecký archeológ. Pátral na severozápade Malej Ázie a podľa opisov krajiny v Homérovom epose Ilias (Iliada) našiel legendárne mesto Trója a neskôr aj Mykény.

Detstvo 
Bol piatym dieťaťom a druhým synom (prvý zomrel vo veku ôsmich rokov) farára Ernsta Schliemanna a jeho manželky, Luisy Theresy Sophie. Mal štyroch mladších súrodencov. Ako napísal neskôr sám Schliemann, v tomto období sa zrodil jeho záujem o Tróju a jej hrdinov – vo veku siedmich rokov dostal od svojho otca ako darček na Vianoce „Ilustrovanú históriu sveta“ od Jerrera, v ktorej  na neho urobil  najväčší dojem obrázok horiacej Tróje. Následne sa rozhodol, že jedného dňa toto mesto nájde.

Heinrichova matka Luisa Schliemannová zomrela krátko po pôrode deviateho dieťaťa v roku 1831. Otec, ktorý bol vo finančných ťažkostiach, dal mladého Heinricha do opatery svojmu bratovi, pastorovi Ankershagenu. Heinrich spočiatku študoval na strednej škole v Neustrelitzi, ale keď otcovi došli peniaze na školné a jeho strýko tiež nechcel platiť, musel pokračovať vo vzdelávaní na mestských školách.

Kariéra 
V roku 1836, vo veku 14 rokov, bol nútený ísť pracovať. Zamestnal sa ako učeň v obchodoch vo Fürstenbergu a v Hamburgu, kde v roku 1841 nastúpil na loď ako plavčík. Loď, na ktorej Schliemann absolvoval svoju prvú plavbu, sa však potopila a more ho po stroskotaní vyplavilo na pobreží Holandska. Po odchode z nemocnice sa Schliemann rozhodol zostať v Holandsku. Zamestnal sa ako účtovník a neskôr ako úradník v Amsterdamskej obchodnej spoločnosti a svoj voľný čas venoval štúdiu cudzích jazykov. V roku 1846 ho spoločnosť poslala – ako znalca ruského jazyka – na služobnú cestu do Ruska, kde uzavrel rad výhodných zmlúv, a preto bol spoločnosťou povýšený na prokuristu. Po krátkom čase mal dostatok peňazí, aby opustil spoločnosť a podnikal samostatne. V Rusku a neskôr  v USA, kde viedol banku v Sacramente v Kalifornii, zarobil obrovské peniaze a stal sa jedným z najbohatších ľudí na svete.

Už bohatý sa rozhodol nájsť svoju priateľku z detstva Minnu Meinckeovú, s ktorou sa zasnúbil v lete v roku 1831, a po šestnástich rokoch, keď sa stretli len na Veľký piatok 1836, požiadať ju o ruku. Keď ju našiel, dozvedel sa, že Minna sa v roku 1847 vydala. Po návrate z Ameriky do Ruska sa 12. októbra v roku 1852 oženil s Jekaterinou Petrovnou Lyžinovou (rus. Екатерина Петровна Лыжина), dcérou právnika. Manželom sa narodili tri deti, ale ich vzťah nebol šťastný. Jekaterina s obľubou často vyhlasovala, že jej manžel je despota a tyran .

Realizácia snov 
V roku 1864 bol Schliemann na vrchole kariéry a rozhodol sa realizovať svoje sny. Osvedčení zástupcovia, vyškolení v jeho škole, sa v Schliemanovom mene ujali vedenia firiem v Petrohrade a v Moskve a on sa vydal na cestu okolo sveta, ktorá trvala dva roky. Počas tejto doby navštívil Egypt, Veľké Sundy, Čínu, Japonsko, Kubu, Mexiko, Severnú Ameriku a Strednú Ameriku a potom sa usadil v Paríži. V rokoch 1866 – 1870 študoval v Paríži na univerzite Sorbonna literatúru a cudzie jazyky. V roku 1868 po prvýkrát odišiel do Grécka – navštívil Peloponéz, Itaku a aj oblasť Tróje. Z jeho cestopisných denníkov sa po ceste zrodí kniha Itaka, Peloponéz a Trója, a to tak rýchlo ako všetko, čo Schliemann zoberie do rúk.

Rok 1869 je rokom rozvodu s jeho prvou manželkou a rokom, keď sa oženil v Grécku so Sofiou Engastromenosovou (gr. Σοφία Εγκαστρωμένου, 1852 – 1932), ktorá odvtedy sprevádzala svojho manžela na všetkých expedíciách.

Trója 

V roku 1870 Schliemannovci odišli na severozápad Malej Ázie. Prieskum kopca pri obci Bunarbashi, ktorý bol predtým považovaný za miesto, kde bola Trója, utvrdil Schliemanna vo viere, že táto lokalita nebola správna. Prehľadávanie a bádanie v tejto oblasti s knihou Iliady od Homéra v ruke ho nakoniec privedie na miesto, kde sedem rokov predtým pátral amatérsky anglický archeológ Frank Calvert – na kopec pri obci Hissarlik, ktorého polovicu Angličan vlastnil. Tvar a umiestnenie tohto kopca bolo priamo na mieste starovekej Tróje, kde ho text knihy uvádzal. Schliemann začal vykopávky v roku 1871 a s prestávkami kopal do roku 1873, keď nastal prielom v hľadaní – objavil Tróju. Vykopal jej múry pod sutinami, kde si národ za národom budovali svoje obydlia. Trója sa po tisícročiach opäť vynorila na svetlo sveta. Dňa 14. júna 1873 pri múriku Priamovho domu, ako ho nazval Schliemann, našiel pri vykopávkach poklad kráľa Priama, ktorý sa stal vyvrcholením jeho hľadania a podľa neho bol potvrdením umiestnenia Tróje. Tento poklad prepašoval do Grécka a potom, keď zaplatil vláde Turecka, požadujúcej návrat nálezov, daroval nálezy do múzea v Berlíne.

Časom sa ukázalo, že v skutočnosti tieto nálezy pochádzajú z iného obdobia, než v ktorom žili Helena a Agamemnón, názov tohto nálezu však zostal.

Mykény 

V roku 1874 začal Schliemann vykopávky v Mykénach a odhalil päť dobre vybavených kráľovských hrobiek s 15 kostrami, o ktorých sa domnieval, že patrili kráľovi Agamemnónovi a jeho spoločníkom. Neskôr sa zistilo, že patrili členom kráľovskej rodiny žijúcej 400 rokov skôr, než bola Trójska vojna. Poklad objavený v Mykénach, vrátane pokladnice Atrea a Agamemnónovej masky, prekonal dokonca aj nominálnu hodnotu pokladov nájdených Schliemannom v Tróji. Vykopávky v Mykénach pokračovali aj v roku 1876.

V posledných rokoch 
V rokoch 1878 – 1879 Schliemann kopal v Tróji opäť s pomocou nemeckého učenca Rudolfa Virchowa. V roku 1880 odhalili bohato zdobenú pokladnicu Minyasa, legendárneho zakladateľa mesta Orchomenos. V roku 1882 sa uskutočnili tretie vykopávky v Tróji. Od tohto roku pri hľadaní za podpory nemeckého architekta a archeológa Wilhelma Dörpfelda. V roku 1884 začal Schliemann vykopávky v Tirynse, kde odkryl ruiny starobylého paláca a zistil, že sú pamiatkou mykénsko-krétskej kultúry. V roku1886 opäť kope v Orchomene, v Tróji na sklonku roku 1890. Odhalí celkom 9 vrstiev – a myslí si, že mesto kráľa Priama sa nachádza v druhej vrstve. V roku 1889 a v roku 1890 zorganizoval dve konferencie, ktorých sa zúčastnili významní učenci. Na týchto konferenciách upozornil na nesmiernosť vykonanej práce uskutočnenej pri Hisarliku.

13. novembra 1890 podstúpil operáciu ucha v meste Halle v Nemecku a potom odišiel na odporúčanie lekárov do Talianska. Na Vianoce v roku 1890 odpadol v Neapole na námestí Piazza della Santa Carità, kde ho našli v bezvedomí bez dokladov a bez peňazí, oblečeného len v ľahkom kabáte. Schliemann, jeden z najslávnejších ľudí sveta, umrel nepoznaný nasledujúci deň v nemocnici v Neapole a až neskôr našli vo vrecku jeho kabáta list, ktorý preukázal jeho totožnosť.

Pozostatky Schliemanna boli potom prenesené do Atén. Pohrebu sa zúčastnil aj grécky kráľ a dedič trónu, diplomatický zbor, členovia gréckej vlády a grécki odborníci všetkých vedeckých inštitúcií. Schliemann bol pochovaný na cintoríne v Aténach, kde mu postavili veľké mauzóleum. Široké vlysy medzi podstavcom a budovou znázorňujú na jednej strane obrovské múry, na druhej a tretej strane scény z Iliady a Odysey a na štvrtej Schliemannove vykopávky. Na rímsu nad bustu vpísali Gréci dve slová: ΗΡΩΙ ΣΧΛΙΜΑΝΝΩΙ, Héroovi Schliemanovi.

Rodinný život 
Schliemann mal celkom 5 detí. Z prvého neúspešného manželstva s Jekaterinou Lyžinovou mal tri deti: syna Sergeja (1855 – 1941) a dve dcéry: Natáliu (1859 – 1869) a Nadeždu (1861 – 1935). V druhom manželstve so Sofiou Engastromenosovou mali dve deti: dcéru Andromaché (1871 – 1962) a syna Agamemnóna (1878 – 1954). Toto manželstvo bolo veľmi úspešné. Sofia obdivovala svojho manžela a podporovala ho vo všetkých jeho plánoch, zúčastnila sa osobne na jeho vykopávkach, kde s ním zdieľala všetky útrapy tejto práce.

Schliemann-polyglot 

Heinrich Schliemann bol navyše aj prominentný polyglot samouk. Hovoril plynule po anglicky, francúzsky, portugalsky, taliansky, španielsky, rusky, holandsky, latinsky, grécky, starogrécky, poľsky a arabsky (údajne ovládal až 23 jazykov).

Jazykovo sa vzdelával pri pobyte v Holandsku, kde tomu venoval celé dni a mnoho nocí. Veril, že jazyk sa naučí, ak si ho bude opakovať nahlas. Z tohto dôvodu musel dvakrát zmeniť svoj apartmán na žiadosť nespokojných susedov. Ak chcel mať poslucháča, prenajal za pár frankov mužov, ktorí ho počúvali, a hoci tomu nerozumeli, Schliemannovi to neprekážalo.

Dôsledky pre vedu 
Jeho závery ukázali, že udalosti, ktoré opísali Homér a Vergílius, majú materiálny základ a mohli byť skutočnými historickými udalosťami. Svoju Fortunu našiel pri obchodovaní v Rusku a v zlate z Kalifornie. Zisky potom z veľkej časti venoval do financovania vykopávok.
Na druhej strane, metodika ním vykonávaných vykopávok priniesla veľa nenapraviteľných archeologických chýb a strát. V tých časoch však archeológia bola len v začiatkoch.

Práce 
Všetky vydáva nakladateľstvo v Lipsku:
Ithaka, 1869
Mykény, 1878
Ilios, 1881
Trója, 1884
Tiryns, 1886

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 
 

Nemeckí archeológovia
Osobnosti na gréckych poštových známkach
Osobnosti na nemeckých poštových známkach