Neoklasická ekonómia

Neoklasická ekonómia (iné názvy: neoklasická škola, neoklasická (ekonomická) teória, neoklasika, neoklasicizmus) je termín, ktorý ma pomerne veľa rôznych definícií, najčastejšie nasledujúce dve:
a) v užšom zmysle: súhrnné označenie marginalistickej ekonómie od 70. rokov 19. stor. do obdobia nástupu keynesovstva, t.j. súhrnné označenie najmä týchto smerov:
lausannská škola
 anglo-americká škola
 americkí predkeynesovskí neoklasici
cambridgeská škola
 švédska škola
 (stará) rakúska škola (táto sa často zaraďuje mimo neoklasickej ekonómie)
b) v širšom zmysle: súhrnné označenie pre bod a plus mainstreamovú ekonómiu od cca. 40. rokov 20. storočia dodnes (pričom ale mainstreamová keynesovská ekonómia sa z definície veľmi často vynecháva a niekedy sa naopak pridáva moderná rakúska škola), čiže označenie najmä pre smery uvedené v bode a plus najmä tieto smery:
chicagska škola v širšom zmysle:
monetarizmus
nová klasická ekonómia - t.j. škola racionálnych očakávaní a škola reálneho hospodárskeho cyklu
škola verejnej voľby
nová inštitucionálna ekonómia
ekonomická analýza práva
škola strany ponuky
ordoliberalizmus
neoklasická teória rastu
teória endogénneho rastu

Tá časť bodu b, ktorá spadá do obdobia od roku cca. 1968, sa niekedy označuje aj ako neokonzervatívna ekonómia (takto napríklad u P. Sirůčka); do tohto termínu však rozhodne patrí aj moderná rakúska škola (kým zaradenie modernej rakúskej školy pod termín neoklasická ekonómia nie je ustálené) a nepatria doň keynesovské smery. Podobný, ale málo jasne definovaný, je termín neoliberálna ekonómia.

Vznik 
Predchodcovia neoklasickej ekonómie z obdobia pred 70. rokmi 19. storočia sa nazývajú protomarginalisti.

Vznik neoklasickej ekonómie býva často stotožňovaný s tzv. marginalistickou revolúciou v roku 1871.

Charakteristika 
Neoklasická ekonómia podľa bodu a (a do veľkej miery aj podľa bodu b) zahŕňa ekonomické teórie založené na:
 marginalizme (najmä na používaní marginálneho subjektívneho úžitku)
 predpoklade, že racionálne konajúci jednotlivci sa snažia maximalizovať svoj úžitok (prípadne zisk), a že tento predpoklad je ekvivalentný k predpokladu, že platí zákon ponuky a dopytu
 statickej analýze alokácie obmedzeného množstva zdrojov