Stankovce (okres Trebišov)

Stankovce (, ) sú obec na Slovensku v okrese Trebišov. V období rokov 1964 až 1968 boli s obcou Kravany súčasťou obce Podhorany.

Polohopis 
Stankovce ležia v severozápadnej časti Východoslovenskej nížiny, v nadmorskej výške okolo 140 m. n. m. Leží na úpätí Slanských vrchov.  
Obcou preteká potok Viničkov. Západne od obce tečie potok Rakovec a východne Poliansky kanál.

Dejiny 
Podľa Uličného prvý doklad o Stankovciach poznáme v listine Jágerskej kapituly z roku 1355 o deľbe časti majetkov panstva Sečovce medzi príslušníkmi rodu Bokša. Deľba sa vzťahovala aj na dedinu Stankovce.

Boli to zväčša maďarizované tvary pôvodného slovenského názvu Stankovce. Ten korenil v mene Stanko. Bližšie neznámy muž takého mena mohol byť zemianskym vlastníkom majetku a zakladateľom sídliska v 13. storočí, prípadne šoltýsom vo vznikajúcej dedine v prvej polovici 14.storočia. Prvá možnosť sa javí pravdepodobnejšou.

Stankovské sedliacke domácnosti okrem richtára v roku 1441 vyplatili daň kráľovi 13,5 zlatého, hospodárili teda na vyše 13 a pol sedliackych usadlostiach. Neskôr väčšina sedliakov schudobnela, alebo sa odsťahovala. V roku 1567 ich zdanili od troch port. Pozemky pre 3 domácnosti ležali opustené a tri domácnosti boli želiarske. V roku 1582 sedliakov zdanili od dvoch port. V roku 1600 malo sídlisko dvanásť obývaných poddanských domov.

Na prelome 16. a 17. storočia boli Stankovce stredne veľkou dedinou s poddanským obyvateľstvom. Chudobnenie sedliackych domácností v  Stankovciach pokračovalo aj v 17.storočí.Súčasne sa znižoval aj počet obývaných poddanských domov. V roku 1610 zdanili vtedajších sedliakov aj želiarov spolu od pol porty, v roku 1635 len sedliakov iba od štvrť porty. Želiarov vtedy nebolo.   

Podľa BorovskéhoV 14. až 17. storočí boli Stankovce majetkovou súčasťou sečovského panstva a vo vlastníctve jaseňskej, čopskej vetvy rodu Bokša a od konca 16. storočia aj Drugetovcov, v 17.storočí Rákociovcov.
V roku 1421 dostáva diely Zeretvai Ján. 
V roku 1450 sa stávajú zemepánmi rodiny Lesznayovcov a Csapyovcov. V roku 1495 sa objavuje Šimon Stankóczy, ktorý v 1496-om stojí na čele vácskej diecézy. V 1577-om dostáva diely Posgay Martin a v 1584-om Sztankózcy Juraj. Pri súpise v roku 1598 vlastnia pozemky vdova Losonczyová, Štefan Tussay, František a Žigmund Rákoci, Ján Sztankóczy a vdova Sztankóczyová. V 1629-om tu získavajú nové pozemky Csapyovci, neskôr barón a gróf Barkóczy, a barón Fischer, rodiny Máriássiovci, Szirmayovci, Soósovci, Molnárovci, Kéryovci a  Bernáthovci.
V 17. storočí v obci vypukla morová epidémia. Na prelome 17.a 18. storočia boli Stankovce pravdepodobne malou dedinou. V blízkosti Stankoviec ležala voľakedy Ádámtelke (alias Gyülvész-menšia obec], ktorá bola v roku 1457 pustatinou Zombori Demjéna.

V roku 1715 sa v súpise poddaných spomína 11 poddanských hláv rodín:
Gregor  Papco, Michal Širko, Ján Stanko, Kundrát Orosz, Alexander Prokop,  
Vasiľ Koscelanski, Michal Kaňuch, Ján Tordák, Juraj Sabadoš, Pavol Parihus, 
František Černý.
 
Podľa Tereziánskeho urbára z roku 1774  boli v obci títo poddaní:
Michal Štefan, Michal Koscelanski, Michal Senko, Michal Haber, Štefan Papco, Michal Kuzma, Michal Širko, Ivan Papco, Timotej Rusnák, Vasiľ Sabolčák, Lukáš Kanda, Juraj Masič, Juraj Ňavoľáš, Fedor Brinda, Juraj Jančov, Ján Poľačok, Fedor Diak, Ján Trela, Michal Sabadoš, Vasiľ Popovič, Ján Dzbor, Juraj Hvasta, Vasiľ Rusnák, Fedor Tudival.

Podľa lexikónu osád  roku 1773 to bola rusínska dedina.
Aj podľa Korabinského lexikónu z roku 1786 ide o rusínsku dedinu s gréckokatolíckym chrámom. Vályi ju v roku 1796 označuje ako slovenskú a Fenyés v roku 1851 ako rusínsku dedinu. Podľa sčítania ľudu v roku 1900 bolo v obci 97,8% obyvateľov slovenskej národnosti

Dedina bola spočiatku rímskokatolícka. Počas reformácie prešlo obyvateľstvo na protestantskú vieru. Počas protireformácie v 17. storočí sa dedina z protestantskej viery nevrátila naspäť na rímskokatolícku ale konvertovala na gréckokatolícku. Išlo o obyvateľov slovenského pôvodu, ale čiastočne aj rusínskeho prisťahovaného obyvateľstva zo severu. V roku 1831 sa obyvatelia dediny zúčastnili sedliackeho povstania, ktoré vypuklo v  Zemplíne. V roku 1896 sa spomína v obci škola patriaca pod gréckokatolícku farnosť, ale v roku 1900 už bola škola štátna takisto ako aj v roku 1905.

V roku 1900 sa uvádza, že z 279 obyvateľov obce bolo starších ako 6 rokov 234 z toho čítať a písať vedelo 132. V 1910-tom z 263 obyvateľov bolo starších ako 6 rokov 221 pričom čítať a písať vedelo 136 ľudí.

Do príchodu frontu v roku 1944 v 64 domoch žilo 269 obyvatelov. Tu sa konala aj významná porada ilegálnych pracovníkov v Stankovskej doline na pomoc partizánskemu hnutiu. Nemeckí fašisti neušetrili preto ani Stankovce a ako partizánsku obec dňa 1. decembra 1944 vypálili. Obyvatelstvo vyhnali do hôr a zo 64 obytných domov zhorelo 60, celkom bolo vypálených 94 stavenísk.

Na 92 % zničená obec po vojne sa znovu vybudovala za pomoci štátu. V dvojročnici a akcii K vybudovali 60 nových obytných domov.Obec tiež bola 1. decembra 1944 oslobodená vojskami Sovietskej armády.

Cirkev 
V roku 1805 bola v obci založená Gréckokatolícka farnosť. Pod Stankovskú gréckokatolícku farnosť patrili okrem obyvateľov Stankoviec aj obyvatelia  obcí Kravany a Višňov s týmto vierovyznaním.
Rimsky katolíci patrili pod katolícky dištrikt Parchovany, protestanti a židia pod dištrikty v Sečovciach.

Podľa matriky a obecnej kroniky boli v obci títo kňazi:
 Ján Koščák 17921805
 Peter Stavrovský 18051813
 Pavol Bovankovič 18131822 
 Ján Rusinko 18221824 
 Teodor Bokšaj 18241837 
 Andrej Molnár 18371839
 Vincent Fuhrmann  18391851
 Michal Kolbašovský 18511856
 Ján Michalovič 18561861
 Štefan Dubay  18611878 
 Anton Azary  18871894
 Kornel Antalóczy  18941899
 Július Pajkossy  18991907
 Alexander Sabov  19071908
 Ján Demeter  19081912
 Emil Petach  19121915
 Štefan Terebeš 19151920
 Ján Želtvay 19201925
 Andrej Fankovič 19251928
 Teodor Dudinsky 19281940
 Pavol Tirpák 19401945
 Jozef Borovský  19451948
 Michal Dančák 19481968
 Ján Pejo 19681969
 Michal Ďurišin 19691970
 Michal Kučera 19701981
 Michal Serdi 19811991
 Ján Liber 19911992
 Miroslav Dancák(zastupujúci z Vojčíc) 19921996
 František Tirpák 19962001
 Martin Demo 20012004
 Ján Ostapčuk 20042008
 František Fedorišin 20082012
 Ján Lemeš 2012  

Prehľad veriacich v jednotlivých rokoch:

Názov 
Vývin názvu obce
 1359, 1441 - Stankolch
 1355, 1398 - Stankoch
 1459 - Zthankowcz
 1499 - Zthankocz
 1567, 1582, 1600 - Ztankoc
 1796, 1851 - Sztankócz
 1715 - Sztankocs
 17731918 - Stankócz, Stankowce
 19641968 - Podhorany
 1920 - Stankovce

Symboly obce 
Podľa Heraldického registra  má obec tieto symboly prijaté 4. mája 2005. Na erbe je tradičný poľnohospodársky motív podľa odtlačku pečatidla z roku 1786 doplnený o symboliku ovocinárstva.

Erb 
V červenom štíte zo zlatej pažite na listnatých steblách vyrastajúce tri veľké zlaté bezosté klasy – bočne odklonené – sprevádzané dvoma striebornými jablkami.

Vlajka 
Vlajka má podobu štyroch pozdĺžnych pruhov bieleho, červeného, žltého a bieleho v pomere 1:3:3:1. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 

 Gréckokatolícky kostol Ochrany Presvätej Bohorodičky, jednoduchá jednoloďová stavba s polygonálne ukončeným presbytériom a vežou tvoriacou súčasť jej hmoty z roku 1856. Počas druhej svetovej vojny bol poškodený a následne výrazne prestavaný v roku 1955. Z tohto obdobia pochádza aj ikonostas. Chrám má hladké fasády s polkruhovo ukončenými oknami. Veža vyrastá z rizalitu, je horizontálne členená kordónovou rímsou a ukončená barokovou helmicou s laternou. Pred kostolom je predstavaný murovaný portikus.

Politika

Starostovia 
 19681998 Ján Urban
 19982002 PhDr. Jozef Horňáček
 20022010 Ján Paulišin
 2010 – Ing. Ján Krucovčin

Ocenenia

Galéria

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce

 
Obce okresu Trebišov
Obce vypálené počas druhej svetovej vojny na Slovensku