Benedikt XVI.

Benedikt XVI., občianskym menom  (* 16. apríl 1927, Marktl am Inn, Bavorsko, Nemecká ríša – † 31. december 2022, Monastero Mater Ecclesiae, Vatikán) bol nemecký duchovný a emeritný pápež. Pápežský úrad zastával od 19. apríla 2005 do 28. februára 2013. Bol 265. pápežom Katolíckej cirkvi, prvým nemeckým pápežom od roku 1523 (po Hadriánovi VI.) a prvým pápežom od roku 1294 (po Celestínovi V.), ktorý dobrovoľne abdikoval. 

Pred svojím zvolením bol blízkym spolupracovníkom svojho predchodcu Jána Pavla II. Od roku 1981 až do smrti Jána Pavla II. zastával úrad prefekta Kongregácie pre náuku viery. Z týchto čias má prezývku Boží rotvajler.<ref name="Pan Papež">„Osud Benediktovi XVI. nadělil poněkud přísnou tvář, ale on sám přezdívku ‚rotvajler boží‘ přijal s vtipem.“ – </ref>

 Mladosť 
Joseph Ratzinger sa narodil v Marktl am Inn (Bavorsko) ako syn policajta; jeho matka pochádzala z Južného Tirolska. Mal súrodencov Máriu a Georga. Vyrastal v hlboko veriacej rodine. Dva roky po jeho narodení 11. júla 1929 sa rodina presťahovala do Tittmoningu an der Salzach, 5. decembra 1932 do Aschau am Inn, kde chodil do základnej školy. V tridsiatych rokoch minulého storočia, po uchopení moci národnými socialistami, kúpil jeho otec malý sedliacky dom v Hufschlagu pri Traunsteine, pretože sa obával, že bude vojna, a tak bude lepšie vlastniť dom s pôdou. Kardinál Ratzinger vo svojej autobiografii „Aus meinem Leben“ (Z môjho života) v roku 1998 k tomu poznamenal: "nebolo vôbec ľahké povedať, kde som vlastne doma. Môj otec bol ako policajt opakovane prekladaný, takže sme boli často ako na vandrovke. Až keď v roku 1937 odišiel ako 60-ročný do dôchodku, mohli sme sa nasťahovať do domu v Hufschlagu pri Traunsteine, ktorý sa potom stal naším vlastným domovom. II. svetová vojna 
V roku 1941 bol Ratzinger, ako všetci štrnásťroční chlapci, zapísaný do HitlerjugendMatthias Drobinski: Joseph und die Hitlerjugend. In: Süddeutsche Zeitung, 19. máj 2010, prístup 12. február 2013. Ako nepríliš nadšený člen odmietal chodiť na schôdze. Jeho otec bol nepriateľ fašizmu, zhodne s John L. Allenovým životopisným dielom. Jeden z Ratzingerových bratrancov, štrnásťročný chlapec s Downovým syndrómom, bol v roku 1941 zavraždený režimom v rámci kampane eugeniky. V roku 1943, ako šestnásťročný, bol so zvyškom svojej triedy vycvičený za pomocníka obsluhy protilietadlového kanónu a nasadený na ochranu továrne BMW mimo Mníchov. Neskôr trénoval v pešom pluku a pre chorobu sa vyhol ďalším prísnym vojenským povinnostiam.

Keď sa už približovali spojenecké vojská v roku 1945 a jeho jednotka sa rozpadla, vrátil sa domov do Traunsteinu. V ich dome si americkí vojaci zriadili veliteľstvo. Ako vojaka ho poslali do zajateckého tábora, odkiaľ bol o niekoľko mesiacov – na konci vojny – prepustený. V novembri toho roku spoločne so svojím bratom Georgom znovu vstúpil do seminára.

 Pôsobenie ako kňaz a arcibiskup 
V roku 1951 Joseph Ratzinger bol zároveň so svojím bratom Georgom vysvätený za kňaza 29. júna vo Freisingu. Starší brat sa venoval cirkevnej hudbe, v rokoch 1964 až 1994 bol dómskym kapelníkom v Regensburgu. V roku 1994 ukončil svoje pôsobenie kapelníka a ako kňaz na odpočinku žije v kláštore kolégia.
Sestra Mária nasledovala svojho brata Josepha na všetky jeho pôsobiská. Starala sa aj o jeho domácnosť v rímskej kúrii až do svojej náhlej smrti v r. 1991 .
V roku 1953 dizertačnou prácou s názvom Ľudstvo a dom Boží v Augustínovom učení o Cirkvi promoval na doktora teológie na univerzite v Mníchove. 

Najskôr pracoval ako výpomocný kňaz vo farnosti v München-Moosach a ako kaplán vo farnosti München-Bogenhausen . V rokoch 1952 až 1954 pôsobil ako docent na Arcibiskupskom kňazskom seminári vo Freisingu a potom ako docent dogmatiky a fundamentálnej teológie na Filozoficko-teologickej vysokej škole vo Freisingu. 
V roku 1957 sa habilitoval na Mníchovskej univerzite prácou o svätom Bonaventurovi v odbore fundamentálnej teológie. V nasledujúcich rokoch pôsobil ako mimoriadny profesor dogmatiky a fundamentálnej teológie na Filozoficko-teologickej vysokej škole vo Freisingu a ako ordinár pre fundamentálnu teológiu na univerzite v Bonne.
V rokoch 1962 až 1965 pôsobil ako oficiálny koncilový teológ (peritus) 2. vatikánskeho koncilu. V roku 1963 sa stal ordinárom pre dogmatiku a dejiny dogiem na univerzite v Münsteri . Od roku 1966 vykonával ten istý úrad na univerzite v Tübingene a v rokoch 1969 až 1977 na univerzite v Regensburgu. Tam sa v roku 1976 stal viceprezidentom. 
Dňa 25. marca 1977 bol Joseph Ratzinger menovaný za arcibiskupa Mníchovsko-freisinskej arcidiecézy a jeho vysviacka sa konala o tri dni neskôr. Dňa 27. júna 1977 ho pápež Pavol VI. menoval za kardinála.

 Prefekt Kongregácie pre náuku viery 
V roku 1981 ho pápež Ján Pavol II. menoval za prefekta Kongregácie pre náuku viery (do r. 1908 nazývanej  Posvätná Kongregácia Rímskej a univerzálnej inkvizície a do roku 1965 Posvätná kongregácia Svätého ofícia) a za predsedu Pápežskej biblickej komisie a Medzinárodnej teologickej komisie.
V rokoch 1986 až 1992 viedol Pápežskú komisiu pre zostavenie Katechizmu katolíckej cirkvi. V konzistóriu 5. apríla 1993 ho pápež Ján Pavol II. povýšil na kardinála biskupa suburbikarskej diecézy Velletri-Segni. Dňa 9. novembra 1998 Ján Pavol II. potvrdil jeho voľbu za vicedekana kolégia kardinálov a v roku 2002 sa stal dekanom kolégia kardinálov.

 Pontifikát 

 Voľba za pápeža 
Joseph Ratzinger bol zvolený za pápeža vo veku 78 rokov. Jeho voľba bola neobyčajne rýchla a presvedčivá. Zvolený bol už po štvrtom hlasovaní a to presvedčivou väčšinou 100 z celkového počtu 115 hlasov. Od pápeža Klementa XII. zvoleného v roku 1730 zasadol na pápežský stolec ako najstarší a je prvým nemeckým pápežom od Hadriána VI. (15221523). Hadrián VI. sa síce narodil na území dnešného Holandska, v tom čase však ešte časti Nemecka. Posledný predchádzajúci pápež pochádzajúci z dnešných hraníc Nemecka bol Viktor II., ktorý zomrel v roku 1057. Benedikt XVI. je ôsmy nemecký pápež; prvý bol Gregor V.  

 Prvý deň konkláve 
Dopoludnia 18. apríla o 10:00 sa v Bazilike sv. Petra konala svätá omša za vyvolenie nového pápeža. Slúžil ju dekan kardinálskeho kolégia, kardinál Ratzinger. Popoludní o 16:30 sa 115 kardinálov voličov presunulo do Sixtínskej kaplnky. V kaplnke zaznel hymnus k Duchu Svätému – Veni Creator Spiritus. Kardinál Ratzinger spolu so zhromaždenými kardinálmi predniesol predpísanú prísahu a každý z účastníkov konkláve ju potvrdil položením ruky na otvorený Evanjeliár, umiestnený v centre Sixtínskej kaplnky.

O 17:25 hlavný pápežský ceremoniár arcibiskup Piero Marini vyhlásil „Extra omnes” a vzápätí sa dvere Sixtínskej kaplnky zatvorili. Okrem kardinálov voličov v nej ostali len arcibiskup Marini a český kardinál Tomáš Špidlík, aby predniesol meditáciu pred samotnou voľbou. Po skončení meditácie kardinál Špidlík spolu s pápežským ceremoniárom opustili Sixtínsku kaplnku. Ešte v ten istý deň sa konalo prvé kolo voľby. Čierny dym však dal svetu najavo, že prvé kolo nebolo úspešné.

 Druhý deň konkláve 

Tesne predpoludním 19. apríla z komína Sixtínskej kaplnky vychádza dym svetlej farby, čo spôsobuje senzáciu na Námestí Sv. Petra. Dym však po chvíli stmavol, až nakoniec celkom sčernel. Zvony na Bazilike Sv. Petra nebijú, čo je jasný znak že pápež nebol ešte zvolený. Už o niekoľko hodín, o 17:50, však čakajúci pútnici na námestí majú dôvod na radosť. Z komína vychádza biely dym a hlahol zvonov na Bazilike sv. Petra je neklamným znakom toho, že voľba kardinálov bola úspešná.

Osobou, ktorá oznámila svetu voľbu nového pápeža bol čilský kardinál protodiakon Jorge Arturo Augustin Medina Estévez. Do tejto úlohy „vyslanca námestia” ho menoval pápež Ján Pavol II. začiatkom februára 2005. O 18:48 tradičnou latinskou formulou Annuntio vobis gaudium magnum: Habemus Papam (Zvestujem Vám veľkú radosť, máme pápeža) oznámil, že na pápežský stolec Svätej rímskej cirkvi vystúpil Joseph Ratzinger.

Prvé slová nového pápeža, ktoré predniesol z balkóna požehnaní Baziliky sv. Petra, boli: „Po veľkom pápežovi Jánovi Pavlovi II. ctihodní kardináli zvolili mňa, jednoduchého a pokorného robotníka v Pánovej vinici.” Potom udelil svoje prvé pápežské požehnanie Urbi et Orbi – Mestu a svetu.

 Reakcie politikov zo Slovenska 
Prezident Ivan Gašparovič vyhlásil, že verí, že aj nový pápež Benedikt XVI. bude pre celý svet morálnou autoritou, ktorá sa bude zasadzovať za šírenie myšlienok kresťanstva, ekumenickej spolupráce a demokratických hodnôt. Predseda vlády Mikuláš Dzurinda vyjadril potešenie z jeho zvolenia za hlavu katolíckej cirkvi, slovami: „Som presvedčený, že dlhoročné skúsenosti i osobnosť kardinála Josepha Ratzingera sú zárukou toho, že bude nielen dôstojným nástupcom svojho predchodcu pápeža Jána Pavla II., ale aj pokračovateľom rozvíjania myšlienok boja za mier, sociálnu spravodlivosť a vzájomného rešpektu medzi rôznymi skupinami veriacich.” Podľa predsedu Národnej rady Pavla Hrušovského Benedikt XVI. pozná Slovensko a situáciu v krajine aj vďaka jednému zo svojich najbližších spolupracovníkov, slovenskému biskupovi Jozefovi Zlatňanskému. Pavol Hrušovský v tom vidí nádej, že Slovensko bude mať tak ako doteraz v novom pápežovi ctiteľa a že obyvatelia Slovenska budú milovať Benedikta XVI. takisto ako milovali Jána Pavla II.

 Pápežské meno 
Po voľbe za pápeža si Jozef Ratzinger zvolil za svoje meno Benedikt XVI. Posledný pápež, ktorý prijal meno Benedikt, bol Benedikt XV., ktorého pontifikát bol počas prvej svetovej vojny od roku 1914 do 1922. Pripadla mu úloha viesť katolícku cirkev temnými rokmi prvej svetovej vojny. Zastával politiku prísnej neutrality a rokovaniami sa usiloval o nastolenie mieru. Neutralita, ktorú pápež v tomto konflikte zastával, a neustále protesty, ktoré vznášal proti používaniu takých zbraní, ako sú bojové plyny, vyvolali hnevlivé reakcie na oboch stranách frontu. Kardinál Ratzinger sa kardinálom zveril, že voľbou mena chce vzdať hold Benediktovi XV. za jeho neúnavné úsilie pomôcť utečencom a zjednotiť svet rozpoltený vojnou. 
Kardinál Ratzinger sa nechal inšpirovať pri voľbe mena aj svätým Benediktom, mníchom žijúcim v 6. storočí. Práve svätý Benedikt bol zakladateľom západného systému mníšskych rádov a neskôr bol vyhlásený za patróna Európy.

 Menovania nových slovenských biskupov 

 9. jún 2005 – Viliam Judák vymenovaný za diecézneho biskupa Nitrianskej diecézy

 30. január 2008 – Ján Babjak SJ vymenovaný za arcibiskupa metropolitu Prešovskej gréckokatolíckej arcidiecézy
 30. január 2008 – Peter Rusnák vymenovaný za eparchu Bratislavskej gréckokatolíckej eparchie
 30. január 2008 – Milan Chautur CSsR vymenovaný za eparchu Košickej gréckokatolíckej eparchie
 14. február 2008 – Stanislav Zvolenský vymenovaný za arcibiskupa metropolitu Bratislavskej arcidiecézy
 14. február 2008 – Tomáš Galis vymenovaný za diecézneho biskupa Žilinskej diecézy
 15. marec 2008 – Mario Giordana vymenovaný za apoštolského nuncia Svätej stolice v Slovenskej republike

 18. apríl 2009 – Róbert Bezák CSsR vymenovaný za arcibiskupa Trnavskej arcidiecézy
 7. máj 2009 – Cyril Vasiľ SJ vymenovaný za sekretára Kongregácie pre východné cirkvi v Ríme a titulárneho arcibiskupa sídla Ptolemais v Lýbii

 17. marec 2010 – Milan Šášik CM vymenovaný za eparchu Mukačevskej gréckokatolíckej eparchie na Ukrajine
4. jún 2010 – Bernard Bober menovaný za arcibiskupa metropolitu Košickej arcidiecézy
4. august 2011 – Štefan Sečka vymenovaný za diecézneho biskupa Spišskej diecézy

 31. január 2012 – Jozef Haľko vymenovaný za pomocného biskupa Bratislavskej arcidiecézy a titulárneho biskupa sídla Serra
 2. júl 2012 – Ján Orosch vymenovaný za apoštolského administrátora Trnavskej arcidiecézy
 20. november 2012 – Marián Chovanec vymenovaný za diecézneho biskupa Banskobystrickej diecézy

 Rezignácia 
Na verejnom konzistóriu vo Vatikáne, konanom 11. februára 2013, ktoré bolo zvolané, aby boli predstavení blahoslavení, ktorí majú byť svätorečení, v latinskom prejave kardinálom oznámil, že po dlhom uvažovaní sa rozhodol vzdať svojho úradu. Ako hlavný dôvod uviedol, že vzhľadom na svoj vek nemá dosť síl na riadne vykonávanie svojho úradu. Vo vyhlásení určil za okamih ukončenia svojej služby 28. február 2013 o 20. hodine. Svojím rozhodnutím prekvapil i svojich najbližších spolupracovníkov.

Po opustení úradu pápeža je jeho oficiálny titul Jeho Svätosť Benedikt XVI., emeritný pápež, prípadne Jeho Svätosť Benedikt XVI., emeritný pontifik rímsky.

Krátko pred rezignáciou 6. januára 2013 vysvätil za biskupa svojho osobného sekretára Georga Gänsweina, ktorého v decembri 2012 menoval za prefekta Pápežského domu.

 Pápežský erb 

Erb obsahuje prvky starodávnych tradícií jeho vlasti. Prihlásil sa tak k rodnému Bavorsku. Pápež porušil 1000 rokov starú heraldickú tradíciu pápežských erbov tým, že sa vo svojom erbe zriekol tiary (trojitá pápežská koruna), čo má symbolizovať jeho predsavzatie uplatňovať iba duchovnú moc pri vedení ľudí ku spáse a pridal pálium.Štít je štiepený v tvare krokvy prehnutej nadol. V prvom poli je na zlatom pozadí hlava Maura s červenou korunou a golierom a so zlatou náušnicou. Je to erb starobylej nemeckej diecézy Freising (vznik sa datuje okolo 8. storočia), ktorá sa v roku 1818 zlúčila s arcidiecézou Mníchov. Je to zároveň symbol všeobecnosti Cirkvi a rasovej i triednej znášanlivosti.V druhom poli je na zlatom pozadí kolmo nahor kráčajúci medveď svätého Korbiniána, patróna Bavorska (pochádzal z Francúzska a v 8. storočí hlásal evanjelium v Bavorsku. Podľa legendy, keď svätec putoval cez Alpy, medveď mu zožral koňa, a nato svätec prinútil medveďa, aby mu niesol batožinu až do Ríma a naspäť). Medveď má na chrbte červenú batožinu previazanú čiernou stuhou, ktorá symbolizuje bremeno pápežského úradu.V treťom, červenom poli je mušľa, ktorá je starobylým symbolom pútnika. V pápežskom erbe symbolicky znázorňuje Boží putujúci ľud.Štít je korunovaný mitrou s tromi zlatými brvnami - symbolizujú trojitú pápežskú moc: posväcovať, vyučovať a viesť ľudí k spáse. Brvná sú prepojené zlatým kolom, čo znamená, že tieto moci sa spájajú v osobe pápeža.Za štítom sú dva skrížené kľúče Svätého Petra. Symbolizujú duchovnú moc nástupcu apoštola Petra, ktorému Kristus dal moc. (Mt 16,19)Niže štítu je biele pápežské pálium s červenými krížikmi. Je to znak hodnosti.

 Hodnotenie 
Niektorí považujú Benedikta XVI. za tradicionalistu a konzervatívneho katolíka, ale väčšina súhlasí s tvrdením, že je silným obrancom katolíckej cirkvi. Odmieta zmenu postoja cirkvi k homosexualite, manželstvám osôb rovnakého pohlavia, eutanázii a umelým potratom.

 Dokumenty 
 Encykliky 

Počas svojho pontifikátu vydal tri encykliky. Deus caritas est („Boh je láska“ o kresťanskej láske), Spe salvi („V nádeji sme spasení“ o kresťanskej nádeji), Caritas in veritate („Láska v pravde“ o integrálnom ľudskom rozvoji v láske a v pravde).

 Exhortácie 
Apoštolské exhortácie:
 Sacramentum caritatis Verbum Domini 
 Africae munus Ecclesia in Medio Oriente Dielo 
 Preložené do slovenčiny 
 Duch liturgie (Der Geist der Liturgie), Dobrá kniha, 2005
 Z môjho života, Autobiografia (Aus meinem Leben), Dobrá kniha, 2005
 Zasiahnutí neviditeľným (Berührt vom Unsichtbaren. Jahreslesebuch), Dobrá kniha, 2006
 Úvod do kresťanstva (Einführung in das Christentum), Dobrá kniha, 2007
 Ježiš Nazaretský, Dobrá kniha,  2007
 Apoštoli a prví učeníci Ježiša Krista (Gli apostoli e i primi discepoli di Cristo. Alle origini della Chiesa),  Dobrá kniha,  2008

 Ostatné Preklady sú doslovné Werte in Zeiten des Umbruchs [Hodnoty v čase prenikavých zmien], Freiburg i. Brsg. 2005.
 Unterwegs zu Jesus Christus [Na ceste k Ježišovi Kristovi], Augsburg 2003.
 Glaube - Wahrheit - Toleranz. Das Christentum und die Weltreligionen [Viera - pravda - tolerancia. Kresťanstvo a svetové náboženstvá], 2. Aufl., Freiburg i. Brsg. 2003, ISBN 3-451-28110-4.
 Gott ist uns nah. Eucharistie: Mitte des Lebens. Hrsg. von Horn, Stephan Otto/ Pfnür, Vinzenz [Boh je nám blízky. Eucharistia: Stred života. Vydal ...], Augsburg 2001.
 Gott und die Welt. Glauben und Leben in unserer Welt. Ein Gespräch mit Peter Seewald [Boh a svet. Viera a život v našom svete. Rozhovor s Petrom Seewaldom], Kolín 2000.
 Der Geist der Liturgie. Eine Einführung [Duch liturgie. Úvod (do problematiky)], 4. Aufl., Freiburg i. Brsg. 2000.
 Einführung in das Christentum [Úvod do kresťanstva] (2000)
 Aus meinem Leben. (1927-1977) [Z môjho života], Stuttgart 1998, ISBN 3-453-16509-8
 Vom Wiederauffinden der Mitte. Texte aus vier Jahrzehnten[Opätovné nájdenie stredu. Texty zo štyroch desaťročí], Freiburg i. Brsg. 1997.
 Salz der Erde. Christentum und katholische Kirche an der Jahrtausendwende. Ein Gespräch mit Peter Seewald [Soľ Zeme. Kresťanstvo a katolícka cirkev na prelome tisícročí. Rozhovor s Petrom Seewaldom], Wilhelm Heyne Verlag, Mníchov, 1996, ISBN 3-453-14845-2
 Wahrheit, Werte, Macht. Prüfsteine der pluralistischen Gesellschaft [Pravda, hodnoty, moc. Skúšobné kamene pluralistickej spoločnosti ], Freiburg/ Bazilej/ Viedeň 1993.
 Zur Gemeinschaft gerufen. Kirche heute verstehen [Povolaný/í/á k spoločnosti. Pochopenie dnešnej cirkvi], Freiburg/ Bazilej/ Viedeň 1991.
 Auf Christus schauen. Einübung in Glaube, Hoffnung, Liebe [Pozerať na Krista. Nácvik viery, nádeje, lásky], Freiburg/ Bazilej/ Viedeň 1989.
 Abbruch und Aufbruch. Die Antwort des Glaubens auf die Krise der Werte [Prerušenie a nový rozvoj. Odpoveď viery na krízu hodnôt], Mníchov 1988.
 Kirche, Ökumene und Politik. Neue Versuche zur Ekklesiologie [Robert Spaemann zum 60. Geburtstag zugeeignet] [Cirkev, ekuména a politika], Einsiedeln 1987.
 Politik und Erlösung. Zum Verhältnis von Glaube, Rationalität und Irrationalem in der sogenannten Theologie der Befreiung (= Rheinisch-Westfälische Akademie der Wissenschaften: G (Geisteswissenschaften), Bd. 279) [Politika a vykúpenie. K vzťahu viery, racionality a iracionálneho v takzvanej teológii oslobodenia ....], Opladen 1986.
 Theologische Prinzipienlehre. Bausteine zur Fundamentaltheologie (= Wewelbuch, Bd. 80) [Teologická náuka princípov. Stavebné kamene fundamentálnej teológie], Mníchov 1982.
 Das Fest des Glaubens. Versuche zur Theologie des Gottesdienstes [Sviatok viery. Pokusy z oblasti teológie bohoslužby], 2. Aufl., Einsiedeln 1981.
 Eschatologie, Tod und ewiges Leben [Eschatológia, smrť a večný život], Lipsko 1981.
 Glaube, Erneuerung, Hoffnung. Theologisches Nachdenken über die heutige Situation der Kirche. Hrsg. von Kraning, Willi [Viera, obnova, nádej. Teologické uvažovanie o dnešnej situácii cirkvi], Lipsko 1981.
 Umkehr zur Mitte. Meditationen eines Theologen [Obrátenie sa k stredu. Meditácie teológa], Lipsko 1981.
 Zum Begriff des Sakramentes (= Eichstätter Hochschulreden, Bd. 79) [K pojmu sakrament ...], Mníchov 1979.
 Die Tochter Zion. Betrachtungen über den Marienglaube der Kirche[Dcéra Sionu. Pohľady na mariánsku vieru cirkvi], Einsiedeln 1977.
 Der Gott Jesu Christi. Betrachtungen über den Dreieinigen Gott [Boh Ježiša Krista. Pohľady na trojjediného Boha], Mníchov 1976.
 Das neue Volk Gottes. Entwürfe zur Ekklesiologie (Topos-Taschenbücher, Bd. 1) [Nový ľud Boží. Návrhy k ekleziológii] Düsseldorf 1972.
 Die Einheit der Nationen. Eine Vision der Kirchenväter (= Bücherei der Salzburger Hochschulwochen) [Jednota národov. Vízia cirkevných otcov ...], Salzburg u.a. 1971.
 Das Problem der Dogmengeschichte in der Sicht der katholischen Theologie (= Arbeitsgemeinschaft für Forschungen des Landes Nordrhein-Westfalen: Geisteswissenschaften, Bd. 139) [Problém dejín dogmy z pohľadu katolíckej teológie], Köln u.a. 1966.
 Die letzte Sitzungsperiode des Konzils (= Konzil, Bd. 4) [Posledné zasadacie obdobie koncilu], Kolín 1966.
 Ereignisse und Probleme der dritten Konzilsperiode (= Konzil, Bd. 3) [Udalosti a problémy tretieho obdobia koncilu], Kolín 1965.
 Die erste Sitzungsperiode des Zweiten Vatikanischen Konzils. Ein Rückblick (= Konzil, Bd. 1) [Prvé zasadacie obdobie druhého vatikánskeho koncilu], Kolín 1963.
 Das Konzil auf dem Weg. Rückblick auf die 2. Sitzungsperiode des 2. Vatikanischen Konzils (= Konzil, Bd. 2) [Koncil na ceste. Obhliadnutie za 2. zasadacím obdobím 2. vatikánskeho koncilu], Kolín 1963.
 Die christliche Brüderlichkeit [Kresťanská bratskosť], Mníchov 1960.
 Die Geschichtstheologie des heiligen Bonaventura (Habilitationsschrift) [Dejinná teológia svätého Bonaventúru], Mníchov a inde 1959.
 Volk und Haus Gottes in Augustins Lehre von der Kirche (= Münchner theologische Studien 2/7, zugl. München, Univ., Diss., 1951.) [Ľud a dom Boží v Augustínovej náuke o cirkvi ....], Mníchov 1954.
 Dogma und Verkündigung'' [Dogma a zvestovanie]

Referencie

Pozri aj 
 Benedikt

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Benedikta XVI na www.vatican.va (, , , …)
 Dokumenty pápeža Benedikta XVI. na stránke KBS v slovenčine
 Slovenské stránky Rádia Vatikán
 Benedikt XVI. na slovenských stránkach Rádia Vatikán 
 audiencie a príhovory v slovenčine
 prehľad apoštolských ciest pápeža Benedikta XVI.  
 Neoficiálne stránky
 Fanclub Benedikta XVI. 
 Stránky o pápežovi Benediktovi XVI.  
 Benedikt XVI.TV /video - cesty, Habemus Papam a i./ 

 
Nemeckí pápeži
Nemeckí kardináli
Nemeckí teológovia
Členovia Európskej akadémie vied a umení
Arcibiskupi Mníchovskej arcidiecézy
Osobnosti na brazílskych poštových známkach
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Osobnosti na rumunských poštových známkach
Osobnosti na vatikánskych poštových známkach
Pápeži, ktorí abdikovali