Moody Blues

The Moody Blues sú anglická hudobná formácia, ktorú v roku 1964 založili v Birminghame hudobníci Michael Pinder, John Lodge a Ray Thomas. Táto hudobná skupina, ktorá patrila medzi priekopníkov progresívneho rocku, spájala rockové prvky s klasickou hudobou.

História skupiny 
Ray Thomas, John Lodge a Michael Pinder boli členmi miestnej skupiny El Riot & the Rebels. Kapela sa rozpadla po tom ako z nej odišli odišiel na vysokú technickú školu a Pinder odišiel do armády. Pinder sa neskôr znovu spojil s Thomasom aby založili skupinu Krew Cats. Táto dvojica potom spolu s gitaristom Denny Lainem, Graeme Edgem (bicie) a basgitaristom Clintom Warwickom založili skupinu, ktorá 4. mája 1964 prvýkrát vystúpila v Birminghame pod menom The Moody Blues. Názov kapely mal pôvodne asociovať iniciály ich plánovaného sponzora, pivovar Mitchells and Butlers (M&B), no odkazoval aj na skladbu „Mood Indigo“ od Duke Ellingtona.

Netrvalo dlho a skupinu oslovila spoločnosť Ridgepride, ktorú založil bývalý hľadač talentov A&R spoločnosti Decca, známy pod menom Alex Murray (rod. Alex Wharton). Murray im pomohol uzavrieť s Decca Records ešte tú jar nahrávaciu zmluvu na singel „Steal Your Heart Away“, ktorý sa dostal do hudobných rebríčkov, no kapelu preslávil až druhá skladba s názvom „Go Now“, ktorá sa v britskom rebríčku dostala na vrchol a v Spojených štátoch bola na 10. mieste. V roku 1965 vyšiel skupine The Moody Blues debutový album The Magnificent Moodies, ktorý bol žánrovo ovplyvnený štýlmi R&B a Merseybeat, väčšinu repeprtoáru skupiny tvorili coververzie známych skladieb amerického blues. Ich nasledujúce vydané single sa nestretali s komerčným úspechom, Murray od spolupráce s kapelou odstúpil a v kapele dochádzalo k personálnym zmenám.

V roku 1966 sa skupina rozhodla interpretovať vlastný hudobný materiál. Ich nový hudobný štýl bol založený na symfonickom zvuku hry Michaela Pindera na mellotróne v kombinácii s flautou, na ktorú hral Ray Thomas. V čase, keď malo dôjsť k vypršaniu platnosti zmluvy s Decca Records, skupina Moody Blues dlžila na pôžičkách tomuto vydavateľovi niekoľko tisíc libier. V tomto čase ďalší A&R manažér, Hugh Mendl, ktorý pôsobil v Londýne v dcérskej firme vydavateľa, Deram Records, podporil skupinu pri realizácii nápadu nahrať rockovú verziu Dvořákovej Symfónie č. 9 („Z Nového sveta“), a tým aj vyrovnania dlhov voči vydavateľovi. Na nahrávaní a aranžmánoch orchestrálnych vstupov sa podieľal skladateľ Peter Knight. Vedenie Deram Records bolo voči úspechu tohto konceptuálneho albumu skeptické. Výsledná nahrávka, album Days of Future Passed z novembra 1967, sa stala vo svojom období jednou z najúspešnejších v pop rockovom žánri, v britských rebríčkoch bol na 27. mieste, o päť rokov neskôr sa dostal v rebríčkoch amerického Billboardu na tretiu pozíciu. Producentom nahrávania bol Tony Clarke, ktorý sa stal dlhoročným spolupracovníkom Moody Blues.

Moody Blues
Denny Laine vl.m. Brian Hynes	29.10.1944 
Mike Pinder				12.12.1942
Ray Thomas			29.12.1942
Graeme Edge			30.03.1940
Justin Hayward			20.07.1945

Jednu z najslávnejších Britských kapiel šesťdesiatych rokov Moody Blues založil  šiesteho  mája 1964  v  Birminghame  vokalista, harmonikár a gitarista  Denny Laine,  pochádzajúci z Jersey.  Od  roku  1962 mal vlastnú skupinu  Denny Laine And The Diplomats a  aj  ostatní  členovia novovzniknutej skupiny pôsobili v  rôznych skupinách orientujúcich sa väčšinou na štýl  na R & B. Väčšina z nich sa zišla v skupine El Riot And The Rebels a neskôr Krew Cats. Členmi sa však nakoniec  stali : flautista, harmonikár a vokalista Ray Thomas, keybordista a vokalista  Mike Pinder,  basgitarista  Clint Warwick  (25.06.1940), ktorého však zakrátko  strieda  Rod Clarke  a  nakoniec  bubeník  a vokalista Graeme Edge.

Ešte v prvom roku existencie vydali svoj prvý singel, ktorý bol však totálnym prepadákom.  Zúčastňujú sa však koncertného  podujatia organizovaného časopisom  New  Musical  Expres, kde si zahrali po boku  Beatles,  Rolling Stones a iných hviezd.  Známymi  sa stali aj vďaka televíznej hudobnej relácii Ready Steady Go !  Na  prvé miesto  v  Anglickej  hitparáde  sa  dostávajú   až  druhý  rok vychádzajúcim singlom Go Now,  ktorý  zaznamenal  určitý ohlas aj v Amerike o čom svedčí jeho  desiate miesto.  Po úspešnom singli prichádza na trh aj prvý album vydaný spoločnosťou Decca Magnificient Moodies, ktorý v Americkej verzii vychádza  na  značke  Polygram  pod  názvom  Nr.1,   alebo aj Go Now.  V polovici roku 1966  skupinu   opúšťa  Clint Warwic  a  v októbri  sa skupina rozpadla.

Denny Laine sa  po rozpade rozhodol pre sólovú kariéru. Jeho hneď prvým úspechom  bola  skladba  Say  You  Don´t  Mind,  s  ktorou  sa  nesmelo pozrel do singl  chart´s.  S coover verziou skladby Colina Bluestona sa však dostal už do prvej  dvadsiatky. Jeho experimenty s Eletric String Band  však  nedopadli najlepšie. Následne  skúšal  šťastie s  Ginger Baker Airforce až skončil  u Paula McCartneyho  odkiaľ  ho vyhodili pre jeho stále  narastajúce  problémy s drogami.

V novembri 1966 vzniká skupiny Moody Blues po druhý raz,  ale v novom zložení, keď  z  pôvodnej zostavy  ostali  iba  Ray Thomas, Graeme Edge a Mike Pinder.  Novými  členmi  sa stali gitarista, vokalista a  čelista John Lodge, keybordista Duncan  McKay  a  nesporným  prínosom  pre skupinu sa stal basgitarista a vokalista Justin Hayward. S novým obsadením skupiny, ktorá sa sťahuje do Belgicka  sa mení   aj  hudobný štýl,  ktorý  jasne smeruje k symfonickému rocku.

O dva roky neskôr Moody Blues obsadzujú svetové priečky hitparád megahitom  Nights In White Satin, ktorý  sa  nachádza  aj  na  druhom  albume Days Of Future Passed,  ktorý  produkoval  Tony Clark.  Album  s i veľmi  dobre počína aj  na oveľa tvrdšom americkom trhu.  Porovnateľne dobre sa umiestňujú aj nasledujúce albumy In Search Of The Lost Chor,  získavajúc  v  novembri  1970  zlatú   platňu  a On The  Treshold  Of  A  Dream,  vychádzajúci v roku 1969, pričom v Anglicku obsadzuje  prvé miesto hitparády.

Album Every Good Boy Deserves Favour z roku 1972 okrem dobrého umiestnenia v  rebríčkoch zaujal aj vinikajúcou skladbou  Question, ktorá sa usadila na prvých priečkach svetových  hitparád.  Na úspech  Night In White Satin však už nedosiahla.  V  decembri sa vydávajú na  veľké  Americké  turné  a zároveň vychádza ich  kompilačný  dvoj album This Is The Moody Blues,  ktorý  bol úvodným  k nasledujúcej sérii   kompilačných albumov. Album  nahrávali v  Londýnskom štúdiu a po prvýkrát na ňom vyskúšali  quadrofónne nahrávanie. Po jeho natočení  sa  skupina  po druhýkrát rozpadá

Justin Hayward spolu s Johnom Lodgem  natáčajú spoločný album, ktorý však nijak výraznejšie nezaujal  a  tak  spoluprácu ukončili a každý skúša vydať svoj sólový projekt.  Sólové  albumy s rovnakým úspechom vydávajú  aj  zostávajúci členovia.

V  roku 1978 však všetci prišli na to že každý sám  nič  moc neznamená a po tretíkrát dávajú  dohromady skupinu Moody Blues. V staronovom zložení vydávajú  v  tom  istom  roku  album Octave.  Po jeho   uvedení na trh dochádza k striedaniu stráži  na poste keybordistu. Skupinu opúšťa  Mike Pinder a  prichádza Patric Moraz (24. jún 1948), dovtedy pôsobiaci  v Yes  a  Refugee. Do hitparád sa opäť vracajú albumom  Long  Distance Voyager,  ktorý  sa  dostáva na vrchol americkej hitparády. O necelý pol roka sa aj tento album stáva zlatým, čo bolo príjemným štartom ich nasledujúceho turné.

V Amerike vychádzajúci album Gemini Dream sa dostáva až na dvanáste miesto, škoda len že v Európe je skoro úplne neznámy. Popri práci v skupine sa Justin Hayward  venuje  aj  pomerne úspešnej sólovej kariére.  Po  tomto úspechu vydávajú spoločne ešte tri profilové  albumy,  ktoré  sú  však  už  len slabším odvarom tých predošlých.  Veľkému úspechu sa však tešia kompilačné albumy, z  ktorých najvýstižnejšie  zachycuje  ich  kariéru  album  Traveler,  ktorý  je vlastne päť diskovým prehľadom ich celej tvorby.

Členovia skupiny

Zakladajúci členovia 
 Denny Laine – gitara, vokály
 Clint Warwick – basová gitara, vokály
 Ray Thomas – vokály, flauta, perkusie
 Mike Pinder – klávesy, vokály
 Graeme Edge – bicie, perkusie
 Rodney Clark – basová gitara, vokály

Súčasná zostava 
 Justin Hayward – gitara, vokály
 John Lodge – basová gitara, gitara, vokály
 Graeme Edge – bicie, perkusie

Spolupracujú 
 Norda Mullen – flauta, gitara, perkusie, harmonika, vokály
 Paul Bliss – klávesy, gitara 
 Bernie Barlow – klávesy, perkusie, vokály
 Gordon Marshall – bicie, perkusie

Diskografia

Štúdiové albumy 
 1965 – The Magnificent Moodies
 1967 – Days of Future Passed
 1968 – In Search of the Lost Chord
 1969 – On the Threshold of a Dream
 1969 – To Our Children's Children's Children
 1970 – A Question of Balance
 1971 – Every Good Boy Deserves Favour
 1972 – Seventh Sojourn
 1978 – Octave
 1981 – Long Distance Voyager
 1983 – The Present
 1986 – The Other Side of Life
 1988 – Sur la Mer
 1991 – Keys of the Kingdom
 1999 – Strange Times
 2003 – December

Koncertné albumy 
 1977 – Caught Live + 5
 1993 – A Night at Red Rocks with the Colorado Symphony Orchestra
 2000 – Hall of Fame
 2005 – Lovely to See You: Live
 2007 – Live at the BBC: 1967-1970
 2008 – Live at the Isle of Wight 1970

Kompilácie 
 1974 – This Is The Moody Blues
 1978 – The Great Moody Blues
 1979 – Out of This World
 1984 – Voices In The Sky (The Best of The Moody Blues)
 1985 – Early Blues 
 1987 – Prelude
 1989 – Greatest Hits
 1994 – Time Traveller
 1997 – The Best of the Moody Blues
 1998 – Anthology
 1999 – Classic Moody Blues: The Universal Masters Collection
 2000 – The Best of The Moody Blues: 20th Century Masters The Millennium Collection
 2000 – The Singles (The Moody Blues)
 2003 – Say It With Love
 2003 – Ballads
 2005 – Gold
 2006 – An Introduction to The Moody Blues
 2007 – Collected
 2008 – Playlist Plus

Referencie 

Britské hudobné skupiny