Rámsarský dohovor

Rámsarský dohovor (iné názvy: Rámsarská konvencia, Rámsarská dohoda, Dohovor o mokradiach, často nesprávne Ramsarský/Ramsarská... ; oficiálne Dohovor o mokradiach majúcich medzinárodný význam najmä ako biotopy vtáctva z ) je medzinárodná zmluva na ochranu a trvalú udržateľnosť mokradí. Dohovor bol prijatý 2. februára 1971 v iránskom meste Rámsar, ležiacom na brehu Kaspického mora.

Územie spĺňajúce kritériá stanovené v texte dohovoru sa nazýva Rámsarská lokalita a 2. február sa od roku 1997 na počesť prijatia konvencie vyhlasuje za Svetový deň mokradí.

Dejiny 
Rastúce obavy z rýchlosti, s akou boli „kultivované“ alebo inak zničené rozsiahle plochy močarín a mokradí v Európe, ktorých výsledkom bol pokles počtu vodného vtáctva vyvolali v roku 1962 konferenciu v rámci Projektu MAR (programu založeného v r. 1960), ktorú organizovali Medzinárodný úrad pre výskum vodného vtáctva (IWRB, teraz súčasť Wetlands International), IUCN a Medzinárodná rada pre ochranu vtákov (ICBP, teraz BirdLife International). Na nej zaznela prvá výzva na medzinárodnú konvenciu o mokradiach. Pôvodne sa konvencia špecificky zameriavala na ochranu vodného vtáctva tvorbou siete refúgií. V priebehu nasledujúcich ôsmich rokov sa text konvencie rozpracoval na viacerých medzinárodných a odborných rokovaniach, ktoré sa konali najmä pod záštitou IWRB. Pri rozpracovaní textu postupne prevažovala ochrana biotopov nad ochranou druhov. Napokon v meste Rámsar na pobreží Kaspického mora v Iráne text konvencie odsúhlasili a prijali 2. februára 1971. Tento deň, 2. február, je od roku 1996 Svetovým dňom mokradí.

Konvencia nadobudla platnosť v decembri 1975, keď siedma krajina doručila dokumenty o pristúpení (alebo ratifikácii) do organizácie UNESCO (depozitár konvencie). Konvencia má v súčasnosti zmluvné strany vo všetkých oblastiach sveta. Od svojho prijatia bola konvencia upravovaná v dvoch prípadoch: protokolom (nový dohovor, ktorý upravuje pôvodný) v decembri 1982 a radom doplnkov v roku 1987, známych ako Dodatky z Reginy.

Parížsky protokol 
Parížsky protokol upravujúci Rámsarský dohovor schválila Mimoriadna konferencia zmluvných strán, ktorá sa konala na ústredí UNESCO v Paríži v decembri 1982. Protokol potvrdzuje, že všetky jazykové verzie konvencie (anglická, nemecká, francúzska, ruská, španielska a arabská) sú rovnocenné a ustanovuje proces pre úpravy konvencie, prevažne jej nedostatkov. Účinnosť nadobudol v roku 1986.

Dodatky z Reginy 
Na mimoriadnej konferencii zmluvných strán, ktorá sa konala v Regine v Kanade v roku 1987, bol prijatý rad dodatkov. Tieto neovplyvňujú základné princípy konvencie, ale súvislosti jej fungovania: ustanovenie Stáleho výboru, právomoci konferencie, stály sekretariát (Byro) a rozpočet. Tieto dodatky nadobudli účinnosť 1. mája 1994.

Slovensko 
Slovensko sa stalo zmluvnou stranou Rámsarského dohovoru ako súčasť bývalého Česko-Slovenska 2. júla 1990 (slovenský text dohovoru bol publikovaný v Zbierke zákonov ako Dohovor č. 396/1990 Zb., v čiastke 67, prílohe 1) a od svojho osamostatnenia 1. januára 1993 plní úlohy samostatného členského štátu.

Pri svojom pristúpení ku konvencii prihlásilo Česko-Slovensko do rámsarského zoznamu štyri lokality zo Slovenska (Parížske močiare, Senné, Šúr a Číčovské mŕtve rameno). V máji 1993 Slovensko prihlásilo ďalšie tri rozsiahlejšie mokrade (Latorica, Dunajské luhy, Niva Moravy). V roku 1998 pri príležitosti Svetového dňa mokradí to bolo ďalších päť dlhodobejšie pripravovaných lokalít (Poiplie, Alúvium Rudavy, Mokrade Turca, Mokrade Oravskej kotliny, Rieka Orava a jej prítoky). Zároveň sa rozšírila rámsarská lokalita Dunajské luhy na územie novovyhlásenej chránenej krajinnej oblasti, do ktorej bola zahrnutá aj rámsarská lokalita Číčovské mŕtve rameno. Celkový počet rámsarských lokalít na Slovensku tak v septembri 1999 dosiahol 11.

Pripravené sú návrhy na prihlásenie ďalších dvoch mokradí - Domica-Baradla (cezhraničné krasové a podzemné hydrologické systémy Slovenského krasu a Aggteleku) a Alúvium Tisy ako súčasť multilaterálnej medzinárodnej rámsarskej lokality na hornom toku rieky Tisa (Rumunsko, Ukrajina, Slovensko, Maďarsko).

Zoznam lokalít na Slovensku 
 Senianske rybníky
 Parížske močiare
 Šúr
 Dunajské luhy spolu Číčovským mŕtvym ramenom v rámci chránenej krajinnej oblasti
 Latorica
 Niva Moravy
 Alúvium Rudavy
 Mokrade Turca
 Poiplie
 Mokrade Oravskej kotliny
 Rieka Orava a jej prítoky
 Domica
 Tisa
 Jaskyne Demänovskej doliny
Zdroj:

Dohovor v Česku 

Po vzniku samostatného Česka bol ustanovený v roku 1993 Český ramsarský výbor. Zákon o pristúpení k celosvetovému Rámsarskému dohovoru prijalo Česko-Slovensko 2. februára 1990. Na území Česka je vyhlásených 14 významných mokradí, prvé sú ešte z obdobia Česko-Slovenska.

V roku 1990
 RS1: Šumavské rašeliniská - 6371 ha
 RS2: Třeboňské rybníky - 10 165 ha
 RS3: Novozámecký a Břehyňský rybník - 923 ha
 RS4: Lednické rybníky - 650 ha

V roku 1993
 RS5: Litovelské Pomoraví - 5122 ha
 RS6: Poodrie - 5450 ha
 RS7: Krkonošské rašeliniská - 230 ha
 RS8: Třeboňské rašeliniská - 1100 ha
 RS9: Mokrade dolného Podyjí - 11525 ha

V roku 1997
 RS10: Mokrade Liběchovky a Pšovky - 350 ha

V roku 2004
 RS11: Podzemná Punkva – 1571 ha

V roku 2006
 RS12: Krušnohorské rašeliniská – 11224 ha

V roku 2012
 RS13: Horná Jizera - 2303 ha
 RS14: Pramenné vývery a rašeliniská Slavkovského lesa 3223 ha
 
V odbornej českej tlači je vyhláška, pojem Rámsarského dohovoru označovaný skratkou RAMSAR.
(Odstavec prevzatý z českej Wikipédie)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka (anglicky)
 Portál venovaný mokradiam – Štátna ochrana prírody SR
 Zoznam medzinárodne významných mokradí
 Mokrade: Príručka pre inventarizáciu, ochranu a starostlivosť o mokrade. I. časť. Prievidza, 1999

Medzinárodné zmluvy o životnom prostredí
Ochrana prírody
Prírodné rezervácie