Sinotibetské jazyky

Sinotibetské jazyky alebo sino-tibetské jazyky alebo mierne zast. čínsko-tibetské jazyky (v minulosti označované ako indočínske jazyky, neskôr ako tibetočínske jazyky) je jazyková rodina zahŕňajúca asi 340 jazykov a 1,3 miliardy hovoriacich v Číne, Taiwane, Mjanmarsku, Singapure, priľahlých Himalájach a Bangladéši.

Rozsah a začlenenie 
Väčšinou sa sinotibetské jazyky považujú za samostatnú rodinu. Hlavné (spravidla zavrhnuté) hypotézy o príbuznosti rodiny s inými rodinami/jazykmi:
 V širšom zmysle sa do sinotibetských jazykov začleňujú aj thajské jazyky (thajské jazyky v užšom zmysle), miaosko-jaoské jazyky či ketčina.V minulosti sa do sinotibetských jazykov zaraďovala aj vietnamčina (dnes v austroázisjkých jazykoch).
 Hľadala sa príbuznosť s rodinami austroázijské jazyky a austronézske jazyky, či s niektorými indiánskymi rodinami Severnej Ameriky, zaraďuje sa aj do navrhovanej skupiny dene-kaukazské jazyky (= severokaukazské + na-dené + sinotibetské)

Delenia 
Delí sa obyčajne na dve vetvy:
 čínština (1 jazyk) resp. čínske jazyky (okolo 8 jazykov)
 tibetsko-barmské jazyky (335 jazykov)

Niektorí jazykovedci klasifikujú čínštinu a jednotlivé vetvy tibetsko-barmských jazykov ako rovnocenné. Napr. G. van Driem (1997) takto:
 brahmaputranské jazyky
 dhimal
 bodo-koch* (vrátane tripurčiny, garoštiny)
 konyak* (vrátane nocte*)
 kačjinčina (vrátane ďjinpchoštiny)
 južné tibetsko-barmské jazyky
 lolosko-barmské
 karenské jazyky
 sino-bodské jazyky:
 čínština
 bodsko-himalájske jazyky (vrátane tibetčiny)
 kirantské jazyky
 tamangské jazyky
 (viacero izolovaných jazykov)
 početné ďalšie malé jazykové rodiny a izolované jazyky (vrátane jazykov névárčina, čchiangčina, nungčina, magarčina)

Aj Kausen (2005) má čínštinu na rovnakej úrovni s ostatnými skupinami:
 čínština
 bodské jazyky
 tibetské jazyky
 tamang-ghalské jazyky
 tshangla*
 takpa*
 západohimalájske jazyky
 névársko-kirantsko-magarsko- *chepangské jazyky (névári-kiranti-magar-*chepang)
 névársko-*thangmiské (névár – *thangmi)
 kirantské jazyky 
 magarsko-chepangské jazyky (magar-*chepang)
 -:
 lepča
 lhokpu*
 raji-raute*
 dura* †
 gongduk*
 brahmaputranské jazyky
 khowasko-sulungské* jazyky (khowa-sulung*, kho-bwa*)
 hrusoské* jazyky
 tanské* jazyky (tani, abor-miri-dafla, adi-niši)
 idusko-digaruské* jazyky (idu-digaru*)
 mijuské* jazyky (miju)
 dhimal*-toto*
 bodosko-konyaksko*-ťingpchoské jazyky:
 bodosko-*kochské jazyky (barské jazyky)
 konyaksko*-nágske jazyky
 ťingpchosko-sakské jazyky (kačjinsko-luské)
 nágske jazyky:
 aoské jazyky*
 angami-pochuri*
 zemeské jazyky*
 manípurčina
 tangkhulské jazyky*
 mikirčina (karbčina)
 mizosko*-kukisko-čjinské jazyky (mizo-kuki-čjin)
 karenské jazyky:
 sgaw-bwe-*kayah (napr. sgaw)
 pho
 pa-o
 zayein*
 lolo-barmské jazyky:
 loloské jazyky (napr. ioština, la-chu, li-su)
 barmské jazyky (napr. barmčina)
 mru
 pyu* †
 nungsko - čchiangsko - ťia-žungské jazyky (nung – čchiang - ťia-žung):
 nungské jazyky
 čchiangské jazyky
 ťia-žungské jazyky
 na-sisko – tchu-ťiasko – pajské jazyky (na-si – tchu-ťia – paj):
 na-si
 tchu-ťia
 pajčina

Aj Shafer (1966 - 1974) mal podobný prístup:
 čínština
 dajské jazyky (dnes v thajsko-kadajských jazykoch)
 bodské jazyky
 barmské jazyky
 barské jazyky (dnes bodosko-kochské resp. bodosko-garoské)
 karenské jazyky

Benedict (1972) zas postupoval takto (zužoval rozsah tibetsko-barmskej skupiny), jeho delenie bolo dlho veľmi vplyvné:
 čínština
 tibetsko-karenské jazyky
 karenské jazyky
 tibetsko-barmské jazyky

G. Thurgood (2003) zas ponecháva na začiatku uvedené základné delenie na dve skupiny, vyčlenil však z tibetsko-barmských jazykov niekoľko jazykov, pri ktorých nie je isté, či nepatria medzi čínske jazyky. 

(*)Slovenský pravopis a názov sa nepodarilo zistiť