Etna

Etna je aktívna sopka nachádzajúca sa na východnom pobreží Sicílie. S výškou 3 357 metrov (2021) je to najvyššia sopka v Európe. Názov pochádza z rímskeho slova Aetna, prevzatého z gréčtiny - aitho (horieť), alebo od Feničanov - attano. Arabi ju nazývajú Gibel Utlamat (hora ohňa), skomolenina tohto názvu (Mongibeddu) je tiež lokálne používaná. Sopka bola v antike objektom mnohých mytologických povier: boh vetra Eol v jaskyniach na Etne zajal vetry, Vulkán, boh kováčov tam mal svoju dielňu (taktiež ju mal aj na sopke Vulcano).

Sopka je izolovaný kopec, ležiaci približne  od mesta Catania. Na jej úpätí sa nachádzajú vinice, olivové, figové a citrusové sady, vyššie polohy sú pokryté píniovými hájmi a vrchol je odlesnený, pokrytý lávovými prúdmi a vulkanickým popolom. Väčšiu časť roka sa na vrchole drží snehová pokrývka.

Geológia 
Sopka je trochu ťažšie klasifikovateľná, nesie znaky aj štítových sopiek, aj stratovulkánu. Príčina vulkanickej činnosti Etny ostáva stále nejasná, nakoľko vulkanizmus Etny priamo nesúvisí so žiadnou subdukčnou zónou (tá je však príčinou vulkanizmu neďalekých Liparských ostrovov), ani riftovou zónou, ani s vulkanizmom horúcich škvŕn. Mechanizmov objasňujúcich pôvod vulkanizmu je niekoľko:
 Asymetrický riftový systém medzi Maltsko-sicískym blokom a panvou Iónskeho mora
 Spätný posun litosférickej dosky v subdukčnej zóne pod Tyrrhenským morom, prípadne výstup magmy cez tzv. „doskové okno“
 Priesečník veľkých zlomových systémov (Maltský zlomový systém a zlomová zóna Messina-Giardini)
 Napätie spôsobené rozťahovaním Sicílsko-Kalábrijskej riftovej zóny

Počiatky sopečnej činnosti sa datujú na dobu pred pol miliónom rokov, emisiami tholeitických magiem v morskom a neskôr pobrežnom prostredí severne od dnešnej Catanie. Pred 300 000 rokmi pokračoval vývoj etapou tholeitických erupcií v juhozápadnom sektore Etny. Neskôr (približne pred 170 000 rokmi) pokračovali erupcie mafických magiem z centier Calanna a Trifoqulietto a vytvorila sa tzv. stará Etna. Pred 35 015 - 000 rokmi boli erupcie obzvlášť explozívne, popol z nich sa našiel až v Ríme -  severne.

Pred 3 500 rokmi nastal kolaps východného krátera, podobný erupcii sopky Saint Helens v roku 1980, čo je zaznamenané Diodorom Sicílskym (je to prvý historický záznam o erupcii Etny).

Erupcie 
Erupcie Etny sú väčšinou pokojné, efuzívne, ale občas sa vyskytnú aj explozívne erupcie (a vďaka hustému osídleniu v okolí, aj s katastrofickými následkami). Posledná katastrofická erupcia sa udiala v marci roku 1669. Predchádzali jej silné zemetrasenia s epicentrami na južných svahoch sopky. 11. marca sa otvorila veľká trhlina, lávové prúdy zničili mestečko Nicolosi, neskôr ešte ďalšie dve mestá a viacero dedín. V apríli prenikli až k Catanii, túto však ochránili hradby, ktoré odklonili lávu do prístavu. No 30. apríla však prúdy prenikli aj cez hradby a zničili celú západnú časť mesta. Celkový objem vyvrhnutej lávy bol približne .

Ďalšia erupcia s pomerne veľkým lávovým prúdom sa odohrala v roku 1928, zničila mesto Mascali. V roku 1992 boli prevedené úspešné záchranné práce na odklonení lávy, smerujúcej na mestečko Zafferana. V rokoch 2002 – 2003 sopka vyprodukovala veľké mračná popola a prachu, ktoré boli viditeľné až z Líbye na druhej strane Stredozemného mora a aj z vesmíru.

Galéria

Referencie

Poznámky

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu  - Etna na Global Volcanism Program 
 Hillary Mayell: National Geographic News Etna Volcano Becoming Dangerous, Experts Warn 
 Live webcam na volcanodiscovery.com

Geografia Sicílie
Sopky Talianska
Vrchy v Taliansku
Stratovulkány
Aktívne sopky
Trojtisícovky v Taliansku