Trojkráľové ostrovy

Trojkráľové ostrovy (, maor. Manawa-tawhi či Ngā Motu Karaka), je skupina 13 ostrovov ležiacich zhruba 55 kilometrov severozápadne od mysu Reinga, najseverozápadnejšieho miesta Nového Zélandu.

Ostrovy majú rozlohu  a ležia na podmorskej plošine – Three Kings Bank. Od Severného ostrova sú oddelené 8 kilometrov širokou a 200 až 300 metrov hlbokou podmorskou priehlbňou. Navzdory svojej blízkosti k novozélandskej pevnine sú ostrovy zaradené k Novozélandským odľahlým ostrovom. Ostrovy sú súčasťou Nového Zélandu, ale nie sú časťou žiadneho novozélandského správneho regiónu, namiesto toho spadajú pod Area Outside Territorial Authority, ako všetky ostatné odľahlé ostrovy (s výnimkou Solander Islands).

Ostrovy pomenoval 6. januára 1643 holandský moreplavec Abel Tasman, ktorý sa o tri týždne skôr stal prvým Európanom, ktorý kedy uvidel Nový Zéland.

Tasman zakotvil pri ostrovoch, keď hľadal vodu. Bol sviatok zjavenia Pána, deň, kedy biblickí Traja králi navštívili Ježiša v Betleheme, podľa nich pomenoval Tasman ostrovy. Tasman rovnako pomenoval severný výbežok Severného ostrova mysom Maria van Diemen, po žene Anthony van Diemena, generálneho guvernéra Holandskej Východnej Indie (dnes Indonézia). Len tieto dva geografické názvy dané Tasmanom sa dochovali dodnes. Tasman objavil ostrovy obývané Maormi, ale od roku 1840 boli už neobývané. Populácia Maorov pravdepodobne nikdy nepresiahla 100 obyvateľov.

V roku 1945 G. T. S. Baylis objavil na Trojkráľových ostrovoch endemický druh stromu Pennantia baylisiana, ktorý bol považovaný za jeden z najvzácnejších a najohrozenejších stromov sveta. Až neobyčajná starostlivosť venovaná rozmnoženiu stromu na Novom Zélande znamenala pre tento vzácny druh istotu prežitia, napriek tomu je rozšírenie stromu naďalej starostlivo sledované. Ďalší endemit na Trojkráľových ostrovoch je rastlina Tecomanthe speciosa a Elingamita johnsonii. V roku 1995 boli ostrovy vyhlásené za prírodnú rezerváciu.

Skupina Three Kings sa delí do dvoch podskupín so štyrmi hlavnými nehostinnými ostrovmi a počtom menších skalísk na podmorskej plošine nazývanej King Bank, ktorá vystupuje zo značných hĺbok. V okolitom mori je dobrá viditeľnosť a vody prekypujú životom, čo priťahuje stovky potápačov. Ďalšou podmorskou zaujímavosťou je vrak lodi Elingamite, ktorá tu stroskotala 9. novembra 1902.

Skupina King 
 So  je Great Island, tiež King Island, Maorom známi ako Ohau či Manawatawhi, zďaleka najväčší ostrov súostrovia. Severovýchodný polostrov má okolo , je oddelený 200 metrov širokou a viac než 80 vysokou šijou oddeľujúcou North West Bay od South East Bay. Ostrov dosahuje v svojej západnej časti 295 metrov nad morom, zatiaľ čo polostrov dosahuje 184 metrov blízko západných útesov. Ostrov hrá významnú rolu v tradičnej maorskej mytológii, v ktorej sa duše mŕtvych Maorov vracajú do ich tichomorskej domoviny Hawaiki. Blízko mysu Reinga (reinga je maorsky podsvetie) na pevnine Severného ostrova je sukovitý strom Pōhutukawa, údajne je viace ako 800 rokov starý. Duše cestujú stromom a jeho korene až na samé morské dno, opëť sa vynárajú až na Ohau, kde dávajú svoje posledné zbohom Novému Zélandu pred odchodom do Hawaiki.
 North East Island leží zhruba  severovýchodne od Great Island, jeho rozloha je  a dosahuje nadmorskej výšky 111 metrov.
 Farmers Rocks leží  východne od Great Island, sú len 5 metrov nad morskou hladinou a majú len niekoľko stoviek metrov štvorcových.

Skupina Southwest 
 South West Island je s  druhý najväčší z Trojkráľových ostrovov, dosahuje nadmorskej výšky 207 metrov a leží  juhozápadne od Great Island.
 Princes Islands tvorí sedem malých ostrovčekov a niekoľko skalísk s celkovou rozlohou , začínajú 600 metrov západne od South West Island a siahajú ďalej ďalších  v smere od východu k západu. Severovýchodný ostrovček je najvyšší a dosahuje výšky 106 metrov nad morom.
 West Island je s  tretí najväčší ostrov súostrovia, leží 500 metrov juhozápadne od najzápadnejšieho ostrovčeka Princes Islands. Dosahuje 177 metrov nad morom.

Externé odkaz 
 Topografické mapy Nového Zélandu  
 Navigačný popis na strane 211

Zdroj 

Ostrovy Nového Zélandu