Suchoj Su-17 (Su-20, Su-22)

Suchoj Su-17 (Su-20, Su-22) (v kóde NATO: „Fitter“) je stíhacie-bombardovacie lietadlo so samonosnou celokovovou konštrukciou s krídlom s meniteľnou geometriou od 30°do 63° vyvinuté v Sovietskom zväze počas studenej vojny zdokonaľovaním typu Suchoj Su-7. Lietadlo bolo vyvinuté počas 60. rokov konštrukčnou kanceláriou OKB Suchoj ako náhrada za stíhací bombardér Su-7.

Vznik a vývoj 

Na začiatku 60. rokov 20. storočia sa začalo uvažovať o  nahradení nadzvukového frontového stíhacieho bombardéra Su-7, ktorý sa svojimi parametrami začínal stávať menej vyhovujúci. Išlo hlavne o vysokú vzletovú a pristávaciu rýchlosť z dôvodu krídla s veľkým šípom nábežnej hrany (63°) a motor s vysokou spotrebou paliva AL-7F. Vysoká spotreba rapídne skracovala dolet stroja a to hlavne pri vyššom užitočnom zaťažení. Inak bolo lietadlo prekvapivo obratné a nevykazovalo žiadne zradné letové vlastnosti. To viedlo k rozhodnutiu vyvinúť krídlo s meniteľnou geometriou.

Meniteľná geometria krídel 

V tej dobe sa západní experti zaoberali obdobným problémom a nádeje sa vkladali do konštrukcie krídla s meniteľnou geometriou. Prvé teoretické štúdie boli výsledkom agilného nemeckého vojnového výskumu a ďalšie poznatky priniesli výskumníci vo Veľkej Británii a USA v 50. a na začiatku 60. rokov. NASA po aerodynamických testoch a rozsiahlych počítačových štúdiách a simuláciách navrhla optimálne umiestnenie otočných čapov v rozmernej centrálnej časti krídla asi v štvrtine rozpätia. Tým sa americký návrh líšil od britských projektov, ktoré uvažovali otočné body v trupe, alebo v koreni krídla. Konštrukcia NASA minimalizovala značný pohyb pôsobiska vztlaku pri prestavovaní krídla a našla svoju realizáciu v sériových lietadlách F-111, F-14, B-1, Tornado a tiež pri lietadlách rady MiG-23/27, Su-24, Tu-160 aj.

Od Su-7 k Su-17 
Rovnako aj OKB P. O. Suchoja sa rozhodlo prijať nápad meniteľnej geometrie krídla a pod vedením N. G. Zynina vylepšiť svoj Su-7. Prvé štúdie naznačili, že pri aplikácii poznatkov NASA na trup Su-7 by umiestnenie otočných čapov a dutého úseku pre zasunutie krídla vyšlo priamo do priestoru podvozkových šácht, čo by bol už podstatný zásah do centrálnej časti krídla, ale aj do konštrukcie trupu. Pretože však požiadavky zneli na čo najmenšie zmeny konštrukcie trupu, bolo rozhodnuté posunúť čapy do polovice rozpätia. Problém s prúdením vzduchu boli vyriešené aerodynamickým plôtikom na prechode pevnej a pohyblivej časti. Rozdiely v ovládateľnosti lietadla pri zmene geometrie boli potlačené znížením rýchlosti prestavovania krídel a zmenou nastavenia stabilizátora v závislosti na ich šípovitosti. Krídlo dostalo rozmerné pristávacie klapky na pevnú aj pohyblivú časť a sloty na vonkajšiu časť. Všetky uvedené zmeny boli vyskúšané na upravenom stroji Su-7BMK. Trup s chvostovými plochami, centrálnou časťou krídla a pohonnou jednotkou ostal bez zmeny, krídlo bolo zrekonštruované. Takto upravené lietadlo nieslo označenie S-22I, resp. Su-7IG (Fitter B) a prvý let uskutočnilo 2. augusta 1966. Obavy, že ostane s výkonmi a vlastnosťami na úrovni pôvodného Su-7 kvôli zvýšenej hmotnosti krídla (cca o  viac) a zmenšenej zásobe paliva sa nepotvrdili. Naopak, podstatne sa zlepšili parametre štartu a pristátia, zvýšila sa obratnosť, dolet a nosnosť. Prestavovanie krídel nemalo podstatný vplyv na zmenu letových vlastností a posun aerodynamického ťažiska bol iba 2%. Pre nové lietadlo bolo vybrané označenie Su-17, pre export najskôr Su-20 a od polovice sedemdesiatych rokov Su-22.

Výzbroj 

Zabudovanú výzbroj tvoria dva kanóny NR-30 kalibru , každý so zásobou 80 nábojov. Pod krídlové závesníky je možné zavesiť kanónové puzdra SPPU 22-01 s kanónom GŠ-23 kalibru  s 260 nábojmi určené pre streľbu vpred s premenlivou výchylkou kanónu smerom nadol a pod trup pre streľbu dozadu iba s presne nastaveným uhlom.

Su-17 môže niesť širokú paletu neriadených rakiet kalibru  S-5M, S-5K, S-5KO, S-5KPB, S-5OI a S-5PI, kalibru  S-8A a S-8M, alebo rakety kalibru  S-24. Ďalej nadkalibrovú S-25O, S-25OF a S-25OMT vypúšťanú z jednorazového prepravného a vypúšťacieho kontajnera PU-O-25. Z päťhlavňového vypúšťacieho zariadenia B-13, alebo štvorhlavňového RM-122 čš. výroby sa dajú vypúšťať rakety S-13 kalibru , používané v pozemných kompletoch GRAD.

Lietadlo môže niesť rôzne typy protizemných riadených striel, napr. protirádiolokačné  Ch-25MP (AS-12 Kegler), rádiom navádzané Ch-25MR (AS-10 Karen), laserom navádzané Ch-25ML (AS-10 Karon) na adaptéroch APU-68 a strely s televíznym navádzaním Ch-29T (AS-14 Kedge), alebo laserom navádzané Ch-29L (AS-14 Kedge) na závesníkoch APU-58. Tiež môže niesť protirádiolokačnú strelu Ch-58E (AS-11 Kilter).

Lietadlo môže niesť klasické bomby do kalibru , brzdené bomby PB-250, zápalné kontajnery ZB-500, alebo kontajnery KMGU-2 KMG-U so submuníciou. Letecké bomby kalibru  a  sa dajú zavesiť na šesťnásobné závesníky. Pre kontrolu a vyhodnotenia výsledkov útoku sa používa fotoguľomet SŠ-45 v kabíne so zameriavačom.

Pre pasívnu ochranu slúžia aktívne klamné ciele SPPI56 kalibru  (12 výmetníc KDS) a pasívne ciele PPI26 (štyri bloky ASO-2V na hornej strane trupu, každý s dvoma kazetami po 32 kusov PPI26). Aktívnu ochranu zaisťujú protilietadlové riadené strely R-60 (AA-8 Aphid). Na cvičné účely sa používajú cvičné registre UZR-60.

Pre plnenie prieskumných úloh môže byť na špeciálny centrálny pylón podvesený kontajner KKR obsahujúci tri kamery snímajúce terén v rôznych smeroch a uhloch a výmetnice svetlíc pre nočné snímkovanie v prednej časti a aparatúru elektronického prieskumu RTR v zadnej časti. Pod ľavý vnútorný závesník môže byť zavesený kontajner SPS pre rádioelektronický boj.

Pohonná jednotka 

Tvorí ju jednoprúdový jednohriadeľový motor AL-21F-3S a agregáty zaisťujúce ich funkciu. Vlastný motor pozostáva z axiálneho štrnásťstupňového turbokompresoru, prstencovej spaľovacej komory, dvojstupňovej turbíny, komory prídavného spaľovania a výstupnej trysky s premenlivým prierezom. Pomocné systémy sú olejový systém, systém dodávky a regulácie množstva paliva do spaľovacej komory a komory prídavného spaľovania ADT-55B, hydraulický systém natočenia desiatich stupňov statorových lopatiek kompresoru, ovládanie segmentov výstupnej trysky RSF-53B a systém automatického spustenia, systém odberu vzduchu pre tlakovanie palivových nádrží a pre klimatizačnú sústavu a systém kontroly a signalizácie.

Predná časť ľavého bočného pultu je vyhradená pre ovládanie motora. Hlavným riadiacim prvkom je páka ovládania motora POM. Dorazy a západky ju blokujú v polohách STOP, VOĽNOBEH, MAX. ŤAH, MIN. FORSÁŽ A MAX. FORSÁŽ. ďalej je na rukoväti tlačidlo RADIO ZAP., ovládač brzdných štítov a dve tlačidla pre navigačné a zbraňové systémy. Pohyb POM je prenášaný mechanicky na regulátory dodávky paliva a polohy výstupnej trysky, čím sa nastavujú otáčky a ťah.

Motorový priestor sa chladí vzduchom, odoberaným za letu zo vstupného kanála tesne pred kompresorom a na zemi tiež nasávacími ventilmi v krytoch motora. Dva prídavné vstupy privádzajúce chladiaci vzduch ku komore prídavného spaľovania a dva ďalšie ku generátorom. Drenážna sústava odvádza nespálené alebo uniknuté palivo do zberného potrubia.

Su-22 v česko-slovenskom letectve 

Do Česko-Slovenska sa prvé Su-22M-4 a Su-22UM-3 dostali v marci 1984. Stroje dostal 47. prieskumný letecký pluk, vtedy so sídlom v Pardubiciach. Lietadlá sformovali jednu letku, výzbroj ďalších dvoch tvorili lietadlá MiG-21R, L-29R Delfín a roj Il-14. V ďalších rokoch prichádzali postupne objednané stroje pre stíhacie bombardovacie pluky. Všetky Su-22 prišli v rozobranom stave, montovali sa na letisku v Hradci Králové a Náměšti nad Oslavou a zalietavala ich skupina sovietskych pilotov, ktorí taktiež vyškolili prvých česko-slovenských inštruktorov. V rokoch 1987 až 1989 sa na tieto lietadlá kompletne prezbrojil 20. stíhací bombardovací letecký pluk v Náměšti nad Oslavou, známy pod názvom Biskajský. Približne v tej istej dobe sa dostalo niekoľko strojov aj k 6. stíhaciemu bombardovaciemu leteckému pluku v Přerove.

Jednomiestne Su-22 boli dodané v dvoch vyhotoveniach. Prvé série ešte neboli vybavené TV navádzajúcou sústavou (na prístrojovej doske chýbala obrazovka systému) neskoršie série už TV navádzací systém obsahovali. V česko-slovenskom letectve pôsobilo celkovo 57 lietadiel Su-22 vrátane dvojmiestnych verzií.

Verzie 
 Su-7IG (S-22)
 Prototyp
 Su-17 (Fitter-B)
 Predsériová verzia
 Su-17 (Fitter-C)
 Boli to prvé sériové lietadlá vyrábané na základe prototypu S-32. Ten sa od Su-7IG líšil v niektorých častiach trupu, krídlo ostalo prakticky zhodné. Prestavovanie krídla riadil priamo pilot a bolo možno v troch polohách (dve krajné 30° a 63° a medzipoloha 45°). V polovici centrálnej časti krídla bol ešte jeden menší aerodynamický plôtik. Za základ poslúžil trup dvojmiestnej verzie Su-7UMK s mierne zväčšeným prierezom. Kabína dostala nový, dozadu hore odklopný kryt. Z trupu zmizli dva bočné káblové kryty a odvetrávacie otvory charakteristické pre všetky verzie Su-7.Vo výzbroji zostali dva kanóny NR-30 kalibru  v koreni krídel. Pod centrálnou krídlovou časťou boli štyri závesníky a ďalšie štyri boli umiestnené po pároch pod strednou časťou trupu. Stroj niesol širokú škálu protizemnej výzbroje a pre svoju ochranu aj protilietadlové rakety R-3S.
 Su-17M (Fitter-C)

 Išlo o pôvodnú Su-17 s úpravami podľa poznatkov z prevádzky. Najdôležitejšou bol motor AL-21F, ktorý mal o petinu vyšší ťah a menšiu mernú spotrebu ako pôvodný AL-7F. Výkony lietadla vzrástli, napr. nosnosť sa zvýšila dvakrát, dĺžka štartu a pristátia sa skrátila o cca 40%. Ručné ovládanie prestavenia krídel sa zmenilo na poloautomatické, kedy pilot volil hodnotu uhlu. Neskoršie verzie dostali snímač uhlu nábehu v ľavej prednej časti trupu.
 Su-17MK/Su-20 (Fitter-C)
 Bola to exportná verzia vyššie popísanej, ktorá sa dostala do výzbroje Poľska a Egypta.
 Su-17R/Su-20R (Fitter-C)
 Prieskumná verzia s jedným centrálnym trupovým závesníkom pre prieskumné kontajnery. Prístrojové vybavenie a ovládacie prvky v kabíne boli čiastočne zmenené.
 Su-17M-2D (Fitter-D)
 Niesol značne vylepšené prístrojové vybavenie. Radarový diaľkomer bol nahradený laserovým umiestneným v stredovom kuželi a tiež pribudol dopplerovský merač rýchlosti a znosu DISS, umiestnený v rozmernom kryte v prednej časti trupu. Predok bol predĺžený o . Anténa identifikačného zariadenia sa presťahovala za prednú podvozkovú šachtu.
 Su-17UM-2D/Su-22UM-2D (Fitter-E)
 Prvá dvojmiestna verzia vyrábaná na základe verzie M-2D pre sovietske letectvo s motorom AL-21F a pre export s motorom R-29BS. Prednou časťou trupu bola podobná verzii M-3. Inštruktorov pilotný priestor je umiestnený za pôvodným. Kryt predného kokpitu nemá stredné spätné zrkadlo, zadný má naopak zrkadlový periskop umožňujúci sledovať priestor pred trupom. Zvislá chvostová plocha je staršieho nižšieho typu. Ľavý kanón bol vypustený, ale stroj mal plnú schopnosť bojového použitia ako jednomiestne verzie.
 Su-22M-2K (Fitter-F)
 Išlo o exportnú verziu Su-17M-2D. Prístrojové vybavenie bolo redukované s ohľadom na zákazníka (napr. bol odstránený laserový diaľkomer). Najväčšou zmenou však bola nová pohonná jednotka. Tou sa stala jednotka konštrukčnej kancelárie Tumanského s označením R-29B, poháňajúc niektoré verzie lietadla MiG-23. Hlavnou výhodou bola unifikácia pohonných jednotiek u menších letectiev "tretieho sveta", vybavovaných sovietskou technikou. Ich stíhacie letectvo bolo zväčša tvorené lietadlami MiG-23 a podobný motor výrazne zlacňoval údržbu a prevádzku. Motory R-29B boli výrazne objemnejšie oproti motorom AL-21F, teda zadná časť trupu bola zväčšená. Zmeny sa týkali aj chvostových plôch a vstupov chladiaceho vzduchu v zadnej časti trupu. Lietadlá tejto verzie boli exportované do Líbye a Peru.
 Su-17UM-3/Su-22UM-3K (Fitter-G)

 Vychádza z jednomiestnej verzie M-3, t. j. má zvýšenú zvislú chvostovú plochu a pomocnú plochu pod trupom, ale nemá palubný počítač. Inštruktor má možnosť simulovať niektoré závady a neštandardné situácie pomocou špeciálneho panelu na základnej doske. Na rozdiel od jednomiestnej verzie M-3 nemá stredný krídlový pylón.
 Su-17M-3/Su-22M-3 (Fitter-H)

 Táto verzia vznikla radikálnou prestavbou verzie Su-17M-2. Hlavnou ideou bolo začlenenie všetkých systémov priamo do draku, zvýšenie zásob pohonných hmôt a tiež zlepšenie výhľadu z kabíny. Preto bola novo vyvinutá predná časť trupu. Osa trupu bola sklonná o 3° a vnútorná konštrukcia prispôsobená pre umiestnenie všetkých modulov systému. DISS bol inštalovaný do spodnej časti trupu pred podvozkovú šachtu. Kabína prechádzala do mohutného aerodynamického chrbta obsahujúceho hlavne moduly avioniky a nádrž paliva s centrálnym plniacim otvorom. Zväčšila sa plocha smerovky predĺžením jej hornej časti. Pre zlepšenie stability prispela aj pevná smerovka pod zadnou časťou trupu. Sedadlo bolo typu K-36M. Počet závesníkov ostal nezmenený. Lietadlá neskoršej série dostali ešte jeden menší pylón, umiestnený na centrálnej časti krídla medzi dvoma stávajúcimi a určený iba pre nosenie protilietadlových rakiet, buď R-60 na adaptéry APU-60, alebo pre staršie rakety R-3S na adaptéry APU-13. Tým sa uvoľnili závesníky pre vyššie hmotnosti na nosenie ofenzívnej výzbroje, alebo prídavných nádrží a súčasne bola zaistená obrana lietadla. Pre pasívnu ochranu boli v zadnej časti trupu umiestnené výmetnice klamných cieľov ASO. Bola zachovaná možnosť zástavby oboch typov motorov. Verzie s motorom R-29B niesli označenie NATO Fitter-J. Okrem krajiny vzniku sa tieto verzie objavili v Maďarsku, Líbyi, Angole, Peru, Ľudovej demokratickej republike Jemen a Jemenskej arabskej republike.
 Su-17M-4/Su-22M-4 (Fitter-K)

 Jedinou vonkajšou zmenou oproti verzii M-3 je tepelný výmenník v prechodovej časti hrebeňa s charakteristickým vstupom a dvoma bočnými výstupmi. Podobné umiestnenie vstupu vzduchu použila konštrukčná kancelária tiež u svojich ďalších lietadiel Su-24 a Su-25. Množstvo výmetníc ASO sa zvýšilo z dvoch na štyri. Stroj je upravený pre nižšie rýchlosti a teda nemá nastaviteľný vstupný kužeľ. Verzia ako prvá dostala palubný počítač, ktorý je srdcom navigačného a zbraňového systému a znižuje pilotove zaťaženie počas letu. Pod zadnú časť trupu je možné zavesiť puzdro BA-58 obsahujúce aparatúru registrujúcu činnosť nepriateľských rádiolokátorov a prinášajúce dáta do navádzacích sústav protirádiolokačných striel. Stroj má obvyklú sadu rádionavigačných a rádiových prístrojov doplnenú o dopplerovský systém DISS-7. Núdzové opustenie lietdla zabezpečuje sedadlo K-36DM. Zlepšené vlastnosti takto upravenej verzie M-4 boli vykúpené väčšou zložitosťou a tým zvýšeným nárokom na údržbu a predletovú prípravu. Od verzie M-4 nie je známa žiadna dvojmiestna verzia. Letectvo s jednomiestnymi verziami Su-22M-4 používali na výcvik dvojmiestne Su-22UM-3, pričom dochádzalo k neobvyklej situácii, kedy dvojmiestne stroje dosahovali vyššiu rýchlosť ako jednomiestne (tomto prípade je rozdiel M 2,1 ku M 1,7) vďaka regulovanému vstupnému ústrojenstvu.
 Su-20 – exportná verzia Su-17M1
 Su-22 – exportná verzia Su-17M2

Používatelia

Súčasní používatelia 

  Angola
 Angolské národné vzdušné sily v súčasnosti používajú osem Su-22.
  Poľsko
 Vzdušné sily Poľskej republiky používajú stále 12 strojov Su-22M-4 a 6 Su-22UM-3K z pôvodného počtu 110 dodaných kusov.
  Sýria
 Sýrske arabské vzdušné sily používali 50 lietadiel Su-22 pred občianskou vojnou.
  Vietnam
 Vzdušné sily Vietnamskej ľudovej armády používajú 38 strojov Su-22M4.
  Jemen
 Jemenské vzdušné sily používajú približne 50 kusov Su-22.

Bývalí používatelia 
  Afganská demokratická republika
 Afganským vzdušným silám bolo od roku 1982 dodaných viac než 70 kusov Su-22 vrátane Su-22M-4 dodávaných od roku 1984.
  Azerbajdžan
 Azerbajdžanské vzdušné sily
  Bielorusko
 Bieloruské vzdušné sily zdedili po rozpade Sovietskeho zväzu stroje Su-17, v súčasnosti sú všetky mimo službu.
  Bulharsko
 Bulharské vzdušné sily používali 18 strojov Su-22M-4 a 5 Su-22UM. Dnes sú všetky vyradené.
  Česko-Slovensko
 Česko-slovenské vzdušné sily používali celkovo 57 lietadiel Su-22 (49 Su-22M-4 a 8 Su-22UM-3K). Všetky stroje boli v roku 1993 rozdelené medzi Česko a Slovensko.
  Česko
 Vzdušné sily Armády Českej republiky zdedili po rozdelení Česko-Slovenska 31 lietadiel Su-22M-4 a 5 Su-22UM-3K. Všetky boli vyradené v roku 2002.
  Nemecká demokratická republika
 Vzdušné sily Národnej ľudovej armády používali stroje Su-22 až do zjednotenia Nemecka, keď boli odovzdané k Luftwaffe. 
 Volksmarine používalo 8 strojov Su-22M-4K a dva Su-22UM-3K.
  Egypt
 Egyptské vzdušné sily používali celkovo 48 lietadiel Su-20/22. Všetky lietadlá boli vyradené a vo svojej úlohe nahradené strojmi F-4 Phantom II a F-16 Fighting Falcon.
  Nemecko
 Luftwaffe zdedila istý počet lietadiel Su-22 z NDR, ktoré síce v Luftwaffe neslúžili, ale niektoré z nich boli natreté do farieb Luftwaffe s cieľom testovať a hodnotiť. Všetky tieto stroje boli vyradené z prevádzky.
 Deutsche Marine zdedilo východonemecké stroje z Volksmarine. 
  Maďarsko
 V Maďarských vzdušných silách slúžilo 12 lietadiel Su-22M-3 a tri Su-22UM-3 od roku 1983. Dve dvojsedadlové verzie a jedna jednosedadlová boli zničené pri havárii. Ostatné stroje boli vyradené v roku 1997.
  Irak
 Iracké vzdušné sily stratili počas invázie Spojených štátov do Iraku v roku 2003 všetky používané lietadlá Su-22. 
  Irán
 Vzdušné sily Iránskej islamskej republiky
  Kazachstan
 Kazašské vzdušné sily a protivzdušná obrana získali po rozpade Sovietskeho zväzu niekoľko Su-17, ktoré však nikdy nenasadili do služby.
  Líbyjská arabská džamahírija
 Líbyjské vzdušné sily používali približne 90 lietadiel Su-22 (okolo 40 strojov Su-22M-3 a Su-22UM-3K začiatkom roku 2011, kedy začalo povstanie). Počas občianskej vojny v Líbyi nasadil Kaddáfího režim tieto stroje do boja proti povstalcom.
  Severný Jemen
 Vzdušné sily Severného Jemenu
  Peru
 Peruánske vzdušné sily získali v rokoch 1977 až 1981 celkovo 32 Su-22M-2K, 16 Su-22M-3, 4 Su-22UM-2K a 3 Su-22UM-3. Vyradené v roku 2007, 11 strojov zostalo ako rezerva.
  Rusko
 Vojenské vzdušné sily Ruskej federácie zdedili po rozpade ZSSR lietadlá Su-17, ktoré však stiahli z prevádzky.
 Ruské námorné letectvo
  Slovensko
 Vzdušné sily Slovenskej republiky zdedili po rozdelení Česko-Slovenska v roku 1993 18 lietadiel Su-22M4 a 3 Su-22UM3K. V roku 1999 predali 6 strojov Su-22M-4 a v roku 2001 4 Su-22M-4 a jeden Su-22UM-3K do Angoly. Ostatné stroje boli vyradené a sú umiestnené v múzeách a vo výcvikových centrách.
  Južný Jemen
 Vzdušné sily Južného Jemenu
  Sovietsky zväz
 Vojenské vzdušné sily ZSSR
 Sovietske námorné letectvo
  Turkménsko
 Turkménske vzdušné sily zdedili po rozpade ZSSR lietadlá Su-17, ktoré však nikdy neuviedli do prevádzky.  
  Ukrajina
 Vzdušné sily Ozbrojených síl Ukrajiny zdedili po rozpade ZSSR celkovo 40 strojov Su-17 a väčšina z nich je teraz vyradená z prevádzky, ale malé množstvo lietadiel zostalo odstavených.
  Uzbekistan
 Uzbecké vzdušné sily a protivzdušná obrana zdedili po rozpade ZSSR lietadlá Su-17. Všetky stroje sú vyradené a odstavené.

Špecifikácie (Su-17M-4)

Technické údaje 
 Posádka: 1
 Dĺžka: 
 Rozpätie:
 Roztiahnuté: 
 Stiahnuté: 
 Výška: 
 Plocha krídel:
 Roztiahnuté: 
 Stiahnuté: 
 Hmotnosť prázdneho lietadla: 
 Vzletová hmotnosť: 
 Maximálna vzletová hmotnosť: 
 Pohonná jednotka: 1 × prúdový motor Ľuľka AL-21F-3 s prídavným spaľovaním, s ťahom 76,4 kN (109,8 kN s prídavným spaľovaním)
 Zásoba paliva:

Výkony 
 Maximálna rýchlosť:
 Na úrovni morskej hladiny: /h
 V letovej hladine: /h
 Dolet:
 Bojový: 
 Preletový: 
 Dostup: 
 Počiatočná stúpavosť: /s
 Plošné zaťaženie: /m²
 Pomer ťah/hmotnosť: 0,68
 Životnosť draku: 2 000 letových hodín, 20 rokov

Výzbroj 
 2× kanón Nudeľman-Richter NR-30 kalibru 
 dva závesníky pod krídlami pre riadené strely vzduch-vzduch R-60 (AA-8 'Aphid')
 Aaž  na desiatich závesníkoch (tri na pevnej časti pod každým krídlom, štyri po bokoch trupu), vrátane bômb pre voľný pád, raketometov, kazetových bômb, kanónov SPPU-22-01, ECM, napalmu a jadrových zbraní. Toto lietadlo môže niesť aj riadené strely Ch-23 (AS-7 'Kerry'), Ch-25 (AS-10 'Karen'), Ch-29 (AS-14 'Kedge') a Ch-58 (AS-11 'Kilter'), rovnako aj elektro-optické a laserové navádzanie bômb.

Referencie

Iné projekty

Zdroje 
 Airbase.cz: Letouny: Bitevní: Suchoj Su-22 Fitter
 Military.cz: Ruské letouny Suchoj: Su-22 Fitter
 Valka.cz: F-14 Tomcat versus Su-22 - Dogfight nad zálivem Velká Syrta

Lietadlá Suchoj
Sovietske stíhacie bombardéry
Sovietske útočné lietadlá
Bombardovacie lietadlá 50., 60. a 70. rokov