Hnutie nezúčastnených krajín

Hnutie nezúčastnených krajín (angl. Non-Aligned Movement) je medzinárodná organizácia združujúca 118 krajín, ktoré nie sú členmi mocenských blokov. Zmysel organizácie vyjadruje havanská deklarácia z roku 1979: „zabezpečiť národnú nezávislosť, zvrchovanosť, nedotknuteľnosť územia a bezpečnosť nezúčastnených krajín v ich úsilí proti imperializmu, kolonializmu, neokolonializmu, apartheidu, sionizmu, rasizmu a všetkým formám zahraničnej agresie, okupácie, dominancie, zasahovania alebo nadvlády, ako aj proti veľmociam a politickým blokom“. Členské krajiny reprezentuju takmer dve tretiny členských štátov OSN s približne 55 % svetovej populácie.

Dejiny hnutia 
Počiatky hnutia siahajú do roku 1955, keď sa v Bandungu (Indonézia) konala ázijsko-africká konferencia, kde sa účastnícke krajiny zaviazali byť nestranné v konflikte medzi Západom a Východom (Studená vojna). Avšak až v septembri roku 1961 na konferencii v Belehrade, ktorej sa zúčastnili delegáti 25 štátov, boli položené základy hnutia, najmä z iniciatívy prezidenta Juhoslávie  Josipa Broz Tita. Za najprominentnejších iniciátorov hnutia sa považujú Josip Broz Tito (Juhoslávia), Džaváharlál Néhrú (India), Gamál Abdal Násir (Egypt), Kwame Nkrumah (Ghana) a Sukarno (Indonézia). Odvtedy sa hlava štátu alebo predseda vlády hosťujúceho štátu stal predsedom hnutia až do ďalšej konferencie, kde predsednícke právomoci prevzala ďalšia osoba.

Druhá konferencia sa konala v Káhire v roku 1964 a zúčastnilo sa jej dokopy 46 štátov; mnohé z nich boli africké štáty, ktoré získali nezávislosť. Hnutie bolo cieľom proamerických  kritikov, ktorí poukazovali na členstvo Kuby v hnutí, keďže karibský štát bol v studenej vojne blízkym spojencom Sovietskeho zväzu.

Na konferencii v roku 1979 v Havane, na ktorej sa zúčastnilo vyše 130 krajín, prezentoval Fidel Castro názor, že účastnícke krajiny by sa mali spojiť spolu so Sovietskym zväzom do protiimperialistickej aliancie. Avšak ešte v tom istom roku sa hnutie rozdelilo na dva tábory po sovietskej invázii do Afganistanu. Prvý tábor tvorili hlavne moslimské štáty, ktoré inváziu razantne odsúdili, a druhý tvorili štáty, ktoré s inváziou mlčky súhlasili.

Zatiaľ posledná konferencia z roku 2006 sa konala na Kube, kde členské štáty odsúdili izraelskú inváziu do Libanonu, podporili Irán v jeho jadrovom programe a skritizovali Spojené štáty americké za ich zahraničnú politiku.

Konferencie

Členské štáty 
{| class=wikitable
|-
| bgcolor="#f9f9f9" valign="top" style="border:1px solid #aaaaaa" |
Afganistan
Alžírsko
Angola
Antigua a Barbuda
Bahamy
Bahrajn
Bangladéš
Barbados
Belize
Bielorusko
Benin
Bhután
Bolívia
Botswana
Brunej
Burkina Faso
Burundi
Čad
Dominika
Dominikánska republika
Džibutsko
Ekvádor
Egypt
Eritrea
Etiópia
Filipíny
Gabon
Gambia
Ghana
Grenada
Guatemala
Guinea
Guinea-Bissau
Guyana
Haiti
Honduras
Čile
India
Indonézia
Irak
Irán
| width=1% |
| bgcolor=#f9f9f9 valign=top style="border:1px solid #aaaaaa" cellpadding=5 |
Jamajka
Jemen
Južná Afrika
Jordánsko
Kambodža
Kamerun
Kapverdy
Katar
Keňa
Kolumbia
Komory
Kongo
Kongo (býv. Zair)
Kuba
Kuvajt
Laos
Libanon
Lesotho
Libéria
Líbya
Madagaskar
Malawi
Malajzia
Maldivy
Mali
Mauritánia
Maurícius
Mongolsko
Maroko
Mjanmarsko
Mozambik
Namíbia
Nepál
Nikaragua
Niger
Nigéria
Omán
Pakistan
Palestína
Panama
Papua-Nová Guinea  
Peru
| width=1% |
| bgcolor=#f9f9f9 valign=top style="border:1px solid #aaaaaa" cellpadding=5 |
Pobrežie Slonoviny
Rovníková Guinea
Rwanda
Stredoafrická republika
Svätá Lucia
Svätý Krištof
Svätý Vincent
Svätý Tomáš
Saudská Arábia
Senegal
Seychely
KĽDR
Sierra Leone
Singapur
Somálsko
Spojené arabské emiráty
Srí Lanka
Sudán
Surinam
Svazijsko
Sýria
Tanzánia
Thajsko
Togo
Trinidad a Tobago
Tunisko
Turkmenistan
Uganda
Uzbekistan
Vanuatu
Venezuela
Východný Timor
Vietnam
Zambia
Zimbabwe
|}

Pozorovateľské štáty 
Arménsko, Azerbajdžan, Bosna a Hercegovina, Brazília, Chorvátsko, Čierna Hora, Čína, Kazachstan, Kirgizsko, Kostarika, Mexiko, Paraguaj, Salvádor, Srbsko, Taiwan, Ukrajina, Uruguaj

Hnutie nezúčastnených krajín