Pico della Mirandola

Giovanni Pico della Mirandola (*24. február 1463, Mirandola, Taliansko – † 17. november 1494, Florencia) bol taliansky filozof a učenec. Vynikal priam zázračnou pamäťou.

Narodil sa v šľachtickej rodine v malom mestečku Mirandola, asi 30 km severovýchodne od Modeny v severnom Taliansku. Zaujímal sa o filozofiu a klasické jazyky, začal študovať právo v Bologni, ale skoro osirel, odišiel do Padovy a roku 1483 do Florencie, kde sa zoznámil s Lorenzom Medicejským a jeho krúžkom mladých filozofov a básnikov (Marsilio Ficino, Angelo Poliziano a i.) Začal sa zaoberať aj kabalou a myšlienkou na spojenie a zmierenie všetkých náboženstiev. 

Najznámejším Pikovým dielom je tzv. Reč (lat. Oratio), ktorú roku 1496 uverejnil jeho synovec Gianfrancesco Pico della Mirandola (1469–1533) pod názvom "O ľudskej dôstojnosti" (De hominis dignitate). Pôvodne mala slúžiť ako úvodná reč pre plánovanú rímsku dišputu k Pikovmu synkretickému projektu, ktorý nazval Deväť sto téz (lat. Conclusiones). Pico della Mirandola v Reči vyzdvihol osobitné postavenie človeka, ktorého Boh postavil do stredu stvorenia takým spôsobom, že má svoju prirodzenosť voliť sám, na základe slobodného rozhodnutia, a tak môže byť buď pozdvihnutý na úroveň vyšších bytostí, podľa nebeskej hierarchie, alebo poklesnúť k zvieratám. Jedná sa o známy text humanizmu. Zároveň predstavuje pre autora typickú snahu o synkretizmus na poli filozofických aj teologických otázok.

Celý Pikov projekt Deväť sto téz, ktorý sa mal odohrať v Ríme, nebol nikdy uskutočnený. Snažil sa prizvať celú vtedajšiu vzdelaneckú elitu ku slobodnej akademickej diskusii a dokonca ponúkol osobné financie na cestovné náklady účastníkov, ale pápež Inocent VIII., ktorému tiež zaslal tézy k prečítaniu, dal tézy preskúmať komisii, ktorá trinásť z nich označila za chybné, podozrivé, alebo heretické. Keď sa ich Piko pokúsil obhajovať v Apologii (1487), bol spis roku 1487 cirkevne odsúdený a Pico utiekol do Francúzska. Po úteku do Francúzska sa dostal do väzení Filipa Savojského. Vďaka diplomatickému vyjednávaní Lorenza Medicejského a Karla VIII. bol prepustený pod podmienkou, že bude žiť vo Florencii a jej bezprostrednom okolí. V posledných rokoch života bol v tesnom kontakte s radikálnym dominikánskym kazateľom Girolamom Savonarolom a venoval sa hlavne náboženským úvahám. V Savonarolovom kostole San Marco bol potom aj v roku 1494 pochovaný.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Talianski filozofi
Renesanční filozofi
Humanizmus