Rím

Rím (, ) je hlavné mesto Talianska a regiónu Lazio. Nachádza sa na riekach Tiber a Aniene neďaleko pobrežia Tyrrhenského mora.

Mesto Vatikán je suverénna enkláva v Ríme, je sídlom katolíckej cirkvi a pápeža.

Rím je najväčšie mesto a obec v Taliansku, ako aj jedno z najväčších európskych hlavných miest s rozlohou . Počet obyvateľov obce v roku 2004 bol 2 553 873 (ISTAT 31.12.2004 ), dosahuje však 2 872 800 obyvateľov (Zdroj: Dato Istat al 30-04-2018) vrátane občanov bez trvalého bydliska. Súčasným starostom je Roberto Gualtieri (od 21. októbra 2021).

Počas svojej asi 2 800 rokov dlhej existencie bol sídlom starovekého Ríma, neskôr pápežských štátov, Talianskeho kráľovstva a Talianskej republiky. Nazýva sa aj „večným mestom“ ().

Poloha 

Mesto sa nachádza v regióne Campagna di Roma a od Tyrrhenského mora je vzdialené 27 kilometrov. Staroveký Rím sa rozkladal na siedmich pahorkoch, na východnom brehu rieky Tiber: 
 Aventino, lat. Collis Aventinus
 Campidoglio, lat. Collis Capitolinus alebo Capitolinus Mons
 Celio, lat. Collis Caelius
 Esquilino, lat. Collis Esquilinus
 Palatino, lat. Collis Palatinus
 Quirinale, lat. Collis Quirinalis
 Viminale, lat. Collis Viminalis

Dejiny 
Prvé dôkazy osídlenia oblasti pochádzajú z bronzovej doby, keď v 16. storočí pred Kr. žili na okolitých pahorkoch pastieri. Doložené je osídlenie pahorkov Palatino a Kapitol, od 9. storočia pred Kr. boli Sabínmi osídlené i pahorky Esquilino, Quirinale a Viminale. V polovici 8. storočia došlo spojením osád na Esquiline a Palatine ku vzniku predchodcu mesta.

Večné mesto, ako je Rím nazývaný, vzniklo podľa legendy 21. apríla 753 pred Kr. a jeho názov zrejme pochádza z mena etruského kmeňa Ruma. Práve etruskí králi vládli regiónu a mestu až do roku 510 pred Kr., kedy boli z mesta vyhnaní a vznikla Rímska republika. V roku 270 pred Kr. už pokrývala takmer celý Apeninský polostrov a zamerala sa na podmanenie zámorských území. Do 1. storočia už ovládala Pyrenejský polostrov, severnú Afriku a Grécko. Konflikty mocných postupne viedli až k pádu republiky, po ktorom začali mestu i ríši vládnuť diktátori. Prvými boli Gaius Iulius Caesar a Octavianus Augustus, za ktorých vlády dostáva mesto podobu pravého centra veľkej ríše. Vznikli verejné budovy, fóra, kúpele, paláce a hlavným stavebným materiálom sa namiesto tehiel stáva mramor.

Po rozšírení kresťanstva sa Rím stal jeho centrom a postupne sa začali budovať chrámy. Po poklese významu mesta ako politického centra v 3. a 4. storočí si cisári často volili za sídlo iné mestá a definitívny koniec štatútu hlavného mesta nastal roku 330 po presune centra ríše do Konštantínopola cisárom Konštantínom Veľkým. V Ríme zostal sídliť senát a naďalej zostal legislatívnym centrom Rímskej ríše, no s upadajúcim vplyvom upadalo aj mesto. Definitívne bol osud mesta spečatený začiatkom 5. storočia, kedy sa mesta zmocnili v roku 410 Vizigóti, vedení Alarichom a následne v roku 455 Vandali pod vedením Geisericha.

Po páde Západorímskej ríše zostalo mesto sídlom pápežov, ktorí ho naďalej zveľaďovali. V roku 609 bol v meste vysvätený prvý kresťanský kostol – Panteón. V roku 778 dobýva Karol Veľký severnú Itáliu a v roku 800 v bazilike svätého Petra korunovaný za cisára. V roku 864 schválil po misii Konštantína a Metoda pápež Hadriána II. používanie slovanskej liturgie na Veľkej Morave. V monastieri pri chráme sv. Praxedy v Ríme zostal podlomeným zdravím oslabený Konštantín, ktorý bol neskôr pochovaný v bazilike San Clemente. Po korunovácii východofranského kráľa Ota I. bola obnovená Rímsko-nemecká ríša (Svätá rímska ríša).

V roku 1200 sa Rím stáva nezávislou obcou a v roku 1300 vyhlásil pápež Bonifác VIII. prvý svätý rok, ktorý v kresťanskej tradícii znamená, že kto v tomto roku navštívi baziliku sv. Petra, dosiahne úplné odpustenie hriechov. Medzi rokmi 1309 až 1377 sídlili pápeži vo francúzskom Avignone, kde sa do tzv. avignonského zajatia s nimi presťahoval celý pápežský dvor. Táto udalosť znamenala veľký úpadok mesta, ktoré stratilo svoje postavenie, moc i lesk. Po návrate pápežského dvora bolo mesto v ruinách a žil v ňom len zlomok predošlého obyvateľstva. Renesančná prestavba mesta v polovici 15. storočia, začatá pápežom Mikulášom V. mu postupne vrátila vzhľad, hodný centra kresťanstva. Počas ďalších 2. storočí sa v meste realizovali tí najlepší umelci, ktorí po sebe zanechali množstvo architektonických skvostov.

Počas zjednocovania Talianska v 19. storočí sa Rím stal v roku 1871 hlavným mestom zjednotenej krajiny – Talianskeho kráľovstva. V roku 1929 vznikol na základe Lateránskych zmlúv nezávislý štát Vatikán a po druhej svetovej vojne sa v roku 1946 stalo Taliansko republikou.

V meste podpísanými Rímskymi zmluvami z roku 1957 vzniklo Európske hospodárske spoločenstvo (EHS) a Euratom, ktorých jedným z členov sa stalo aj Taliansko. V roku 1960 sa vo večnom meste konali 17. letné olympijské hry a od roku 1980 je staré mesto a Vatikán na zozname Svetového dedičstva UNESCO.

Vývoj počtu obyvateľov

Hlavné pozoruhodnosti (vrátane Vatikánu) 
Kostoly
 Bazilika svätého Petra
 Bazilika di Santa Maria Maggiore
 Bazilika svätého Pavla za hradbami
 Bazilika svätého Jána v Lateráne
 Basilica di Santa Maria in Trastevere
 Santa Maria sopra Minerva
 Santa Maria in Aracoeli

Námestia
 Námestie svätého Petra
 Piazza di Spagna (Španielske námestie)
 Piazza del Popolo (Námestie ľudu)
 Piazza Venezia (Benátske námestie)

Iné
 Vatikánske múzeá (o. i. Sixtínska kaplnka)
 Lateránsky palác
 Castel Sant’Angelo
 Campo dei Fiori
 Panteón
 Fontana di Trevi
 Forum Romanum
 Koloseum
 Via Appia

Partnerské mestá 
  Achacachi, Bolívia
  Belehrad, Srbsko
  Cincinnati, Ohio, USA
  New York, New York, USA
  Paríž, Francúzsko
  Peking, Čína
  Plovdiv, Bulharsko
  Praha Česko
  Soul, Kórejská republika
  Tokio, Japonsko

Galéria

Iné projekty

Fotografie 
 Fotogaléria Ríma
 Fotogaléria Ríma a informácie o Ríme

Zdroj 
 V časti Dejiny je 

 
Hlavné mestá v Európe
Staroveké mestá
Mestá v Laziu
Lokality Svetového dedičstva vo Vatikáne
Lokality Svetového dedičstva v Taliansku
Katolícke pútnické miesta