Gibonovité

Gibonovité  (staršie aj: gibony; menej formálne: malí ľudoopi, malé ľudoopy, malé ľudoopice; lat. Hylobatidae) je čeľaď z nadčeľade hominoidovce (Hominoidea). Zahŕňa druhy s dlhými prednými končatinami a zakrpateným chvostom, ktoré žijú v Zadnej Indii a na Sundských ostrovoch.

Všetky recentné druhy z čeľade (alebo alternatívne: všetky okrem siamanga) sa po slovensky volajú gibon (staršie aj: gibbon) - podrobnosti pozri nižšie v kapitole Gibon.

Systematika

Prehľad 
 Táto kapitola Prehľad je len stručné zhrnutie problematiky systematiky gibonovitých. Podrobnosti a zdroje k textu, ktorý je v nej uvedený, pozri v nasledujúcich kapitolách.

Existujú dve vymedzenia čeľade gibonovité (Hylobatidae):
čeľaď gibonovité v užšom (teda skôr novšom) zmysle, ktorá zahŕňa druhy gibon lar a siamang zrastoprstý (=gibon siamang) a bezprostredne s nimi príbuzné (takmer výlučne nevyhynuté) druhy; a
čeľaď gibonovité v širšom (teda skôr staršom) zmysle, ktorá zahŕňa popri tom, čo obsahujú gibonovité v užšom zmysle, aj rôzne významné vyhynuté taxóny úzkonosých opíc (Catarrhini), a to konkrétne najmä rod Laccopithecus alebo celú dnešnú čeľaď Dionysopithecidae a Krishnapithecidae, a niekedy aj dnešné celé čeľade Pliopithecidae, Propliopithecidae, Dendropithecidae a občas aj Oligopithecidae. 
V posledných rokoch sa už v literatúre vyskytujú takmer len gibonovité v užšom zmysle.

Dnes sa gibonovité v užšom zmysle väčšinou delia na 4-5 (resp. najnovšie 6-7) rodov, z ktorých len jeden sa volá Hylobates. Viacerí paleoantropológovia a staršie texty však postupujú inak - takmer celý obsah čeľade gibonovité v užšom zmysle (t.j. spomínaných 4-5 rodov) zaraďujú do jediného rodu gibon (Hylobates), prípadne do iba dvoch rodov – gibon (Hylobates) a siamang (Symphalangus, staršie: Siamanga).

Nasleduje skrátená verzia systematiky gibonovitých v užšom zmysle (Podrobnejšia systematika je uvedená v nasledujúcich kapitolách, najmä v kapitole s nadpisom Súčasná vnútorná systematika):
Gibonovité (Hylobatidae) [v užšom zmysle]: 
rod †Junzi – jediný druh †Junzi imperialis
rod †Yuanmoupithecus – jediný druh je †Yuanmoupithecus xiaoyuan
Hylobates v tradičnom zmysle - po slovensky gibon:
rod †Bunopithecus – jediný druh je †Bunophithecus sericus
rod Hoolock – po slovensky gibon:
gibon hulok (Hoolock hoolock)
Hoolock leuconedys
Hoolock tianxing
rod Nomascus – po slovensky gibon:
Nomascus nasutus
gibon hajnanský (Nomascus hainanus)
gibon chocholatý (Nomascus concolor)
gibon bielolíci (Nomascus leucogenys)
gibon siki (Nomascus siki)
gibon zlatolíci (Nomascus gabriellae)
Nomascus annamensis
rod Symphalangus – po slovensky gibon alebo siamang; jediný druh je siamang zrastoprstý/gibon siamang (Symphalangus syndactylus)
rod Hylobates v novšom zmysle – po slovensky gibon:
gibon lar (Hylobates lar)
gibon bornejský (Hylobates muelleri)
Hylobates abbotti
Hylobates funereus
gibon unka (Hylobates agilis)
gibon bielobradý (Hylobates albibarbis)
gibon čiapočkový (Hylobates pileatus) 
gibon striebristý (Hylobates moloch) 
gibon mentavejský (Hylobates klossii)

V niektorých tradičných systémoch existuje podčeľaď gibonorodé (staršie: gibonobližné, gibony; lat. Hylobatinae), ktorá mala najčastejšie takéto zaradenia a vymedzenia:
buď bola zaradená ako jedna z podčeľadí gibonovitých v širšom zmysle a jej obsah zodpovedal tomu, čo je hore opísané ako gibonovité v užšom zmysle, 
alebo bola zaradená ako jediná podčeľaď gibonovitých v užšom zmysle (čiže ako čisto formálny taxón),
alebo bola zaradená ako podčeľaď čeľade orangutanovité (=ľudoopy v širšom zmysle; lat. Pongidae) a jej obsah zodpovedal tomu, čo je hore opísané ako gibonovité v širšom zmysle.

Zriedkavo sa vyskytujú systémy, v ktorých je to, čo je inde uvádzané ako gibononovité v užšom zmysle, uvedené ako tribus Hylobatini s jediným subtribusom Hylobatina. V iných starších systémoch zas existuje nadčeľaď Hylobatoidea zahŕňajúca len čeľaď gibonovité a v ďalších starých systémoch je zas namiesto dnešných gibonovitých skupina Tylopyga.

Gibon 
Slovo gibon (staršie aj: gibbon) je slovenský názov rodu Hylobates v textoch, v ktorých rod Hylobates zahŕňa prakticky celé gibonovité v užšom zmysle (vyššie je označený ako Hylobates v tradičnom zmysle), alebo v textoch, v ktorých zahŕňa celé gibonovité v užšom zmysle okrem druhu Symphalangus syndactylus; v prvom prípade sa teda všetky druhy recentných gibonovitých volajú po slovensky gibon, kým v druhom prípade sa Symphalangus syndactylus volá po slovensky siamang (zrastoprstý) a iba všetky ostatné druhy gibonovitých sa volajú gibon. Keďže v súčasnosti na rozdiel od minulosti už prevládajú systémy, v ktorých sa gibonovité delia na viacero menších rodov (podrobnosti pozri nižšie) a slovenské názvoslovie nebolo tejto zmene prispôsobené, je z pohľadu dnes prevládajúcich systémov slovo gibon slovenské rodové meno buď všetkých rodov z čeľade gibonovité alebo všetkých rodov tejto čeľade okrem rodu Symphalangus.

Okrem toho slovo gibon môže znamenať akéhokoľvek príslušníka čeľade Hylobatidae či podčeľade Hylobatinae, keďže táto sa niekedy staršie označovala ako gibony.

Slovo „gibbon“ ako prvý použil Buffon v roku 1766 (často sa chybne uvádza 1768) vo francúzskom texte, odtiaľ sa prakticky okamžite dostalo do iných západoeurópskych jazykov  a v 19. storočí aj do slovenčiny.

Malé ľudoopy 
Menej formálne označenie malé ľudoopy (resp. slovenské jazykové varianty: malí ľudoopi, malé ľudoopice; angl. lesser apes) sa vzťahuje buď len na recentné druhy z Hylobatidae v užšom zmysle (teda v starších systémoch rod Hylobates, v novších systémoch rody Hoolock, Nomascus, Hylobates a Symphalangus) alebo sa vzťahuje na celú čeľaď Hylobatidae v ľubovoľnom (t.j. aj v širšom) zmysle.

Opakom malých ľudoopov sú veľké ľudoopy (angl. great apes), t.j. rody orangutan, šimpanz a gorila (a prípadne aj človek) .

Zaradenie v systéme

Súčasnosť a nedávna minulosť
Dnes sa čeľaď gibonovité (Hylobatidae) zaraďuje ako čeľaď z nadčeľade hominoidovce (Hominoidea) z taxónu (infraradu a pod.) úzkonosovce (Catarrhini) z taxónu vyššie primáty (Anthropoidea), pričom medzi Hominoidea a Catarrhini niektorí autori vsúvajú ešte taxón (veľkočeľaď) Hominidea (pozor na zámenu s čeľaďou Hominidae).

V minulosti sa čeľaď Hylobatidae zaraďovala:
 buď rovnako ako dnes (pozri vyššie)  (pričom ojedinele bol medzi taxónmi Catarrhini a Hominoidea ešte vsunutý parvrad Eucatarrhini )
 alebo priamo pod úzkonosovce (Catarrhini) 
 alebo do samostatnej nadčeľade Hylobatoidea (takto napr. Thenius 1969, 1981) ,
alebo do nadčeľade mačiakoidovce (Cercopithecoidea) (takto napr. Chiarelli 1975) 

Alternatívne sa ten istý taxón zaraďoval ako podčeľaď gibonorodé (starší slovenský názov: gibonobližné ; lat. Hylobatinae) patriaca do :
čeľade gibonovité (Hylobatidae) [v širšom zmysle] z nadčeľade Hominoidea - t.j. buď sa chápe podčeľaď gibonorodé ako jediná podčeľaď čeľade gibonovité  alebo sa to chápe tak (takto napr. Thurzo 1985, 1998), že gibonorodé zodpovedajú gibonovitým v užšom zmysle, zatiaľ čo gibonovité v týchto starších systémoch (t.j. gibonovité v širšom zmysle) zahŕňajú aj niektoré ďalšie vyhynuté úzkonosovce dnes zaraďované na iných miestach v systéme (o tom pozri aj nižšie kapitolu Gibonovité v širšom zmysle), 
alebo do čeľade orangutanovité (=ľudoopi  v širšom zmysle, ľudoopovité v širšom zmysle; lat. Pongidae) z nadčeľade Hominoidea (takto napr. Simpson 1945, 1963; Groves 1972) 
alebo do čeľade hominidi (Hominidae) [v najširšom zmysle] z nadčeľade Hominoidea (takto napr. Szalay a Delson 1979, Goodman et al. 1990).

Atypická alternatíva bolo (či je) zaradenie zodpovedajúceho taxónu ako subtribus Hylobatina (monotypického) tribu Hylobatini, ktorý patrí do podčeľade Homininae z čeľade Hominidae (ktorá patrí do načeľade Cercopithecoidea v širšom zmysle a až tá patrí pod Catarrhini) (takto Goodman 1998, 2001).

Dávnejšia minulosť 
Poznámka: Text tejto kapitoly je zoradený približne proti behu času, teda postupuje od novších systémov k starším.

Cca. do 30. rokov 20. stor. sa gibony často zaraďovali do taxónu ľudoopi [v širšom zmysle] (=veľopi [v širšom zmysle]; lat. Anthropomorpha(e) [v širšom zmysle], synonymá: Anthropoides [v širšom zmysle], Simiidae [v užšom zmysle], Simiadae [v užšom zmysle]). Tento taxón zodpovedal tomu, čo sa neskôr (zhruba do 50. rokov 20. stor.) označovalo ako čeľaď orangutanovité (Pongidae) [v najširšom zmysle]. Presnejšie zaradenie vyzeralo napr. takto: Rod Hylobates (v širšom  zmysle) je jediný recentný rod (resp. rod Hylobates a rod Siamanga (=Symphalangus) sú jediné recentné rody):
skupiny Tylopyga, ktorá patrí do podčeľade Anthropomorpha z čeľade Catarrhini (z radu primáty), alebo
podčeľade Tylopyga čeľade Anthropoides (iný názov: Anthropomorpha) zo sekcie Catarrhini (z podradu opice [Simiae, iné názvy: Primates v užšom zmysle, Pitheci; = dnešné Anthropoidea] z radu Primates v širšom zmysle) , alebo
podčeľade Hylobatinae čeľade Simiidae zo skupiny Simiae catarrhinae (zo skupiny Simiae z podradu Anthropoidea z radu Primates) , alebo
čeľade Anthropomorphae zo skupiny Simiae catarrhinae (opice Starého sveta) zo skupiny Simiae (opice) , alebo
„druhého zoskupenia“ (inde nazývaného ľudoopi) z čeľade Catarrhina (z podradu Simiae z radu Quadrumana z „tretej skupiny“ podtriedy „maternicové cicavce“ [inde nazývané Placentaria] triedy cicavce), alebo
čeľade Simiidae (čiže ľudoopi) z podradu Anthropoidea (z radu Primates) , alebo
čeľade veľopi (Anthropoidae) zo skupiny Catarrhinae (z radu Simiae (=Pitheci), ktorý sa radí aj ako „podradie“ radu Primates) .
Okrem toho však existovala (od roku 1875) aj klasifikácia podobná tej, ktorá je bežná dnes – existuje v nej čeľaď Hylobatidae, ktorá patrí pod Catarrhina a Catarrhina patrí pod Anthropoidea (=Simiae) alebo do podradu Cheiropoda, prípadne čeľaď Hylobatidae patrí priamo pod Anthropoidea (=Simiae). Ďalšia, trochu podobná, ale vlastne značne odlišná možnosť, bola tá, ktorú prezentuje napr. Arldt (1915), teda zaradiť gibony do čeľade Hylobatidae (v širšom zmysle) zo skupiny primátov nazývanej Bimana (ktorá je v tomto systéme sesterskou skupinou skupiny Simiae a zahŕňa okrem gibonov aj ľudoopov a ľudí, ale v mnohých iných systémoch zahŕňa len ľudí; ide o opak pojmu Quadrumana).
 
V 19. stor. sa gibony niekedy zaraďovali do skupiny ľudoopi a tá potom do čeľade Simiadae (Simiidae) v širšom zmysle, ktorá v dnešných systémoch zodpovedá buď všetkým Catarrhini okrem ľudí alebo všetkým Anthropoidea okrem ľudí. Napríklad: 
Martin 1841 gibony zaraďuje do podčeľade ľudoopi čeľade Simiadae (z radu Quadrumana zo sekcie Placentalia z triedy cicavce).
Gray 1870 gibony zaraďuje do tribu Hylobatina z antropoidnej sekcie (t.j. sekcie ľudoopi) z čeľade Simiadae (z podradu Quadrumana (=Primates v užšom zmysle) z radu Primates v širšom zmysle). 
Huxley 1872 gibony zaraďuje do oddelenia Anthropomorpha čeľade Catarrhini skupiny Simiadae (zo skupiny Primates).

Podobné bolo v 19. stor. zaradenie gibonov priamo do taxónu Simiae (zo skupiny Quadrumana v užšom zmysle z radu Pollicata [=Quadrumana v širšom zmysle] z cicavcov), pričom Simiae v dnešných systémoch v závislosti od autora zodpovedá buď všetkým Catarrhini okrem ľudí alebo všetkým Anthropoidea okrem ľudí. Ďalšia možnosť bola zaradenie gibonov do skupiny Simina (=dnešné Catarrhini okrem ľudí) z čeľade Simiae (synonymum: Simidae; = dnešné Anthropoidea okrem ľudí) z tribusu Quadrumana z radu Primates. Podobné (len terminologicky odlišné) je zaradenie gibonov do tribusu Catar(r)hini z čeľade Simiae (= dnešné Anthropoidea okrem ľudí) z radu Quadrumana (zo skupiny Unguiculata zo sekcie Quadrupeda z triedy cicavce)  Dobový slovenský názov pre taxón Simiae bol pravé opice či opice vlastné; taxón Quadrumana dnes voláme štvorruké či opice (ďalšie názvy pozri v článku štvorruké).

Viacerí autori autori od roku 1812 zhruba do 30. rokov 19. storočia vtedy známu časť dnešných gibonovitých zaraďovali do rodu Pithecus (teda vlastne do rodu orangutan, i keď slovo pithecus doslova znamená opica ). Napríklad Presl (1834) má gibony spolu s orangutanmi a šimpanzmi (gorily vtedy ešte neboli objavené) zaradené v rode Pithecus (po česky: op) z podradu Catarrhini z radu Quadrumana (ktorý spolu s ľuďmi tvoril skupinu “rukaté cicavce” patriacu pod cicavce). Desmarest (1822) gibony spolu s orangutanmi sumatrianskymi (ale nie šimpanzami ani orangutanmi bornejskými [a gorily vtedy ešte neboli objavené]) zaradené v podrode Hylobates v rode Pithecus (po fr. orang) z tribusu “katarrhinné opice” z čeľade Simia z radu Quadrumana zo skupiny “cicavce s drápmi/nechtami”.

Gray (1825) rod Hylobates zaradil do (novo vytvorenej) čeľade Hominidae (=dnešné Catarrhini) zo skupiny antropomorfných primátov (=dnešné Anthropoidea).

Illinger (1811), ktorý pre vtedy známu časť dnešných gibonovitých v užšom zmysle zaviedol rod Hylobates, mal tento zaradený do čeľade Quadrumana z radu Pollicata patriaceho pod cicavce.

Viacerí autori zhruba do 30. rokov 19. storočia vtedy známu časť dnešných gibonovitých zaraďovali do rodu Simia. Konkrétne napríklad: Cuvier (1798) má gibony vedené ako druhy Simia lar a Simia cinerea; tieto patria do skupiny “vlastné Simia” zo skupiny (resp. rodu?) Simia zo skupiny Quadrumanes, patriacej pod cicavce. Gmelin/Linnaeus (1788) má gibony vedené ako druh Simia lar a časť druhu Simia satyrus; tieto patria do rodu Simia z radu Primates. Morris (1856) má v rode Simia atypicky uvedené to, čo sa dnes volá orangutan, a z gibonov len to, čo dnes voláme druh Hylobates lar v širšom zmysle, ostatné gibony má uvedené ako rod Hylobates.

Linnaeus (1771) vtedy známu časť dnešných gibonovitých zaraďoval do rodu človek (Homo) ako druh Homo lar. Linnaeus (1758) ešte mal to isté zaradené sčasti v rode Simia a sčasti v rode Homo (oboje z radu Primates).

Najstaršie opisy taxónov

Naddruhové taxóny 
Rod Hylobates ako samostatný rod zaviedol Illinger (1811); zahŕňal tú časť dnešných gibonovitých, ktorá bola vtedy známa.

Rod Symphalangus ako samostatný rod zaviedol ako prvý Gloger (1841); v roku 1842 ho Boitard nazval  Syndactylus a v roku 1843 ho Gray nazval Siamanga, ale dnes sa znova používa najstarší názov, teda Symphalangus.

Tribus Hylobatina zaviedol Gray v roku 1870, zodpovedal dnešným gibonovitým v užšom zmysle  a dnes je zriedkavý.

Podčeľaď Hylobatinae ako prvý použil Gill v roku 1872 (uňho to bola podčeľaď čeľade Simiidae).

Čeľaď Hylobatidae ako prvý použil Blyth v roku 1875.

Carus v roku 1875 zaviedol pre to, čo sú dnes Hylobatidae v širšom zmysle, skupinu Tylopyga; pojem Tylopyga však mal alternatívne aj širší význam (znamenal všetky opice so sedacími mozolmi)  a každopádne sa po druhej svetovej vojne prestal používať.

Druhy 
Gibony spomína možno už Aristoteles, ale určite ich spomína Plinius a pitval ich Galen. Neskôr ich spomína Marco Polo (13. stor.), Gesner (1551) a Aldrovandi (1637). Le Comte ich v roku 1697 už opisuje pomerne podrobne, ale označuje ich len ako „druh opice“.

Prvé opisy gibonov s uvedením špecifických názvov pochádzajú z 18. stor. a zač. 19. stor., konkrétne do roku 1826 bol takto opísaný:
Hoolock hoolock pravdepodobne ako “Féfé of the Chinese Frontier” v roku 1716 a určite ako “Golock” v roku 1769 (formálnejší opis nasledoval v roku 1830 ako Simia Hoolock), 
Hylobates lar ako “Grand Gibbon” v roku 1766 (formálny opis nasledoval v roku 1771 ako Homo lar),
Hylobates moloch (resp. leuciscus) ako “Wou-wou” pred rokom 1775 (formálnejší opis nasledoval v roku 1775 ako Simia leucisca), 
Hylobates agilis v roku 1822 ako Ungka-puti a Ungka-etam (v tom istom roku sa uskutočnil aj formálnejší opis ako Pithecus agilis),
Symphalangus syndactylus v roku 1820 ako Hylobates syndactylus, 
Nomascus concolor v roku 1826 ako Simia concolor.
Potom postupne nasledovali opisy ďalších dnešných druhov. Pomerne neskoro bol opísaný známy druh Hylobates klossii – až v roku 1903 (pod názvom Symphalangus klossii).

Vývoj vnútornej systematiky
Táto kapitola sa zaoberá iba gibonovitými v súčasnom, čiže užšom zmysle, t.j. bez rodu Pliopithecus a pod. (O gibonovitých v širšom zmysle pozri nižšie kapitolu Gibonovité v širšom zmysle).

19. a 20. storočie
Druhy dnes zaraďované pod gibonovité (v užšom zmysle) sa pôvodne (od 18. stor.) zaraďovali do rôznych iných rodov, a to do rodu Simia alebo do rodu Homo alebo do rodu Pithecus – podrobnejšie pozri vyššie kapitolu Zaradenie v systéme.

Samostatný rod pre gibony ako prvý zaviedol Illinger (1811) a nazval ho Hylobates; postupne tento rod začali používať aj iní autori .

Od 40. rokov 19. stor. až do začiatku 21. storočia existovali tieto základné systémy gibonovitých (v užšom zmysle): 
a) V jednom systéme gibonovité (v užšom zmysle) obsahovali len 1 rod - rod Hylobates . Tento sa niekedy delil:
spočiatku na 2 podrody (Hylobates a Siamanga [=Symphalangus]) , 
potom zhruba od 30. rokov do zač. 80. rokov 20. stor. na 3 alebo 4 podrody (t.j. tri podrody: Hylobates [vrátane huloka a druhu Hylobates klossii a od 50. rokov aj druhu Bunopithecus sericus], Nomascus a Symphalangus [=Siamanga], pričom u niektorých autorov sa Hylobates klossii vydeľoval ako štvrtý podrod Brachitanytes) 
 a od roku 1983 na 4 poddrody (boli to konkrétne podrody: Hylobates [vrátane Hylobates klossii], Bunopithecus [v širšom zmysle, čiže Bunopithecus sericus a hulok], Nomascus a Symphalangus, t.j. tieto rody sú sčasti inak vymedzené než vo vyššie uvedených systémoch platných do zač. 80. rokov) 
b) Od 20. do 70. rokov (sčasti okrem 50.-60. rokov) 20. stor. existoval aj systém s 1 recentným rodom Hylobates (u Grovesa 1972 s podrodmi: Hylobates [vrátane huloka a druhu Hylobates klossii], Nomascus a Symphalangus) a s 1 vyhynutým rodom Bunopithecus (v užšom zmysle, t.j. len druh Bunipithecus sericus) 
c) Alternatívne existoval (od roku 1841) systém, v ktorom sú gibony rozdelené na 2 recentné rody: Hylobates a Symphalangus (=Siamanga) , prípadne doplnené o vyhynutý rod Bunopithecus . Rod Hylobates sa pritom v týchto systémoch v 20. storočí niekedy ďalej delil na 2 podrody (Hylobates a Brachitanytes [=Hylobates klossii]) , prípadne 3 podrody (Hylobates, Nomascus a Brachitanytes) 
d) Chiarelli (1975) ako prvý navrhol a Lekagul a McNeely (1977, 1988) potom aj použili (na svoju dobu atypický) systém deliaci gibonovité na 3 rody: Hylobates, Nomascus a Symphalangus, pričom u Lekagula a McNeelyho sa rod Hylobates ďalej delí na podrody: Hylobates, Bunopithecus [t. j. hulok] a Brachitanytes [t.j. Hylobates klossii].. 
Treba poznamenať, že druh Hylobates klossii sa vo vyššie uvedených systémoch a) a c) štandardne zaraďoval do podrodu Hylobates (resp. ekvivalentného rodu Hylobates), ale zhruba v 1. polovici 20. storočia sa istý čas zaraďoval do podrodu Symphalangus (resp. ekvivalentného rodu Symphalangus)

21. storočie  
Už v roku 1997 Groves spomína (zatiaľ len ako vedľajšiu poznámku), že delenie na 1 rod Hylobates so 4 podrodmi (Hylobates, Nomascus, Bunopithecus, Symphalangus), ktoré v tom čase v literature prevažovalo, sa môže alternatívne klasifikovať ako samostatné 4 rody . Následne sa v roku 2000/2001  prvýkrát vyskytla systematika, v ktorej sú tieto 4 rody aj reálne použité, t. j. gibonovité (v užšom zmysle) sú rozdelené na 4 recentné rody (Hylobates, Nomascus, Bunopithecus [t.j. hulok a Bunopithecus sericus] a Symphalangus). Mootnick a Groves (2005) usúdili, že treba oddeliť huloka od vyhynutého druhu Bunopithecus sericus a vytvoriť pre huloka samostatný rod, takže vzniklo delenie na 4 recentné rody (Hylobates, Nomascus, Hoolock, Symphalangus) a 1 vyhynutý rod (Bunopithecus); tento typ delenia gibonovitých následne pomerne rýchlo získal v literatúre prevahu. V roku 2006 pribudol do gibonovitých ďalší rod – vyhynutý rod Yuanmoupithecus. V roku 2015 bolo zistené, že tradičné zaradenie druhu Bunopithecus sericus tesne vedľa huloka bolo predsalen správne (ale autori práce napriek tomu vyjadrili názor, že preferujú ponechať rozlíšenie na dva rody - Hoolock a Bunopithecus). V roku 2018 pribudol do gibonovitých ďalší rod – vyhynutý rod Junzi.

Niektorí bádatelia (najmä paleoantropológovia) však vyššie uvedené delenie na 4 recentné rody (Hylobates, Nomascus, Hoolock a Symphalangus) odmietajú a trvajú na tradičnom systéme s jedným rodom Hylobates (vyššie označenom ako a)), prípadne ojedinele na tradičnom systéme s dvoma rodmi Hylobates a Symphalangus (vyššie označenom ako c)).

Súčasná vnútorná systematika 
Vysvetlivky: Znak „/“ oddeľuje synonymá. Značky A, B...označujú rôzne významy toho istého názvu.

Gibonovité (Hylobatidae): 
početné bližšie nezaradené fosílne nálezy (Hylobatidae gen. indet. et sp. indet.) 
rod †Junzi – opísaný v roku 2018 
†Junzi imperialis
rod †Yuanmoupithecus – opísaný v roku 2006; do roku 2008 zaraďovaný mimo gibonovitých (presnejšie ako príbuzný s čeľaďmi Dendropithecidae a Proconsulidae)
†Yuanmoupithecus xiaoyuan
rod Hylobates A (t.j. rod Hylobates v širšom, tradičnom zmysle):
rod Bunopithecus v širšom zmysle / podrod Bunopithecus rodu Hylobates A: 
 rod † Bunopithecus v užšom zmysle
† Bunophithecus sericus – občas zaraďovaný do rodu Nomascus ako Nomascus sericus alebo presnejšie ako súčasť druhu Nomascus concolor
rod Hoolock (po slovensky gibon) – niekedy (najmä staršie do roku 2005) zaraďovaný do rodu Bunopithecus ako Bunopithecus hoolock  alebo do rodu Hylobates B ako Hylobates hoolock 
viaceré †Hoolock sp.
gibon hulok/ hulok (Hoolock hoolock / Hylobates hoolock/ Bunopithecus hoolock)
Hoolock hoolock hoolock / Hylobates hoolock hoolock / Bunopithecus hoolock hoolock
Hoolock hoolock mishmiensis / Hylobates hoolock mishmiensis / Bunopithecus hoolock mishmiensis  – opísaný v roku 2013 (na základe predtým neznámych populácií)
Hoolock leuconedys / Hylobates leuconedys/ Bunopithecus leuconedys – zaraďovaný aj ako Hoolock hoolock leuconedys (Hylobates hoolock leuconedys/Bunopithiceus hoolock leuconedys)
Hoolock tianxing / Hylobates tianxing / Bunopithecus tianxing – do roku 2017 považovaný za súčasť druhu Hoolock leuconedys
rod Nomascus (po slovensky gibon) / podrod Nomascus rodu Hylobates A/ skupina Concolor
viaceré †Nomascus sp.
Nomascus nasutus (=Nomascus sp. cf. nasutus, prípadne Nomascus nasutus nasutus) / Hylobates nasutus (=Hylobates sp. cf. nasutus, prípadne Hylobates nasutus nasutus)– do roku 2000 (ale často aj neskôr) zaraďovaný ako Nomascus (resp. do roku 2000 Hylobates) concolor nasutus  
gibon hajnanský (Nomascus hainanus / Hylobates hainanus)– do roku 2001 (ale občas aj neskôr) zaraďovaný ako Hylobates (resp. dnes Nomascus) concolor hainanus ; začiatkom 21. storočia alternatívne zaraďovaný ako Nomascus nasutus hainanus (resp. Nomascus sp. cf. nasutus hainanus / Hylobates sp. cf. nasutus hainanus) 
gibon chocholatý A / gibon čierny A (Nomascus concolor A/ Hylobates concolor A)
? Nomascus concolor concolor / Hylobates concolor concolor  – vrátane Hylobates concolor henrici  (=? Nomascus leucogenys henrici)
? Nomascus concolor lu / Hylobates concolor lu
? Nomascus concolor furvogaster / Hylobates concolor furvogaster – niekedy považovaný za súčasť Nomascus concolor concolor
? Nomascus concolor jingdongensis / Hylobates concolor jingdongensis – niekedy považovaný za súčasť Nomascus concolor concolor
gibon bielolíci (Nomascus leucogenys A (prípadne Nomascus leucogenys leucogenys)/ Hylobates leucogenys A (prípadne Hylobates leucogeny leucogenys)) – do roku 1983 zaraďovaný ako Hylobates (resp. dnes Nomascus) concolor leucogenys
gibon siki (Nomascus siki / Hylobates siki)– do roku 2001 (a dnes stále ešte niekedy) zaraďovaný ako Hylobates (resp. dnes Nomascus) leucogenys siki, resp. začiatkom 90. rokov istý čas ako Hylobates (resp. dnes Nomascus) gabriellae siki; do roku 1983 zaraďovaný ako Hylobates (resp. dnes Nomascus) concolor siki
gibon zlatolíci (Nomascus gabriellae (prípadne Nomascus gabriellae gabriellae) / Hylobates gabriellae (prípadne Hylobates gabriellae gabriellae))–do roku 1989 považovaný za súčasť druhu Hylobates (resp. dnes Nomascus) leucogenys ; do roku 1983 zaraďovaný ako Hylobates (resp. dnes Nomascus) concolor gabriellae
Nomascus annamensis / Hylobates annamensis – do roku 2010 považovaný za súčasť druhu Hylobates (resp. dnes Nomascus) gabriellae; dnes niekedy zaraďovaný výslovne ako poddruh Nomascus gabriellae annamensis 
rod Symphalangus (po slovensky siamang alebo gibon) / podrod Symphalangus rodu Hylobates A:
siamang zrastoprstý / gibon siamang/ gibon amang/ siamang (Symphalangus syndactylus/ Hylobates syndactylus)
? †Symphalangus syndactylus subfossilis/ Hylobates syndactylus subfossilis 
?Symphalangus syndactylus syndactylus / Hylobates syndactylus synadactylus – vrátane Symphalangus syndactylus volzi
?Symphalangus syndactylus continentis/ Hylobates syndactylus continentis
rod Hylobates B (t.j. Hylobates v užšom, novšom zmysle) (po slovensky gibon)/ podrod Hylobates A rodu Hylobates A/ skupina Lar A:
gibon lar A/ gibon bieloruký A/ lar A (Hylobates lar A)
gibon lar malajský (Hylobates lar lar)
gibon lar Carpenterov (Hylobates lar carpenteri)
?gibon lar junanský (Hylobates lar yunnanensis) – niekedy považovaný za súčasť Hylobates lar carpenteri
gibon lar thajský (Hylobates lar entelloides)
gibon lar sumatriansky (Hylobates lar vestitus)
gibon bornejský/ gibon Müllerov (Hylobates muelleri (prípadne Hylobates muelleri muelleri)) – zhruba do 70./80. rokov zaraďovaný ako Hylobates lar muelleri (alebo menej často ako Hylobates moloch muelleri  )
Hylobates abbotti – niekedy (najmä do roku 2010) zaraďovaný ako Hylobates muelleri abbotti (resp. Hylobates lar abbotti či Hylobates moloch abbotti – porov. aj komentár k Hylobates muelleri )
Hylobates funereus – niekedy (najmä do roku 2010) zaraďovaný pod Hylobates muelleri ako Hylobates muelleri funereus (resp. Hylobates lar funereus či Hylobates moloch funereus – porov. aj komentár k Hylobates muelleri)
gibon unka / gibon unko/ gibon čiernoruký/ gibon tmavoruký (Hylobates agilis) – v minulosti niekedy zaraďovaný aj ako Hylobates lar agilis
?Hylobates agilis agilis
?Hylobates agilis unko
gibon bielobradý (Hylobates albibarbis) – postavenie v systéme dodnes neisté, do roku 2001 zaraďovaný ako Hylobates agilis albibarbis alebo ako Hylobates muelleri albibarbis  (prípadne staršie ako Hylobates lar albibarbis  či Hylobates moloch albibarbis)
gibon čiapočkový/ gibon kapucňový/ gibon kapucňatý (Hylobates pileatus) – zhruba do zač. 80. rokov zaraďovaný ako Hylobates lar pileatus
 gibon striebristý/ gibon strieborný /gibon jávsky (Hylobates moloch) – v minulosti niekedy zaraďovaný ako Hylobates lar moloch; jedno zo synoným je Hylobates cinereus; ďalšie synonymum je gibon vauvau (Hylobates leuciscus) , ktorý sa ale v minulosti ojedinele uvádzal ako samostatný druh 
?Hylobates moloch moloch
?Hylobates moloch pongoalsoni
gibon mentavejský/ gibon malý/ gibon Klossov (Hylobates klossii) – v minulosti (v 20. storočí) niekedy zaraďovaný do rodu Symphalangus (ako Symphalangus klossii)  alebo do samostatného podrodu Brachitanytes rodu Hylobates (ako Hylobates (Brachitanytes) klossii)

Zdroje vyššie uvedenej súčasnej vnútornej systematiky sú (ak hore nie je uvedené inak):Groves and Wang 1990, citovaní in: OSTERUD, E. L. Gibbon classification : the issue of species and subspecies. Portland State University. 1988  Zdroje slovenských názvov:

Alternatívne taxóny v rôznych (najmä starších) textoch sú (čiastočne ide len o prehľadnejšie preformulovanie komentárov, ktoré sú uvedené vyššie pri jednotlivých druhoch):
rod gibon (Hylobates): 
C = rod Hylobates A okrem Bunopithecus sericus ,
D = rod Hylobates A okrem rodu Symphalangus , 
E = rod Hylobates B + rod Hoolock (prípadne +Bunopithecus sericus) 
podrod Hylobates B = podrod Hylobates A + rod Hoolock 
gibon lar/ gibon bieloruký/ lar (Hylobates lar): 
B = rod Hylobates B okrem Hylobates agilis, Hylobates moloch a Hylobates klossii ,
C = rod Hylobates B okrem Hylobates pileatus, Hylobates moloch a Hylobates klossii,
D = rod Hylobates B okrem Hylobates klossii 
skupina Lar B = Hylobates lar C 
gibon chocholatý/ gibon čierny (Nomascus concolor alebo Hylobates concolor):
B = rod Nomascus ,
C = Nomascus concolor A + Nomascus hainanus + Nomascus nasutus ,
D = Nomascus concolor A + Nomascus nasutus  
gibon bielolíci (Nomascus leucogenys alebo Hylobates leucogenys):
 B = Nomascus leucogenys A + Nomascus siki + Nomascus gabriellae + Nomascus annamensis, 
 C = Nomascus leucogenys A + Nomascus siki

Vzťahy medzi rodmi 
Vyššie uvedená vnútorná systematika sa dá ešte upresniť tak, že zobrazuje aj príbuzenské vzťahy medzi jednotlivými rodmi. Vyššie však tieto vzťahy (prevažne) nie sú zohľadnené, pretože ich konkrétna podoba je v odbornej literatúre veľmi sporná. Nasleduje prehľad základných názorov na vzťahy medzi rodmi (resp. podrodmi) gibonovitých:

Rocatti-Perez (2019) a Takacs et al. (2005) uvádzajú takýto systém recentných rodov (ktorý je aspoň formou zvoleného poradia rodov zohľadnený aj vo vyššie uvedenej vnútornej systematike):
Hylobatidae:
Hoolock
(nepomenovaný taxón):
Nomascus
(nepomenovaný taxón):
Symphalangus
Hylobates B
V odborných textoch sa na úsporu miesta takýto strom zapisuje takto: (Hoolock (Nomascus (Symphalangus, Hylobates))); nižšie už budeme používať len takýto typ zápisu.

Shi a Yang (2018) uvádzajú strom (Hylobates (Nomascus (Hoolock, Symphalangus))) 

Roos (2016) sa obmedzuje na konštatovanie, že výsledky štúdií sú veľmi protirečivé a ani najmodernejšie metódy nie sú schopné jednoznačne stanoviť vzťahy medzi rodmi gibonovitých 

Harrison (2016) uvádza strom (Nomascus (Symphalangus (Hoolock, Hylobates))). Citujúc literatúru do roku 2014 okrem toho tvrdí, že práve toto je vraj súčasný konsenzus vedcov. Rovnaký strom uvádzajú napr. Roos (2003), Geissmann (2003(?), 2001), Roos a Geissmann (2001)  či Chatterje 2006 .

Zehr (1999) uvádza strom (Hoolock (Hylobates (Symphalangus, Nomascus)).

Okrem toho existuje ešte veľa iných možností publikovaných od 70. rokov dodnes. Na ilustráciu starších systémov, teda systémov zo 70. a 80. rokov 20. storočia, možno uviesť napríklad tieto práce:
Creel a Preuschoft (1984): (Symphalangus (Nomascus (Hoolock, Hylobates)), 
Chivers (1977): (Nomascus (Symphalangus (Hylobates klossii (Hoolock, Hylobates [okrem H. klossii])))) 
Groves (1972): (Symphalangus (Hoolock (Nomascus, Hylobates)))

Gibonovité (či gibonorodé) v širšom zmysle 
Ako už bolo uvedené v kapitole Prehľad, v súčasnosti čeľaď gibonovité skoro vždy obsahuje len to, čo je uvedené vyššie pod nadpisom Súčasná vnútorná systematika, ale v minulosti čeľaď Hylobatidae (resp. podčeľaď Hylobatinae) často zahŕňala okrem tohto jej dnešného obsahu aj viacero iných, vyhynutých taxónov, ktoré dnes zaraďujeme na iných miestach v systéme úzkonosovcov (Catarrhini). Konkrétne napríklad:
Carus (1875) do svojej skupiny Tylopyga (=u iných autorov gibonovité v užšom zmysle) zahŕňa aj vyhynutý rod Dryopithecus.
Arldt (1915) do čeľade Hylobatidae zahŕňa aj rody Propliopithecus, Pliopithecus, Dryopithecus, Griphopithecus, Anthropodus a Neopithecus.
Simpson (1945) do podčeľade Hylobatinae zahŕňa aj rody Proliopithecus, Limnopithecus, Pliopithecus (vrátane Prohylobates) a Paidopithex.
Zapfe (1961) delí čeľaď Hylobatidae na podčeľaď Hylobatinae a podčeľaď Pliopithecinae (robí tak ako prvý). pričom do Hylobatinae radí gibony a do Pliopithecinae zahŕňa len rody Pliopithecus, Dendropithecus a Propliopithecus. 
Simons (1975) zastáva názor, že do čeľade Hylobatidae pravdepodobne patria (alebo sú s ňou blízko príbuzné) aj rody Pliopithecus, Dendropithecus, Limnopithecus a nález z polohy Napak IV (porov. aj nižšie) a možno aj rody Propliopithecus a Aeolopithecus. Niekedy pod Hylobatidae zaraďovaný rod Aegyptopithecus však pod (ani vedľa) Hylobatidae nepatrí.
Starck (1978) pod Hylobatidae zaraďuje aj rody Pliopithecus, Limnopithecus a Aeolopithecus, zatiaľ čo rody Aegyptopithecus a Propliopithecus zaraďuje mimo Hylobatidae (pod Pongidae).
Ginsburg a Mein (1980) zaraďujú pod Hylobatidae aj rody Dionysopithecus, Dendropithecus a Krishnapithecus (vrátane druhu Krishnapithecus (=Pliopithecus) posthumus).
Thenius (1981) zastáva názor, že (1) pod Hylobatidae by sa skôr mal zaraďovať aj rod Dendropithecus, ale (2) skôr nemal zaraďovať rod Pliopithecus a s ním príbuzný rod Dionysopithecus, a (3) za neisté považuje zaradiť pod Hylobatidae rod Propliopithecus (vrátane Aegyptopithecus), rod Hispanopithecus, nález z polohy Napak IV (zrejme patriaci pod Limnopithecus ) a rod Aeolopithecus. 
Thurzo (1985) čeľaď Hylobatidae delí na podčeľaď Hylobatinae a podčeľaď Pliopithecinae. Do podčeľade Hylobatinae patria rody Hylobates v širšom zmysle a Symphalangus. Podčeľaď Pliopithecinae je vyhynutá a patria do nej rody Pliopithecus, Limnopithecus, Dendropithecus, Micropithecus a možno aj rody Aegyptopithecus, Propliopithecus a Oligopithecus. Poznámka: Vyhynuté rody (Dionysopithecus atď.), ktoré autor zaradil do Hylobatidae v svojej neskoršej práci (Thurzo 1998 – pozri nižšie), sa v práci Thurzo (1985) nespomínajú, takže nie je jasné, kde by ich v nej zaradil. 
Stöcker et al. (1986) delí čeľaď Hylobatidae rovnako ako Thurzo (1985). Rozdiel je však v tom, že do podčeľade Pliopithecinae zaraďuje rody Pliopithecus, Epipliopithecus, Limnopithecus a prípadne Aeolopithecus, ale výslovne do nej nezaraďuje rody Propliopithecus a Aegyptopithecus.
Carroll (1988) a McKenna a Bell (1997) zaraďujú do čeľade Hylobatidae okrem rodu Hylobates v širšom zmysle aj rod Aeolopithecus (aj keď s otáznikom). Rody Pliopithecus, Propliopithecus, Dendropithecus a Limnopithecus u nich naopak tvoria samostatnú čeľaď Pliopithecidae.
Thurzo (1998) čeľaď Hylobatidae delí na podčeľaď Hylobatinae a podčeľaď Dionysopithecinae. Do podčeľade Hylobatinae patrí to isté ako v Thurzo (1985). Podčeľaď Dionysopithecinae je vyhynutá a patria do nej rody Dionysopithecus, Krishnapithecus a Laccopithecus. Rody spomínané v Thurzo (1985) ako rody zahrnuté do podčeľade Pliopithecinae má Thurzo (1998) už zaradené mimo Hylobatidae, konkrétne do čeľadí Pliopithecidae, Propliopithecidae a Oligopithecidae . Podčeľaď Dionysopithecinae sa v súčasných systémoch často zaraďuje ako samostatná čeľaď Dionysopithecidae (podrobnosti pozri v článku dionýzopitekovité).
Harrison (2016) pod Hylobatidae zaraďuje to, čo je uvedené v kapitole Súčasná vnútorná systematika. Okrem toho uvádza, že:
nasledujúce taxóny majú neisté postavenie v rámci úzkonosovcov a nemožno vylúčiť že patria pod alebo sú príbuzné s Hylobatidae: druh Pliopithecus posthumus (nie je ani isté či patrí pod primáty), rod Kansupithecus (veľmi nejasný nález), rod Krishnapithecus (podobá sa skôr čeľadiam Dendropithecidae a Proconsulidae), zuby z formácií Kamlial a Manchar v Pakistane (patria skôr niekde k Denderopithecidae, staršie sa radili aj niekde k rodu Dionysopithecus), druh Dionysopithecus orientalis (predtým zaraďovaný ako Dendropithecus orientalis);
rod Laccopithecus sa niekedy zaraďuje pod Hylobatidae, ale autor s tým nesúhlasí;
nasledujúce taxóny sa staršie zaraďovali pod Hylobatidae, ale dnes sa už zaraďujú inde: druh Propliopithecus chirobates (=Aeolopithecus chirobates), čeľaď Dendropithecidae (napr. rody Dendropithecus a Micropithecus) a malí príslušníci čeľade Proconsulidae (napr. rod Limnopithecus, zaraďovaný aj ako incertae sedis)
Podľa viacerých minulých a občas aj súčasných názorov pod Hylobatidae jednoznačne patrí (okrem toho, čo je uvedené v kapitole Súčasná vnútorná systematika) aj rod Laccopithecus – podrobnejšie pozri v článku Laccopithecus.

Výskyt 
Dnes žijú v dažďových lesoch a hmlových lesoch v juhovýchodnej Ázii (Zadná India) a Malajzii (Sundské ostrovy) až do výšky vyše 3000 m n. m.; v pleistocéne žili tam, kde dnes, a navyše v Číne, Vietname, Laose, Indonézii a inde.

Najbežnejší je gibon lar so svetlými končatinami. Najväčší je gibon siamang, najhlučnejší je gibon hulok.

Ohrozenie 
Všetky gibony sú ohrozené vyhynutím .

Charakteristika

Telesné znaky 
Telesné znaky súvisia so značnou špecializáciou na kolísavý pohyb (rúčkovanie po stromoch visiac z konára) po korunách stromov (tzv. brachiácia). Šetria energiu a udržujú hybnosť tým, že ich telo funguje ako kyvadlo. Sú to stromové druhy, celý život strávia na stromoch zavesení na dlhých rukách; na zemi sa pohybujú zriedka. Väčšinu dňa trávia hľadaním a jedením potravy (plody a kvety). V noci sa pohybujú zriedka, spia na konároch alebo vidliciach.

Vlastnosti gibonovitých (v užšom zmysle) sú:
 majú charakteristicky vyvinuté, veľmi dlhé ruky, s dlhými úzkymi dlaňami 
 majú predĺžené a ventrálne prehnuté články II. - IV. prsta na prednej aj zadnej končatine
 majú na ruke dlhý palec schopný dokonalej opozície
 sú to najmenšie žijúce ľudoopice
 na rozdiel od veľkých ľudoopíc majú dobre vyvinuté sedacie mozole
 ruky im slúžia len na zavesenie, kým nohy slúžia na chytanie čohokoľvek
 nemajú chvost (podobne ako ostatné ľudoopice)
 majú schopnosť priestorového videnia (podobne ako ostatné primáty), čo im pomáha pri skákaní medzi stromami
 srsť je podľa druhu žltohnedá až sivá či čierna
 ozývajú sa prenikavým vreskotom, najhlučnejším je gibon hulok, ktorý podľa silného volania aj dostal meno
je prítomná redukcia sexuálneho dimorfizmu

Čísla:
 výška: max. 1 meter, spravidla 45 – 
 hmotnosť: 3 – , spravidla 5 –  ( dosahuje len gibon siamang)
 premerný vek: 25 – 30 rokov, v zoologických záhradách viac

Sociálna štruktúra 
Žijú v skupinách („rodinách“) pozostávajúcich zo samca, samice a mláďat rôzneho veku (často aj 3 – 4), ktoré zostávajú v skupine, až kým nedospejú. Kedysi sa myslelo, že gibony sú len monogamné, v skutočnosti niekedy uzatvárajú viacero zväzkov alebo sú polygamné. O mláďatá sa obaja rodičia obetavo starajú. Mláďatá sa ovinú matke okolo pása, keď sa šplhá po stromoch.

Približne 15 minút denne venujú partneri vzájomnému čisteniu srsti.

Samec a samica majú svoje „teritórium“ v korunách stromov a vyznačujú ho v niektoré rána hlasitým spevom alebo aj duetom, v ktorom hrá hlavnú úlohu samička a samec ju v prestávkach doplňuje kratšími a menej spevnými úsekmi melódie. Tento duet slúži aj na utuženie partnerského vzťahu. Ak jeden pár začne, ostatné páry v lese sa reťazovito pripájajú, aby aj oni oznámili, kde leží ich „teritórium“.

Rozmnožovanie 
Obdobie rozmnožovania trvá celý rok. Samice sú gravidné približne 7 – 8 mesiacov (208 – 235 dní), pričom intervaly pôrodov trvajú 2 až 3 roky. Rodí sa jedno mláďa, ktoré matka kojí asi 18 mesiacov a je od nej závislé dva roky. Pohlavná dospelosť mláďat nastáva podľa druhu v 6. – 9. roku. V tomto období začínajú byť agresívne, rodičia ich vyháňajú a zakladajú si vlastné páry.

Zdroje kapitoly Charakteristika sú:Gibbons. In: Lexikon der Biologie. [CD-ROM] München : Elsevier, Spektrum, Akad. Verl., 2005. ISBN 3-8274-0342-1.

Zdroje

Gibonovité