Margaréta z Antiochie

Svätá Margaréta z Antiochie (iné názvy: Margaréta Antiochijská, Margita Antiochijská alebo vo východoeurópskych krajinách Marína z Antiochie/Antiochijská či Pelagia) bola podľa legendy panna umučená pre svoju kresťanskú vieru za vlády cisára Diokleciána. Svätá Margaréta býva zvyčajne znázorňovaná s drakom. Je jednou zo Štrnástich svätých pomocníkov ako patrónka rodičiek. Pre údajné prisľúbenia veriacim na jej príhovor bol jej kult najviac rozšírený v stredoveku. 

O jej existencii neexistujú spoľahlivé zdroje, preto je možné, že táto svätica nemusela existovať. Navyše jej život má veľmi podobný vývoj ako u svätej Kataríny Alexandrijskej, preto bývajú niekedy zobrazované spolu.

Legenda 

Meno tejto svätice sa prvýkrát objavuje na Západe v martyrológiu od Rabanusa Maurusa v 9. storočí.

Margaréta bola podľa legendy dcérou pohanského kňaza Aedisia z Antiochie. Niektoré zdroje udávajú jej narodenie do roku 290. Pravdepodobne jej zomrela matka, keď mala päť rokov. V náhradnej rodine ju pestúnka, ktorá bola kresťankou, vychovávala v tejto viere. Keďže bola pekná, všimol si ju miestodržiteľ Olybrius, ktorý sa ju snažil zviesť. Vyzýval ju, aby sa klaňala pohanským bohom. Keďže neuspel, mučil ju a zvádzal mnohými neuveriteľnými spôsobmi. Podľa tradovania sa jej rany zázračne hojili. Mučenie pokračovalo, až kým ju za panovania cisára Diokleciána nepopravili. Podľa legendy jej odťali hlavu na námestí. Nespoľahlivé údaje hovoria o roku 305 alebo 282. Podľa legendy sa mnoho ľudí vďaka nej obrátilo na kresťanskú vieru.

Jej život spísal vraj očitý svedok Theotimus. Tradovaná legenda je však podľa viacerých autorov príliš prehnaná, pretože sa v mnohých verziách uvádza jej boj s drakom, ktorý sa pripravoval zhltnúť ju. Margaréta však nad ním zvíťazila, keď mu ukázala znamenie kríža. Niektorí autori vykladajú draka ako jej vidiny, ktoré mala vo väzení.

Historickosť Margaréty 
O existencii Margaréty Antiochijskej neexistujú spoľahlivé zdroje. Viacerí historici sa domnievajú, že v skutočnosti ani neexistovala a jej príbeh bol vymyslený. Túto tendenciu potvrdzuje aj vývoj v Rímskokatolíckej cirkvi, ktorá upúšťa od jej kultu.

Uctievanie

Zobrazovanie 
Margaréta z Antiochie je zobrazovaná s malým krížom, prípadne fakľou alebo palmou ako symbolom mučeníctva. Na základe legendy je často pri jej nohách drak, ktorého drží na reťazi. Zvlášť na starých obrazoch a ikonách býva zobrazovaná so sv. Katarínou Alexandrijskou a sv. Barborou.

Kult v stredoveku 
Breviár zo Salisbury uvádza, že Margaréta na sklonku života prisľúbila, že tí, čo napíšu alebo budú čítať príbeh jej života, dostanú v nebi nesmrteľnú korunu a tí, ktorí ju budú vzývať v hodine smrti, uniknú úkladom diabla. V prísľuboch pamätala na tých, ktorí zapália na jej počesť sviece a dostane sa im potrebnej ochrany, ako aj na tehotné ženy, ktoré sa pri jej uctení vyhnú podobne, ako ich deti nebezpečenstvu spojenému s pôrodom. Týmto si získala už v ranom stredoveku nesmiernu popularitu, aj keď pápež Geláz I. v roku 494 vyhlásil jej legendu za apokryfnú (nepravdivú, falošnú) a Margaréta nikdy vlastne nemala starobylý liturgický kult. Jej meno sa prvýkrát objavuje v martyrológiu Rabana Maura v 9. storočí.Kult svätej Margaréty je veľmi starobylý a hlavne v stredoveku patrila k najpopulárnejším pannám mučeníčkam. Najväčšiu slávu požívala počas obdobia križiackych výprav. Stala sa aj oficiálnou patrónkou rodičiek v rámci uznávaných Štrnástich svätých pomocníkov, ktorých úcta dosiahla vrchol v 15. storočí. Jana z Arku verila, že ju v jej misii povzbudzoval hlas Margaréty Antiochijskej.

Kult v novoveku 
Aj keď jej meno vypadlo zo všeobecného liturgického kalendára v roku 1969, Rímske martyrológium z 2004 ju uvádza v Rímskokatolíckej cirkvi na 20. júl ako ľubovoľnú spomienku. Jej kult v rímskokatolíckej cirkvi je však potláčaný. Vo východných kresťanských cirkvách sa pripomína 13. júla.

Relikvie 
Jej údajné relikvie preniesli v roku 908 z Byzancie do kostola San Pietro della Valle neďaleko Bodamského jazera. Odtiaľ boli v roku 1145 presunuté do Montefalconskej katedrály a v roku 1213 z nich časť získali Benátky.

Uctievanie na Slovensku 

Na Slovensku sa nachádza 23 kostolov, ktoré sú zasvätené tejto svätici. Najstarším je kostol v Kopčanoch, ktorý bol postavený zhruba v 9. až 10. storočí. Okrem neho sa tu vyskytujú aj ďalšie chrámy:

 Kopčany (9. storočie)
 Šamorín (1260)
 Malá Mača (13. storočie)
 Mlynica (13. storočie)
 Šivetice (13. storočie)
 Plaveč (13. - 14. storočie)
 Turčianske Jaseno (1300)
 Ratnovce (1320)
 Litava (1340)
 Bučany (1370/2008)
 Dlhá (1390)
 Gabčíkovo (1397/2017)
 Švedlár (14. storočie)
 Zborov (14. storočie/1996)
 Podhradie (1700)
 Čataj (1775)
 Vyškovce nad Ipľom (1798/2016)
 Margecany (1825/1936)
 Šaľa (1828)
 Zohor (1898)
 Domaníky (1929)
 Bratislava-Lamač (1947 - 1951)
 Keť (1960)

Referencie

Pozri aj 

 Štrnásť svätých pomocníkov
 Rímske martyrológium
 Zoznam svätcov Katolíckej cirkvi

Iné projekty 

Sýrski katolícki svätci
Sýrski pravoslávni svätci