Laparoskopia

Laparoskopia (lapara – lat., mäkké miesto v tele, scopia – lat., pozorovať) je endoskopická operačná metóda brušnej chirurgie, gynekológie a urológie, pri ktorej sa pomocou endoskopických nástrojov pod kontrolou kamery vykonávajú operácie orgánov brušnej dutiny. Pôvodne (pred érou laparoskopickej chirurgie) sa týmto výrazom označovalo vyšetrenie orgánov brušnej dutiny pohľadom cez optický prístroj, zavedený vytvoreným otvorom v brušnej stene. 

Zaraďuje sa medzi relatívne nové metódy diagnostiky a liečby v chirurgii a iných odboroch, hoci je na scéne už takmer 100 rokov, aj keď nie v takej forme ako ju poznáme dnes. V bežnej medicínskej praxi sa využíva približne iba 20 rokov.

Medzi najčastejšie laparoskopické operácie patrí cholecystektómia (odstránenie žlčníka), hernioplastika (plastika pruhu), apendektómia (odstránenie appendixu – červovitého prívesku slepého čreva). S postupným rozvojom endoskopickej techniky sa rozvíja aj spektrum laparoskopickej operatívy. Dnes sa v modernej chirurgii laparoskopicky operujú takmer všetky orgány brušnej dutiny.

Možnosti použitia laparoskopie:

 v chirurgii	
diagnostická laparoskopia
cholecystektómia – odstránenie žlčníka
hernioplastika – (hernia, lat. prietrž), operácia prietrže („pruhu“)
apendektómia – odstránenie červovitého prívesku slepého čreva („slepák“)
fundoplikácia žalúdku
gastrostómia – vytvorenie otvoru v žalúdku navonok
ošetrenie perforovaného vredu žalúdka
resekcie žalúdka
resekcie tenkého a hrubého čreva
resekcie pečene
splenektómia – odstránenie sleziny
v gynekológii
operácie pri sterilite
sterilizácia
laparoskopicky asistovaná vaginálna hysterektómia – odstránenie maternice
operácie pri mimomaternicovom tehotenstve
v urológii
laparoskopická nefrektómia – (nefros, gr. oblička), odstránenie obličky
pyelopastika – plastická úprava obličkovej panvičky
prostatektómia – odstránenie prostaty
cystektómia – odstránenie močového mechúra

Dejiny
Prvé známe vyšetrenie brušnej dutiny cez „kľúčovú dierku“ uskutočnil roku 1901 Georg Kelling, síce u psa, ale princíp napustenia vzduchu a potom za kontroly zraku vyšetriť dutinu brušnú, ostal rovnaký a ďalej sa už len zdokonaľoval. Techniku nazval coelioskopia (coelion, z lat. útroby). Onedlho nastal rozvoj techniky, zdokonaľovanie nástrojov a prístrojov. Prvé vyšetrenie brušnej dutiny u človeka vykonal Dimitrij Ott v r. 1901 za použitia svetla a zrkadla cez malý nárez brušnej steny. Názov laparoskopia ako prvý použil Heinz Christian Jacobaeus v r. 1910, ktorý referoval aj o vyšetrení hrudníka pomocou endoskopickej techniky a celé vyšetrenie nazval laparotorakoskopia. Ďalšími priekopníkmi boli G. Berci, A. Cushieri, Kurt Semm, M. Classen, M. Demling, N. Soehendr a Buess. Prvú laparoskopickú operáciu, a to appendektómiu, uskutočnil nemecký gynekológ Kurt Semm v r. 1982. Tá však nezaznamenala taký úspech ako laparoskopická cholecystektómia. Práca o nej, ktorú uskutočnil Phillipe Murett v r. 1987  vzbudila pozornosť odbornej verejnosti a našla svojich nasledovníkov. O laparoskopickej cholecystektómii referoval však už v r. 1985 Erich Mühe, ale bez toľko potrebnej a nevyhnutnej odozvy. Zlatý vek laparoskopie v chirurgii nastal v deväťdesiatych rokoch, postupne sa rozšírila aj do ďalších odborov ako je gynekológia a urológia. Rozšírilo sa spektrum a indikácie výkonov. V posledných rokoch sa zavádza robotizácia do laparoskopickej chirurgie, ktorá na rozdiel od konvenčnej laparoskopie je obmedzená hlavne z ekonomických dôvodov.

Laparoskopický postup
1. založenie kapnoperitonea – pomocou Veressovej ihly sa brušná dutina naplní CO2 do tlaku 8 – 15 mmHg v závislosti od druhu operácie. Pri zavádzaní kapnoperitonea je potrebné včas rozpoznať možné komplikácie, ako je nafúknutie podkožného väziva, napichnutie čreva, alebo veľkej predstery

2. zavedenie laparoskopu – najčastejšie v okolí pupku (nad/pod) sa zavedie trokár a potom laparoskop – špeciálne upravená kamera so studeným svetlom na báze optických vláken, so sklonom zorného poľa kamery najčastejšie 30°, to umožní operatérovi „vidieť za roh“

3. zavedenie ostatných nástrojov – pod kontrolou kamery sa zavedú trokáry – špeciálne vodiče laparoskopických nástrojov z kovu alebo plastu, v ktorých sú zavedené laparonástroje (kliešte, držiaky, graspre, disektory...)

4. samotné vykonanie operácie

5. vytiahnutie nástrojov a ich trokárov pod kontrolou kamery, vytiahnutie laparoskopu a hlavného trokára, zašitie kože brušnej steny

Výhody
menšia stresová reakcia organizmu pri operácii
malá operačná rana a z toho vyplývajúca kratšia rekonvalescencia, pooperačné bolesti a lepší kozmetický efekt
precíznejšia preparácia a následné menšie poškodenie štruktúr a tkanív
menšia strata krvi
detailnejší pohľad
možnosť vizuálne prehliadnuť ostatné orgány brušnej dutiny

Nevýhody
poruchy cirkulácie a zvýšené hodnoty CO2 v krvi počas operácie
obmedzené možnosti operovania pokročilejších ochorení – hlavne zápalových a nádorových
nemožnosť „ohmatať“ ostatné orgány – vyšetrenie pohmatom orgánov (črevo, pečeň, maternica, vaječníky, močový mechúr, pankreas, žalúdok) z dôvodu prevencie nádorového ochorenia
poranenia vzniknuté pri zavádzaní kapnoperitonea a trokárov:
poškodenie podkožného väziva, jeho pomliaždenie, prípadne nekróza
poranenie vnútrobrušných orgánov (veľká predstera, črevo, aorta)

Laparoskopické nástroje
Laparoskop – špeciálne upravená kamera so studeným svetlom na báze optických vláken, so sklonom zorného poľa kamery najčastejšie 30°, to umožní operatérovi „vidieť za roh“, kamera má najčastejšie priemer , stále častejšie sa však používajú priemery 
Trokár (priemery , , , ), kovový, plastový (jednorazový)
Kliešte
Grasper
Klintsch
Nožnice
Harmonický skalpel

Pozri aj 
endoskopia

Medicína
Chirurgia