Rozprávanie o dávnych časoch

Rozprávanie o dávnych časoch (iné názvy: Povesť dávnych liet, Povesť vremionnych let/Povesť vremennych let (=prepis ruského názvu), Nestorov letopis, Nestorov Letopis ruský, Nestorova kronika, Prvý letopis ruský, Kyjevský letopis, Staroruská kronika, Povesť z dávnych čias, Počiatočný ruský letopis, Povesť o zašlých časoch; ) je jedno zo základných diel stredovekej ruskej a slovanskej literatúry a historiografie, najstarší známy letopis na územi Kyjevskej Rusi. Je nazvaný podľa incipitu (prvých slov textu), ktoré znejú: „Se povesti vremiaňnych let, otkudu jesť pošla Ruskaja zemľa, kto v Kijeve nača perveje kňažati i otkudu Ruskaja zemľa stala jesť“. Pre mnohých historikov je základným prameňom, z ktorého čerpajú informácie o príslušnom období.

Autor 
Autorom je podľa tradície ruský mních pečerského kláštora v Kyjeve a hagiograf Nestor. Toto meno bolo každopádne dopísané do textu v 13. storočí. Predtým bolo vynechané asi z politických príčin. Autorstvo Nestora nie je isté.

Obsah 
Opisuje predovšetkým dejiny Kyjevskej Rusi zhruba pre obdobie 850 - 1110, ako aj pôvod Slovanov a pozvanie Varjagov.

Slovákov (resp. ich predkov) pod názvom „uhorskí Slovania“ resp. len „Slovania“  letopis uvádza ako pôvodných Slovanov (majúcich aj meno „Slovania“) a menuje ich na prvom mieste v zozname slovanských „kmeňov“. Opisuje ich takto: „Slovania, ktorí sedeli pozdĺž Dunaja, ktorých zaujali Uhri, i Morava, Česi i Ľachovia i Poľania, ktorí sa teraz volajú Rus“. Odlišuje ich od Moravanov, Čechov, Poľanov a podobne.

Redakcie letopisu 
Existujú tri redakcie letopisu. Prvá redakcia (1110 - 1113) z Pečorského kláštora (možno od Nestora) sa zachovala len v skrátenom prepise z rokov 1113 - 1116, ktorý napísal Vasilij v Prezemyšli alebo v Terebovli. 

Druhá redakcia, je redakcia mnícha Silvestra (tzv. Silvestrovo spracovanie) z roku 1116. Táto sa neskôr stala základom pre mnohé ďalšie letopisy. Na koniec letopisu Silvester napísal svoje meno. Keďže sa  Vydubický monastier, v ktorom žil, nachádzal na území Vladimíra II. Monomacha, práve jemu sa venujú posledné časti letopisu. Táto verzia je zachovaná v Lavrentijskom letopise/kódexe (po rusky: Лаврентиевская летопись).<ref>Повесть временных лет - úvodný komentár</ref>

Tretia redakcia z roku 1118, napísaná opäť v Pečorskom kláštore, opisuje udalosti až do roku 1117. Hovorí o následníkovi Vladimíra II. Monomacha - Mstislavovi Veľkom (1125 - 1132). : Autorom tejto tohoto prepisu letopisu je pravdepodobne Byzantínec, pretože v texte opravil mnoho informácii týkajúcich sa Byzantskej ríše. Letopis je známy pod menom Ipatievský letopis/kódex (po rusky: Ипатиевская летопись'').

Rukopisy letopisu 
Originály ako aj dva prepisy rukopisu letopisu sa stratili.
 Prvú kópiu Lavrentijského letopisu urobil mních Lavrentij v Nižnom Novgorode v roku 1377. Predstavuje prepis stratenej kroniky až do roku 1305, ale z nejakého neznámeho dôvodu sú z nej vypustené obdobia od roku 898 - 922, 1263 - 1283 a 1288 - 1294. Rukopis objavil gróf Alexej Puškin v roku 1792.
 Prepis rukopisu Ipatievského letopisu našiel v kláštore v meste Kostroma ruský historik Nikolaj Karamzin. V texte sa zachovala informácia o stratených kronikách z 12. - 13. storočia.

Referencie

Ďalšia literatúra

Preklady

Sekundárna literatúra

Externé odkazy 
 Vyprávění o minulých letech aneb Nestorův letopis ruský ukážka z knihy
 Povesť vremennych let a jej koncepcia Slovienskoj zemli
 Povesť dávnych liet - ruský preklad
 Повесть временных лет - Originálny text, ruský preklad a komentáre
 Povesť dávnych liet - v ruskom preklade D. S. Lichačeva
 Originály dvoch prepisov Povesti dávnych liet

Letopisy
Literatúra v Kyjevskej Rusi