Difúzia (fyzika)

Difúzia je jav kedy častice jednej látky samovoľne prenikajú medzi častice druhej látky. Je to proces, ktorým vnútri viaczložkovej sústavy dosahuje rovnomerné rozdelenie koncentrácií.

Všetky látky majú tendenciu prechádzať z prostredia s jej vyššou koncentráciou do prostredia s jej nižšou koncentráciou. Prirodzenou vlastnosťou látok je, že pokiaľ sa jej častice môžu pohybovať (molekuly v nehybnom roztoku sa pohybujú na základe Brownovho pohybu) tak sa rozptyľujú do celého priestoru, ktorý môžu dosiahnuť, a postupne vo všetkých jeho častiach vyrovnajú svoju koncentráciu. Vravíme, že látky difundujú.

Prejavom difúzie je napríklad, ak na jednom konci miestnosti otvoríme fľašu voňavky a čoskoro sa jej vôňa rozšíri po celej miestnosti.

Dej, ktorým sa vyrovnáva čiastočný tlak vodnej pary vzájomným pôsobením molekúl, sa nazýva difúzia vodnej pary. Difundujúce vodné pary sa pohybujú z miest vyššieho  tlaku smerom k nižšiemu tlaku. Príčinou difúzie vodných pár je gradient čiastočného tlaku vodných pár.

Difúzia prebieha vo všetkých skupenstvách. Najrýchlejšie prebieha v plynoch, pretože sa v plynoch molekuly najrýchlejšie pohybujú. Pomalšie prebieha v kvapalinách a najpomalšia je v tuhých látkach. V tuhých látkach je veľmi obmedzená, lebo molekuly v tuhých látkach sú viazané na rovnovážne polohy a iba niekedy zmenia svoje polohy.

Difúzia v tuhých látkach je spojená s postupným premiestňovaním atómov v kryštáli. Veľkosť difúzie vyjadrujeme veľkosťou difúzneho toku. Rozumieme ním množstvo látky v moloch, ktoré prejde za časový interval cez jednotkovú plochu.

Difúzia má veľký biologický význam a patrí medzi základné mechanizmy pasívneho transportu látok. Uplatňuje sa aj vtedy, keď sú obe prostredia oddelené membránou priepustnou pre molekuly rozpúšťadla aj molekuly rozpustnej látky. Príkladom je difúzia cez bielkovinový kanál k membráne bunky.

Pozri aj 
 Sublimácia
 Prvý Fickov zákon
 Druhý Fickov zákon

Zdroj