Žalm

Žalm (z gréckeho ψαλμός psalmos „spev sprevádzaný strunovými nástrojmi“) je literárny útvar známy predovšetkým z Biblie, najmä zo Starého zákona. Nájdeme ho však aj v mimobiblickej literatúre, napr. v textoch z Ugaritu. Ide o modlitbu písanú poetickou formou za pomoci klasických semitských jazykových nástrojov (prízvuky, paralelizmus, chiazmus, a pod.). Okrem modlitby viac súkromného charakteru môže ísť aj o modlitbu verejnú, napr. o spev pri kráľovskej intronizácii, pri národných slávnostiach a pod.

V Biblii sa najviac žalmov nachádza v Knihe žalmov, celkom 150 či 151 (rozdelenie niektorých žalmov sa v rôznych edíciách líši), ale aj ďalšie sú rozptýlené v celom Starom zákone: Deborina pieseň (Sdc 5), Jonášov žalm (Jon 2), Abakukov žalm (Abk 3) a pod.

Žalmy možno nájsť aj v Novom zákone: Kantikum Panny Márie (Magnificat), Zachariášove kantikum atď.

Žalm je zhudobnený verš svätého písma. Spieval sa sólovo, zborovo alebo sa striedal sólista s obcou.
Formy prednesu žalmu:
 responzoriálna psalmódia
 antifonálna psalmódia
Žalm, podobne ako lekcie, sa recitoval na jednom hlavnom tóne, ktorý sa nazýval tenor (reprekusa, recitanta).
V súvislosti s rozvrhom na dve veršové dvojice boli ustálené aj kadenčné formuly. Na začiatku bol krátky vzostupný vzorec inicio, na konci klesajúci – terminacio (finalis), medzi nimi vlastná recitácia na tenore, prerušená uprostred krátkym vzorcom – mediacio (metrum). V metru a vo finalis mohli byť krátke melizmy. Tenory neboli celkom otrockým recitovaním na jednom tóne, ale bolo možné ich melodické zvlnenie (tzv. flexa), ak si to vyžadovali textové prízvuky.

Pozri aj 
 Kniha žalmov

Biblia
 
Hudobné formy
Literárne žánre
Literárne pojmy
Básnické formy