Peter Eisenman

Peter David Eisenman (* 11. august 1932 Newark, New Jersey, USA) je jeden z najvýznamnejších amerických architektov súčasnosti. Žije a pracuje v New Yorku, kde roku 1967 založil Institute for Architecture and Urban Studies. Pôsobí ako architekt a profesor architektúry na Cooper Union v N.Y., na Ohio State University a zároveň pôsobí na univerzitách v Cambridge, Yale a Harvarde.

Život 
Svoje vzdelanie postupne získal na amerických univerzitách Cornell v Ithace, Columbia v New Yorku a Cambridgi v Anglicku. V roku 1967 získal titul „honorary doctor of fine arts“ na univerzite Illinois v Chicagu. Počas rokov 1957 až 1958 pôsobil v spoločnosti The Architect’s Collaborative (TAC), ktorú založil architekt Gropius.  Roku 1967 sám Peter Eisenman založil Institute for Architecture and Urban Studies, kde získali mnohé svetové ocenenia za architektúru a v ktorom pôsobil do roku 1982. Eisenman je tvorcom mnohých knižných titulov ako napr. „House X“, „Fin diout hous“  (The architectural association), „Moving arrows“, „Eros and other errors“  (The architectural association), „House of cards“ (vydavateľstvo Oxford university) a spoluautor diela „Chora l works“ (vydavateľstvo Monacelli).  Peter Eisenman patril popri architektoch ako Michael Graves, Charles Gwathmey, John Hejduk a Richard Meier ku skupine architektov New York Five, ktorí sa zasadili za znovuoživenie a prezentovanie tvorby architekta Le Corbusiera, teda tvorby 20tich rokov minulého storočia. Avšak rozvíjal aj pre neho charakteristickú  „ezoterickú“  tvorbu ktorá hľadala akési prepojenie medzi samotnou architektúrou a filozofickými či literárnymi teóriami. Jeho tvorbu totiž silne ovplyvňuje dielo filozofa Jacquesa Derrida. Peter Eisenman patrí medzi hlavných amerických predstaviteľov dekonštruktivizmu. Taktiež je autorom mnoho-početných príspevkov a esejí o jeho architektonických teóriách v rôznych medzinárodných časopisoch. Peter Eisenman vyučoval na univerzitách Harvard, Princeton a na Ohio State University. Momentálne pôsobí ako profesor na univerzite Yale. Po roku 1980 začal  navrhovať administratívne a polyfunkčné budovy. Založil Inštitút Oppositions a bol zakladateľom a redaktorom rovnomenného časopisu  Oppositions (Odpor, Opozícia). Jeho práce naznačujú sympatie s antihumanistickými ideami ako dekonštruktivizmus, boli charakteristické vzájomnými protikladmi, rozvrátenosťou a neistotou. Svoju prácu a dizajn návrhov zakladal na teórii vybranej z vonkajšej existujúcej architektonickej dogmy, najmä z psychológie a lingvistiky. Jeho teoretická práca vychádza z filozofie Friedrich Nietzsche, Noam Chomsky a Jacques Derrida. Pojmový základ je ľahko viditeľný na jeho dizajne a budovách, text a štruktúra jeho predchodcov je rozhodne podkladom Eisenmanovi vlastný, literárne aj architektonicky.

Eisenman je v kolektíve architektov, zástancov postmodernistickej vnímavosti, charakteristický svojím literárnym hnutím, kde dizajn je vnímaný ako text. Je charakteristický navrhovaním psychologického pocitu prázdnoty, ktorý provokuje individuálny kultúrny strach a narušenie. Vrátane narušenie a pretrhnutia vo viacerých štruktúrach úzko prepojených z komfortom a útočiskom, vytvára architektúru ktorá hraničí až z nihilizmom. Jeho dizajn je v štádiu neustáleho objavovania a pohybu, dáva vznik štruktúram, z ktorých si pozorovateľ len ťažko vyvodí záver.

Eisenman sa vždy vo svojích prácach snažil vytvoriť kontextovo nesúvisiacu architektúru, snaží sa vyvolať pocit neistoty. Spája vzájomne nesúvisiace, ba až protikladné vlastnosti. Profesora architektúry a predseda rádu Thomasa Lecture Werner Goehner Cornell, o Eisenmanovi povedal, že predefinoval súčasnú architektúru „náročným úmyslom“, že architektúra má byť jednoduchá a čisto estetická.

V Nemecku bol Peter Eisenman preslávený predovšetkým vďaka jeho architektonickému dielu „Denkmal für die ermordeten Juden Europas"  v Berlíne.

Dielo 
V počiatkoch svojej praxe, do  roku 1980 sa venoval navrhovaniu a tvorbe rodinných domov, ktoré pomenoval číslom House I, House II, House III, (Dom I, Dom II, Dom III, ...). Jeho prvé práce boli vnímané ako série priamočiarych a kubických domov, ako autonómne a odkazujúce na seba, nezávislé od ľudského okolia alebo od svojej funkcie. Štruktúry týchto domov sú čisto racionálne. Dom je typickým Eisenmanovým snažením vytvoriť narušenie a provokovať neistotu. Najznámejší z týchto domov bol House VI (Dom č. VI), postavený v rokoch 1972-75 v Cornwall, Connecticut, známy ako príklad snaženia vytvoriť zo série geometrických transformácií dom použiteľný, technologicky vyspelý a estetický. Celá stavba bola postavená z dreva, za 3 roky. Konštrukcia domu však nebola adekvátna, v dome boli od začiatku problémy so zatekaním a v roku 1987 bol v hroznom stave, rozkladu podľahli aj hlavné nosné múry, čo si vyžiadalo rozsiahlu a drahú 2 ročnú renováciu.

Eisenman sám povedal: „Dom nie je objektom v tradičnom vnímaní, je to konečný výsledok procesu, alebo presnejšie záznam procesu. Zjednodušovanie architektonickej výzvy do jednoduchej formy je často podstatou pre kreativitu a prieskumné zámery, zložitosť výzvy architektúry nie je vo vylučovaní, ale v hľadaní, kde umenie je podporované silnou prítomnosťou formy, pokiaľ sú pokusy uspokojiť veľa iných požiadaviek.“

Po roku 1980 začal Eisenman navrhovať administratívne a polyfunkčné budovy. Jednou z jeho najznámejších prác tohto obdobia, ktoré navrhol, spolu s Richardom Trott a Laurie Ollin je Wexner Center for the Arts v Ohiu (USA) na štátnej univerzite. Budova bola dokončená v roku 1989, keď múzeum moderných umení už ustanovilo dekonštruktivizmus, ktorým bol Eisenman charakteristický ako štýl.

Ďalšou Eisenmanovou známou stavbou je Bio-centre, je to výskumné centrum Univerzity J.W.Goethe vo Frankfurte. Eisenman sa svojím pôvodným návrhom prikláňal k znovu obnoveniu pôvodného miesta, navzdory tomu opäť vytvoril budovu na báze dualistického princípu, tentoraz medzi architektúrou a biológiou. Stretávame sa s prenesenou, metaforickou architektúrou, novou výpoveďou architektúry, kde sa autor inšpiruje životom samotným a tieto skúsenosti prenáša a uplatňuje v samotnej konštrukcii.

Eisenmanov nepretržitý záujem v opozíciu, zámenu a spleť udalostí, krútenie priestoru a skladanie formy využil pre prieskum CAD (computer assisted design), čo využil aj v súťaži pre virtuálny dom v roku 1997.

Stavby (výber) 
1967 - 68 - Dom I, Princeton, New Jersey 
1969 - 70 - Dom II, Hardwick, Vermont 
1969 - 71 - Dom III, Lakeville, Connecticut 
1971 - Dom IV, Falls Village, Connecticut 
1972 - 75 - Dom VI, Cornwall, Connecticut 
1975 - 1978, Dom X (Haus Bloomfield), Hills
1980 - Haus El Even Odd, 
1981 - 92 - Cummins Engine Company, Madison, Indiana 
1981 - 85 - Dom pre Iba v Checkpoint Charlie, Berlin
1982 - 1986 - Wexnerovo centrum výtvarného umenia pri štátnej univerzite, Columbus, Ohio 
1983 - 85 - Engine Co.233 and Ladder Co.176, požiarna stanica, Brooklyn, New York 
1985 - Projekt Romeo a Julia, Verona 
1988 - 90 - Koizumi Sangyo Building, Tokio 
1989 - Wexner Center for the Arts, Ohio
1989 - 93 - Greater Columbus Convention Center, Columbus, Ohio 
1990 - Video-hudobný Pavilón, Groningen, Holland 
1990 - 93 - Atocha 123 Apartments, Madrid 
1990 - 92 - Nunotani Corporation Headquarters Building, Tokio 
1991-1993 - Emory University Center for the Arts, Atlanta
1992 - Dom pre Maxa Reinhardta, Berlin
1993 - Dom pre Immendorfa, Düsseldorf
1994 - Tours Center for Contemporary Arts and Music Conservatory, Tours
1996 - BLF Software - Administratívna budova, Bangalore
2004 -2005 - Pomník pre zavraždených Židov Európy

Ceny / vyznamenania (výber) 
1985 - prvá cena - 3. Architektur – Biennale, Benátky
1997 - titul čestný doktor - Pratt Institut, New York
2000 - vyhlásený za člena „American Academy of Arts and Letters“
2003 - titul čestný doktor Univerzity La Sapienza, Rím
2004 - zlatý lev - 9. Architektur – Biennale, Benátky

Výstavy 
1988 - Dekonštruktivistická architektúra v  Múzeu moderného umenia v New Yorku
2005 - Rakúske múzeum pre úžitkové umenie vo Viedni

Literatúra 
Cynthia Davidson (Hrsg.): Auf den Spuren von Peter Eisenman. Peter Eisenman - Sämtliche Arbeiten, Sulgen/Zürich: Niggli 2006, ISBN 3-7212-0589-8
Peter Eisenman: Ins Leere geschrieben, hrsg. von Peter Engelmann, Wien: Passagen Verlag 2005, ISBN 3-85165-675-X
Peter Eisenman: Barfuß auf weiß glühenden Mauern, hrsg. von Peter Noever (Hrsg.), Stuttgart: Hatje Cantz 2005, ISBN 3-7757-1561-4
Peter Eisenman: Aura und Exzeß. Zur Überwindung der Metaphysik der Architektur, hrsg. von Ulrich Schwarz, Wien: Passagen Verlag 1995, ISBN 3-85165-165-0
Peter Eisenman: Houses of Cards. New York, Oxford 1987
Architektura 20. století, Peter Gössel, Gabriele Leuthäuserová, TASCHEN GmbH, Slovenia 2003, ISBN 3-8228-2568-9, z nemeckého originálu Architektur des 20. Jahrhunderts (TASCHEN GmbH, Köln 2001)

Iné projekty 

Architekti USA
Nositelia Wolfovej ceny za umenie
Architekti židovského pôvodu
Osobnosti USA židovského pôvodu
Osobnosti z Newarku (New Jersey)
Dekonštruktivizmus
Vyučujúci na Ohio State University
Vyučujúci na University of Cambridge
Vyučujúci na Yale University
Vyučujúci na Harvard University
Absolventi Cornell University
Absolventi Kolumbijskej univerzity