Posunok (posunková reč)

Posunok je najmenšia jednotka posunkového jazyka, ktorej sa už priraďuje význam. 

Posunok je tvorený niekoľkými menšími fonologickými jednotkami (fonémami) artikulovanými súčasne, simultánne:  
 tvar ruky (konfigurácia ruky) – ako vyzerá ruka, ktorá vytvára, alebo ruky, ktoré vytvárajú. Dlaň môže byť otvorená, zovretá v päsť, prsty narovnané, zohnuté a pod.,
 miesto artikulácie (umiestnenie posunku) – kde sa posunok vytvára v ohraničenom trojrozmernom priestore. Umiestnenie posunku môže byť pred telom alebo na hornej časti tela, na líci, pri čele a pod., 
 pohyb ruky v priestore – aký je pohyb ruky/rúk. Pohyby ruky/rúk môžu byť zhora nadol, zdola nahor, nabok od seba a k sebe, krúživé pohyby, kmitanie prstov a pod.    

V slovenskom jazyku sa používa termín posunok a v českom jazyku znak v užšom slova zmysle.

Minimálny pár 
Dvojice posunkov, ktoré sa líšia len v jednom komponente (napr. tvar ruky alebo miesto artikulácie či pohyb ruky), tvoria tzv. minimálny pár. Komponent, v ktorom sa líši, má potom platnosť foném.  

Tiež v slovenskom posunkovom jazyku, rovnako ako v slovenskom jazyku, sa môžu fonémy dokladovať veľkým množstvom minimálnych párov, pre porovnávanie napr. posunky TRENČÍN a IZBA, ktoré majú zhodné fonémy – tvar ruky (prostredník, prstenník a malíček sú ohnuté do dlane a dotýkajú sa jej; palec je mierne ohnutý; ukazovák je ohnutý vo všetkých kĺboch a dotýka sa druhého článku palca, ktorý je mierne vzdialenejší od špičky palca) a pohyb ruky (podľa predchádzajúceho popisu tvaru ruky sa potom palec a ukazovák dvakrát opakovane „otvárajú“ a „zatvárajú“, čiže sa vzďaľujú sa a potom sa dotýkajú), ale medzi sebou sa líšia pri jednej fonéme – artikulácii v priestore, prvý posunok sa nachádza pri nose a druhý v dolnej časti líca pri krku.

Zdieľanie 
Pri produkcii zdieľania v posunkovom jazyku sa vôbec nepoužívajú len ruky. Významy sa tu vyjadrujú dvoma typmi nosičov, ktoré sa vždy používajú simultánne. Tvary a pohyby rúk a miesto artikulácie patria k tzv. nosičom manuálnym. Vedľa nich sa ešte používajú tzv. nosiče nemanuálne, medzi ktoré patria mimika, pohyby a pozície hlavy a hornej časti trupu. K mimike ako výrazu a pohybu tváre sa zaraďujú obočia, oči, nos, ústa, jazyk, zuby a líca. K pohybu úst patria:
 hovorené komponenty – pohyby úst, ktoré sú odvodené od hovoreného jazyka a podieľajú sa na stavbe prejavu v posunkovom jazyku. Nemanuálne prostriedky vrátane hovorených komponentov produkujú simultánne s manuálnou zložkou posunku. Hovorené komponenty v slovenskom posunkovom jazyku môžu artikulovať napr. celé slovo, polovicu slova, prvú hlásku, prvé dve slabiky a pod.;
 orálne komponenty – pohyby úst, ktoré nie sú odvodené od hovoreného jazyka a podieľajú sa na stavbe prejavu v posunkovom jazyku. Nemanuálne prostriedky vrátane orálnych komponentov produkujú simultánne s manuálnou zložkou posunku. Orálne komponenty v slovenskom posunkovom jazyku môžu byť napr. vibrujúce pery, našpúlené pery, vycerené zuby, mierne vyplazený jazyk, nafúknuté líca, vyjadrujúce spojené dve hlásky: „vt“, „bi“, vyjadrujúce dve slabiky: „fifi“ a pod.

Zatiaľ čo v slovenčine sa mimika, pohyby a pozície hlavy a pohyby a tela spájajú výlučne s neverbálnou zložkou komunikácie a v slovenskom posunkovom jazyku a ďalších posunkových jazykov sú nemanuálne nosiče používané aj inak – gramaticky, prípadne i lexikálne a pragmaticky.

Mýtus 
V minulosti sa posunkový jazyk považoval za pantomímu, za jazyk zlúčených gest, avšak dodnes sa nepresne uvádza, že posunok posunkového jazyka je totožný ako gesto.

Pozri aj 
 Posunková reč
 Slovenský posunkový jazyk
 Posunkovaná slovenčina

Posunková reč