Central Line

Central Line je jednou z  liniek Londýnskeho metra. Na mapách je znázornená červenou farbou. Je to podzemná linka s razenými tunelmi na osi východ–západ. Do zatvorenia vetvy Epping – Ongar, bola konečná stanica Ongar najvzdialenejším bodom celej siete. Je najviac využívaná linka v sieti.

Dejiny 
Plány na výstavbu Central London Railway sa objavili koncom 19. storočia. V roku 1891 sa začalo s výstavbou trasy medzi stanicami Shepherd’s Bush a Bank. V roku 1892 schválili  predĺženie trasy do stanice Liverpool Street. Termín dokončenia bol posunutý dvakrát, najprv na rok 1894, neskôr na rok 1899. Trasa bola formálne otvorená až 27. júna 1900 a sprístupnená verejnosti až o mesiac neskôr, 30. júla 1890. Na trase premávali elektrické lokomotívy. Pôvodné staničné budovy, z ktorých sa ich zachovalo len niekoľko, navrhol architekt Harry Bell Measures. 

Dejiny Central Line sú nesmierne kľukaté. Prvé tunely boli vyhĺbené s nezvyčajným priemerom 3,56 metra a neskôr sa zistilo, že súpravy, ktoré napriek tomu, že boli menšie, sa do nich nezmestili. Povráva sa, že konštruktéri pri výpočtoch zabudli zahrnúť i samotnú výšku koľajníc. Problém sa podarilo vyriešiť použitím koľajníc s nižším profilom a skrátením pružín na súpravách. Takto upravené lokomotívy však spôsobovali vážne problémy s vibráciami. Koncom 30. rokov boli tunely rozšírené a stanice predĺžené a v 40. rokoch sa začalo so štandardnou elektrifikáciou. Nastali však problémy, pretože kvôli spôsobu akým boli tunely rozšírené už neboli okrúhle a kvôli týmto dôvodom musela mať kladne nabitá koľajnica netradičný tvar a jej kontaktná plocha musela byť o 40 milimetrov vyššie ako je štandard. Táto situácia pretrváva dodnes. 

Časť trasy, ktorá sa nachádza pod Londýnskym City je postavená s ohľadom na geografické rozmiestnenie ulíc nad ňou, takže neprebieha popod budovy. V dôsledku toho sa na úsekoch medzi Chancery Lane, Bank a Liverpool Street nachádzajú ostré zákruty a tento úsek trasy je náchylný na vykoľajenie súprav. V stanici Bank je nástupište tak zakrivené, že z jedného konca nie je vidieť na druhý. Tradičné hlásenie „Mind the gap!“ (slov. „Pozor na medzeru medzi vlakom a nástupišťom.“) je tu o to viac zdôraznené. 

Central London Railway sa stala súčasťou systému londýnskeho metra v roku 1913. Názov Central Line sa začal používať až od roku 1937.

V roku 1920 sa Central Line za stanicou Wood Lane prepojila s trasou Ealing and Shepherd’s Bush Railway, ktorú spravovala Great Western Railway. Takto sa umožnilo vlakom Central Line jazdiť až do Ealingu. 

V roku 1935 sa v súvislosti s päťročným programom Nových prác (tzv. New Works Programme) objavili plány elektrifikácie dvoch trás Great Western Railways z West Actonu do Ruislipu. Taktiež sa plánovalo s predĺžením trasy za West Ruislip až do Denhamu. Neskôr sa však od projektu upustilo, podobne ako od projektu Northern Heights na Northern Line. 

V roku 1946 bola otvorený úsek zo stanice Liverpool Street do stanice Stratford. Prázdne vlaky pokračovali do dočasnej točne v Drapers Field, neďaleko Leytonu. Stanice na východ od Stratfordu boli pre cestujúcu verejnosť otvorené v roku 1947. Central Line predĺžili do Eppingu v roku 1949. Vlaky British Railways mali prístup na trasu Circle Line skrz spojnicu z Temple Mills East do Leytonu, medzi týmito vlakmi boli aj súpravy, ktoré obsluhovali vetvu Ongar – Epping až do jej elektrifikácie v roku 1957 a skoré ranné a neskoré večerné vlaky medzi Liverpool Street a Epping. 

I po elektrifikácii vetvy Ongar – Epping v roku 1957, prevádzka na trase ostala obmedzená vzhľadom na obmedzené dodávky elektrickej energie. Dvoj- a neskôr trojvozňové súpravy kyvadlovo premávali medzi stanicami Ongar a Loughton. Predpokladaný počet pasažierov sa nikdy nenaplnil a trasa začala byť dlhodobo stratová a 30. septembra 1994 bola definitívne zatvorená a odpredaná spoločnosti Pilot Group. Pozri aj Epping Ongar Railway. 

25. januára 2003 sa v stanici Chancery Lane vykoľajil vlak po tom ako trakčný motor odpadol zo súpravy a spadol na koľajnice. Pri nehode sa zranilo 32 cestujúcich. Bezprostredne po nešťastí trasu uzavreli a začalo sa zo zisťovaním príčiny nešťastia a s nevyhnutnými úpravami na vlakových súpravách. Central Line bola otvorená postupne, prvé úseky na východnom a západnom konci otvorili koncom marca toho istého roku, zatiaľ čo hlavná vetva linky ostala zatvorená. Premávku na trase obnovili, i keď so zníženou frekvenciou 12.apríla. Plná prevádza začala na trase až koncom mesiaca. Okrem Central Line uzavreli aj Waterloo & City Line, na ktorej premávajú tie isté vlakové súpravy. Keďže Waterloo & City Line je omnoho kratšia – má len dve zástavky a tým pádom aj menej vlakových súprav – bola znovu otvorená pomerne rýchlo. 

5. júla 2007 o 9.00 hod. sa medzi stanicami Mile End a Bethnal Green vykoľajili tri vozne vlaku smerujúceho na západ. Príčinou nehody bol bal izolačnej látky, ktorý sa uvoľnil a spadol na trať. Linku znovu otvorili 7. júla 2007.

Vozový park 
V roku 1900 na trase premávali elektrické lokomotívy. Jednotlivé vagóny mali na každom konci dvierka, podobné ako na vlakoch City and South London Railway a Glasgow Subway. Ťažké lokomotívy však spôsobovali veľké vibrácie a v roku 1903 boli vymenené motorovými autami, ktoré ťahali už existujúce vagóny. 

V 20. rokoch boli súpravy zo začiatku storočia nepostačujúce. Keďže tunely boli priúzke pre štandardné súpravy vedenie železníc sa rozhodlo zmodernizovať súčasné súpravy. Dvierka na koncoch vozňov boli odstránené a boli pridané ďalšie miesta pre pasažierov. Taktiež do oboch bočných stranách vozňa boli vložené nové posuvné dvere. 

Súpravy z rokov 1900/1903 a 1920 boli konečné stiahnuté z prevádzky v roku 1939. S rozšírením tunelov, predĺžením nástupíšť a s úpravou dodávky elektrickej energie boli na linku presunuté štandardné osemvozňové súpravy z Northern Line. Tieto premávali na linke až do 50. rokov. Od plánov na výmenu súprav za nový model z roku 1960 sa upustilo a na linku sa dostal až nový model z roku 1962, ktorý bol takmer identický s už odskúšaným modelom z roku 1959. Tieto súpravy premávali na linke až do začiatku 90. rokov, keď ich nahradili súčasné súpravy z roku 1992.

Súpravy ako prvé v sieti začali hlásiť stanice a možné prestupy. Sú zložené z ôsmich vozňov a predstavujú najdlhšie súpravy v sieti. Od roku 1996 sa postupne do súprav montoval automatizovaný systém riadenia vlakov (ATO).

Stanice 
Poznámka: Za názvom stanice sa nachádza dáatum jej otvorenia, prípadne dátum jej zatvorenia a taktiež jej prípadný pôvodný názov.

Vetva West Ruislip 
 Terminus: West Ruislip (West Ruislip (for Ickenham)); 21. november 1948
 Ruislip Gardens; 21. november 1948
 South Ruislip; 21. november 1948
 Northolt; 21. november 1948
 Greenford; 30. jún 1947
 Perivale; 30. jún 1947
 Hanger Lane; 30. jún 1947

Vetva Ealing Broadway 
 Terminus: Ealing Broadway; 30. august 1920 (prestup na District Line)
 West Acton; 5. november 1923

Obe vetvy sa spájajú v stanici North Acton.

Hlavná vetva 
 North Acton; 5. november 1923
 East Acton; 3. august 1920
 White City; 23. november 1947
 Wood Lane; 14. máj 1908 – 22. november 1947
 Shepherd’s Bush; 30. júl 1900
 Holland Park; 30. júl 1900 
 Notting Hill Gate; 30. júl 1900 (prestup na Circle a District Line)
 Queensway (Queen’s Road); 30. júl 1900
 Lancaster Gate; 30. júl 1900
 Marble Arch; 30. júl 1900
 Bond Street; 24. september 1900 (prestup na Jubilee Line)
 Oxford Circus; 30. júl 1900 (prestup na Bakerloo a Victoria Line)
 Tottenham Court Road (Oxford Street); 22. jún 1907 (prestup na Northern Line (vetva Charing Cross))
 British Museum; 30. júl 1900 – 24. september 1933
 Holborn (Holborn (Kingsway)); 25. september 1933 (prestup na Piccadilly Line)
 Chancery Lane (v roku 1934 premenovaná na Chancery Lane (Grays Inn), neskôr bol stanici prinavrátený jej pôvodný názov); 30. júl 1900
 St. Paul’s (Post Office); 30. júl 1900
 Bank; 30. júl 1900 (prestup na Docklands Light Railway, Waterloo & City a Northern Line (vetva Bank) a v stanici Monument na Circle a District Line)
 Liverpool Street; 28. júl 1912  (prestup na Metropolitan, Circle a Hammersmith & City Line)
 Bethnal Green; 4. december 1946 
 Mile End; 4. december 1946 (prestup na District a Hammersmith & City Line)
 Stratford ; 4. december 1946 (prestup na Jubilee Line, London Overground a Docklands Light Railway)
 Leyton; 5. máj 1947
 Leytonstone; 5. máj 1947

Trasa sa opäť rozďeľuje na dve vetvy.

Vetva Woodford 
 Wanstead; 14. december 1947
 Redbridge; 14. december 1947
 Gants Hill; 14. december 1947
 Newbury Park; 14. december 1947
 Barkingside; 31. máj 1948
 Fairlop; 31. máj 1948
 Hainault; 31. máj 1948
 Grange Hill; 21. november 1948
 Chingwell; 21. november 1948
 Roding Valley; 21. november 1948
 Terminus: Woodford ; 14. december 1947

Vetva Epping 
 Snaresbrook; 14. december 1947
 South Woodford (South Woodford (George Lane)); 14. december 1947
 Woodford ; 14. december 1947
 Buckhurst Hill; 21. november 1948
 Loughton; 21. november 1948 
 Debden; 25. september 1949
 Theydon Bois; 25. september 1949
 Terminus: Epping ; 25. september 1949
 North Weald; 25. september 1949 – 30. september 1994
 Blake Hall; 25. september 1949 – 31. október 1981
 Ongar; 25. september 1949 – 30. september 1994

Budúcnosť 
Projektanti priemyselného parku First Central v štvrti Park Royal v západnom Londýne plánovali vybudovanie novej stanice medzi stávajúcimi North Acton a Hanger Lane, ktorá by obslúžila spomínaný park ako by aj vytvorila prestup s Piccadilly Line v stanici Park Royal. Momentálne sa však nad touto možnosťou neuvažuje.

Ak bude postavená trasa Chelsea - Hackney, tak sa uvažuje o tom, že prevezme vetvu do Eppingu. Predpokladá sa, že bude v prevádzke do roku 2025.

Je možné, že sa vybuduje stanica pri Shoreditch High Street, kde by sa vytvoril prestup na sieť London Overground. V súčasnosti by však nevýhody stavby prevyšovali nad výhodami spojenia.

11. mája 2008 bola vláde predložená petícia za predĺženie Central Line na jej pôvodnú konečnú do Ongaru.

Referencie

Externé odkazy 
 Central Line; na stránke Transport for London (po anglicky)
 Clive's Underground Line Guide(po anglicky)

Londýnske metro