Arabské písmo

Arabské písmo je nepravé spoluhláskové písmo, ktoré sa používa na zápis arabčiny a ďalších semitských aj nesemitských jazykov. Považuje sa za druhé najrozšírenejšie písmo sveta hneď po latinke. Patrí medzi písma, ktoré majú pôvod v aramejskom písme.

Keďže Korán, posvätná kniha islamu, je písaný arabským písmom, šírenie viery prispelo aj k šíreniu arabského písma. Na zápis nesemitských jazykov, napríklad perzštiny, urdčiny, kónkánčiny, malajčiny alebo turkických jazykov (azerbajdžančina, kazaština, ujgurčina), sa písmená často prispôsobovali.

Charakteristika 
Arabské písmo sa píše sprava doľava a stránky v arabských knihách a novinách za sebou nasledujú v opačnom smere ako v knihách písaných latinským písmom.

Arabské písmo patrí medzi spoluhláskové písma, čo znamená, že jednotlivé písmená sú spoluhláskové, aj keď niektoré z nich môžu označovať napr. dlhé samohlásky. Arabská abeceda má 28 písmen. Spolu so základnými písmenami sa používa aj množstvo diakritických znamienok, vo väčšine textov sa však používa len časť z nich.

Arabské písmo je kurzívne - jeho tlačená podoba zobrazuje rukopisné tvary. Neexistujú rozdiely medzi veľkými a malými písmenami, ktoré sa nachádzajú napr. v latinke. Typickou charakteristikou arabského písma je, že jednotlivé písmená majú rozličné tvary v závislosti od pozície v slove. Okrem samostatného tvaru rozoznávame počiatočný (iniciálny), stredový (mediálny) a koncový (finálny) tvar písmen.

Druhy arabského písma  
Arabské písmo možno rozdeliť jednak geograficky (vlastné arabské písmo, perzské písmo, afganské písmo, malajské písmo atď.) a jednak historicko-typograficky nasledovne:
mašk – historické písmo
hidžází (vrátane máil) – historické písmo
kúfí (kúfske písmo) – dnes zriedkavé; jeho variantom je maghríbí (maghríbske písmo) a karmatské písmo
kurzívne typy (t.j. neschí (nasch, naschí) v širšom zmysle):
neschí (nasch(í)) v užšom zmysle – má arabský, afganský, perzský, osmanský, indický, malajský, turecký variant, je to dnes najbežnejšie písmo pri tlačení kníh arabským písmom
muhakkak (mohakkak; vrátane(?) masáhif) - bolo používané po celom islamskom svete na veľké nápisy
rajhání (ríhání) – malá verzia písma muhakkak; bolo používané na prepisovanie Koránu
tulut (solos, sülüs) – používané na nadpisy sprevádzajúce neschí v užšom zmysle
tawkí (tokí, tevki) – používané na podpisy v starej Perzii, dnes zriedkavé
rik’a (ruk’a) – malá verzia písma tawkí; pôvodne používané na zápis turečtiny, neskôr po celom arabskom a osmanskom svete, dnes najrozšírenejšie arabské ručné písmo
ta’lík – má o.i. perzský, indický variant
nasta’lík (tâlik, fársí) – používané najmä v Perzii, Indii, Pakistane, Turecku ale aj inde
šikasta nasta’lík (šekaste nasta’lík; vrátame tahrírí a tarassul) - používané najmä v Perzii, dnes sa stále používa na slávnostné účely
díwání (vrátane díwání džálí) – používané na zápis turečtiny, stále sa používa na slávnostné účely
síní – používané v Číne
bíhárí – používané v Indii
gulzar
jákút

Znaky arabského písma 
Grafémy arabského písma sú nasledovné:

Transkripcia arabčiny používaná na slovenskej Wikipédii sa nachádza v tejto tabuľke.

Referencie 

 
Písmo