Jadro planéty

Pojmom jadro planéty označujeme najvnútornejšie vrstvy planéty.

Jadro môže byť čiastočne pevné a čiastočne kvapalné. Tento typ jadra predpokladáme napríklad u planéty Merkúr. Jadrá Marsu a Venuše sa javia byť kompletne pevné kvôli chýbajúcemu vnútorne generovanému magnetickému poľu. V našej slnečnej sústave sa veľkosti jadier pohybujú od 20 % (Mesiac) až do 75 % polomeru planéty (Merkúr).

Plynné obry majú obrovské jadrá bohaté na železo. Tieto jadrá sú proporcionálne oveľa menšie ako jadrá pevných planét, aj keď tieto planéty sú také veľké, že ich jadrá môžu byť väčšie ako planéta Zem. Jadro Jupitera má približne 12-krát viac hmoty ako hmota Zeme (asi 3 % celkovej hmoty Jupiteru), a extrasolárna planéta HD 149026 b má jadro 70-krát hmotnejšie ako Zem. 

Predpokladá sa, že niektoré plynné obry obiehajúce príliš blízko svojich materských hviezd, strácajú atmosféru a nakoniec z nich ostane iba holé jadro. Táto hypotetická skupina planét sa nazýva „Chthonianské planéty“.

Niektoré mesiace a planétky môžu mať tiež veľmi dobre rozlíšiteľné jadro, v závislosti od ich veľkosti a histórie. Jupiterove mesiace Io a Europa sú veľmi podobné pevným planétam a majú pevné jadrá veľkosti tretiny ich polomeru. Pri planétke 4 Vesta sa tiež predpokladá dobre oddelená štruktúra so samostatným jadrom.

Zdroj energie jadra Zeme 

Jadro Zeme je stále horúce, pretože obsahuje rádioaktívny urán, ktorý bol získaný z lokálneho výbuchu supernovy ešte pred sformovaním Zeme. Jeho rádioaktívny rozpad produkuje teplo, a zabraňuje sa tým ochladzovaniu a stuhnutiu jadra. Medzi ďalšie mechanizmy produkujúce teplo patrí gravitačná energia uvoľňovaná stláčaním jadra, gravitačná energia uvoľňovaná vytláčaním ľahkých prvkov (pravdepodobne síry, kyslíka a kremíka) na okraji vnútorného jadra pri jeho raste, viazané teplo kryštalizácie vo vnútornom jadre a rádioaktivita K alebo U.

Zdroj 

Planetológia