Douglas DC-6

Douglas DC-6 je piestovým motorom poháňané dopravné lietadlo vyrábané spoločnosťou Douglas Aircraft Company v rokoch 1946 – 1958. Pôvodne bolo zamýšľané ako vojenské dopravné lietadlo (vývoj počas 2. svetovej vojny), ale potom bolo prepracované na civilné dopravné. Od roku 1952 ho používala PanAm na prelety z Európy do Ameriky.

Vznik a vývoj 
V rokoch 1942 a 1944 začali vo firme Douglas plánovať povojnovú výrobu civilných lietadiel. Silnou konkurenciou im boli rýchle a pretlakovou kabínou vybavené stroje Lockheed L-049 Constellation, ktoré boli zatiaľ vyrábané v obmedzenom počte pre vojenské letectvo. Douglas sa tiež  rozhodol skonštruovať dopravné lietadlo s pretlakovou kabínou s ešte väčšou kapacitou. Najväčšou motiváciou vývoja bol záujem spoločnosti United Air Lines, ktorá v septembri 1944 objednala 20 strojov, napriek tomu, že nevidela viac než hlavné výkresy. 

Douglas sa plne venoval konštrukcii a stavbe nového stroja až v čase keď sa znížil  nápor na vojnovú výrobu. Spočiatku vyvíjal svoj DC-6 pod vojenským označením XC-112A. Konštrukcia mohla pokračovať rýchlym tempom, pretože celý nosný systém, bol po miernom vystužení, prevzatý z lietadla C-54. Bol postavený nový trup, s dlhšou a priestrannejšou pretlakovou kabínou a aj pretlakovým kokpitom pre posádku. 

Základný počet cestujúcich na dlhých trasách bol 52, na kratších mohol niesť až 68 osôb. Motory boli Pratt&Whitney R-2800 Double Wasp CA-15, s výkonom 1 543 kW, ktoré poháňali vrtule s reverznou polohou pre skrátenie pristátia. Významnou novinkou boli účinné dvojštrbinové vztlakové klapky na krídlach.

Použitie 
Prvý stroj DC-6 vzlietol ešte s vojenským označením XC-112A dňa 15. 2. 1946 a od júla 1946 začali dodávky civilným zákazníkom. Dodaných bolo celkom 175 ks a ako prvé ich nasadili United Air Lines v apríli 1947. DC-6 boli rovnocennými súpermi lietadiel L-049 Constellation, a ich príchod na americké kontinentálne a transatlantické trasy vyvolal prudký konkurenčný boj medzi výrobcami lietadiel a ich používateľmi. 

Lockheed Constellation letel medzi New Yorkom a Los Angeles 11 hodín s jedným medzipristátim a DC-6 mal rovnaké parametre. U oboch strojov však nastala kríza; DC-6 dostal zákaz lietania od novembra 1947 do marca 1948 po sérii nehôd, pri ktorých zahynulo 143 ľudí. Po odstránení závad sa ale doprava obnovila, no medzitým Lockheed vyrábal zdokonalené modely L-649 a L-749. Firma Douglas odpovedala novými modifikáciami DC-6, ktorými boli DC-6A Liftmaster, určený pre nákladnú dopravu s trupom dlhším o . Kabína s objemom  mohla odviezť až 13 ton nákladu. 

Najprv ho nasadila spoločnosť Slick Airways v apríli 1951 a neskôr nasledovali ďalšie spoločnosti. Najväčší úspech však priniesla  firme Douglas verzia DC-6B, z januára 1951, ktorá je považovaná za najekonomickejšie z amerických dopravných lietadiel s piestovými motormi. V roku 1958 tvorili prevádzkové náklady DC-6B len 0,83 centu na cestujúceho a kilometer, zatiaľ čo Constallation vykazoval náklady 1,08 centu a modernejšie piestové typy mali ešte vyššie prevádzkové náklady. 

DC-6B mal  veľmi úsporné motory R-2800 CB-17 s výkonom 1 837 kW, ktoré používali palivo s oktánovým číslom 115 až 130, s dobou medzi jednotlivými revíziami až 3 000 hodín. Trup bol pretiahnutý na . Bol v ňom vytvorený priestor pre 54 osôb pri letoch nad Atlantikom, 64 pri kontinentálnych letoch a od roku 1952 pre 82 cestujúcich v turistickej triede pri letoch cez Atlantik. Maximálny počet cestujúcich bol 92. 

United Air Lines zaviedli svoje prvé DC-6B v apríli 1951 a potom už rýchlo nasledovali ďalšie letecké spoločnosti. Douglas ich vyrábal až do roku 1958 a celkom bolo postavených 286 ks. Ďalších 77 ks bolo vo verzii DC-6A, z ktorých bola väčšina prestavaná na DC-6C, pre zmiešanú prepravu osôb a nákladu.

Verzie 

XC-112
DC-6
DC-6A
DC-6B
DC-6C
VC-118
C-118A
VC-118A
C-118B
VC-118B
R6D-1
R6D-1Z

Civilní používatelia

 Brazília
Lóide Aéreo Nacional
Panair do Brasil
Real Transportes Aéreos
Varig
 Grécko
Olympic Airways
 Namíbia
 Namibia Commercial Aviation NCA
 Holandsko
KLM
 Nový Zéland
TEAL
 Veľká Británia
Air Atlantique, dnes West Atlantic; bývalý nákladný prepravca so sídlom v Coventry, Anglicko
 USA
Everts Air Fuel
Everts Air Cargo

Technické údaje

Posádka – 3 (kapitán, kopilot, navigátor, počet stewardov podľa kapacity)
Kapacita – 54 až 102 pasažierov
Dĺžka – 
Rozpätie krídel – 
Výška – 8,66
Plocha krídel – 
Prázdna hmotnosť – 
Max. vzletová hmotnosť – 
Motory – 4× Pratt & Whitney R-2800-CB-17 s výkonom 2 500 hp (1 700 kW)
Priemerná rýchlosť – 274 kn (315 mph, /h)
Dolet – 2 610 nmi (3 010 mi, )
Dostup – 25 000 ft ()
Rýchlosť stúpania – 1 070 ft/min (/s)

Zdroje 
Václav Němeček, Atlas Letadel, svazek 2, Nakladatelství dopravy a spojú, Praha, 1980

Iné projekty 

Lietadlá Douglas
Dopravné lietadlá USA