Paténa

Paténa (z ,  alebo patina) je v latinskom obrade liturgická nádoba v tvare plytkého tanierika väčšinou vyrobená z cenného kovu. Používa sa pri obradoch svätej omše, keď je na nej položená hostia (alebo viac hostií), ktorá sa počas premenenia podľa katolíckej viery premieňa na Telo Kristovo.

Väčšou obdobou v byzantskom obrade je diskos.

Materiál 
Podľa súčasných všeobecných smerníc Rímskeho misála má byť paténa (podobne ako aj ostatné posvätné nádoby) zhotovená z cenného kovu a pozlátená, ak je z kovu menej cenného ako zlato alebo z takého, ktorý hrdzavie. Biskupská konferencia však po potvrdení od Svätej stolice môže povoliť aj iný vhodný materiál lokálne považovaný za cenný, napr. slonovinu alebo tvrdé drevo.

Použitie 
V rímskokatolíckej cirkvi musia byť paténa a kalich pred použitím požehnané biskupom.

V súčasnej liturgii je hostia na paténe položená od obetovania až po prijímanie. V predkoncilovej liturgii však kňaz paténu od obetovania po Otčenáš podsúva pod korporál (hostiu položiac naň) a počas slávnostných omší ju počas tohto času drží subdiakon pomocou véla.

História 

V prvých storočiach kresťanstva sa počas omšovej liturgie a vysluhovaní Eucharistie používali nádoby, do ktorých sa zbieral chlieb od veriacich na obetovanie a následne sa z nich rozdávala Eucharistia. Používali sa napr. strieborné nádoby nazývané patinae ministeriales, okrem toho aj nádoby zo zlata, skla, dreva i mede; v Ríme pravdepodobne i kusy ľanovej látky. Tieto nádoby museli byť väčších rozmerov, keďže na základe inventárov z Liber Pontificalis mohli vážiť aj vyše .

V neskorších časoch prax častého prijímania Eucharistie ustala a s ňou aj používanie týchto veľkých nádob, namiesto nich začali kňazi priamo na oltári používať menšie patény, aby zamedzili roztrúseniu hostie po jej lámaní.

V stredoveku bola častá prax patény bohato zdobiť ornamentmi a drahokamami a priehlbina v strede bola hlbšia ako dnes, postupne sa však vyvinula do dnešného tvaru, keď nie je zdobenie patén časté a v mnohých ohľadoch ani povolené.

Už približne od 9. storočia sa ustálila prax, že počas slávnostných omší drží paténu subdiakon pomocou véla od obetovania až po Otčenáš. Táto prax sa zachovala až do roku 1964, keď bola zrušená počas Druhého vatikánskeho koncilu inštrukciou Inter Oecumenici o implementácii konštitúcie Sacrosanctum Concilium.

Počas ostatných omší kňaz paténu už od 11. storočia podsúval od obetovania po Otčenáš pod korporál, čo sa zachovalo až do roku 1967, keď sa v druhej inštrukcii Tres Abhinc Annos v rámci ďalšieho zjednodušenia obradov určuje, aby kňaz nechal hostiu na paténe počas celého kánonu.

Referencie

Literatúra

Iné projekty 

Katolícka liturgia
Kresťanská liturgia