Jelšava (mesto)

Jelšava () je mesto na Slovensku ležiace v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca. Rozprestiera sa na rozhraní Slovenského rudohoria a Slovenského krasu. Je mestom s bohatou baníckou a železiarskou tradíciou ako i remeselnou výrobou. Nachádza sa na medzinárodnej turistickej trase Gotická cesta.

Polohopis 
Jelšava leží v mieste styku Revúckej vrchoviny, Slovenského krasu a Juhoslovenskej kotliny, na sútoku rieky Muráň a potoku Jordán. Je vzdialená  juhovýchodne od Revúcej,  západne od Rožňavy a  severovýchodne od Rimavskej Soboty. Mestom vedie cesta II/532 a II/526, ako aj železničná trať Plešivec – Muráň.

Dejiny 
Prvá písomná zmienka o Jelšave pochádza z buly kráľa Bela IV. z roku 1243, ktorou kráľ daroval časť Muránskej doliny po hrad Jelšavu a celé Štítnické panstvo Filipovi a Dietrichovi Bubekovcom za zásluhy v bojoch s Mongolmi. V 14. storočí došlo k príchodu nemeckých kolonistov, baníkov, ktorí začali ťažiť železnú rudu. V druhej polovici 14. storočia sa Jelšava stala mestom a druhým najdôležitejším obchodným centrom a dodávateľom železa v Uhorsku.

V roku 1552 kráľ Ferdinand I. udelil Jelšave právo meča. V roku 1556 mesto vyplienili a zapálili Turci, pričom zomrelo 452 občanov a 400 bolo zajatých. Po obnove mesta v ňom pôsobilo viacero remeselných cechov, zameraných sa na spracovanie kovov, významní boli najmä zvonkári.  V roku 1573 v okolí Jelšavy fungovalo 5 hút a 4 hámre na spracovanie železa a iných kovov. 

Od 17. storočia Jelšava strácala banícky ráz a význam nadobudli remeslá, kým v roku 1880 nebol v okolí objavený magnezit. V roku 1893 došlo k uvedeniu do prevádzky železničnej trate z Plešivca do Muráňa, ktorá prechádzala cez Jelšavu a umožnila rozvoj miestneho priemyslu. V roku 1894 tu vznikol v lokalite Teplá voda prvý magnezitový závod, pec na pálenie magnezitu, na Slovensku. Magnezitový závod bol daný do prevádzky s 8 pecami a ďalšími zariadeniami v roku 1923, spolu so železničnou vlečkou do Jelšavy. Počas prvej Česko-slovenskej republiky jelšavskí robotníci protestovali za zlepšovanie svojich pracovných podmienok, napr. pochodom hladu z Jelšavy do Revúcej v roku 1932. V roku 1934 sa v meste vybudovali nové kasárne v lokalite Gombiarka. Po Viedenskej arbitráži od 2. novembra 1938 Jelšavu pričlenili k Maďarsku. Okupovaná bola až do oslobodenia mesta postupujúcou rumunskou armádou 21. januára 1945. 

V meste pôsobila v rokoch 1968-1990 sovietska vojenská posádka, ktorá si vybudovala vlastnú štvrť s ubytovaním a školou. Počas komunizmu v koháryovskom kaštieli sídlila Poľnohospodárska škola. Po odchode sovietskych vojakov a po odchode posádky OS SR v roku 2005, ako aj po postupnom krachu miestneho ťažobného priemyslu, došlo ku zhoršeniu životnej úrovne v meste. Mnoho obyvateľov sa odsťahovalo z regiónu, do vyprázdnených domov sa v 90. rokoch 20. storočia prisťahovalo mnoho Rómov z východu Slovenska, ktorí tu našli lacné ubytovanie. V roku 2015 bol takmer každý šiesty obyvateľ okresu odkázaný na dávky v hmotnej núdzi. V meste bola v roku 2017 25-percentná nezamestnanosť.

Obyvateľstvo

2011 
údaje: Sčítanie obyvateľstva v roku 2011

1921 
údaje: Sčítanie obyvateľstva v roku 1921

1880 
údaje: Sčítanie obyvateľstva v roku 1880

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Coburgovský kaštieľ (predtým Koháriovský), monumentálna trojpodlažná štvorkrídlová barokovo-klasicistická stavba s vnútorným nádvorím z rokov 1796–1801. Staviteľom kaštieľa bol Mikuláš Kohári. Údajne na jeho mieste pôvodne stál templársky kláštor. Súčasná budova bola pristavená k staršiemu renesančnému objektu z polovice 16. storočia. Hlavná fasáda orientovaná do námestia je členená lizénami a výrazným trojosovým rizalitom ukončeným štítom s tympanónom. Na ňom sa nachádza reliéf vojenských trofejí s iniciálami MK, teda Mikuláš Kohári. Parter je dekorovaný pásovou rustikou. V interiéri sa zachovala alegorická maľba zdobiaca slávnostnú sieň. V renesančnej časti sú miestnosti zaklenuté valenou klenbou s lunetami. Kaštieľ prechádza postupnou obnovou a organizujú sa v ňom kultúrne podujatia. V budúcnosti sa v ňom plánuje možnosť ubytovania. 

 Jelšavský hrad - zrúcanina, pravdepodobne jestvoval už pred mongolským vpádom, spomína sa k roku 1243
 Jelšavský hrádok, zbytky v polohe Hradovisko, bol obklopený miestami zdvojenými priekopami
 Evanjelický kostol, jednoloďová tolerančná stavba s pravouhlým ukončením presbytéria a vežou tvoriacou súčasť jej hmoty, z rokov 1784–1785. Monumentálna empírová veža bola doplnená v roku 1834. Interiér je zaklenutý krížovou klenbou. Nachádza sa tu rokokové zariadenie, oltár a kazateľnica od miestneho rezbára J. Reisigera z roku 1785. Veža, mierne vystupujúca z fasády, je členená kordónovými rímsami na tri úrovne. Je lemovaná nárožnými pilastrami a ukončená kopulovou helmicou. 

 Rímskokatolícky kostol sv. Petra a Pavla, jednoloďová klasicistická stavba s polkruhovým ukončením presbytéria a vežami tvoriacimi súčasť jej hmoty, z rokov 1838-1840. Autorom stavby je rakúsky architekt Alois Pichl. Vznikol na mieste stredovekého kostola, ktorý vyhorel v roku 1829. V interiéri sa nachádza hodnotný klasicistický organ od Ferdinanda Komorníka z Pešti z roku 1865. Hlavnej fasáde dominuje portikus s motívom trojosého víťazného oblúka ukončeného štítom s tympanónom. Nad portálom sa nachádza rozmerné termálne okno. Veže kostola majú štorcový pôdorys, rezonančné otvory sú segmentovo ukončené, završujú ich kopulové helmice.

 Historické cintoríny, kresťanský a židovský. Sú tu pochované viaceré významné osobnosti, nachádza sa tu množstvo hodnotných náhrobníkov.

Doprava 
Cez mesto prechádzajú dve cesty druhej triedy, z juhu na sever vedie cesta 532 z Tornale do Muráňa, zo západu na východ mesto pretína druhý úsek cesty 526 vedúci zo Starej Huty do Rožňavskej Bane. 

Jelšava leží na železničnej trati 165 z Plešivca do Muráňa, ktorá bola uvedená do prevádzky v roku 1893. Počas okupácie Jelšavy po Viedenskej arbitráži sa na sever od mesta začali stavať tzv. Gemerské spojky, keďže časti železničnej siete boli odčlenením južných oblastí krajiny odrezané. V roku 2011 bola na trati 165 pozastavená osobná doprava po tom, ako bola už predtým zastavená od februára do júna 2003. 

Verejnú autobusovú dopravu zabezpečuje najmä spoločnosť SAD Lučenec, ktorá svojimi autobusmi spája mesto s okolitými obcami aj mestami Revúca a Rožňava.

Osobnosti mesta

Rodáci 
 Ján Major († 1722), evanjelický farár, básnik a pedagóg
 Mikuláš Ferjenčík (* 1859 – † 1912), banský inžinier a hutnícky odborník
 Ján Polomský (* 1896 – † 1981), hrebenár
 Ľudovít Mikuláš (* 1896 – † 1977), včelár, obuvník a starosta
 Ján Chrapan (* 1908 – † 1969), fyzik

Pôsobili tu 
 Eliáš Láni (* 1570 – † 1618), evanjelický farár, básnik, náboženský spisovateľ a cirkevný hodnostár
 Ján Augustíni († 1675), evanjelický farár, cirkevný hodnostár
 Daniel Sinapius-Horčička (* 1640 – † 1688), evanjelický farár, barokový spisovateľ a prekladateľ
 Samuel Hruškovic (* 1694 – † 1748), evanjelický farár, cirkevný hodnostár, prekladateľ, editor a náboženský spisovateľ
 Ján Krstiteľ Scitovský (* 1785 – † 1866), rímskokatolícky duchovný, biskup v Rožňave a Päťkostolí 
 Ľudovít Greiner (* 1796 – † 1882), lesný hospodár, tvorca Greinerovho výškomeru na meranie stromov, spresnil výšky tatranských štítov
 Samo Tomášik (* 1813 – † 1887), prozaik, básnik a evanjelický kňaz
 Ladislav Remete (* 1910 – † 1945), evanjelický farár, teológ, protifašistický bojovník

Galéria

Partnerské mestá 
  Uničov, Česko
  Slovenský Komlóš, Maďarsko
  Nadlak, Rumunsko
  Szczekociny, Poľsko

Pozri aj 
 Zoznam kultúrnych pamiatok v Jelšave

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta
 Apsida.sk- profil zaniknutého gotického kostola
 Apsida.sk- profil zaniknutého gotického kostola v polohe Hradovisko

 
Okres Revúca
Mestá na Slovensku
Banské sídla na Slovensku