Alkaloid

Alkaloidy sú homogénnou skupinou dusíkatých zlúčenín zásaditého charakteru, ktoré majú fyziologický efekt na ľudí alebo iné živočíchy. Vznikajú ako sekundárne metabolity niektorých húb, rastlín alebo živočíchov.

Alkaloidy majú rôznorodé účinky, mnohé z nich sa tradične používali alebo používajú ako liečivá, omamné látky alebo sú dokonca toxické.

Vlastnosti 
Alkaloidy charakterizujú nasledovné vlastnosti:
 Sú to dusíkaté organické makromolekuly, väčšinou (aj keď nie výlučne) deriváty aminokyselín.
 V čistom stave sú to bezfarebné, tuhé, kryštalické, až na výnimky málo rozpustné vo vode.
 Majú horkú chuť, najmä v pevnom skupenstve.
 Sú zásadité, s kyselinami vytvárajú vo vode rozpustné soli.
 Dajú sa vyzrážať z roztoku jodidmi ťažkých kovov.
 Sú biologického pôvodu, najčastejšie rastlinného.

Rozdelenie

Podľa štruktúry 
Alkaloidy sú rôznorodou skupinou a mnohé z nich derivátmi aminokyselín či iných metabolitov. Je ich veľké množstvo a nasledovný prehľad uvádza len niekoľko najznámejších alkaloidov:
 fenyletylamíny: meskalín, efedrín
 chinolíny: chinín, strychnín, brucín, veratrín
 izochinolíny: kodeín, morfín, papaverín
 indoly
 beta-karbolíny: reserpín, yohimbín
 ergoly: ergín, kyselina lysergová, LSD
 tryptamíny: psilocybín, serotonín
 puríny: kofeín, teobromín, teofylín
 pyrolidíny: koniín, lobelín, nikotín, piperín
 terpény
 steroidy: solanín, samandarín
 tropány: atropín, kokaín, skopolamín
 betaíny: muskarín, cholín

Dejiny 

Ľudia už od dávnych čias používali rastliny obsahujúce alkaloidy na terapeutické a rekreačné účely. Napríklad liečivé rastliny boli známe v Mezopotámii už približne 2000 rokov pr.Kr.  Homérova  Odyssea opisuje dar, ktorý dostala Helena od egyptskej kráľovnej. Bola to rastlina spôsobujúca zabúdanie. Tento dar sa považuje za opiát. Čínska kniha o izbových rastlinách napísaná v 1. až 3. storočí pr.Kr. spomína liečivé účinky chvojníka a maku siateho. Indiáni v Južnej Amerike  tiež  používali kakaovníkové listy od Staroveku 
Výťažky rastlín, ktoré obsahujú toxické alkaloidy, ako napríklad akonitín a tubokurarín, boli používané od antiky na výrobu jedovatých šípov. Medzi rastliny obsahujúce alkaloidy, patrí aj rod prilbica, ktorý zahrňuje asi 200 druhov. Všetky prilbice sú jedovaté byliny. Za najjedovatejšiu  rastlinu v Európe je považovaná Prilbica modrá.

Štúdie alkaloidoch začali v 19. storočí. V roku 1804 nemecký chemik Friedrich Sertürner objasnil  "uspávací princíp" (latinsky principium somniferum), ktoré nazýval "morfium", na počesť Morfeusa, gréckeho gréckeho boha snov; v nemčine a niektorých jazykoch strednej Európy sa názov tejto drogy nezmenil. Pojem "morfín" používaný v angličtine a francúzštine bol zavedený francúzskym fyzikom Josephom Louis Gay-Lussacom.

Významným prínosom francúzskych výskumníkov Pierre Josepha Pelletiera a Josepha Bienaiméa Caventoua v oblasti chémie alkaloidov bolo objavenie chinínu (1820) a strychnínu (1818). Niekoľko ďalších alkaloidov, ako napríklad xantín (1817), atropín (1819), kofeín (1820), koniín (1827), nikotín (1828), kolchicín (1833), sparteine (1851), a kokaín (1860) bolo tiež objavených približne v tomto období.  Rozvoj chémie alkaloidov bol rapídne urýchlený  v 20. storočí vďaka objavu spektroskopickej a  chromatografickej metódy, ktoré umožnili identifikáciu vyše 12 000 alkaloidov do roku 2008.

Prvú úplnú syntézu alkaloidu dosiahol nemecký chemik Albert Ladenburg v roku 1886. Vytvoril koniín reakciou 2-metylpyridínu a acetaldehydu,  a pričom následne zredukoval výsledný 2-propenyl pyridín so sodíkom.

Referencie

Iné projekty