Lamprofýr

Lamprofýry sú dajkové a žilné vyvreté horniny, ktoré sú svojim minerálnym zložením, štruktúrou a do určitej miery i chemizmom odlišné od bežných plutonických hornín alebo vulkanických hornín. Sú intermediárne až bázické, zriedkavo až ultramafické horniny s porfýrickou štruktúrou, výrastlicami mafických minerálov. Majú vysoký (2-3 %) obsah K2O. Vyskytujú sa všeobecne v malom objeme najčastejšie v žilách, dajkách, lapolitoch, lakolitoch.

Termín zaviedol Karl Wilhelm von Gümbel v roku 1874.

Petrografia 
Obvykle sú odvodené od syenitovej, dioritovej alebo gabrovej magmy - sú preto radené medzi štiepne žilné horniny. Vyznačujú sa tmavou farbou a veľkou hustotou. Od svojich plutonických ekvivalentov sa neodlišujú iba textúrou. Majú väčšinou porfyrickú štruktúru, sú však mezokrátne až melanokrátne. Obsahujú minerály bohaté na železo a horčík, hlavne biotit (prípadne Fe-flogopit), amfiboly a klinopyroxény (barkevikit, augit). Živce a foidy (ak sú prítomné) sa nachádzajú prevažne iba v základnej hmote. Olivíny, pyroxény, biotit a plagioklasy sú bežne postihnuté hydrotermálnymi premenami. Bežne obsahujú i kalcit, zeolity alebo hydrotermálne minerály. Majú relatívne vysoký obsah K2O, Na2O, H2O, CO2, P3O5 a Ba.

Klasifikácie 
Rozdeľujú sa na dva základné rady:
 vápenato-alkalické (mineta, vogesit, kersantit, spessartit)
 alkalické (camptonit, sannait, monchiquit).

Ako samostatné lamprofýry melilitického zložnenia sú radené alnöit a polzeit.

Výskyt na Slovensku 
Na Slovensku sú výskyty lamprofýrov známe napr. z dajkových telies v kryštaliniku Nízkych Tatier a Malej Fatry.

Referencie

Iné projekty 

Vyvreté horniny