Parný rušeň 464.0

Parný rušeň 464.0 je rad rýchlikových parných rušňov vyrábaný v rokoch 1933 až 1939 v ČKD a Škode Plzeň a v rokoch 1933 až 1981 prevádzkovaný spoločnosťou Česko-slovenské štátne dráhy. Rušeň bol vyvinutý ako výkonný rušeň pre vozbu rýchlikov a zrýchlených vlakov na tratiach so zníženou nosnosťou.

Rušne mali v prednej časti namontované zvislé plechy na usmerňovanie dymu nazývané „uši“, podľa ktorých dostali lokomotívy tohto radu prezývku „Ušatá“.

Vznik radu

ČSD používali od roku 1928 spoľahlivé a výkonné tendrové rušne radu 456.0 s pojazdom 1' D 2' (konštruktér Ing. Kryšpín). Šlo vo svojej dobe o najťažšie lokomotívy ČSD, do 1945 mohli jazdiť len na niektorých tratiach (neprichádzali do úvahy pre vozbu na tratiach so zvrškom/spodkom do 14 t na nápravu).

Začiatkom 30. rokov 20. storočia pripravovalo ČSD zvýšenie frekvencie rýchlikovej dopravy práve na týchto tratiach, navyše v mnohých úsekoch vedených kopcovitým terénom. Keďže vtedy používané motorové vozne M 273.0, M 274.0 a M 275.0 nestačili pokrývať prevádzkové potreby, zrodil sa projekt parnej lokomotívy s výkonom dostatočným pre osobnú rýchlikovú dopravu a hmotnosťou na nápravu najviac 14 t, (čiže menej, než 456.0). Dobré skúsenosti s rušňami radu 456 zabezpečili uprednostnenie ČKD, firma však o dodávku rušňov súťažila so Škodou Plzeň.

24. decembra 1932 bol objednávkou číslo 51254-v/5 u ČKD objednaný rušeň 464.001.

V priebehu roku 1933 vyrobila ČKD kvôli Veľkej hospodárskej kríze len tri rušne radu 464.0. Niesli továrne čísla 1618, 1619, 1620. 2.11.1933 prevzali ČSD rušeň 1618, ktorý nastúpil s číslom 464.001 do skúšobnej prevádzky. Do 21.11.1933 boli postupne dodané rušne 464.002 a 003. Cena týchto rušňov bola zhodná s rušňami radu 456.0: 1 160 000 Kč

Tieto 3 rušne ešte nemali plechy na usmerňovanie dymu nazývané „uši“, podľa ktorých dostali lokomotívy tohto radu prezývku „Ušatá“.

Skúšobná prevádzka prebiehala medzi Prahou a severnými Čechami (výhrevňa Praha Masarykovo nádraží) a na trase Chomutov – Cheb (výhrevňa Chomutov). Na tejto trati premávali kvôli vzájomnému porovnaniu spolu s rušňom 475.001 a dosahovali dobré výsledky.

Vďaka spokojnosti ČSD bežala výroba až do roku 1939 (zastavila ju až 2. svetová vojna). Za túto dobu bolo v ČKD vyrobených 54 ks a v Škode Plzeň ďalších 22 ks rušňov tohto radu.

Konštrukcia
Konštruktérom rušňa bol Ing. Židlický. Konštrukcia vychádzala z radu 456.0, zníženie hmotnosti na nápravu bolo dosiahnuté najmä zmenou pojazdu na usporiadanie 2' D 2'.

Kotol
Rad 464.0 zdieľa vyhotovenie i parametre parného kotla s radom 456.0. 
výhrevná plocha kotla: 191,2 m²
priama: 14 m²
nepriama: 176,8 m² (114 žiarnic, 28 dymových rúr)
výhrevná plocha prehrievača: 66,9 m²
Pôvodne boli kotly osadené malotrubnatým prehrievačom.

Parný stroj
Parný stroj je tiež v rozmeroch, vyhotovení, rozvode i armatúre zhodný s radom 456.0.
Výkon stoja bol 1176 kW resp. 1230 kW. Priemer piestov je 600 mm, ojnice sú dlhé 2 850 mm.

Pojazd

Hlavný rozdiel medzi radmi 464.0 a 456.0 je v usporiadaní pojazdu – zníženie hmotnosti na nápravu pod 14 t bolo dosiahnuté okrem iného i doplnením jednej nápravy do predného podvozku radu 456.0, čím vznikol pojazd s usporiadaním 2‘ D 2‘ (vpredu samostatný podvozok s dvoma nepoháňanými nápravami, 4 spriahnuté poháňané nápravy a podvozok s 2 nepoháňanými nápravami vzadu).

Ďalšie zníženie hmotnosti bolo dosiahnuté zmenšením kolies behúňov a znížením objemu vodojemu.

Odlišné sú aj rázvory medzi dvojkoliami a ich uloženie v ráme. Vpredu i vzadu je dvojnápravový otočný podvozok s výkyvom na čape ± 65 mm, medzi vnútornými kolesami zadného podvozku je vnútri medzi dvojkoliami jeden brzdový valec na každej strane s dvoma piestami a vnútorným obrzdením kolies.

4 poháňané spriahnuté dvojkolia sú v ráme namontované pevne. Kolesá na ľavej a pravej strane sú vzájomne pootočené, takže čapy ľavej strany predbiehajú o 90° čapy pravej strany. Parný stroj poháňa 2. spriahnuté dvojkolie (u 456.0 3. dvojkolie). Prechod oblúkmi uľahčuje stenčenie okolkov 2. a 3. dvojkolia o 14 mm.

Celkový rázvor činí 12 560 mm, z toho pevný rázvor je 5 160 mm, čo umožňuje prechod oblúkov s polomerom najmenej 150 m.

Zmeny v konštrukcii

Rušne 464.004 a ďalšie boli dodané s veľkotrubnatým prehrievačom pary a usmerňovacími dymovými plechmi, vďaka ktorým získal celý rad prezývku „Ušatá“. Na lokomotívy 001 až 003 boli plechy domontované neskôr, podobne bol malotrubnatý prehrievač nahradený veľkotrubnatým.

Prevádzkové vlastnosti

Prednosťou rušňa je takmer symetrické usporiadanie osí v ráme a veľmi dobré vyváženie rotujúcich a oscilujúcich hmôt. Vďaka tomu má aj pri rýchlosti 100 km/h pokojný chod navzdory priemeru piestov 600 mm. Rušeň bežne túto rýchlosť i prekračoval.

Medzi výhody rušňa patrilo i elektrické osvetlenie.

Zásoba vody vo vodojeme činí 13 m³, zásoba uhlia 7 m³.

Najmenší polomer oblúkov pre rušeň je 150 m. Schopnosti rušňa ťahať náklad v rôznych podmienkach ilustruje tabuľka:

Prevádzka

Lokomotívy 464.0 boli prevádzkované na tratiach všetkých kategórií, a to i v pohraničí. V roku 1938 (po obsadení českého pohraničia na základe Mníchovskej dohody) prešlo 15 rušňov v depách v České Lípe, Chomutove a Chebe pod Nemecké ríšske železnice (Deutsche Reichsbahn). Tu slúžili počas 2. svetovej vojny ako rad 68. Šesť rušňov malo byť rovnako odovzdaných na Bohumínsku (bolo pripravené i ich preznačenie), avšak DRB ich prenajali ČSD a neskôr (paradoxne) odpredali späť.

Po roku 1945 prešli všetky lokomotívy späť do vlastníctva ČSD. V rámci rekonštrukcií došlo k výmene medených kúrenísk za oceľové, bol osadený veľkotrubnatý prehrievač pary (na rušne, ktoré ho ešte nemali) a zavedené jednotné usporiadanie trubiek parného kotla: 120 žiarnic a 36 dymových rúr. Celková výhrevná plocha kotla bola po úprave 194 m², plocha prehrievača 62,1 m².

Od roku 1962 bola potom motovaná plochá dyšna Giesel a pneumatický odkaľovač.

Ako posledný rušeň doslúžil 464.053 v roku 1981 v Klatovách.

Referencie

Rušne ČKD
Parné rušne
Dejiny železníc