Carlo Maria Giulini

Carlo Maria Giulini (italiensk uttale: [ˈkarlo maˈriːa dʒuˈliːni]; 9. mai 1914 - 14. juni 2005) var en italiensk dirigent.

Biografi 
Giulini ble født i Barletta, kongedømmet Italia, til en far fra Lombardia og en mor fra Napoli; men han vokste opp i Bolzano, som på tidspunktet for hans fødsel var en del av Østerrike (byen ble en del av Italia etter  slutten av første verdenskrig i 1919).

Fra han var fem år gammel, da han begynte å spille fiolin, ble Giulinis musikalske utdannelse utvidet da han begynte å studere ved Italias fremste konservatorium, Conservatorio Santa Cecilia i Roma i en alder av 16. I utgangspunktet studerte han bratsj og dirigering; deretter, etter en audition, vant han en plass ved Orchestra dell'Accademia Nazionale di Santa Cecilia.

Selv om han vant en dirigentkonkurranse to år senere, klarte han ikke å dra fordel av prisen, som var muligheten til å dirigere, på grunn av at han ble tvunget til å melde seg inn i hæren under andre verdenskrig til tross for at han var pasifist. Da krigen tok slutt, gjemte han seg frem til frigjøringen for å unngå å fortsette å kjempe sammen med tyskerne. Mens han gjemte seg, giftet han seg med kjæresten sin, Marcella, og de ble sammen til hun døde i 1995. De fikk tre barn sammen. Etter frigjøringen i 1944 ble han invitert til å lede det som den gang var kjent som Augusteo-orkestret (nå Santa Cecilia- orkestret) i sin første post-fascistiske konsert, og raskt kom andre dirigeringsmuligheter. 

I 1955 hadde han sin amerikanske debut med Chicago Symphony Orchestra, noe som førte til en 23-årig tilknytning til orkesteret; han var hovedgjestdirigent fra 1969 til 1972, selv om han fortsatte å fremføre med dem regelmessig til 18. mars 1978. I 1956 begynte han sin tilknytning til Philharmonia Orchestra i London og Royal Opera House, Covent Garden.

I tillegg til rollen i Chicago, var han musikksjef for Wiener Philharmoniker fra 1973 til 1976. Fra 1978 til 1984 tjente han som hoveddirigent og musikksjef for Los Angeles Philharmonic, og startet sin funksjonstid der med fremførelser av Beethovens 9. symfoni. I 1982 vendte han tilbake til opera igjen og dirigerte en høyt anerkjent produksjon av Verdis Falstaff med Los Angeles Philharmonic.

Karrieren hans strakte seg over 54 år med pensjonisttilværelsen i 1998. Han døde i Brescia i Italia 91 år gammel.

Repertoar 
Giulini var nærmest assosiert med italiensk opera, spesielt Verdi, hvis operaer han dirigerte og spilte inn flere ganger i løpet av sin karriere. Han var også kjent som en begavet dirigent av Mozarts operaer og hans innspillinger av Figaros bryllup og Don Giovanni for EMI med Philharmonia Orchestra i 1959 vant kritisk anerkjennelse. 

Han var også involvert i det symfoniske repertoaret og fremførte og spilte inn verk av blant annet Beethoven, Brahms, Bruckner, Dvořák, Tsjajkovskij, Mahler og Schumann. De fleste av hans symfoniske innspillinger var for det tyske plateselskapet Deutsche Grammophon.

Priser og utmerkelser 

 Gramophone Award
 1981 Beethoven Fiolinkonsert i D-dur; Itzhak Perlman / Philharmonia Orchestra (EMI)
 Grammy Award for Best Choral Performance
 1981 Mozart: Rekviem; Norbert Balatsch (kormester) / Philharmonia Orchestra & Chorus
 Grammy Award for Best Classical Album
 1979 Brahms: Fiolinkonsert i D; Itzhak Perlman / Chicago Symphony
 Grammy Award for Best Engineered Album, Classical
 1965 Britten: The Young Person's Guide to the Orchestra; Philharmonia Orchestra
 Grammy Award for Best Instrumental Soloist Performance
 1989 Mozart: Pianokonsert no. 23; Vladimir Horowitz / La Scala Orchestra
 Grammy Award for Best Orchestral Performance
 1972 Mahler: Symfoni no. 1 i D; Chicago Symphony
 1978 Mahler: Symfoni no. 9 i D; Chicago Symphony
 Æresmedlem av Royal Academy of Music (1972)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
  Gramophone Award Listings, 1977–2002
  Diskografi

Italienske dirigenter
Personer fra Barletta
Grammy Award-vinnere