Jacqueline du Pré

Jacqueline Mary du Pré (født 28. januar 1945 i Oxford, død 19. oktober 1987 i London) var en engelsk cellist, med en lysende, men kort karriere. Omtaler av henne i oppslagsverk, bøker og artikler inneholder alltid superlativer om hennes musikalitet og spill. Fra hun debuterte offentlig i Wigmore Hall i London som 16-åring, til hun holdt sin siste konsert i samme by i 1973, gikk det bare 12 år. Hun ble diagnostisert med multippel sklerose i oktober 1973, etter å ha hatt ulike symptomer i rundt to år. Sykdommen satte en stopper for du Prés egen karriere, men hun fortsatte som cellolærer i flere år.

Bakgrunn og utdannelse 
Hennes foreldre var Derek du Pré og Iris Greep du Pré. Etternavnet du Pré kan se fransk ut, men kommer fra kanaløyene. Iris du Pré var profesjonell pianist. Jacquelines eldre søster Hilary ble også en anerkjent musiker, men hennes prestasjoner ble overskygget av lillesøsterens.

Jacqueline du Pré fikk celloundervisning allerede som fireåring. Hennes første cellolærer var Alison Dalrymple ved the London Violoncello School. Da Jacqueline var ti år, begynte hun som elev ved London's Guildhall School of Music, med cellisten William Pleeth som lærer. Hun ble tidlig anerkjent som et enestående talent og mottok Guilhermina Suggia Award som 11-åring Mens hun studerte ved Guildhall, mottok hun de fleste av skolens internasjonale priser og anerkjennelser, og fikk undervisning av de største cellistene i samtiden: Pablo Casals i Sveits og Paul Tortellier i Paris. Senere studerte hun også et halvt år med Mstislav Rostropovitsj.

Karriere 
Etter at hun ble uteksaminert fra Guildhall i 1960, begynte hun snart å opptre profesjonelt. Hun spilte med BBC Sympony Orchestra i 1961, og hadde sin offentlige debut i hjemlandet med Elgars cellokonsert i Wigmore Hall i London samme år. Hun hadde da mottatt en Stradivarius-cello, fra 1672, fra en anonym giver. Hun begynte tidlig å gjøre innspillinger av cellokonserter og -sonater, og ble omtalt av mange som den ypperste britiskfødte utøver på flere generasjoner.

Hun rakk å spille inn mange plater. I 1965 spilte hun inn Elgars cellokonsert med London Symphony Orchestra dirigert av sir John Barbirolli, en innspilling som er omtalt som «one of the greatest recordings of the century» (norsk: en av århundrets beste innspillinger).

I 1960 ble hun tildelt the Queen's Prize for young British instrumentalists, som den yngste noensinne. Dette førte til at den verdenskjente fiolinisten Yehudi Menuhin ble oppmerksom på henne, og han fikk stor innvirkning på hennes utvikling og ble en viktig støtte gjennom karrieren.

I 1960 ble hun også tildelt Gold Medal of the Guildhall School of Music i London.

Hun hadde sin internasjonale debutkonsert i Carnegie Hall i New York i mai 1965.

I 1967 konverterte hun til jødedommen og giftet seg med den argentinsk-israelske pianisten og dirigenten Daniel Barenboim. De dro på turneer og holdt flere konserter sammen.

Hun ble tildelt æresdoktorat ved sju britiske universiteter og ble Officer of the Order of the British Empire i 1976.

Død og ettermæle 
Jacqueline du Pré døde i London 19. oktober 1987 og er begravet på den jødiske gravlunden i Golders Green.

Etter hennes død er det opprettet et stipend, The MSIF Du Pré Grant, som gjør det mulig for forskere fra utviklingsland å komme på korte studiebesøk ved etablerte MS-forskningssentre utenfor deres eget land.

Både plateinnspillinger og TV-opptredener, også intervjuer, bidro til at hun ble kjent over hele verden. Søsknene Hilary og Piers har skrevet en biografi over henne: A Genius in the Family. Denne har senere dannet grunnlag for filmen Hilary and Jackie (1998).

Diskografi 
Jacqueline du Pré fremførte lite samtidsmusikk, noe som gjenspeiles i diskografien.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 
 
  

Cellister
Engelske musikere
Order of the British Empire (OBE)