Gaetano Martino

Gaetano Martino (født 25. november 1900 i Messina, død 21. juli 1967 i Roma) var en italiensk lege, universitetsrektor og politiker (Partito Liberale Italiano). Martino var Europaparlamentets president fra 1962 til 1964. Han hadde tidligere vært italiensk utdannings- og utenriksminister. Gaetano Martino var sammen med Hallvard Lange og Lester Pearson en av «de tre vise menn» som i 1956 ga NATO råd om utvidelse av samarbeidet på ikke-militære områder. Han var rektor ved universitetet i Messina og universitetet i Roma.

Liv og virke

Bakgrunn
Gaetano Martino ble født som sønn av Messinas borgermester. Han studerte medisin ved universitetet i Roma og tok medisinsk doktorgrad i 1924. Fra 1930 til 1934 arbeidet han ved universitetet i Asunción i Paraguay. Han ble i 1943 professor i ved universitetet i Messina.

Politiker
Som utenriksminister var Martino vert ved Kull- og stålunionens utenriksministerkonferanse i Messina fra 1.-3. juni 1955. Han gikk under konferansen sterkt inn for europeisk integrasjon og ønsket at konferansen skulle legge en «grunnsten for byggingen av Europa». To år senere ledet Martino den italienske delegasjon som undertegnet Roma-traktaten. Han var i 1956 den første italienske utenriksminister som talte i FNs generalforsamling.

Gaetano Martino var en av «de tre vise menn» i NATO. Sammen med Halvard Lange fra Norge og den kanadiske Lester Pearson utga han i 1956 en rapport til Det nordatlantiske råd med «anbefaling om mål og midler for å utvide samarbeidet på ikke-militære områder og å styrke fellesskapet i det atlantiske samfunnet».

Han var Europaparlamentets president fra 1962 til 1964.

Etter politikken
Etter sin politiske karrière gikk Martino tilbake til medisinen. Han ble professor og i 1966 rektor ved universitetet i Roma.

Referanser 

Personer fra Messina
Europaparlamentets presidenter