George Francis Fitzgerald

George Francis FitzGerald (født 3. august 1851, død 22. februar 1901) var en irsk fysiker som var professor ved Trinity College Dublin (TCD) fra 1881 til 1901. FitzGerald er kjent for sitt arbeid innen elektromagnetisk teori og for Lorentz – FitzGerald-kontraksjonen, som ble en integrert del av Einsteins spesielle relativitetsteori.

Biografi 
FitzGerald ble født i Dublin 3. august 1851. Faren, William FitzGerald, var prest da George ble født, han ble forfremmet til biskop kort tid senere. Moren, Anne Frances Stoney, kom fra en familie hvor flere hadde ledende stillinger ved TCD, bl.a. hennes far og bror var professorer. Familien flyttet til Cork i forbindelse med farens arbeid. George kom tilbake til Dublin og begynte som student ved TCD 16 år gammel, han ble uteksaminert i 1871 i matematikk og eksperimentell vitenskap. Han ble stipendiat i 1877, og ble Erasmus Smiths professor i naturlig og eksperimentell filosofi i 1881. Han tilbrakte hele karrieren ved universitetet. FitzGerald giftet seg 21. desember 1885 med Harriette Mary, sammen fikk de åtte barn. 

FitzGerald var nevøen til George Johnstone Stoney, den irske fysikeren som skapte begrepet "elektron". Etter at partiklene ble oppdaget av J. J. Thomson og Walter Kaufmann i 1896, var FitzGerald den som foreslo å kalle dem elektroner. FitzGerald var også nevøen til Bindon Blood Stoney, en fremtredende irsk ingeniør. Hans kusine var Edith Anne Stoney, en pioner kvinnelig medisinsk fysiker. 

FitzGerald er gravlagt på Mount Jerome kirkegård.

Forskning 
I 1883, etter Maxwells ligninger, var FitzGerald den første til å foreslå en enhet for å produsere raskt oscillerende elektriske strømmer for å generere elektromagnetiske bølger, et fenomen som først ble vist å eksistere eksperimentelt av den tyske fysikeren Heinrich Hertz i 1888. 

FitzGerald er mest kjent for at han i 1889 skrev et kort leserbrev til redaktøren av tidsskriftet Science med overskriften Etheren og Jordens Atmosfære, der han lanserte teorien om at hvis alle objekter som er i bevegelse blir forkortet i samme retning som de beveger seg, vil man kunne forklare de oppsiktvekkende null-resultatene som Michelson/Morley-eksperimentet førte til. FitzGerald baserte denne teorien delvis på hvordan bevegelse påvirker elektromagnetiske krefter. FitzGerald tok utgangspunkt i noen beregninger som elektroingeniøren Oliver Heaviside, som var en venn av ham, nylig hadde publisert. Den nederlandske fysikeren Hendrik Lorentz kom i 1892 til en ganske lik konklusjon, og med dette som utgangspunkt utviklet han de såkalte Lorentz-transformasjonene, i forbindelse med at han utarbeidet sin egen teori om elektronenes natur.

Hypotesen fikk senere navnet Lorentz – FitzGerald-kontraksjonen. Hypotesen ble en svært viktig del av den spesielle relativitetsteorien, slik Albert Einstein publiserte den i 1905. Han demonstrerte den kinematiske naturen til denne effekten, ved å utlede den fra relativitetsprinsippet og konstanten til lysets hastighet.

Æresbevisninger 
I 1883 ble FitzGerald innvalgt til «fellow» i Royal Society. I 1899 ble han tildelt Royal Medal for sine undersøkelser i teoretisk fysikk. I 1900 ble han gjort til «æres-fellow» i Royal Society of Edinburgh.

Et krater på månen er oppkalt etter ham, og det samme er en bygning ved Trinity College i Dublin.

Referanser 

Britiske fysikere
Fysikere på 1800-tallet
Medlemmer av Royal Society