Det irske forbund

Det irske forbund (engelsk: Confederate Ireland) henviser til perioden med irsk selvstyre fra det irske opprøret i 1641 til Oliver Cromwells gjenerobring av Irland i 1649. I løpet av den perioden ble to tredjedeler av Irland styrt av det katolske irske forbundet. Resten av Irland, bestående av mange små enklaver i Ulster, Munster og Leinster, ble forsvart av mindre hærenheter lojale til rojalister, parlamentarikere og skotske covenantere i krigen om de tre kongedømmene. Forbundet klarte ikke å beseire de britiske hærene i landet i perioden 1642 til 1649 i konflikten kjent som de irske forbundskrigene (også kalt for elleveårskrigen) og i 1648 dannet de en allianse med rojalistene mot Cromwells såkalte lange parlament.

Forbundet ble dannet av katolske aristokrater, godseiere, prester og militære ledere etter det irske opprøret i 1641. De kontrollerte opptil to tredjedeler av Irland fra deres base i Kilkenny; derfor kalles det noen ganger for Kilkennyforbundet. 

Forbundet omfattet katolikker av både gælisk-irsk og anglo-normannisk avstamning. De ønsket en slutt på anti-katolsk diskriminering i kongeriket Irland og større irsk selvstyre; mange ønsket også å rulle tilbake engelsk nybygging i Irland. De fleste i forbundet bekjente lojalitet til katolske Karl I av England i håpet om at de kunne oppnå et varig avtale i utveksling for å hjelpe til med å beseire motstanderne hans i krigene mellom de tre kongedømmene. Dens institusjoner omfattet et lovgivende organ kjent som generalforsamling, et utøvende eller øverste råd og et militær. Det preget mynter, krevde inn skatter og satte opp en trykkeri. Forbundet utnevnte ambassadører og ble anerkjent i katolske land som Frankrike, Spania og Kirkestaten, som forsynte dem med penger og våpen.

Til forskjellige tider kjempet forbundets hærer mot rojalister, parlamentarikere, Ulsters protestantiske militser og skotske covenantere; disse kontrollerte The Pale (det engelske området rundt Dublin), deler av østlige og nordlige Ulster og regionen rundt Cork. Kong Karl I autoriserte hemmelige forhandlinger som i september 1643 resulterte i en våpenhvile mellom rojalistene og forbundet og førte til ytterligere samtaler, hvorav de fleste viste seg å være mislykket. I 1644 gikk en militærekspedisjon fra det irske forbundet i land i Skottland for å hjelpe rojalistene der. Forbundet fortsatte å kjempe mot parlamentarikerne i Irland, og beseiret covenanter-hæren avgjørende i slaget ved Benburb den 5. juni 1646, noe som fjernet alle skotske håp om å erobre Irland og innføre sin egen religiøse bosetting der.

I 1647 gikk derimot forbundet på en rekke nederlag ved Dungan's Hill, Cashel og Knocknanuss. Det fikk dem til å inngå en avtale med rojalistene, noe som førte til interne splittelser som hemmet deres evne til å motstå en parlamentarisk invasjon. I august 1649 ble Irland invadert av en stor engelsk parlamentarisk hær, ledet av Oliver Cromwell. I mai 1652 hadde den beseiret alliansen av rojalistene og forbundet, selv om forbundets soldater fortsatte en geriljakrig i ytterligere et år.

Referanser

Eksterne lenker 
 The Confederate Assembly of Kilkenny, British Civil Wars, Commonwealth and Protectorate, 1638–1660

1600-tallet i Irland
Irlands historie
Etableringer i 1642