Martinus Willem Beijerinck

Martinus Willem Beijerinck (født 16. mars 1851 i Amsterdam i Nederland, død 1. januar 1931 i Gorssel) var en nederlandsk mikrobiolog og botaniker.

Han betraktes ofte som en av grunnleggerne av virologi og miljømikrobiologi. Til tross for sine mange banebrytende og skjellsettende bidrag til vitenskaben generelt, ble han aldri tildelt Nobelprisen.

Liv og virke

Bakgrunn
Martinus Beijerinck Beijerinckvar den yngste av fire barn av Derk Beijerinck og Jeannette Henriëtte van Slogteren. Han vokste opp i Amsterdam, Naarden, Leiden og Haarlem. I Haarlem møtte han amatørbotanikeren Frederik Willem van Eeden, dom tok ham med på botaniske vandringer. Der utviklet han også et vennskap med barna i familien De Leeuw, blant dem Geertruida Carelsen (født Amy De Leeuw).

Karriere
Beijerinck ble dr.fil. i 1877 i Leiden med avhandlingen Bijdrage tot de morphologie der plantengallen, og ble deretter lærer ved landbruksskolen og statens høyere borgerskole i Warffum, ved statens høyere borgerskole i Utrecht og i statens landbruksskole i Wageningen. Han tjenestegjorde videre som vitenskapelig arbeider ved van Markens og Wallers spritfabrikk i Delft. Fra 1895 virket han som professor ved den polytekniske skole der.

Beijerinck utgav et betydelig antall vitenskapelige arbeider, som for det meste er publisert i Det nederlandske vitenskapsakademis forhandlinger. Hans navn er knyttet til flere oppdagelser og interessante observasjoner innen bakteriologien.

Hans betydning for virologien har sin bakgrunn i hans publisering i 1898 av resultater av filtreringseksperimenter som viste at tobakkmosaikksyke forårsakes av en smitteagens som er mindre enn en bakterie kan være.

Han studerte inngående nitrogenbakteriene i jorden og oppdaget da i 1901 azolobacter chroococcum. Også ølgjæret (Schizosaccharomyces octosporus) og de ekte melkesyrebakteriene, som han kalte laktokokker og laktobasiller, var gjenstand for hans forskning. Hans oppdagelser vedrørende jordbakterienes næringsbetingelser og lys- og svovelbakterier, hans iakttagelser vedrørende anaerobi og vedrørende de såkalte kjemotaktiske eller aerotaktiske figurer skulle inngå i tidens fleste større lærebøker i bakteriologi.

Beijerinck stiftet i 1911 den nederlandske forening for biologi. Han var medarbeider i foreningens tidsskrift «Folia microbiologica» og dets første nummer (1912) inneholder hans artikkel Mutation bei Mikroben.

I 1970 ble månekrateret Beijerinck på månens bakside oppkalt etter ham.

Litteratur 
 G. van Iterson, L. E. den Dooren de Jong, A. J. Kluyver: Martinus Willem Beijerinck, his life and his work. Science Tech, Madison, Wis. 1983, ISBN 0-910239-02-9.
 King-Thom Chung, Deam Hunter Ferris: Martinus Willem Beijerinck (1851–1931), Pioneer of general microbiology. In: ASM News. Band 62, Nr. 10, 1996, S. 539–543. (PDF) 
 M. W. Beijerinck: Über oligonitrophile Mikroben. I: Centralblatt für Bakteriologie, Parasitenkunde, Infektionskrankheiten und Hygiene. Abteilung II. Band 7, 1901, S. 561–582.

Referanser

Nederlandske biologer
Nederlandske professorer
Virologer
Personer fra Amsterdam