Manisa Tarzanı

Ifølge offisielle kilder var Tarzan av Manisa, også kjent som Ahmeddin Carlak eller Ahmet Bedevi (født 1899 i Samarra, det osmanske riket; død 31. mai 1963 i Manisa, Tyrkia), en Turkmenere av Kirkuk-avstamning. På grunn av sin deltakelse i den tyrkiske frigjøringskrigen er han den stolte eieren av uavhengighetsmedaljen.
Han brukte hele livet på å jobbe for å skogplante Manisa, og tjente som en inspirasjon for hele Tyrkia ved å plante titusenvis av trær. Etter at Tarzan-filmen fra 1934 ble premiere i Manisa-teatrene, fikk Ahmeddin Carlak, som bodde i Spil-fjellet og streifet rundt i gatene i Manisa på bare shorts, monikeren Manisa Tarzan.Da han gikk bort i 1963, gjorde folket i Manisa ham til en legende og konstruerte en rekke skulpturer av ham over hele byen. Seremonier holdes til ære for ham i Manisa 31. mai hvert år, som markerer årsdagen for hans bortgang.

Liv

Han tjenestegjorde i den tyrkiske hæren gjennom både den tyrkiske frigjøringskrigen og første verdenskrig. Han tjenestegjorde imidlertid på den kaukasiske fronten som soldat under Kâzım Karabekir Pashas ledelse kort tid før den tyrkiske frigjøringskrigen.

Han ble tildelt uavhengighetsmedaljen med en rød stripe  av den tyrkiske store nasjonalforsamlingen etter uavhengighetskrigen. Han deltar på seremonien med stor stolthet og bærer denne medaljen på et palmeblad festet til brystet ved enhver viktig feiring.

Under deres retrett på slutten av uavhengighetskrigen satte de allierte hærene fyr på alle steder i Vest-Anatolia. Flammene er så intense at Manisas nydelige grønne omgivelser er fullstendig skjult av mørket.

Bedevi, en troende tilhenger av miljøet, er trist over denne tilstanden og lover å bli i Manisa etter krigen for å gjenopprette regionens naturlige grøntområder. Selv om militærtjenesten hans var fullført, mente han at det nå var en religiøs forpliktelse å plante trær for landet. På få år, med mye utholdenhet og mye kamp, ​​lykkes han.

Han har en mager og ensom tilværelse. Han ble ansatt 1. juni 1933 som assistentgartner i Manisa kommune, og tjente 30 lira per måned.

Ahmet Bedevis liv ble en dag assosiert med Johnny Weissmuller-filmen Tarzan fra 1934, som førte til at kallenavnet "Tarzan of Manisa" ble laget av publikum.

Til tross for at han selv er fattig, er han snill nok til å kjøpe mat og klær til de mindre heldige med pengene han får betalt av Kommunen.

Både om sommeren og vinteren rusler han rundt i shorts og gummisko. Han bruker en gammel tresofa som han bruker med aviser lagt ut for å sove i den lille hytta hans på Spil-fjellet uten dyne, seng eller pute.Hans eneste eiendeler er disse. Han trenger ikke penger og donerer overskuddet til de underprivilegerte fordi han ikke har mange kostnader i livet.

Etter en tid tar han beslutningen om å vokse håret og skjegget, og som et resultat av utseendet hans begynner folk å omtale ham som "hajji". Med gummiskoene sine bestiger han raskt Topkale-høyden på Spil-fjellet, en tur som ville tatt de fleste 25 til 30 minutter. Han bruker en antikk kanonvogn, kanskje fra militæret, for å avfyre ​​et kanonskudd for å signalisere publikum at klokken er 12.00 når klokken er 12.00 i hans egen tid. På grunn av dette kaller noen ham en "artilleripilegrim".

Tjenestemenn fra det Demokratiske Partiet forsikret Ahmet Bedevi om at ikke et eneste tre ville bli felt i Manisa hvis de vant valget. Ahmet Bedevi hjalp det demokratiske partiets tjenestemenn med iveren til en forelder som reddet hans avkom fra fare. Ahmet Bedevi oppdaget at han hadde blitt lurt etter at det demokratiske partiet vant valget. Ahmet Bedevi ble lurt, men han ga aldri opp. Etter å ha rømt den harde menneskeverdenen, oppdaget han at han kunne puste i fjellene og i skyggen av trærne han omtalte som sine barn. Han meldte seg inn i Manisa Mountaineering Club fordi, med hans egne ord, "Jeg kunne ikke bo noe annet sted" og ønsket å utforske hver tomme av Tyrkia.

Han og en kvinnelig lærer lanserte en betydelig kampanje i byen for Det Demokratiske Partiet (DP), som ble omdøpt til "Nasjonalpartiet" i filmen med samme navn, under stortingsvalget i 1950. Hele byen samles bak ham for å støtte DP som en sverm av bier. Alle i byen er med på aksjonen. XP triumferer til slutt.

Sammen med sine nye følgesvenner vandret Tarzan opp Cilo-fjellet og Munzur-fjellet i Taurusfjellene. Det tyrkiske flagget ble plantet her for visning. Han besøkte hver eneste by i Anatolia. Tarzan var både fornøyd og flau over folks oppmerksomhet fordi han fikk oppmerksomhet overalt hvor han gikk.

Tarzan, som var knyttet til Manisas trær og vegetasjon, observerte de nedfelte trærne da han kom tilbake til Manisa etter å ha nådd fjellets topp i Tyrkia. Han ble opprørt og sa: "De utnyttet fraværet mitt og hogde ned de enorme furuene. Jeg har en fars sorg over tapte barn. Jeg føler at en dolk er fanget i hjertet mitt.Han ble innlagt på sykehus på grunn av en hjertespasme på grunn av hans ekstreme sinne. Overarbeid selv førte til hjertesviktdiagnosen. Til tross for at han ble bedt om å hvile mer, forlot han sykehuset før han var helt restituert; i stedet for å slå seg ned i den nye hytta som er satt opp i parken midt i byen, dro han til hytta ved foten av Spil-fjellet. Han døde 31. mai 1963, etter å ha blitt lagt inn på sykehuset nok en gang av medisinske årsaker.

Referanser 

Tyrkias historie