Termonukleære våpen

Termonukleære våpen, også kjent som fusjonsvåpen eller hydrogenbombe, er en andregenerasjons atomvåpendesign. Dens større raffinement gir den et langt større destruktiv kraft enn en atombombe, en mer kompakt størrelse, en lavere masse eller en kombinasjon av disse forholdene.  

Moderne fusjonsvåpen består i hovedsak av to hovedkomponenter: et primærtrinn for kjernefysisk fisjon (drevet av uran-235 eller Plutonium-239) og et separat kjernefysisk fusjons sekundærtrinn som inneholder termonukleært brensel: de tunge hydrogenisotopene deuterium og tritium, eller i moderne våpen litiumdeuterid. Av denne grunn blir termonukleære våpen ofte kalt hydrogenbomber eller H-bomber .

Den første fullskala termonukleære prøvesprengingen ble utført av USA i november 1952; konseptet har siden blitt brukt av de fleste av verdens atomvåpenstater i utformingen av deres våpen. Utformingen av alle moderne termonukleære våpen i USA er kjent som Teller-Ullam-konfigurasjonen for de to hovedbidragsyterne, Edward Teller og Stanislaw Ulam, som utviklet den i 1951 for USA, med visse konsepter utviklet med bidrag fra fysikeren John von Neumann. Lignende enheter ble utviklet av Sovjetunionen, Storbritannia, Frankrike, og Kina. 

Kjernefysiske våpen