Sankt Sava

Sankt Sava (serbisk: Свети Сава, født 1169, død 14. januar 1236) var en serbisk fyrste og ortodoks munk, og den første erkebiskop i den serbisk-ortodokse kirke.

Sava, født som Rastko Nemanjić (serbisk kyrillisk: Растко Немањић), var den yngste sønnen til den serbiske storfyrsten Stefan Nemanja (grunnleggeren av Nemanjić-dynastiet). Han styrte fyrstedømmet Hum en kort tid i 1190–92. Deretter dro han til Athos, hvor han ble en munk med navnet Sava (Sabbas). På Athos etablerte han klosteret Hilandar, som ble et av de viktigste kulturelle og religiøse sentrene for det serbiske folket. I 1219 anerkjente patriarkatet i Nikea ham som den første serbiske erkebiskopen, Samme år forfattet han Serbias eldste kjente konstitusjon, Zakonopravilo nomokanon, og sikret dermed full uavhengighet, både religiøst og politisk. Sava regnes som grunnleggeren av serbisk middelalderlitteratur.

Han blir allment ansett som en av de viktigste figurene i Serbias historie. Den 27. januar (g.s. 14. januar) er en helligdag til ære for Sankt Sava som grunnlegger av den serbisk-ortodokse kirke. Mange kunstneriske verk fra middelalderen til moderne tid har tolket hans karriere. Han er skytshelgen for Serbia, serbere og serbisk utdanning.

Sankt Savakirken i Beograd ble bygget til ære for Sankt Sava. Kirken er bygget der osmanene i 1594 brente levningene hans, under et opprør hvor serberne brukte ikoner av Sava som krigsflagg. Sankt Savakirken er verdens største ortodokse kirkebygning.

Referanser 

Helgener
Kongelige serbere