Sørvest-Afrika

Sørvest-Afrika (afrikaans:Suidwes-Afrika); ) er navnet på det tidligere mandatområde som i årene 1915–1990 var under forvaltning av Sør-Afrika og som siden 1990 utgjør Namibia. Fra 1968 anerkjente FN ikke mer statsrettslig Sørvest-Afrika, men kun Namibia.

Historie

Kolonitiden 
Bakgrunnen for den Sør-Afrikas kontroll over Sørvest-Afrika lå i de territorielle forandringene som fulgte etter Versaillesfreden i 1919 etter første verdenskrig vedrørende blant annet Tysklands kolonier, hvorav en var Tysk Sørvest-Afrika (). Den sørafrikanske union var gått med i krigen på Storbritannias side og hadde i 1915 besatt det tilgrensende Tysk Sørvest-Afrika. I henhold til fredsavtalen fikk Sør-Afrika direkte kontroll over territoriet som et såkalt klasse C-mandat, hvor Sørvest-Afrika skulle administreres på vegne av Folkeforbundet.

Sørafrikansk administrasjon 
Området var tenkt å være et såkalt forvaltningsområde da Folkeforbundet ble avløst av FN etter andre verdenskrig, men Sør-Afrika nektet å la området forberede seg til selvstendighet. I praksis ble territoriet styrt som en femte sørafrikansk provins, selv om det aldri formelt ble en del av Sør-Afrika. Sør-Afrika begrunner tildels sine krav på Sørvest-Afrika med at man hadde styrt der i årtier og investert summer i infrastruktur og modernisering. Walvis Bay og Penguinøyene var blitt annektert av Storbritannia som en del av Kappkolonien i 1878 og ble dermed en del av Den sørafrikanske union da den ble opprettet i 1910. Walvis Bay ble overført fra Sør-Afrika til Sørvest-Afrika i 1922, og atter til Kapprovinsen i 1977.

Trass i internasjonale protester fastslo Den internasjonale domstol i Haag i 1950 at Sør-Afrika ikke var tvunget til å forvandle folkeforbundsmandatet for Sørvest-Afrika til et forvaltningsområde, men at FNs generalforsamling overtok Folkeforbundets rett til å overvåke at mandatmakten oppfylte sine forpliktelser. Man lot opprette Komitéen for Sørvest-Afrika, som fikk rett til å blant annet motta klager fra territoriets innbyggere. I 1960 forsøkte Etiopia og Liberia å fremtvinge en slutt på mandatstyret ved å hevde at Sør-Afrika ikke oppfylte betingelsene for mandatet, men klagen ble henlagt av den internasjonale domstol. Samme år ble den venstrenasjonalistiske frigjøringsbevegelse SWAPO opprettet, som ønsket selvstendighet fra Sør-Afrika og avskaffelse av raselovene. Med årene ble SWAPO stadig mer aktiv med militære operasjoner mot de sørafrikanske myndigheter. I 1961 krevde FNs generalforsamling at Sør-Afrika offisielt skulle avslutte utøvelsen av mandatrettigheter i Sørvest-Afrika, men den sørfrikanske regjering avslo kravet og viste til at FN ikke var berettiget til å stille dette krav.

I 1966 ble den internasjonale situasjon drastisk endret idet FNs generalforsamling vedtok resolusjon 2145, som formelt avsluttet Folkeforbundsmandatet for Sørvest-Afrika. Samme år påbegynte SWAPO en omfattende væpnet kamp for territoriets selvstendighet i det som ble kalt den sørafrikanske grensekrig, som raskt eskalerte over grensen til Portugisisk Angola, hvor en altomfattende krig for avkolonisering allerede var i gang. I 1968 stemte FNs generalforsamling for offisiell navneforandring for territoriet til Namibia ved resolusjon 2372. I stedet for å svekke styrer begynte de sørafrikanske naajonalister en implementering av Odendaalkommisjonens forslag: å innføre bantustans (selvstyrende områder) i Sørvest-Afrika, noe som møtte kraftig fordømmelse rundt om i verden. I 1971 hevdet Den internasjonale domstol i Haag at all fortsatt sørafrikansk tilstedeværelse i Sørvest-Afrika var ulovlig, at Sør-Afrika var forpliktet til omgående å trekke srg ut av Sørvest-Afrika samt at FNs medlemsstater ikke skulle anerkjenme noen handlinger som Sør-Afrika utførte på Sørvest-Afrikas vegne. I 1976 fikk SWAPO observatørsstatus ved FNs generalforsamling som den eneste rettmessige representant for den namibiske befolkning for derved ytterligere å underminere sørafrikanske krav på territoriet.

Forhandlinger om selvstendighet 
Den sørafrikanske apartheidregjering gav sin fulle støtte til Lisboa i den portugisiske kolonikrig, men da Portugals diktatur ble styrtet ved nellikrevolusjonen i 1974, ble forholdene helt forandret. Sørafrika blandet seg inn i den angolanske borgerkrig fra baser i Sørvest-Afrika, mens den nyutropte Folkerepublikken Angola, som støttet SWAPOs kamp i Namibia, fikk støtte fra kommunistdiktaturet på Cuba.

Mens Sør-Afrika på grunn av apartheidpolitikken ble stadig mer isolert, kostet landets innblanding i kriger rundt om i det sørlige Afrika enorme summer. I mai 1988, da den kalde krigen gikk mot sin avslutning, ble det avholdt en konferanse i Moskva der det ble avtalt at Sovjetunionen skulle avbryte sin militære bistand til Angola og Cuba og trekke sine styrker av landet etter at Sør-Afrika hasde forlatt Sørvest-Afrika. I 1989 ble FNs fredsbevarende styrker UNTAG dannet, og hadde til oppgave å overvåke demokratiske valg i Namibia. Mindre kamper mellom SWAPO og sørafrikanske tropper fortsatte i løpet av året. Apartheidsystemet i Namibia ble avskaffet og demokratiske valg avholdt i november 1989 som, trass i den sørafrikanske regjerings støtte til at minst syv partier skulle stille opp i opposisjon til SWAPO, allikevel ble vunnet av SWAPO med 57 % av stemmene. SWAPOs partileder Sam Nujoma ble i mars 1990 Namibias første pr4sident.

Politikk 
Den høyeste embedsmann i Sørvest-Afrika var administratoren som 1920–1968 ble urnevnt av Sørafrika i henhold til folkeforbundsmandatet. Territoriet fortsatte å bli styrt av en administrator, fra 1977 kaltt generaladministrator, utnevnt av Sørafrikas regjering frem til 1989. Sørvest-Afrika hadde eget regionalt parlament, Sørvest-Afrikas lovgivende forsamling () og regionale departementer likt med de sørafrikanske provinser. De innfødte folkegruppers anliggender ble forvaltet av departementet for bantuadministrasjon i Pretoria.

Stemmerett hadde frem til 1978 kun de som ifølge raselovene tilhørte den hvite rase. Sørvest-Afrika nasjonalistparti vant samtlige eller nesten samtlige mandater ved alle parlamentsvalgene årene 1950–1978. I 1978 avholdtes et fusket men etnisk inklusivt valg som ble vunnet overlegent av den moderate opposisjonsalliasen Democratic Turnhalle Alliance men ble boikottet av blant andre SWAPO. I 1983 innførte Syd-Afrika direkte styre, den valgte regionale regjering ble avsatt og ingen valg ble avholdt i Sørvest-Afrika under apartheidstyret.

Bantustaner 
De sørafrikanske myndigheter skapte fra 1968 i alt ti bantustaner i Sørvest-Afrika i overensstemmelse med Frans Hendrik Odendaals anbefalinger fra 1964 for å oppnå en total raseadskillelse i territoriet. Av disse fikk fire nominelt selvstyre. I 1980 ble bantustanenes etniske eksklusivitet fastslått. Da apartheid i Namibia ble avskaffet i 1989, ble samtlige bantustaner gjenintegrerte i staten.

 Bushmanland
 Damaraland
 Ostcaprivi (selvstyre 1976)
 Hereroland (selvstyre 1970)
 Kaokoland
 Kavangoland (selvstyre 1973)
 Namaland
 Ovamboland (selvstyre 1973)
 Rehoboth
 Tswanaland

Liste over koloniale overhoder i Sørvest-Afrika (1915–1990)

Administratorer 
 Sir Edmond Howard Lacam Gorges (31. oktober 1915–1. oktober 1920)
 Gysbert Reitz Hofmeyr (1. oktober 1920–1. april 1926)
 Albertus Johannes Werth (1. april 1926–1. april 1933)
 David Gideon Conradie (1. april 1933–1. april 1943)
 Petrus Imker Hoogenhout (1. april 1943–6. desember 1951)
 Albertus Johannes Roux van Rhijn (6. desember 1951–1. desember 1953)
 Daniel Thomas du Plessis Viljoen (1. desember 1953–1. desember 1963)
 Wentzel Christoffel du Plessis (1. desember 1963–1. november 1968)
 Johannes Gert Hendrik van der Wath (1. november 1968–1. november 1971)
 Barend Johannes van der Walt (1. november 1971–1. september 1977)

Generaladministratorer 
 Marthinus T. Steyn (1. september 1977–7. august 1979)
 Gerrit Viljoen (7. august 1979–4. september 1980)
 Danie Hough (4. september 1980–1. februar 1983)
 Willie van Niekerk (1. februar 1983–1. juli 1985)
 Louis Pienaar (1. juli 1985–21. mars 1990)

Referanser

Litteratur 
 Johannes Paul: Deutsche, Buren und Engländer in Südwestafrika. Begleitwort zu einer Nationalitätenkarte der Europäer in Südwestafrika. In „Koloniale Rundschau“ Heft 9/10, 1931. 
 Johannes Paul: Deutsch-Südwestafrika. I: Handwörterbuch des Grenz- und Auslandsdeutschtums, hrsg. von Carl Petersen; Otto Scheel; Paul Hermann Ruth; Hans Schwalm. 3 Bände, Breslau 1933–1938

Afrika
Namibia
Tidligere stater i Afrika
Etableringer i 1915
Opphør i 1990