Prolagus

Prolagus er ei utdødd slekt av pipeharer.

De lignet på de nålevende pipeharene i slekta Ochotona, men skiller seg ut ved å mangle den tredje jekselen i underkjeven og ved å ha en ryggvirvel mindre. Ørene var korte, og de hadde ingen synlig hale. Kroppsvekten hos de fleste artene var rundt 500 gram.

Omtrent 22 arter er kjent, og de forekom i mer enn 20 millioner år fra tidlig miocen og nesten fram til vår tid. En mengde fossiler er kjent fra mer enn 300 lokasjoner. Utbredelsen omfattet Europa og Anatolia. I pliocen spredte Prolagus seg til Nord-Afrika, men samtidig forsvant slekta fra de nordligste områdene. Fragmentering av utbredelsesområdet førte til at mange endemiske arter oppstod, og artsantallet var høyest i pliocen.

Prolagus opptrådte i store mengder og må ha vært viktige byttedyr som spilte en betydningsfull rolle i økosystemene. De levde hovedsakelig i subtropiske sumpskoger, ikke ulikt Sylvilagus palustris i sørøstlige USA i dag. I tørre perioder i miocen ble de delvis erstattet av ei annen slekt av pipeharer, Lagopsis. Noen Prolagus-arter forekom likevel i mer tørre og åpne områder. Subtropiske sumpskoger forsvant fra Mellom-Europa i pliocen og fra middelhavsområdet i løpet av pleistocen.

I midtre pleistocen var de fleste Prolagus-artene utdødd, men to arter levde i kystområdene øst og sør på Den iberiske halvøy, og på Korsika og Sardinia forekom sardinsk pipehare (Prolagus sardus). I yngre pleistocen var alle populasjoner på fastlandet borte, men det er mulig at den sardinske pipeharen overlevde på øya Tavolara utenfor Sardinia til slutten av 1700-tallet.

Enkelte forskere har skilt Prolagus ut i en egen familie, Prolagidae, på grunn av den spesielle tannformelen. López Martínez (2001) påpeker at tannformelen ofte varierer innenfor samme familie, og at den i seg selv ikke er noen grunn til å flytte Prolagus fra Ochotonidae.

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Haredyr
Pattedyr formelt beskrevet i 1853
Utdødde pattedyr