Cante Alentejano

Cante Alentejano («Alentejo-sang») er en polyfon sangsjanger fra Alentejo i Portugal. Sammen med fado er den en av Portugals særegne sjangre. Begge er inntatt på UNESCOs liste over immateriell kulturarv. I Cante Alentejano fremføres lyrikk a cappella av amatørkor på opp til 30 personer, ofte rene mannskor. Sangen følger et fast skjema: Sangen innledes med fire verselinjer av en mørk solostemme, deretter gjentas melodien av en lysere stemme før hele koret synger med. Sangen er preget av særegne melodier og tekster. Tradisjonen er stadig levende i Alentejo og overføres fra eldre utøvere til ny generasjoner i praktiske korøvinger. Sangerne møtes i egne klubber eller på lokal kafeer og barer. Serpa kommune tok initiativet til å få Cante oppført på UNESCOs liste.

«Grândola, Vila Morena» av Zeca Afonso er en av kjente sangene i denne stilen. Den ble brukt som hemmelig signal under Nellikrevolusjonen i 1974 og har siden vært et kjent symbol på demokratiseringen og politisk protest.

Sergio Trefaut vant i 2014 prisen for beste portugisiske film på Lisboa filmfestival for dokumentaren Alentejo, Alentejo om denne sangtradisjonen. Cante Alentejano ble lenge ansett som trist og kjedelig, på 2000-tallet har den fått økt popularitet og status (slik fado har fått) særlig etter UNSECO-anerkjennelse i 2014. Det er usikkert hvordan stilen har oppstått - greske, jødiske og mauriske påvirkninger har vært foreslått av musikkforskere.  Gregoriansk sang har også blitt foreslått som et mulig opphav. Opprinnelig ble det trolig sunget ved sosiale sammenkomster eller uformelt blant gårdsarbeidere, fra 1926 var det faste kor først i São Domingos så i Serpa. I 2014 var det anslagsvis 150 kor i Alentejo.

Referanser

Eksterne lenker 
 
  Dokumentarklipp, fra UNESCO via YouTube

Musikksjangre
Portugisisk folkemusikk
Immateriell kulturarv