Brungoral

se inndeling!

Brungoral (Nemorhaedus goral) er en art i slekten goraler (Nemorhaedus) som inngår i tribuset sauer og geiter (Caprini) i kvegfamilien (Bovidae). Arten består som fire underarter, som er utbredt fra Kasjmir i Pakistan via Himalaya og sørøstover via de nordlige fjellene i Burma og Thailand til fjellene i Sørøst-Kina. Arten har status som nær truet, men den har ikke blitt revidert siden 2008.

Taksonomi 
Mange staver fortsatt det vitenskapelige navnet på denne gruppen som Naemorhedus, men det hevdes at dette er feil som skyldes en feilstavelse Charles Hamilton Smith gjorde i 1827. Feilstavelsen har fått signifikant utbredelse, men korrekt stavemåte skal være Nemorhaedus. Det er imidlertid fortsatt uklart hva som er korrekt, for kildene spriker.

Serovgeiter (Capricornis) ble i en tid inkludert i Nemorhaedus, men dette ble siden omgjort. Goraler inkluderte inntil ganske nylig mer enn tre arter. Noen regnet med fire, andre med opptil seks arter. En nylig reklassifisering av de to gruppene serovgeiter og goraler, basert på fullstendig mitokondrielt genom, førte til at taxonene griseus, bedfordi og evansi mistet sin status som selvstendige arter og ble inkludert under brungoral (N. goral).

Biologi 
Arten utviser i noen grad kjønnspreg, i det bukkene bærer noe lengre og kraftigere horn og blir fysisk noe større enn geitene, men fysikken varierer også mellom underartene.

Brungoral (N. g. goral) er synonym med nomainatformen og blir typisk  lang og har ei skulderhøyde på . Halen utgjør . Horna måler . Vekten utgjør . Dette er en stor goral med tydelig buet lendeparti. Pelsen er mellombrun med dekkhår som blir sorte mot tuppen. Ryggen er rødbrun og buken og nedre del av ekstremitetene blekbrun. Horna er korte og buer bakover. Begge kjønn har en stor hvit halsflekk. Vinterpelsen blir ragget. Geita ligner hannen, men er noe mindre og har kortere og spinklere horn. Underarten er utbredt i fra Kasjmir i Pakistan og østover gjennom Himalaya (India, Kina, Bhutan og Nepal). Habitatet ligger i bratte fjellskråninger, typisk i høyder omkring . Denne underarten kalles også himalayagoral.

Grågoral (N. g. bedfordi) blir typisk  lang og har ei skulderhøyde på  Halen utgjør . Horna måler . Vekten utgjør . Denne goralen er noe slankere enn nomainatformen og har ikke like tydelig buet lendeparti. Pelsen er gråbrun til gulgrå med dekkhår som har sorte innslag i tuppen. Buken og nedre del av ekstremitetene har mer innslag av sort og begge kjønn har en stor hvit halsflekk. Horna er korte og buer bakover. Vinterpelsen blir ragget. Geita ligner hannen, men er noe mindre og har kortere og spinklere horn. Underarten er utbredt i Kasjmir (Pakistan og India). Habitatet ligger i bratte fjellskråninger, typisk i høyder omkring . Denne underarten kalles også grå himalayagoral.

Sørkinagoral (N. g. griseus) blir typisk  lang og har ei skulderhøyde på . Halen utgjør . Horna måler inntil . Vekten utgjør . Denne goralen er noe slankere og lettere enn nomainatformen og litt mindre grågoralen. Den har ikke like tydelig buet lendeparti som nominatformen. Pelsen er tett og mørkere gråbrun med dekkhår som har sorte innslag i tuppen. Buken og nedre del av ekstremitetene har mer innslag av lysebrunt og begge kjønn har en stor lysebrun halsflekk. Horna er korte og buer bakover. Vinterpelsen blir er svært tett, men er uten innslag av ull. Geita ligner hannen, men er noe mindre og har kortere og spinklere horn. Habitatet ligger i bratte fjellskråninger og fjellplatåer, av og til ned i subtropisk blandingsskog og eviggrønn nær klippeformasjoner. Underarten er utbredt i Sørøst-Kina. Denne underarten kalles også gråkinagoral.

Burmagoral (N. g. evansi) blir typisk  lang (et tvilsomt mål, men det eneste som har latt seg referere) og har ei skulderhøyde på . Halen utgjør . Horna måler . Vekten utgjør . Dette er den minste av underartene og den har tydelig buet lendeparti. Pelsen er tett og har blekgrå dekkhår som har sorte innslag i tuppen. Nedre del av ekstremitetene er hvite og begge kjønn har en stor hvit halsflekk. Halen har sort behåring. Horna er korte og buer bakover. Vinterpelsen blir er svært tett, men er uten innslag av ull. Geita ligner hannen, men er noe mindre og har kortere og spinklere horn. Underarten er utbredt i fjellene på grensen mellom Kina, Myanmar og Thailand. Habitatet ligger i bratte fjellskråninger, typisk i høyder omkring . Denne underarten kalles også thaigoral. En ny studie, publisert 9. juni 2020, hevder at burmagoral er en selvstendig art.

Brunsttiden varierer litt, men i hovedsak skjer paringene i november–desember. For tre av underartene går geita drektig i  dager, mens cirka 180 dager er det normale for burmagoralen. Geitene føder normalt kun ett kje, og bare sjelden to eller tre. Avkommet avvennes etter cirka 7–8 måneder og når kjønnsmoden alder rundt 1,5 år gamle.

Inndeling 
Inndelingen under følger Bovids of the World: antelopes, gazelles, cattle, goats, sheep, and relatives av Castelló (2016), med justeringer av gruppene serovgeiter (Capricornis) og goraler (Naemorhedus) i henhold til Mori, Nerva & Lovari (2019).

 Artiodactyla, klovdyr
 Bovidae, kvegfamilien
 Antilopinae, (antiloper, gaseller og deres nærmeste slektninger)
 Caprini, sauer og geiter
 Nemorhaedus, goraler
 N. goral, brungoral
 N. g. goral (nominatformen), brungoral
 N. g. bedfordi, grågoral
 N. g. griseus, sørkinagoral
 N. g. evansi, burmagoral
 N. baileyi, rødgoral
 N. caudatus, langhalegoral

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sauer og geiter
Pattedyr formelt beskrevet i 1825
Pakistans pattedyr
Indias pattedyr
Bhutans pattedyr
Kinas pattedyr