Thomas Harlan

Thomas Christoph Harlan (født 19. februar 1929 i Berlin, død 16. oktober 2010 i Berchtesgaden) var en tysk forfatter og filmskaper.

Han var sønn av den nazistenes propaganda­filmskaper Veit Harlan. Thomas Harlan viet livet til å gjøre bot for farens bidrag til naziregimet

Bakgrunn og familie

Han var sønn av den nazistenes propaganda­filmskaper Veit Harlan. Som gutt møtte han både Goebbels og Hitler personlig. Thomas Harlan viet livet til å gjøre bot for farens bidrag til naziregimet, han anstrengte seg for å bli farens motsats. Thomas Harlan ble spurt om hvorfor faren ble frikjent ved rettsoppgjøret etter krigen og svarte kontant: «Fordi dommeren også var en morder.»

«Jeg er sønn av mine foreldre. Det er en katastrofe,» uttalte han. Nitten år gammel forlot han Tyskland og oppholdt seg blant annet i Frankrike og Italia. Ifølge ham selv var belastningen med tysk skyld og hykleriet der nazistenes forbrytelser ble fornektet så vanskelig at han ikke bodde i Tyskland før i 2001 da han var gammel og syk.  

Søsteren Susanne Körber (hun tok morens etternavn), giftet seg Claude Jacoby og konverterte til jødedommen. Claude Jacobys foreldre ble myrdet under Holocaust. Søsteren Maria Körber giftet seg også med en mann av jødisk herkomst.

Christiane Kubrick (født 1932), enken etter filmskaperen Stanley Kubrick, var hans kusine. Jan Harlan (født 1937), produsenten for en rekke Kubrick-filmer, var hans fetter. Christiane Kubrick og Jan Harlan medvirket i dokumentar om onkelens virksomhet for naziregimet. Stanley Kubrick var selv av jødisk opphav. Kubrick arbeidet lenge med planer om en film om Holocaust. Stanley Kubrick vurderte å lage en film om Nazi-Tyskland fra Veit Harlans perspektiv og de to møttes. Kubrick ga opp prosjektet fordi han ikke fikk til et godt manus.

Virke
Etter å ha forlatt Tyskland til fordel for Frankrike og studier, ble han i Paris venn med Gilles Deleuze og forfatteren Michel Tournier. I Paris delte han leilighet med vennen Klaus Kinski. Sammen med Kinski besøkte han Israel i 1953 med falske tyrkiske pass. Planen var å lage filmen Ich will zu den Juden (filmen ble ikke noe av). Kinski og Harlan skal ha vært de første ikke-jødiske tyskere som besøkte Israel, men med tyrkiske pass. Kinski og Harlan ble i 1950-årene omtalt som de to gale vidunderbarna (die verrückten Wunderkinder).

Gransking av nazitiden
Fra 1960 til 1964 arbeidet han i Polen som nazijeger ved å granske arkivene etter utryddelsesleirene Kulmhof, Treblinka, Belzec og Sobibor. Han sammenstilte tusenvis av dokumenter og medvirket slik til Auschwitzprosessen i Frankfurt. Dokumentene Harlan undersøkte medførte etterforskning av rundt 2.000 mulige gjerningspersoner. Fritz Bauer, leder for påtalemakten i Hessen, var en venn og en nær samarbeidspartner.  Halvbroren Kristian var kritisk til Thomas' omtale av faren. Kristian Harlan avviste at Jud Süss kunne ha noen særlig betydning slik situasjonen var i 1940. Harlan og hans venn statsadvokat Fritz Bauer brevvekslet hyppig  1960-årene - 130 brev er bevart og arkivert i Fritz Bauer-instituttet i Frankfurt. Thomas Harlan var sønn av propagandafilmskaperen Veit Harlan. Den eldre Bauer var trolig en farsfigur for Thomas Harlan som var i konflikt med faren Veit Harlan.

På slutten av 1950-tallet oppdaget Harlan at mange gamle tjenestemenn under nazistene gjenvant respekt og posisjoner i Vest-Tyskland uten at rettsvesenet foretok seg noe. Harlan publiserte en appell til Forbundsdagen der han anklaget flere navngitte ledende nazister, inkludert Franz Six, for alvorlige forbrytelser og krevde at de skulle rettsforfølges. 

Franz Six og hans advokat Ernst Achenbach truet med søksmål for ærekrenkelser. Under andre verdenskrig hadde Achenbach ledet den politiske avdelingen ved ambassaden i Paris og der var han involvert blant annet i deportasjoner av jøder fra Frankrike til utryddelsesleirer. Under Nürnbergprosessen var han forsvarer for sine tidligere kollegaer i det tyske utenriksdepartementet. Achenhach var innvalgt i Bundestag for Freie Demokratische Partei i 1957 og motarbeidet der rettsforfølgelse av nazister.  

Trusselen fra Six og Achenbach førte til at Harlan ville fremskaffe bevis som kunne holde i retten noe som ledet til systematiske undersøkelser i polske arkiv. Undersøkelsene varte i flere år og Harlan skaffet omfattende materiale som ble brukt til å rettsforfølge flere gamle nazister. 

I 1961 ble det i Vest-Tyskland innledet etterforskning av flere forbrytelser i det tyskokkuperte Frankrike, den såkalte Frankreich-Komplex-prosessen. Fritz Bauer og Harlan leverte til denne prosessen anmeldelse av fem mistenkte personer, blant andre Klaus Barbie. Harlan anmeldte senere 96 personer til Zentrale Stelle der Landesjustizverwaltungen zur Aufklärung nationalsozialistischer Verbrechen. Materiale han innsamlet i Polen supplerte han med dokumenter fra arkiver i Frankrike. For Zentrale Stelle i Ludwigsburg var dette svært verdifullt fordi rundt 1960 var lite dokumentert om nazistenes forbrytelser i Frankrike.

Hans Globke anmeldte i 1964 Thomas Harlan for landsforræderi noe som førte til at Harlan på flere år ikke fikk fornyet passet og dermed fikk problemer med å reise inn og ut av Vest-Tyskland. Globke hadde i 1930-årene medvirket til utforming av de antisemittiske Nürnberglovene. Harlan ble ikke dømt for noe i denne forbindelse.

Thomas Harlan ble lenge behandlet som Harlan-familiens sorte får på grunn av sin standhaftige og offentlige graving i farens skyld. De andre familiemedlemmene foretrakk stort sett å holde dette privat. Thomas Harlan arbeidet med et manuskriptet Det fjerde riket (aldri fullført) om det ufullstendige rettsoppgjøret og nazistenes innflytelse i etterkrigstidens Tyskland. Bauer og Thomas Harlan brevvekslet hyppig  1960-årene - 130 brev er bevart og arkivert i Fritz Bauer-instituttet i Frankfurt.

«Wundkanal» og Alfred Filbert

Tidlig i 1980-årene inviterte han den tidligere SS-offiseren Alfred Filbert til å spille hovedrollen som «Dr. S.» i filmen Wundkanal - Hinrichtung für vier Stimmen (Skuddskade - henrettelse for fire stemmer, 1984). Harlan ble fascinert av Filberts historie og rettssak.  Filbert takket ja fordi han var imponert over familienavnet Harlan.

Wundkanal omhandler bortføringen av en industrileder, tydelig inspirert av bortføringen av Hanns Martin Schleyer som også hadde vært SS-mann. Harlan var oppbragt over dødsfallene til Andreas Baader, Jan-Carl Raspe og Gudrun Ensslin. «Wundkanal» (skuddsår eller sårkanal) er den kompliserte banen de dødelige kulene måtte ha gått. I Harlans film knyttes de påståtte drapene på RAF-terroristene sammen med den seiglivede arven etter nazitiden. Filmen ble ingen suksess og innspillingen var trolig bare et påskudd for å lage en happening der han ville utfordre Filberts nazifortid. 

Alfred Filbert ledet Einsatzkommando 9 som massakrerte minst 18 000 jødiske sivile på østfronten. Filbert ble stilt for retten i Berlin og dømt til livstid i fengsel for medvirkning til flere tusen mord og slapp ut i 1975 av helsegrunner. Etter krigen hadde Filbert brukt falskt navn «Dr. Selbert» og arbeidet blant annet som banksjef inntil han ble arrestert i 1959.  

Filbert hevdet i retten at det var en formildende omstendighet at broren Otto ble internert og døde i Buchenwald som fiende av riket. Filbert forsvarte seg med at han lå under for skam og frykt da han massakrerte jøder på Østfronten, og mente han burde frikjennes. Han skal ha grått under rettssaken og uttrykt anger over ikke å ha nektet å gjennomføre drapene. Han innrømmet å ha vært nazist, men understreket at han var en anstendig mann som hadde gjort sin plikt fordi han var en ivrig patriot. 

Den amerikanske filmskaperen Robert Kramer laget Notre Nazi (Vår nazist) som dokumenterte produksjonen av Wundkanal på oppdrag av Harlan. Wundkanal utforsket farens skyld og ansvar med Filbert i farens sted. Han anklager i filmen rettsvesenet for å ha ignorert farens ansvar og filmen fremholder etterkrigstidens rettsvesen i Tyskland som korrupt. 

Thomas Harlan fullførte før han døde i 2010 selvbiografien Veit (sammen med Jean-Pierre Stephan og Sieglinde Geisel, Rowohlt-Verlag, Reinbek 2011).

Referanser

Litteratur 
 Noack, F. (2016). Veit Harlan: The Life and Work of a Nazi Filmmaker. University Press of Kentucky.

Eksterne lenker 
 
 

Tyske forfattere
Tyske filmprodusenter