Symfoni nr. 3 (Bruckner)

Anton Bruckners Symfoni nr. 3 i d-moll, WAB 103, ble dedikert til Richard Wagner og er noen ganger kjent som hans «Wagner-symfoni». Den ble skrevet i 1873, revidert i 1877 og igjen i 1889.

Verket har blitt karakterisert som «vanskelig», og blir av enkelte sett på som Bruckners kunstneriske gjennombrudd. Ifølge Rudolf Kloiber åpner den tredje symfonien «serien av Bruckners mesterverk, der hans kreativitet møter en monumental evne til symfonisk konstruksjon.» Verket er kjent som det mest reviderte av Bruckners symfonier. Det finnes seks versjoner, hvorav tre av dem er mye fremført i dag.

Beskrivelse 
Symfonien har blitt beskrevet som «heroisk». Bruckners lidenskap for det storslåtte og majestetiske gjenspeiles spesielt i første og siste sats. Sterke kontraster, kutt og kraft kjennetegner hele komposisjonen. Det signal-lignende trombonetemaet som høres i begynnelsen etter de to crescendo-bølgene, utgjør et motto for hele symfonien. Mange typiske elementer i hans senere symfonier, som den sykliske penetrasjonen av alle satser og spesielt apoteosen ved finalens koda, som avsluttes med trombonetemaet, høres først i den tredje symfonien.

Format 
Symfonien har fire satser:

I. Gemäßigt, mehr bewegt, misterioso (Moderat, mer animert, mystisk) (også Sehr langsam, misterioso) - d-moll

II. Adagio: Bewegt, kvasi Andante (Med bevegelse, som om Andante) — Ess-dur

III. Scherzo: Ziemlich schnell (Ganske raskt) (også Sehr schnell) - d-moll, slutter i D-dur. Trio i A-dur

IV: Finale: Allegro (også Ziemlich schnell) - d-moll, slutter i D-dur

Instrumentering 
Symfonien er orkestrert for ett par hver av tverrfløyter, oboer, klarinetter og fagott, med fire horn, tre trompeter, tre tromboner, pauker og strykere.

Utvalgt diskografi 

 1963: Bernard Haitink, Concertgebouw-Orchester Amsterdam – Philips
 1967: Eugen Jochum, Symphonieorchester des Bayerischen Rundfunks – DG
 1970: Karl Böhm, Wiener Philharmoniker – Decca
 1977: Eugen Jochum, Staatskapelle Dresden – EMI
 1981: Günter Wand, Kölner Rundfunk-Sinfonie-Orchester – Deutsche Harmonia Mundi/EMI, RCA/BMG
 1985: Rafael Kubelík, Symphonieorchester des Bayerischen Rundfunks – CBS
 1985: Riccardo Chailly, Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin – Decca
 1987: Sergiu Celibidache, Münchner Philharmoniker – EMI
 1990: Bernard Haitink, Wiener Philharmoniker – Philips
 1990: Giuseppe Sinopoli, Staatskapelle Dresden – DG
 1992: Günter Wand, NDR-Sinfonieorchester – RCA/BMG
 1996: Stanisław Skrowaczewski, Rundfunk-Sinfonieorchester Saarbrücken – Arte Nova/Oehms
 1998: Georg Tintner, Royal Scottish National Orchestra – Naxos
 2005: Dennis Russell Davies, Bruckner Orchester Linz – Arte Nova
 2007: Simone Young, Philharmoniker Hamburg (Urfassung 1873) – Oehms Classics
 2010: Herbert Blomstedt, Gewandhausorchester Leipzig – Querstand
 2016: Yannick Nézet-Séguin, Staatskapelle Dresden, Urfassung – Profil Edition Günter Hänssler
 2017: Andris Nelsons, Gewandhausorchester Leipzig – DG

Litteratur 

 Hinrichsen, Hans-Joachim (2016). Bruckners Sinfonien. Ein musikalischer Werkführer: C.H. Beck, München. ISBN 978-3-406-68809-6.

Referanser

Eksterne lenker 

 Neue Anton Bruckner Gesamtausgabe – Symfoni nr. 3 i d-moll
 Symfoni nr. 3 (Bruckner) hos International Music Score Library Project
 Partitur hos Indiana University School of Music

Symfonier av Anton Bruckner
Uroppføringer av musikk i 1877