Alberto Rosati

Biografi – (1893–1971) skrives okt 2023

Kunstutdanning 

Evnen og gleden over å male, arvet Alberto Rosati av sin italienske far – Giulio Rosati. Faren var født i Roma i 1858 og studerte ved Romas akademi under Francesco Podesti (1800–1895) og Dario Querci. 

Faren, Giulio, satset stort på den da moderne orientalistiske, romantiske stilen med motiver fra Nord-Afrika, som en grein av orientalismen. Det er uklart om han egentlig foretrakk denne «tusen og en natt-aktige» stilen, men med jevnlige bestillinger fra betalingsvillige kunder i bl.a England, var han pragmatisk og malte i vei. Denne kunsten kunne være et greit levebrød. Han skaffet seg en del arabisktalende modeller og for å kunne kommunisere godt med dem, lærte han seg en god del arabisk, reiste i Nord-Afrika og skaffet seg en stor samling med tepper og klær. 

Etter avsluttet maleriutdannelse gikk Alberto noen år i lære hos sin far. En periode dyrket de denne malestilen begge to. Men etter hvert brøyt Alberto med orientalismen og begynte å finne sin egen vei. Den skulle bli svært mangfoldig.  Motivene henter han fra egen virkelighet – enten fra by og landsbygd i Italia eller fra nærområdet i Holmsbu, Norge. 
Etter hvert malte han også bilder med motiver fra sin stadig sterkere katolske tro. 

I 1921 og 1923 vant Alberto Rosati konkurranse i landskapsmaleri utlyst av Accademia di S. Luca i Roma. Etter dette gjennomførte han en studiereise til Skandinavia, også Norge. Landet så langt mot nord virket eksotisk og han rakk å male landskapsbilder derfra. Sin første utstilling utafor Roma holdt han faktisk i Norge, nemlig i Kunstnerforbundet i Oslo i september 1933.

Kunstnerisk virke i Italia før 2. verdenskrig 
Hva slags motiver han malte før krigen i Italia, finnes det få kilder til. Hans atelier i Roma blei truffet av bomber under krigen og store mengder med kunst og andre gjenstander som hadde kunnet fortelle hans historie, brant opp. 

Foruten malerier har han også hatt diverse dekorasjonsoppdrag i private hjem i Italia, bl.a. på slottet Schifanoia i Perugiaprovinsen, som da tilhørte  prins Torlonia. Han hadde fått en tanke om at det å male enkeltbilder som folk skulle henge på veggen i private hjem var gått av moten – nå ville de ha kunsten rett på vegger og tak. Dekorasjonen i Schifania-slottet er tydelig preget av hans sans for symmetri, kontraster, natur og rytmer. 

Som en biinntekt, malte Alberto Rosati kulisser for teater, både for ulike profesjonelle teatre og i sitt sosiale arbeid for å få ungdom til å tolerere hverandre på tvers av politiske skillelinjer. 

På 1930-tallet deltok han også på flere internasjonale utstillinger.  

Alberto ble lærer i maleri og tegning ved det engelske akademiet i Roma. Hit kom mange utenlandske studenter, deriblant norske Ragna Wold Torne. Alberto snakket engelsk og fransk. Interessen for den norske kunststudenten og etter hvert ekteskapet med henne og årene i Norge gjorde at han lærte seg nok norsk til å fungere til hverdags. 

I 19?? ble han pålagt å melde seg inn i fascistpartiet til Mussolini. Han nektet, og mistet jobben som lærer ved akademiet. Miljøet i Roma var på denne tida mer polarisert enn i andre deler av Italia, og fascismen stod sterkere her, så han flyttet ut av hovedstaden også for å få kunstnerisk fred. Men han måtte stadig melde seg på politistasjonen og forsikre myndighetene om at hans kunst var upolitisk.

Flykter til Norge – blir del av malerkolonien i Holmsbu 
Familien dro først en prøvetur til Norge i 1946 uten ham, returnerte til Italia etter et halvt års tid og så dro de sammen til Holmsbu, sørøst i daværende Hurum, nåværende Asker kommune. Her bodde han «inntil videre» fra 1947–1955.

Under sitt Norgesopphold holdt han to separatutstillinger i Drammen – i 1947 og 1955. 

Henning Alsvik skriver i Drammens Tidende i sin anmeldelse av utstillinga i 1947 : På baksiden av et friskt og godt landskap malt i Toscana, har maleren skrevet «Alberto Rosati di Roma».  Kanskje ubevisst har romeren her markert hvilke stolte kunstneriske tradisjoner han bygger på.  Ved siden av landskapet henger et religiøst bilde «Mater amabilis», den elskelige Guds mor.  .... Bildet er fast og sikkert komponert og malt i raffinert grisaille, og hele formen virker som den skulle være inspirert av en tidlig renessansemester.  Men like viktig er det hva bildet forteller om kunstneren selv. Vi møter et sinn fylt av fromhet, ydmykhet og hengivenhet som også strekker seg utenfor den religiøse ramme». 

Eivind Lund skriver i sin kunstanmeldelse fra Rosatis utstilling i Drammen Kunstforening mars 1955 :  «Kunstnerens verktøy er pensel, palett og farger.  Bruken av disse er først og fremst avhengig av malerens viten om det tekniske som også de artistiske lover;  linjer, flater, farger, rytmer og mere.  Det en først søker når man ser på kunst er uttrykket. – Er det ekte, eller har det bare overflatens glans?  Teknisk sett lærer maleren å spille, og det han spiller med, vil uttrykke det han begeistres over, eller opplever.  Når Alberto Rosati har hentet sine motiver og opplevelser fra så forskjelligartede strøk, så er det ekstra interessant å se hvordan uttrykkene skifter».

Malerkollega Kåre Øijord skrev i gjesteboken ved en av utstillingene i Drammen Kunstforening: ‘’Det er ærlig maleri og derfor interessant maleri.

Døpefonten i Holmsbu kirke – et hovedverk 

For det norske publikum, er det ingen tvil om at det er døpefonten i Holmsbu kirka som er det mest sentrale verket. På den tid var det største keramikkarbeide som var blitt gjort i Norge.  Denne delen av artikkelen fullføres okt 2023.

Kunstnerisk virksomhet i Norge 
I perioden 1947–1955 i Norge jobbet han mye med portretter, både i olje og som blyant og kull. Det er også tydelig å lese at han på denne måten tar lokalbefolkning i Holmsbu  i nærmere øyesyn. Bildene er interessante også fra et sosialt perspektiv – når han her velger og faktisk får tilgang til å å portrettere både gammel og ung, høy og lav, kvinner og menn. Samtidig er det tydelig at han i denne perioden sjelden tar seg råd til å kjøpe lerret eller ramme inn, mange bilder er utført med oljemaling rett på preparert papp-plate.

Han fikk i 1955 tilbud om en lærerstilling ved Statens Håndverk og Kunstindustriskole i Oslo, men valgte å reise tilbake til Italia. Han  fortsatte å virke som billedkunstner, og var med på kollektive- og separatutstillinger i Firenze og området rundt. Men det var hele tida økonomisk usikkert. 

Det finnes lite dokumentasjon fra hans kunstneriske virke i Italia etter at han kom tilbake.

Inntrykk fra den første retrospektive utstillinga i Norge – sommeren 2023 

Den følgende delen av artikkelen er basert på hans eneste retrospektive utstilling i Norge – gjennomført i kulturkapellet i Holmsbu sommeren 2023 der til sammen 70 malerier og tegninger ble vist fram – 52 år etter hans død. 

Motivene fra Italia er vennligsinnede landskap med både natur og kultur, gjerne fra landsbygda rundt den lille byen Galluzzo. Greveelva «greve fiume» med og uten de pramliknende elvebåtene går igjen, vegetasjonen er frodig, gulfargene gyldne, oliventrærne gamle og høysåtene store. 

Eksempel 

I folkelivsskildringene går han enten helt nær og maler hvordan fire voksne og et barn sitter lenge til bords rundt lunsjtider og prater om løst og fast mens smugene i bakgrunnen er fredelige og en dame henger tøy på en tørkesnor. 

Eksemepl kommer 

Eller han tar ett skritt tilbake og maler livet på piazzaen, med hestedrosje og kanskje til og med okser spent foran en kjerre.  Ingen biler, ingen problemer, ikke regnvær, en gang.

Eksemepl kommer 

Han kan også fokusere på ett enkelt bygningselement – som den store broa over Elva Greve som han gjøre til hovedmotiv i flere større oljemalerier – enten den er under reparasjon eller er der som bakgrunn for malerier med en dramatisk ulykke der hest og kjerre og bonde er involvert. Fargene her er mørkere, flatere og hele framstillinga mer nøktern. Som om han vil advare, ikke bare skildre. 

Eksemepl kommer

Stilleben lager han både fra Italia og Norge. Her trekker han inn sin store lidenskap for blomster, både viltvoksende, som buketter eller i potte. Røde, gule og grønne plasserer han dem i enkle interiører med et ukomplisert lys. Han legger gjerne  inn et vindu i bakgrunnen eller en katt eller to i forgrunnen, er det fra kjøkkenet tar han med noen grønnsaker og kjøkkenutstyr, er det fra stue kommer mandolinen og stålampa med. Og er motivet fra Holmsbu, ser man tydelig åsen på vestsida av Drammensfjorden i bakgrunnen. 

Eksemepl kommer 

Mens mange av de andre malerne som oppsøkte Holmsbu og malerkolonimiljøet laget bilder med motiv fra gjenkjennelige steder ut fra både kystlinja, åsene på andre sida av Drammensfjorden, bebyggelse og havner, fenger ikke dette italieneren. Han tar for seg biter av natur og er mer opptatt av botanikk og årstider.

Han utvikler etter hvert et nyansert forhold til vårens komme og det synes tydelig allerede i vinterbildene. Han skildrer snøtung granskog i januar med et håpløshetens alvor uten mulighet for noen sinne å komme ut av denne tilstanden. Februar maler han lysere, men fremdeles med uoverkommelige snømengder og med en som som kan skremme hvem som helst til å holde seg innendørs. Mars maler han med bekkene som åpner seg og vårvannet som sildrer. Snøen trekker seg våt og uvillig tilbake og på den gjørmete bakken ligger tørre blader. April er håpefull og han fanger på mesterlig vis den rosa fargen toppen av bjørketrær får beholde kanskje bare en dag eller to før grønne museører titter fram. Han maler tydelig forskjell på tidlig grønt løvverk i mai og full julisommer. 

Og han maler til tider grantrær som er så store, så mørke og tunge at en stakkars utlending gjør best i å ikke trå dem for nære. 

I flere perioder jobber han med en spesiell teknikk, oljemaleri i jordfargekoloritten «grisaille». Og i flere av bildene lager han et slags «vindu», et annet motiv i en fargekoloritt som bryter totalt, enten i hvitt eller andre lyse farger. Dette gjør han for å vise en annen dimensjon, en drøm, en frykt, en tanke. 

I Norge malte han et av sine hovedverk «Marias drøm – Il sogno di Maria» i denne teknikken. Maria drømmer at sønnen blir korfestet, lite motiv inni det store bildet som skiller seg helt ut og er ikke malt i disse jord-fargetonene. Det maleriet havnet etter hvert i Irland. 

Et annet verk vist fram på utstillinga i 2023 i Holmsbu har samme kunstneriske grunnidé – Luce di notte. 

Eksemepl kommer  

Hans kull og blyanttegning av Judas med blodpengene skiller seg ut – både i sin kraft og ekspressivitet. Påskriften nederst på bildet, med rød bloaktig skrift gjør hele fortellinga bisarr: «Juda si´l ha venduto trenta denazi n ‘ ha vuto fatto n’ha gran mercato»

«Ja, Judas solgte for tretti dinarer, men så hadde han vel ikke så veldig stort marked, heller.»

To kunstneriske sidesprang kaster et interessant lys over kunstnerskapet – hans akvareller med spillkortportretter av ruter dame og kløver Konge. Her sier han en munterhet både i motiver og uttrykk som også dukker opp i den illustrerte barneboka Cecco Velluto, bygget over barneregelsangen med samme navn. Her er streken munter, enkel og ubekymret.

Eksemepl kommer

Keramikk 
Som tidligere nevnt, er døpefonten i Holmsbu et hovedverk for det norske publikum. For familie og venner er hans julekrybbefigurer også kjente og kjære. Han laget også mange «Via crucis – korsvei» – stort sett i leire, noen ganger glassert og malt.  

Eksemepl kommer

Mindre kjent er hans stukkatur-figurer – der han lager 40 cm høye skikkelser, det også gjerne av bibelske figurer. De har et skjelett av ståltråd, klær av stoff som stives av med kaninlim og så maler han på og andre detaljer – ikke ulikt dagens powertex-teknikk. 

Eksemepl kommer

Se også 
Lenke til artikkel med tilgrensene emne

Referanser