EUs felles handelspolitikk

EUs felles handelspolitikk dreier seg om reglene for eksport og import mellom unionens medlemsland og land utenfor EU. Politikkområdet dekker handel med varer og tjenester samt spørsmål om blant annet de kommersielle sider ved immateriell eiendomsrett og direkte utenlandske investeringer. Handelspolitikken avgrenses mot det indre marked som dreier seg om handel medlemslandene imellom.

Rettslig grunnlag og innhold 
EU har enekompetanse til å gi lover på området for handelspolitikken, og til å forhandle avtaler på medlemslandenes vegne. Handelspolitikken er dermed en del av EUs overnasjonale område. Det rettslige grunnlaget er TEUV artikkel 206 og artikkel 207.

Der er innført handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter som for eksempel antidumpingstiltak, antisubsidietiltak, beskyttelsestiltak mot prisfall i det indre marked og utlikningstoll. Det er også innført instrumenter til markedsadgang med hovedformålet å beskytte EUs virksomheter mot handelsbarrièrer. Endelig hjelper EU utviklingsland med deres handel ved å redusere tollsatsene og innføre hjelpeprogrammer.

Prinsippet om frihandel 
EU er verdens største eksportør og dessuten verdens største fellesmarkedsområde. Fri handel mellom EUs medlemmer var et av de grunnleggende prinsippene for etablering av unionen, og EU går på samme måte inn for å åpne verdenshandelen. EU arbeider også sammen med Verdens Handelsorganisasjon (WTO) om å lage regler for verdenshandel og fjerne handelshindringer mellom WTO-medlemmer.

Handelsavtaler (utvalg) 

 Comprehensive Economic and Trade Agreement med Canada ble midlertidig iverksatt i 2017.
 EØS-avtalen med EFTA-landene Liechtenstein, Island og Norge.
 Cotonou-avtalen med ACP-statene.
Transatlantic Trade and Investment Partnership - ble forhandlet med USA, men forhandlingene stanset i 2016 og ble endelig avsluttet av Rådet i 2019.

Referanser 

EU-politikk