Hybridkrigføring

Hybridkrigføring, eller sjette generasjons krigføring, er en type krigføring som karakteriseres av en kombinasjon av tradisjonelle militære, irregulære og sivile metoder, og som utnyttes mot ett felles mål i alle ulike kjeder av en konflikt. Åpne og skjulte innslag kombineres vanligvis i hybridkrigføring, og kan blant annet inkludere følgende:

 Regulære militære avdelinger, slik som arméavdelinger, flyvåpen og marine
 Spesialstyrker
 Irregulære avdelinger, for eksempel en væpnet milits
 Stiftelse eller understøttelse av uro i andre land, for eksempel via separatistbevegelser eller politisk opposisjon
 Psykologisk krigføring og informasjonsoperasjoner
 Økonomisk krigføring, som handelsblokader og embargo
 Elektronisk krigføring
 Dataangrep
 Diplomati

Begrepets bruk 
Begrepet hybridkrigføring fikk større spredning utenfor militærstrategiske kretser etter konflikten i det østlige Ukraina brøt ut i 2014. Mange NATO-land, spesielt de med russiskspråklig befolkning, uttrykte i forbindelse med dette uro for selv å bli utsatt for hybridkrigføring fra Russland. Disse landene mente at NATO må bli bedre på å forsvare seg mot hybridkrigføring.

Det er blitt hevdet at hybridkrigføring i bunn og grunn ikke er et nytt fenomen innen krigføring, men at begrepet hybridkrigføring, eller «hybride trusler», er anvendbart for å poengtere en økt kompleksitet i trusselbildet i forbindelse med konflikter. Andre forskere har derimot hevdet at begrepet bygger på manglende kunnskap og leder til unødvendig forvirring.

Referanser 

Nyord fra 2000-årene
Introduksjoner på 2000-tallet
Krigføring
Sider uten gjennomgåtte oversettelser