Den militære revolusjonen

Den militære revolusjonen er teorien om at en rekke radikale endringer i militærstrategi og taktikk i løpet av 1500- og 1600-tallet resulterte i store varige endringer i regjeringer og samfunn. Teorien ble introdusert av Michael Roberts på 1950-tallet da han fokuserte på Sverige sin stormaktstid på jakt etter store endringer i den europeiske krigsmåten forårsaket av innføring av bærbare skytevåpen. Roberts koblet militærteknologi med større historiske konsekvenser og argumenterte for at innovasjoner innen taktikk, øvelse og læresetning fra nederlenderne og svenskene 1560–1660, som maksimerte skytevåpenes nytte, førte til behov for mer trente tropper og dermed for permanente styrker (stående hærer). Hærene ble mye større og dyrere. Disse endringene hadde igjen store politiske konsekvenser i nivået på administrativ støtte og tilførsel av penger, menn og avsetninger, noe som ga nye økonomiske krav og opprettelsen av nye statlige institusjoner. «Dermed, hevdet Roberts, gjorde den moderne krigskunsten mulig - og nødvendig - etableringen av den moderne staten.»

På 1990-tallet ble konseptet modifisert og utvidet av Geoffrey Parker, som hevdet at utviklingen i befestning og beleiringskrig forårsaket revolusjonen. Parker hevder også at den militære revolusjonen i Europa ga europeiske makter en klar fordel, noe som gjorde det mulig for de relativt små europeiske maktene å erobre Amerika, så vel som store deler av Afrika og Asia.

Teorien om en militær revolusjon basert på teknologi har i dag viket for modeller basert mer på en langsom evolusjon der teknologi spiller en mindre rolle for organisering, kommando og kontroll, logistikk og generelt ikke-materielle forbedringer. Den revolusjonerende naturen til disse endringene var bare synlig etter en lang evolusjon som ga Europa et dominerende sted i krigføring, et sted som den industrielle revolusjonen ville bekrefte.

Noen historikere har begynt å utfordre eksistensen av en militær revolusjon i den tidlige moderne perioden og har foreslått alternative forklaringer. De mest radikale revisjonistiske synspunktene på teorien anser den ikke i stand til å forklare den militære utviklingen i den tidlige moderne perioden og den hegemoniske oppgangen i Vesten. Den nye bølgen av revisjonistiske historikere avviser ideen om en militærrevolusjon fullstendig og baserer sin posisjon på tett analyse av den gradvise og ujevne transformasjonen av taktiske, operasjonelle og teknologiske aspekter av europeisk krigføring i løpet av senmiddelalderen og tidlig moderne periode. , så vel som i deres vurdering av lignende militære erfaringer blant ikke-vestlige land, nemlig Japan, Korea, Mogulriket og det osmanske riket.

Referanser 

Historiografi
Militærhistorie