Interseksjonell feminisme

Interseksjonell feminisme brukes ofte om feminisme som anvender et interseksjonelt analytisk rammeverk for å forstå overlappende former for diskriminering og marginalisering. Interseksjonell feminisme brukes ofte synonymt med inkluderende feminisme om feminisme som prøver å ta høyde for ulike former for diskriminering og marginalisering i samfunnet og inkludere marginaliserte grupper i den feministiske kampen. Dette gjelder f.eks. den diskrimineringen og marginaliseringen som rammer etniske minoriteter, funksjonshemmede, kjønnsminoriteter og seksuelle minoriteter særskilt. Begrepet brukes ofte for å tydeliggjøre at man står for en feminisme som støtter LHBT+-befolkningen, men har et videre perspektiv enn dette og oppstod først og fremst som et analytisk verktøy i moderne feminisme. Interseksjonell feminisme støttes idag av en rekke vestlige regjeringer og organer innen FN-systemet, herunder UN Women.

Begrepet interseksjonalitet ble først brukt av den amerikanske juristen Kimberlé Crenshaw i 1989 for å beskrive hvordan svarte kvinner i USA ble rammet av både sexisme og rasisme samtidig, og et viktig fokus for interseksjonell feminisme er hvordan ulike former for makt og forskjellsbehandling samvirker i samfunnet, f.eks. kjønnsidentitet, seksuell orientering, etnisitet, alder og klasse. Interseksjonell feminisme ble tatt i bruk som et kritisk perspektiv som gikk på tvers av ulike etablerte feministiske strømninger. Det ble et viktig perspektiv i feminismens tredje bølge i 1990-årene. Den interseksjonelle forståelsesmåten har fra 1990-årene blitt dominerende innen akademisk feminisme, de fleste moderne feministiske idétradisjoner og offisiell likestillingspolitikk, bl.a. innen UN Women. Denne forståelsesmåten er dermed en integrert del av feminismens fjerde bølge fra 2010-årene. Interseksjonell feminisme er ikke én bestemt form for feminisme, men et perspektiv innen moderne feminisme som idag er utbredt i alt fra liberal feminisme til marxistisk feminisme. Interseksjonell feminisme har dermed siden 1980-årene gått fra å være et nytt, kritisk perspektiv til å bli det anerkjente hovedperspektivet i moderne feminisme. Blant organisasjoner som erklærer seg som interseksjonelle feminister i moderne tid finner man organisasjoner så forskjellige som den tradisjonelt borgerlig-liberale Norsk Kvinnesaksforening, mer radikale organisasjoner og miljøer som tidsskriftet Fett og kvinneradioen radiOrakel, paraplyorganisasjonen Norges kvinnelobby som omfatter ti tildels svært forskjellige kvinneorganisasjoner, og flere politiske partier på venstresiden og sentrum-venstre som Miljøpartiet De Grønne.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Feministiske retninger