Fytansyre

Fytansyre (eller 3,7,11,15-tetrametyl hexadecanoic syre) er en forgrenet fettsyrer som mennesker får i seg gjennom inntak av meieriprodukter, animalsk fett fra drøvtyggere, og fete fiskearter. Vestlige dietter anslås å gi 50-100 mg fytansyre per dag. En studie viste høyere nivåer av fytansyre i blod hos personer som spiste kjøtt, sammenlignet med vegansk kosthold.

Fytansyre og sykdom hos mennesket 
I motsetning til de fleste andre fettsyrer kan ikke fytansyre omsettes gjennom β-oksidasjon. I stedet undergår den α-oksidasjon i peroxisomene, hvor den omdannes til pristansyre ved fjerning av et karbonatom. Pristansyre kan så brytes ned gjennom flere runder med β-oksidasjon i peroxisomene, til mellomlange fettsyrer som kan omdannes til karbondioksid og vann i mitokondriene.

Personer med (adult) Refsums sykdom, en autosomalt recessiv nevrologisk sykdom forårsaket av mutasjoner i PHYH eller PEX7 genet, har nedsatt evne til α-oksidasjon. De akkumulerer store lagre av fytansyre i blod og vev. Dette gir et klinisk syndrom kjennetegnet av  perifer polynevropati, ataksi, retinitis pigmentosa, anosmi og hørselstap.

Fytansyre i andre organismer 
I drøvtyggende dyr vil gjæring i tarmen av plantematerialer utvikle fytol, en bestanddel av klorofyll, som deretter konverteres til fytansyre og lagres i fettvev. I motsetning til hos mennesket er det indirekte bevis for at ulike ikke-menneskelige primater, inkludert store aper  (bonobos, sjimpanse, gorillaer og orangutanger), kan danne betydelige mengder fytansyre gjennom gjæring i tarm av plantematerialer.

Ferskvannssvamper inneholde terpenoid syrer som 4,8,12-trimethyltridecanoic, og fytan- og pristansyre, noe som indikerer at disse syrene kan ha chemotaxonomisk betydning for både marine og ferskvannssvamper.

Insekter, som sumac flue-billen, er rapportert å bruke fytol og dets metabolitter (f.eks. fytansyre) som kjemiske hindre mot predasjon. Disse stoffene stammer fra nektarplanter.

Modulering av transkripsjon 
Fytansyre og dens metabolitter er rapportert å binde til og/eller aktivere transkripsjonsfaktorene PPAR-alpha og retinoid X receptor (RXR).

Referanser 

Biokjemi