Biostimulering

Biostimulering refererer stort sett til enhver prosess der et biologisk system (typisk bakterier, mikroalger, sopp og planter), levende eller døde, brukes for å fjerne miljøgifter fra luft, vann, jord, røykgasser, industrielle avløp etc. Den naturlige evnen til organismer til å adsorbere, akkumulere og bryte ned vanlige og nye forurensninger har tiltrukket seg bruk av biologiske ressurser i behandling av forurenset miljø. Sammenlignet med konvensjonelle fysiokjemiske behandlingsmetoder som lider av alvorlige ulemper, er biostimulering bærekraftig, miljøvennlig, billig og skalerbar. De fleste UNICEF, vannrensnings prosjekter, som støtter lokale tiltak er ofte lavkost bioremediering eller biostimulering. For eksempel kan et biostimulerings produkt ganske enkelt tilsettes i vannet, for å akselerere den naturlige prosessen, ved å forbedre vekstvilkårene for de naturlige mikroorganismene . Organiske forurensninger er generelt mer tilgjengelig for biologisk nedbrytning enn tungmetaller. Typiske bioremedieringer innebærer oksidasjoner. Biostimulering konverterer den naturlige nedbrytning av hydrokarboner, til karbondioksid og vann.

Biostimulering kan vise til reduksjon av organisk slam i renseanlegg, reduksjon av nitrogen innhold fra utløpsvann fra renseanlegg, en miljøgevinst ved å øke effektiviteten av den biologiske renseprosessen. Metallholdig forurensning kan fjernes eller reduseres med varierende biosaneringsteknikker. Hovedutfordringen for den naturlige nedbrytningsprosessen er hastighet, prosessene er langsomme om man ikke benytter produkter som vil stimulerer til vekst av naturlige bakterier i grunnmasser og vann. Tilsetning av et biostimuleringsprodukt kan svært raskt under gunstige forhold, mangedoble hastigheten på nedbrytningen av skadelige hydrokarboner. Biostimuleringsprodukt er basert på en ikke kjemisk sammensetning, som inneholder næringsstoffer og enzymer som optimaliserer vekstvilkårene for de naturlige bakteriene.

Biostimulering skiller seg fra bioremediering, ved at bioremedierings behandling ofte tilsettes bakteriekulturer. Begge metoder kan benyttes ved In situ-teknikker, som behandler forurensede områder direkte, i forskjell til ex situ-teknikker, som brukes på utgravde materialer. Ofte vil bioremediering teknikker forutsette tilsetning av ytterligere bakterier, mineraler og pH-buffere for å øke veksten og metabolismen til mikroorganismene. Biostimulering benytter ikke noen form for bakterietilsetninger i produktet, som tilsettes i de grunnmasser, grunnvann eller vannkilder som er forurenset. Det finnes en rekke referanseprosjekter, hvor biostimulering svært raskt, har brutt ned akutte forurensninger av hydrokarboner. Biostimulering vil redusere organisk avfall i biologiske renseanlegg med over 50% i løpet av noen få måneder. om renseanlegget har en redusert eller lav bakterieflora, og følgelig mye organisk slam.

Referanser 

Biologi