Vivestadmål

Vivestadmål er et talemål som snakkes i Vivestad, en liten bygd i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark. Vivestadmålet ligner i hovedsak på bygdemålet i indre Vestfold som er et vikværsk flatbygdmål, men det har innslag av midtlandsmål (fjellbygdmål) pga. nærheten til fjelldistriktene i Buskerud og Telemark, da spesielt fra telemarksmål og numedalsmål, men vivestadmålet har også noen trekk fra hallingmål og setesdalsk. Vivestadmål er altså et flatbygdmål som er påvirka av fjellbygdmål.

Vivestadmålet er en av de norske dialektene som har bevart flest trekk fra gammelnorsk og norrønt. Bl.a. er diftonger som ei og au bevart i de fleste ord som f.eks. ein og lauk. Vivestadmålet er også en dialekt som ligger nærmere landsmål (nynorsk) enn bokmål. Dialekta lyder også markant forskjellig fra bymålene i Vestfold og Grenland som f.eks. tønsbergdialekta. Og brei vivestadmål kan være innbyrdes uforståelig for folk fra andre steder i Norge, selv også for folk fra andre steder i Vestfold.

Grammatikk
Vivestadmålet har, som alle andre vikværske dialekter -ær- -æ- og -æne-endinger i flertalls hankjønnsord og -ær-endinger svake presensverb. Kløyvd infinitiv er også et viktig kjennetegn for vivestadmålet.

Substantiv, tre kjønn
Hankjønn: æin gutt, gutten, flæire guttær, guttæne
Hunkjønn: æi jinte (jente), jintæ, flæire jinter, jintene
Intetkjønn: æit høl (hull), høli, flæire høl, hølæne

Verb
å handle, handlær, handlæ, har handlæ
å læike (leke), læikær, læikte, har læikæ
å søvæ (sove), søver, søv, har søvi
å slø (slå), slør, slo, har sløtt

Uttale
 Den gammelnorske diftongen ei er bevart i en del ord, men uttales som regel æi: bæin, væit, æin og mæir. I andre ord er diftongen forenkla til i som i him (hjem).
 Diftongen au er bevart i de mange ord, men uttales som regel ævv: ævvse, lævv (løv), lævvk, lævvs, rævv (rød) og grævvt.
 Bokstaven L blir ofte, som i alle andre vikværske dialekter, uttalt som tjukk l: gvaL (hval), kåL og taLe.
 Bokstaven A blir, som i de fleste andre vikværske dialekter, uttalt æ i utlyd: jintæ (jenta), kløkkæ (klokka), stugguæ (stua) og bøgdæ (bygda).
 Gammelnorsk hv har blitt til gv: gvass, gvine, gvit og gviske.
 Gammalnorsk rð blir, som i alle andre vikværske dialekter, uttalt som tjukk l: gaL (gård), haL, boL, joL, noL og oL.
 Gammelnorsk ki blir uttalt kje: ikkje (erstatta av formen itte i nyere vivestadmål), kjørkje (kirke) og rekkje.
 Gammelnorsk rst blir ofte uttalt sst: fysst (først) og tysst (tørst).
 Bokstaven E blir ofte uttalt som e som i ser i mange ord: her, der, ver (vær), ske (skal) og e (er).
 Segmentering av nn hvor lyden blir til tn er vanlig i mange ord: vatn og båtn (bunn).
 Hunkjønnsord i bestemt form ender som regel med -æ: bruæ, støgguæ (stua) og damæ. Intetkjønnsord i bestemt form ender som regel med -i: trævi (loftet), taki og fjelli.

Ord og uttrykk på vivestadmål

Lydopptak av vivestadmål

Se også
Vestfoldmål
Indre vestfoldmål
Tønsbergdialekt
Vikværsk

Noter 

Germanske språk
Norske dialekter
Språk i Norge
Re
Kultur i Tønsberg