Réginald Garrigou-Lagrange

Réginald Garrigou-Lagrange (opprinnelig Gontran Garrigou-Lagrange; født 21. februar 1877 i Auch i Frankrike, død 15. februar 1964 i Roma) var en fransk katolsk dominikanerprest, filosof og teolog.

Garrigou-Lagrange var thomist og bekjempet filosofisk og teologisk modernisme. Han var i den første av den 20. århundre en av dominikanerordenens viktigste teologer og thomister. Han beskjeftiget seg også med fundamentalteologi og kristen mystikk. 

Han skrev over 500 bøker og tidskriftsartikler. Mellom 1909 og 1960 underviste pater Garrigou-Lagrange ved Angelicum i Roma. En av hans elever var Karol Wojtyła, den senere pave Johannes Paul II.

Liv og virke
Mens han studerte medisin i Bordeaux opplevde han det han betegnet som en religiøs konversjon etter å ha lest Life, Science, and Art av den bretonske forfatter Ernest Hello (1828–85). 

Han sluttet seg til dominikanerordenen, og underviste ved ordenens teologiske høyskole Le Saulchoir før han flyttet til Roma. Der underviste han ved ordenens universitet  Angelicum fra 1909 til han trakk seg tilbake i 1960. I 1917 ble det opprettet et professorat særlig tilpasset ham der, innen asketisk og mystisk teologi; dette var det første i verden av sitt slag.

Tenkning
Han er best kjent for sin spirituelle teologi. Hans hovedverk innen feltet er Les Trois Ages de la Vie Interieure (Det indre livs tre veier), idet han fremfører den tese at inngydt kontemplasjon og det derav følgende mystiske liv er i den normale hellighetens vei mot kristen fullkommenhet. Dette fikk innflytelse på andre vatikankonsils dogmatiske konstitusjon om Kirken, Lumen gentium der kapittel V behandler Kirkens universette kall til hellighet.

Pater Réginald Garrigou-Lagrange presterte å utvikle en syntese mellom Thomas Aquinas' svært abstrakte skrifter og Johannes av Korsets eksperimentelle skrifter, og påvise art de harmonerer med hverandre.

Garrigou-Lagrange var den ledende talsmann for en thomisme av en strikt observans. Han ble gitt mer oppmerksomhet da han i 1946 kritiserte den teologiske bevegelse kalt Nouvelle théologie, som han mente var modernistisk. Han sies også å ha skrevet utkastet til pave Pius XIIs encyklika Humani generis av 1950, «vedrørende noen feilaktige oppfatninger so truer med å undergrave den katolske læres fundamenter».

Verker i utvalg

Kommentarer til Thomas av Aquinos Summa Theologica 
 The One God, kommentar til I. 1-26
 The Trinity and God the Creator, kommentar til I. 27-119
 Beatitude (1951), kommentar til I-II. 1-54
 Grace (1947), kommentar til I-II. 109-114
 The Theological Virtues - Vol. 1: Faith (1948), kommentar til II-II 1-16
 Christ the Saviour (1945), kommentar til III. 1-26, 31-59

Annet
 God, His Existence and Nature: A Thomistic Solution of Certain Agnostic Antinomies (1914) 
 Christian Perfection and Contemplation according to St Thomas Aquinas and St John of the Cross (1923) 
 The Love of God and the Cross of Jesus (1929) 
 Providence (1932) 
 Predestination (1936) 
 The Three Ways of the Spiritual Life (1938) 
 The Three Ages of the Interior Life: Prelude of Eternal Life (1938), synthesis of Christian Perfection and Contemplation and Love of God and the Cross of Jesus 
 Life Everlasting and Immensity of the Soul (1947) 
 The Mother of the Saviour and our Interior Life (1948) 
 The Priest in Union with Christ (1948) 
 Reality: A Synthesis of Thomistic Thought 
 Life Everlasting

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 Biografi 
 Biografi 

Franske filosofer
Franske katolske teologer
Franske katolske prester
Franske dominikanere
Personer fra Auch
Aristoteliske filosofer