Hermann Zschokke

Hermann Zschokke (født 16. juni 1838 i Böhmisch Leipa nord i Böhmen i Østerrike-Ungarn, død 23. oktober 1920 i Wien) var en østerriksk katolsk hjelpebiskop i erkebispedømmet Wien.

Liv og virke

Prest
Hermann Zschokke, som sannsynligvis var i slekt med den kjente forfatter Heinrich Zschokke, begynte på presteseminaret i Wien, og ble ordinert til prest den 25. juli 1861. I tillegg til pastoralt arbeid studerte han katolsk teologi ved universitetet i Wien. I 1863 tok han doktorgraden i teologi. 

Fra 1864 til 1866 var Hermann Zschokke rektor for det østerriksk-ungarske pilegrimshus i Jerusalem, der han også studerte bibelske språk. Dette oppholdet i Det hellige land benyttet han til å bli grundig kjent med Palestina, Egypt og Syria, og det er i denne perioden at hans med tiden svært omfattende faglitterære og almenopplysende virke fikk sin begynnelse. 

I 1868 ble han hoffprest i Wien og var foreleser i semittiske dialekter og høyere eksegese av Det gamle testamente ved det teologiske fakultet ved universitetet i Wien. I 1870 ble han utnevnt til full universitetsprofessor i bibelstudier i Det gamle testamente. Han var dekan og fra 1884 til 1885 rektor ved universitetet i Wien. Etter at han ble emeritert fra universitetet  i 1892 ble Zschokke utnevnt til Wiens katedralkapittel, hvor han innehadde forskjellige verv.

I 1901 ble Zschokke utnevnt til medlem av Herrenhaus for det østerrikske riksråd. I 1905 ble han leder av seksjonen for forhold mellom kirke og stat.

Hjelpebiskop i Wien
Pave Pius X utnevnte Hermann Zschokke til titulærbiskop av Caesarea Philippi den 17. november 1910 og utnevnte ham til hjelpebiskop i erkebispedømmet Wien. Han ble bispeviet den  11. desember 1910 av erkebiskop Franz Xaver Nagl av Wien. Medkonsekrerende var Østerrikes militærbiskop Kalman Belopotoczky og biskop Godfried Marschall, hjelpebiskop i Wien.

Hans nedtegnelser fra sine dannelsesreiser til Skandinavia, Russland, Frankrike, Spania og Nord-Amerika ble godt kjente.

Verker i utvalg

Selvstendige utgivelser
 Das neutestamentarische Emaus (1865); 
 Beiträge zur Topographie des westlichen Jordans und Jerusalems (1866); 
 „ührer durch das heilige Land (1868); 
 Institutiones fundamentales linguae arabicae (1869); 
 Institutiones fundamentales linguae aramaeicae (1870); 
 Historia antiqui Testamenti (1872, 2. Aufl. 1884; 3. Aufl. 1888); 
 Das Buch Job übersetzt und erläutert (1875); 
 Religiöse, sociale und häusliche Verhältnisse des Orients unter dem Einfluss des Islam (1876); 
 Theologie der Propheten A. T. (1877); 
 Reisebilder aus dem skandinavischen Norden (1877); 
 Reisebilder aus Finnland und Russland (1878); 
 Coheleth und Hoheslied, nach Veith’s Manuscripten herausgegeben (1877); 
 Reiseerinnerungen aus Süd-Frankreich (1879); 
 Reiseerinnerungen aus Spanien, 2 Bände (1879); 
 Wien und seine Umgebung (1880), utgitt anonymt; 
 Nach Amerika und Canada (1881); 
 Biographie des Dr. Georg Schmid (1882); 
 Biblische Frauen des alten Testamentes (1882); 
 Das Weib im alten Testamente (1883); 
 Ueber die Wichtigkeit der assyriologischen Forschungen, insbesondere für das alttestamentarische Bibelstudium (Rectoratsrede) (1884); 
 Constantinopel (1884); 
 Bericht über das Studienjahr 1884/85 der Wiener Universität (1885); 
 Der erste österreichische Pilgerzug nach Lourds und Paray le Monial; 
 Der dogmatisch-ethische Lehrgehalt der alttestamentarischen Weisheitsbücher;
 Die theologischen Studien und Anstalten der katholischen Kirche in Österreich. Aus Archivalien. Braumüller, Wien 1894 (Digitalisat).

I tidsskrifter og periodiske vitenskapelige serier
 Stand der katholischen Kirche und der übrigen christlichen Confessionen im heiligen Lande, i 'Missionsnotizen des heiligen Landes'(Wien 1866); 
 Das österreichische Pilgerhaus in Jerusalem, i Oesterreichischer Revue 1867; 
 Das Jordanthal in Palästina, i Jahrbuch der k. k. geographischen Gesellschaft (Wien 1867); 
 Die versiegelte Quelle Salomons, i Tübinger Quartalschrift 1867; 
 Der Heerdenthurm (bei Betlehem) i Oesterreichisches Vierteljahrsschrift 1867; 
 Das hebräische Felsengrab und seine Beziehung zur christlichen Kirche, i Wiener Abendpost 1877, Nr. 253 bis 256; 
 Die Bibliothek im Escorial ebd. 1879, Nr. 42 und 43. 
 Die Moschee in Cordova, ebd., Nr. 85, 86; 
 Der Dom von Sevilla, ebd., Nr. 105 und 106; 
 Das Königsschloß in Madrid, ebd., Nr. 121, 122; 
 Salamanca, ebd., Nr. 128, 129; 
 Granada, ebd., Nr. 189–190; 
 Die Maroniten am Libanon, ebd. 1880, Nr. 67–71; 
 Die Ruinenstätte von Balbek, ebd., Nr. 185, 186; 
 ''Besuch bei den Chippewasindianern und Die Indianer der Reservation White Earth, i 'Berichte des Leopoldiner Vereins in Wien', 1881, 1882 und 1883; 
 Die Mozarabische Liturgie in Spanien, i Linzer theologisches Quartalschrift 1879.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
 Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
 Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
 Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1773
 Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
 Pave Pius IX (1792-1878) *1829
 Kardinal Alessandro Franchi (1819-1878) *1856
 Erkebiskop Gaetano Aloisi Masella (1826-1902) *1877
 Kardinal Franz Xaver Nagl (1855-1913) *1910
 Biskop Hermann Zschokke (1838-1920) *1910

Litteratur

Referanser 

Østerrikske katolske biskoper
Tsjekkiske katolske biskoper
Personer fra Okres Liberec
Linjen Rebiba