Viktor Kravtsjenko (avhopper)

For friidrettsutøveren, se Viktor Kravtsjenko (friidrettsutøver).

Viktor Andrejevitsj Kravtsjenko (russisk: Виктор Андреевич Кра́вченко) (født 11. oktober 1905 i Jekaterinoslav, nå Dnipro, død 25. februar 1966 i New York) var en ukrainsk-russisk avhopper fra Sovjetunionen. Han søkte politisk asyl i USA i 1944 og utgav i 1946 sine erindringer, Jeg valgte friheten, som ble en bestselger i mange vestlige land.

Liv i Sovjetunionen 
Viktor Kravtsjenko ble født inn i en tospråklig russisk-ukrainsk familie. Han studerte agronomi og senere metallurgi i Dniprodzerzjynsk, nå Kamjanske, hvor han også ble kjent med den senere sovjetlederen Leonid Bresjnev. Kravtsjenko arbeidet senere som ingeniør i stålindustrien i Donbas og som fabrikksjef i Russland.

Kravtsjenko ble medlem av Sovjetunionens kommunistiske parti i 1930. Han var også partifunksjonær under tvangskollektiviseringen av jordbruket som ledet opp til holodomor. Han kom selv i sikkerhetstjenestenes søkelys, fordi han delte ut såkorn og melk til bønder og anklaget andre partifunksjonærer for å være unødig brutale. Han unngikk likevel å bli arrestert under den store terroren. Han tjenestegjorde også som kaptein i Den røde hær.

Avhopp til Vesten 
I 1943 ble han utstasjonert ved den sovjetiske innkjøpskommisjonen i Washington, D.C., som kjøpte amerikansk materiell etter låne- og leieavtalen. I 1944 søkte han om politisk asyl i USA. Sovjetunionen krevde ham utlevert, men han fikk innvilget asyl og levde deretter under dekknavnet Peter Martin.

I 1946 utgav han I Chose Freedom, som også ble utgitt på norsk som Jeg valgte friheten i 1947. I boken beskrev han sine opplevelser i Sovjetunionen under Josef Stalins styre, deriblant holodomor, massedeportasjoner, forfølgelser, Gulag-systemet og bruken av slavearbeid i industrien. I en meningsmåling i 1948, der nordmenn ble spurt om den beste boken de hadde lest, kom Jeg valgte friheten på tredjeplass etter Bibelen og Tatt av vinden.

Kravtsjenkos bok og person ble sterkt kritisert i den moskvavennlige pressen. Den franske kommunistiske avisen Les Lettres Françaises gikk så langt at Kravtsjenko drog avisen inn for retten for æreskrenkelser. Blant vitnene var mange sovjetiske avhoppere og den tyske kommunisten Margarete Buber-Neumann, som hadde opplevd konsentrasjonsleirene i både Sovjetunionen og Nazi-Tyskland, som vitnet til Kravtsjenkos fordel. Retten fant det bevist at Kravtsjenko var troverdig. I 1950 beskrev Kravtsjenko rettssaken og sammenfattet vitneforklaringene i boken Jeg beviser.

Senere liv og død 
Viktor Kravtsjenko fant seg aldri til rette i USA. Han drev gruveselskaper i Sør-Amerika med mindre hell. I 1966 begikk han selvmord i sitt hjem i New York.

Referanser

Litteratur 

Personer fra Dnipro
Sovjetiske aktivister
Sovjetiske offiserer
sovjetiske ingeniører
ukrainske ingeniører
Sakprosaforfattere fra USA
Sovjetere fra andre verdenskrig
Personer fra USA født i Ukraina
Migranter til USA
Avhoppere under den kalde krigen