Max Müller (filosof)

Max Müller (født 6. september 1906 i Offenburg i Baden i Keiserriket Tyskland, død 18. oktober 1994 i Freiburg im Breisgau) var en tysk filosof og innflytelsesrik katolsk intellektuell i etterkrigstidens Vest-Tyskland. Han var professor ved Universitetet i Freiburg og ved Universitetet i München.

Liv og virke

Bakgrunn
Max Müller var sønn av en jurist og tok sin gymnasiumsabitur i Freiburg ved Friedrich-Gymnasium Freiburg. Han avsluttet sitt filosofiske studium (blant annet under Joseph Geyser og Martin Honecker) med en doktorpromosjon i 1930 under Honecker og Martin Heidegger (Über die Grundbegriffe philosophischer Wertlehre. Logische Studien über Wertbewußtsein und Wertgegenständlichkeit).

Karriere
I 1932 hadde Müller kontakt med Heinrich Brüning, hvis politiske linje han den gang bekjente seg til. I 1934 samarbeidet han med Franz von Papens krets. 

Han hadde allerede i 1933 sluttet seg til den nasjonalsosialistiske SA. I 1937 søkte han om medlemskap i NSDAP, men det ble ikke innvilget før i 1940. I ventetiden hadde han vært aktiv i partiets lokale arbeide.

Han habiliterte seg i 1937 med med et verk om Thomas Aquinas' tenkning. Han var da også aktiv i kretser som var influert av Martin Heidegger. Han underviste så ved det katolske Collegium Borromaeum. Under andre verdenskrig var han etter å ha deltatt i Frankrike-felttoget midlertidig blitt fristilt, og underviste da atter ved Collegium Borromaeum. Deretter ble han innkalt til tjeneste i Stuttgart som psykolog for hæren. Fra 1942 var han tjenesteforpliktet som avdelingsleder ved Arbeitsamt Ulm, til han i 1943 ble arrestert og forhørt i sammenheng med Weiße Rose. Han ble så innkalt til tjeneste i Wehrmacht. Denne innkallingen slapp han fra takket være venner som fikk gjennomslag for en tjenesteforpliktelse som persjonsjef for en Wagon-Fabrik i Posen.

Etter krigen etterfulgte han avdøde Martin Honecker i hans akademiske stillinger ved universitetet i Freiburg. I tillegg til sin virksomhet på universitetet tok Müller for seg sosiale problemer i Freiburg. I 1960 skiftet han over til universitetet i München. Som pensjonist derfra flyttet han tilbake til Freiburg og forsket innen filosofi og teologi.

Müllers viktigste faglige filosofiske inspiratorer var Honecker, Edmund Husserl og Heidegger. Han ble også influert av historikeren Friedrich Meinecke og teologen Romano Guardini.

Müllers filosofi
Müller knyttet den klassiske metafysikk sammen med Husserls fenomenologi og Heideggers eksistentialisme. Han utviklet derfra en teori om «metahistorie» som en filosofi om historisk frihet. For Müller var den historiske sans distinkt for de forskjellige tidsepoker. Menneskers «transcendentale erfaring» skape ved  personlig engasjement gjennom fellesskapets fremganger i arbeidets verden. Politikk, religion, kunst og vitenskap bidrar til dette sammen med de personlige relasjoner mellom folk; og bærer med seg materielle og symbolske elementer til forsøksvise svar og til å nå frem til effektive representasjoner.

Litteratur
 Ramón Eduardo Ruiz-Pesce: Metaphysik als Metahistorik oder Hermeneutik des unreinen Denkens: die Philosophie Max Müllers. Freiburg: Alber, 1987. (Symposion; 79)  
 Wilhelm Vossenkuhl: Max Müller. In: Christliche Philosophie im katholischen Denken des 19. und 20. Jahrhunderts. Vol. 3. Ed. by. E. Coreth, W. Neidl, G. Pfligersdorffer, Graz/Wien/Köln 1990, 318–327.
 Albert Raffelt: Müller, Max. In: Lexikon für Theologie und Kirche. 3. Aufl. Bd. 7 [Maximilian bis Pazzi]. Freiburg: Herder 1998, Sp. 518–519.
 Kai-Uwe Socha: Person-sein: Freiheit und Geschichtlichkeit als Grundkonstanten des Menschen im Denken von Max Müller (1906 - 1994). Frankfurt am Main; Berlin: Lang 1999. (Europäische Hochschulschriften. Reihe 20; Band 593) 
 Veronica Fabricius: Von der Metaphysik zur Metahistorik. Freiheit als Geschichte nach Max Müller. Freiburg: Alber 2004. (Alber Thesen, Philosophie; Bd. 23)

Referanser

Personer fra Offenburg
Tyske filosofer
Tyske katolske teologer
Tyskere fra andre verdenskrig
Personer tilknyttet det tredje rike
Medlemmer av NSDAP (innmeldt 1933–1945)
SA-personell