Stangvik prestegjeld

Stangvik prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Indre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Surnadal kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Stangvik kirke.

Stangviks kirkesogn er nå en del av Surnadal kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Nordmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk 

Stangarvíkr sókn (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Stangvik prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 hadde Stangvigs Præstegjeld seks kirker og to prester. Soknepresten betjente hovedkirken Stangvig, og Øje og Skede kirker, mens en kapellan hadde Hals, Moe og Rindal kirker. Ved kgl.res. av 6. mai 1699 ble Surnadal, bestående av Skei, Øye, Mo og Rindal sogn utskilt som eget Surnadal prestegjeld, gjeldende fra 1704.

Stangvig prestegjeld dannet grunnlaget for Stangvig formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 4. januar 1860 ble det gitt tillatelse til å bygge Todalen kapell og Todalen ble kapelldistrikt. Ved kgl.res. av 7. august 1876 ble Halse sogn utskilt fra Stangvik og gjort til eget Halsa prestegjeld, med Tustna annekssogn i Edøy prestegjeld. Samtidig ble Aasskard sogn opprettet av deler fra Øye, Halsa og Stangvik sogn, og Todalen ble gjort til annekssogn.

Ved avviklingen bestod Stangvik prestegjeld av menighetene i Stangvik, Todalen og Åsskard.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser

Surnadals historie
Religion i Møre og Romsdal
Prestegjeld i Møre bispedømme