Firedobbel binding

En firedobbel binding er en type kjemisk binding mellom to atomer som involverer åtte elektroner. Denne bindingen er en forlengelse av de mer kjente typene dobbeltbindinger og trippelbindinger. Stabile firedobbelt bindinger er mest vanlig blant overgangsmetallene i midten av d-blokken, som rhenium, wolfram, technetium, molybden og krom. Vanligvis er ligandene som støtter firedoble bindinger π-donorer, ikke π-akseptorer.

Historie 
Krom(II) acetat, Cr2(μ-O2CCH3)4(H2O)2, var den første kjemiske forbindelsen som inneholdt en firedobbel binding som ble syntetisert. Den ble beskrevet i 1844 av Eugène-Melchior Péligot, selv om dens karakteristiske binding ikke ble anerkjent på mer enn et århundre.

Den første krystallografiske studien av en forbindelse med en firedobbel binding ble levert av den sovjetiske kjemikere for salter av  Re2Cl^{2-}_8. Den svært korte Re–Re-avstanden ble notert. Denne korte avstanden (og saltets diamagnetisme) indikerte Re-Re-binding. Disse forskerne feilformulerte imidlertid anionet som et derivat av Re(II), dvs. Re2Cl^{4-}_8

Like etter rapporterte Frank Albert Cotton og C.B. Harris krystallstrukturen til kaliumoktaklordirhenat eller K2[Re2Cl8]\cdot 2H2O. Denne strukturelle analysen indikerte at den forrige karakteriseringen var feil. Cotton og Harris formulerte en molekylær orbital begrunnelse for bindingen som eksplisitt indikerte en firedobbel binding. Lengden på rhenium-rhenium bindingen i denne forbindelsen er bare 224 pm. I molekylorbitalteorien  er bindingen beskrevet som σ2π4δ2 med en sigma-binding, to pi-bindinger og en delta-binding.

Referanser 

Kjemisk binding