Elias Zoghby

Elias Zoghbi eller Zoghby (arabisk: الياس الزجبى; født 9. januar 1912 i Kairo i Egypt; død 16. januar 2008 i Beirut i Libanon) var melkittisk gresk-katolsk erkebiskop av Baalbek i Libanon.

Liv og virke

Bakgrunn
Elias Zoghbis foreldre var innvandrer til Kairo fra Libanon. Elias skriver i sine memoarer at han fikk sitt kall i 16-årsalderen. Han dro til presteseminar sommeren 1928, det var i Jerusalem, der han studerte hos De hvite fedre ved det melkittiske seminar ved Sta. Anna-kirken på Via Dolorosa i Gamlebyen.

Prest
Elias Zoghbi ble presteviet i Sta. Anna-basilikaen i Jerusalem den 20. juli 1936. Heretter underviste han i arabisk litteratur og matematikk ved presteseminaret.  Senere vendte han tilbake til Kairo der han ble sogneprest.

Han ble opphøyd til arkimandritt i 1951 i Alexandria; i denne perioden risikerte han arrestasjon for å ha forhindret eksekveringen av en dom mot en mann dømt under sharialoven.

Hjelpebiskop, patriarkalvikar
I 1954 ble han utnevnt av pave Pius XII til hjelpebiskop av Nubia og til hjelpebiskop for erkebispedømmet Antiokia i Syria. Han ble bispeviet den 21. november 1954 av Antiokias patriark Maximos IV Saigh, og av erkebiskop Pierre Kamel Medawar og biskop Dionisio Kfoury. Han var samtidig gjort til patriarkalvikar av den melkittiske gresk-katolske kirke i Alexandria (Egypt og Sudan).

Som leder av melkittene i Egypt engasjerte biskop Zoghby seg for de kristnes rettigheter, og motsatte seg restriksjonene som ble lagt av Gamal Abdel Nassers regime. For dette ble han fengslet den 20. desember 1954, men ble løslatt etter kort tid.

Andre Vatikankonsil: Zoghby var en av de mest aktive østkirkelige katolske biskopene som deltok på Det andre Vatikankonsil. Mens noen av iniativervar pastorale av natur, var en god del økumeniske, med fokus på de orientalske leer ortodokse østkirker og deres forhold til vestlig kristendom. Zoghbys innsats var med på å forme konsilsdokumentet Orientalium Ecclesiarum, selv om det til hans skuffelse etter hans oppfatning ikke i tilstrekkelig grad imøtekom behovene til de østlige katolske kirker eller bygge bro mellom ortodoksi og katolisisme. Mens Orientalium Ecclesiarum oppmuntret østlige katolikker til å opprettholde sine tradisjoner og verdier, mente Zoghby at vendte det blinde øye til muligheten for ekte interkommunion (communicatio in sacris).

Etter Vatikankonsilet opponerte biskop Zoghbi mot at den melkittiske patriark Maximos IV Sayegh lot seg kreere til kardinal, med hovedargument at en leder av en østkirke ikke kunne inneha et lavere embede i den latinske katolske kirke. I protest trakk Zoghby seg fra embedet som patriarkalvikar av Alexandria. Maximos IV døde i 1967; hans etterfølger, Maximos V Hakim, var venn av Zoghby og også han egypter.

Erkebiskop
I 1968 ble han utnevnt til erkebispedømmet Baalbek, et av syv melkittiske erkebispedømmer i Libanon. Han ble innsatt i embedet 9. september 1968, og ledet sitt lille kirkedistrikt i Bekaadalen gjennom den libanesiske borgerkrig. I 1982 ble han kidnappet av pro-iranske terrorister.

Hans fratreden ble innvilget i 1988; han var da 75 år gammel.

Elias Zoghbi ble kjent med det såkalte «Zoghbi-initiativet», som ble antatt av den melkittiske gresk-katolske kirkes Hellige Synode.

Zoghbis syn på emner som katolsk-ortodoks «dobbel kommunion» og oppløsningen av ekteskap var kontroversielle. Kritikere kalte ham sin kirkes enfant terrible, mens tilhengere så ham som en energisk visjonær som arbeidet for å forene østkirkene.

Hans publikasjoner, som «Tous Schismatiques?» («Are We All Schismatics?») og hans essays «The Desire for Christian Unity» og «Christian Unity Involves the Whole Church» fikk stor gjenklang. Suzane Aboueid publiserte en biografi om Elias Zoghbi med tittelen «Ecumenical Reflections» hos Eastern Christian Publications.

Han ble bisatt i St. Paul-basilikaen i Harissa.

Publikasjoner
 We Are All Schismatics (Tous Schismatiques?). 
 A Voice from the Byzantine East. . 
 Ecumenical Reflections. .oversdatt av biskop Nicholas Samra, 1998
 St. Mathiew, lu par un Eveque d'Orient. To bind
 Le Credo de l'Amour. Diktsamling
 Pour vivre notre foi. Diktsamling
 Memoires. Un Eveque peu commode, dit-on. Selvbiografiske refleksjoner
 Une Experience de Vie en Christ.
 Quand la Tendresse divine se fait Mere.
 Orthodox Uni, oui! Uniate, non!. gjengitt i Eastern Churches Journal, 2:3 (1995)

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Biskop Leonce (?-1686) 
 Patriark Athanasius Dabbas (1647–1724) *bispeviet 1685
 Biskop Néophytos Nasri (?–1731) *1722
 Biskop Euthyme Fadel (Maalouly) (?–1774) *1724
 Patriark  Cyril VII (François) Siaj (Siage) (?–1796) *1763
 Patriark  Agapios III Matar B.C. (1736–1812) *1795
 Patriark Maximos III Michel Mazloum (1779–1855) *1810
 Patriark Clément Bahous (1799–1882) *1836
 Patriark Grégoire II Youssef (Sayyour) (1823–1897) *1856
 Patriark Cyrille VIII Geha (1840–1916) *1885
 Patriark Dimitrios I (Joseph) Cadi (Kadi) (1861–1925) *1903
 Patriark kardinal Maximos IV Saigh (1878-1967) *1919
 Erkebiskop Elias Zoghbi (1912-2008) *1954

Litteratur

Referanser 

Egyptiske katolske biskoper
Utenlandske katolske biskoper i Libanon
Linjen Leonce av Saidnaya (melkittisk gresk-katolsk)
Deltakere på Andre Vatikankonsil
Personer fra Kairo