Mandagsdemonstrasjonene

Mandagsdemonstrasjonene (tysk: Montagsdemonstrationen) var en serie fredelige protester mot den autoritære østtyske regjering som foregikk hver mandag fra 1989 til 1990. De største demonstrasjoner ble avholdt i Leipzig, men lignende protester forekom også i andre byer i DDR.

I Leipzig begynte demonstrasjonene den 4. september 1989, etter de faste bønner for fred i Nikolaikirche med presten Christian Führer. Den lutherske kirke støttet indirekte folkets motstand mot regimet. Mange utilfredse DDR-borgere samlet seg i kirken, og begynte etter gudstjenesten med den første mandagsdemonstrasjon. De krevde blant annet frihet til å reise til andre land og selv få lov til å velge en demokratisk regjering. Informasjonen ble spredt blant annet via vesttysk TV og venner, noe som kom til at påvirke utviklingen av demonstrasjonene. Folk i andre østtyske byer ble på grunn av demonstrasjonene i Leipzig inspirert til også å demonstrere mot regimet.

I september hadde Vest-Tysklands ambassade i Praha mottatt tusener av flyktende DDR-borgere. Et viktig vendepunkt i utviklingen kom etter at Vest-Tysklands utenriksminister Hans-Dietrich Genscher forhandlet seg frem til en avtale som tillot dem å reise til Vest-Tyskland. Flyktningetoget skulle dog først passere det østtyske område, og da de den 4. oktober passerte Dresdens hovedbanegård var det østtyske politi tvunget til å forhindre at folk hoppet på toget. Til slutt brukte politiet vannkanoner for å spre demonstrantene og anholdt et stort antall personer. Nyheten om dette ble hurtig spredt, og bidro til økede protester.

Mandag den 9. oktober 1989 hadde mer enn 70 000 personer samlet seg i Leipzig for å demonstrere fredelig mot regimet. Det mest kjente politiske slagordet demonstrantene framførte var: Wir sind das Volk! (Vi er folket!) for å minne landets ledere om at en demokratisk republikk skal styres av folket, ikke av et udemokratisk parti som påstår at de representerer folket.

Eksterne lenker 
 

1989 i Øst-Tyskland
Leipzig