Orientbrakksvale

Orientbrakksvale (Glareola maldivarum) er en monotypisk art i brakksvalefamilien (Glareolidae) og tilhører slekten Glareola, som i alt teller sju arter. Brakksvalefamilien tilhører gruppen måkefugler (Lari) og inngår som sådan i vade-, måse- og alkefugler (Charadriiformes). Arten hører naturlig hjemme i Asia, men den har blitt observert i Norge og i andre deler av Europa.

Taksonomi 
Orientbrakksvala er nært beslektet med både brakksvale (G. pratincola), som den tidligere ble regnet som en underart av, og steppebrakksvale (G. nordmanni).

Inndeling 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Maclean & Bonan (2018). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017)

 Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
 Lari, måkefugler.
 Glareolidae, brakksvalefamilien, 5 slekter, 17 arter
 Smutsornis (monotypisk)
 Rhinoptilus
 Cursorius
 Stiltia (monotypisk)
 Glareola
 G. pratincola, brakksvale
 G. maldivarum, orientbrakksvale
 G. nordmanni, steppebrakksvale
 G. ocularis, madagaskarbrakksvale
 G. nuchalis, steinbrakksvale
 G. cinerea, gråbrakksvale
 G. lactea, melkebrakksvale

Beskrivelse 
Orientbrakksvala måler typisk  og veier omkring . Arten har et vingespenn på cirka .

Utbredelse 
Arten er utbredt fra det ekstremt sørlige Sibir, det østre Mongolia og nordøstre Kina (Heilongjiang) og sørover til det nordlige India, på Sri Lanka, i Sørøst-Asia og på Taiwan; lokalt også i Vest-Japan og på Ryukyuøyene. I tillegg avles arten i det sørlige Pakistan, samt på Filippinene og Borneo. Arten er dessuten observert flere steder i Europa, blant annet i Norge. Orientbrakksvala overvintrer i sør, ned mot Ny-Guinea og det nordlige Australia.

Atferd 
Arten habiterer på stepper, åpne gressletter, tørre elvesletter, tidevannsmudderbanker og jordbruksland, som regel nær vann. I Australia også i mudret våtmarksområde. På Ny-Guinea er arten observert i høyder opp mot .

Orientbrakksvala eter mest insekter og andre mindre leddyr, spesielt gresshopper, sirisser og biller. Utenfor hekketiden eter en også bevingede termitter, som gjerne svermer før regn. Byttet fanges for det meste i flukt, men av og til også på bakken.

Arten hekker i april–juni. Redene bygges i små fordypninger direkte på bakken i åpent sletteland, ofte like etter nylige gressbranner, i løst sammensatte kolonier. Hunnen legger   egg, men lite er kjent om inkubasjonstiden og ungestellet.

De nordøstre populasjonene er langdistansetrekkere som trekker sørover til Sørøst-Asia, Indonesia og Australia i perioden oktober–april. De returnerer til hekkeområdene i mai.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Måkefugler
Fugler formelt beskrevet i 1842