Nefilim

Nefilim (hebraisk: נְפִילִים , ne-fi-lim, entall נָפִיל, nafil, «de som har falt» og liknende, oftest fritt oversatt med «kjempe», norsk flertallsform også nefilimer) er gåtefulle, store og mektige skapninger eller folk i jødisk mytologi. De blir blant annet beskrevet som en krysning mellom guddommelige vesener og jordiske kvinner. Slike vesener blir omtalt i Tanakh, den hebraiske bibelen som tilsvarer Det gamle testamentet i kristendommens Bibelen, spesielt i Første Moseboks kapittel 6 som handler om ondskapen i verden før syndfloden. Nefilim nevnes også i gammeltestamentlige apokryfer i samme tradisjon.

Tolkninger
Det er uklart hva slags skikkelser eller egenskaper begrepet «nefilim» egentlig betegner, og derfor teologisk uenighet blant forskere og religiøse samfunn om hva ordet viser til. Det kan bety store, sterke personligheter og berømte (shem) og mektige (gibborim) mennesker, for eksempel mytologiske heltekonger fra urtida eller ledere med militær styrke og stor fallhøyde. Det kan også beskrive en spesiell menneskerase eller engleliknende halvguder fra før syndfloden (antediluvianske skapninger). 

Feiltolkninger kan ha oppstått som en språklig misforståelse fordi det hebraiske ordet i Septuaginta, den greske bibeloversettelsen, tidlig ble erstattet med gigantes, et ord som vanligvis knyttes til gigantene i gresk mytologi. Disse var ville, menneskeliknende jetteskapninger i slekt og konflikt med gudene.

Før syndfloden

I Første Mosebok er «nefilim» betegnelsen på avkommet etter sex mellom «menneskedøtre», altså vanlige kvinner av menneskelig natur, og opprørske «gudesønner» (bene ha Elohim), det vil si onde og ulydige engleskikkelser som ble kastet ut av himmelen og materialiserte seg i menneskeform. Blandingsavkommet var ikke «falne engler» som sine fedre, men en slags tyranniske halvguder med overmenneskelig kroppslig størrelse og åndelig styrke. 

Ifølge Første Mosebok 7, 23 sendte Gud «syndfloden», en oversvømmelse som satte hele jorda under vann. Storflommen var  Guds straff over den onde, syndige og ugudelige verden som hadde utviklet seg. Flommen utslettet alt som fantes på jorda, også nefilim, bortsett fra Noah, familien hans og dyra i arken. 

Den apokalyptiske Enoks bok (1. Henoks bok) utdyper fortellinga om Noahs ark og forklarer mer om åndevesener som demoner og engler. Boka  tilskrives patriarken Enok, Noahs oldefar, og foreligger fullstendig i et etiopisk håndskrift trolig oversatt fra hebraisk eller arameisk via gresk. Første Enoksbok er skrevet seinere enn Første Mosebok og regnes ikke med blant de kanoniske tekstene i Bibelen. Boka kaller de falne opprørsenglene for «voktere» (det slaviske ordet er gregori etter et gresk ord for «vaktsom») og forteller at de voldelige kjempene som kom før storflommen, hadde en høyde på «tre tusinde alen» og fortærte alt, også mennesker og hverandre. En versjon beretter at kvinnene fødte de falne og kunnskapsrike åndene tre arter: «først kæmperne, og kæmperne avlede Nafilim, og for Nafilim fødtes Elind». Også Jubileerboka, et liknende seinjødisk skrift kjent fra den etiopiske oldkirken, nevner de fryktelige nefilim og Nafil.

Etter syndfloden

Det fortelles likevel om «nefilim» også etter storflommen. Da brukes ordet om storvokste, eller kanskje «falne», folkegrupper som amoritter, emitter (refa'im) og urbefolkningen anakitter. De sistnevnte «Anaks sønner» stammet angivelig fra «kjempene» og skal ha bodd i Kanaan på Moses' tid, slik Fjerde Mosebok 13, 33 forteller. 

Den kjempestore og sagnomsuste filisterkrigeren Goliat, som i fortellinga i Første Samuelsbok ble nedkjempet i tvekamp med kong David som ung gjeter, er også beskrevet som «nafil».

Funn av kjempeskjeletter
Før moderne tiders historieforskning og naturvitenskap, var det vanlig med en bokstavelig tro på Bibelens ord om gigantiske mennesker og annet. Merkelige skjelettfunn og fossiler kunne derfor bli forklart som spor etter kjempene før vannflommen. I 1577 ble det ved Luzern i Sveits funnet 70 centimeter lange knokler som man trodde var levninger etter 5-6 meter høye nefilim fra Noahs tid. Først i 1786 viste den tyske anatomen Johann Friedrich Blumenbach at opphavet var en mammut. I 1705 ble en tann på størrelse med en neve, og seinere beinfragmenter fra en «ukjent art» som siden viste seg å være en mastodont, funnet ved Hudson-elva i USA. Også her mente kristne lenge at «Claverack-kjempen» var bevis på en gigant som hadde druknet i Guds storflom. 

Fortsatt rapporterer kristenfundamentalister og kreasjonister om fantastiske funn fra pseudovitenskapelig arkeologi som «beviser» bibelske myter.

Nefilim i populærkultur
Både utviste, falne engler og nefilim-kjemper, oftest skrevet nephilim som på engelsk, forekommer som demoner og overnaturlige monstre i moderne litteratur, film, dataspill og annen populærkultur. For eksempel beskriver Tom Egeland utenomjordiske og kunnskapsrike nefilimer i thrillere som Lucifers evangelium (2009) og Metusalem-prosjektet (2022). Forestillingene om nefilim har også inspirert karakterer i Tolkiens fantasyverk Silmarillion.

Se også
 Giganter i gresk mytologi
 Falne engler
 Syndfloden

Referanser

Eksterne lenker

Jødisk mytologi
Første Mosebok
Guddommer, ånder og overnaturlige vesener
Demoner
Kjemper
Oldtidsfolk