Estlands grønne parti

Estlands grønne parti (estisk: Erakond Eestimaa Rohelised, forkortet EER) er et politisk parti i Estland. Partiet bygger på grønn ideologi. Estlands grønne parti ble registrert i 2006, men har forløpere i flere grønne partier og bevegelser.

Historie 
I 1988, mens Estland ennå var en del av Sovjetunionen, la myndighetene i Moskva planer for storstilt fosfatutvinning nordøst i Estland. Estlenderne så med frykt på både miljøødeleggelser og stor tilflytting av ikke-estlendere, for det meste russere. Den estiske grønne bevegelsen (estisk: Eesti Roheline Liikumine), stiftet samme år, arrangerte fredelige demonstrasjoner og ryddeaksjoner, og den kom til å teste grensene for glasnostpolitikken.

Lederen for Den estiske grønne bevegelsen, skogforskeren Toomas Frey, var fra 1990 til 1991 miljøvernminister i Edgar Savisaars overgangsregjering. To grønne partier sprang ut av den grønne bevegelsen, og de slo seg sammen til Det estiske grønne partiet (estisk: Erakond Eesti Rohelised) i desember 1991, da Estland hadde gjenvunnet sin uavhengighet fra Sovjetunionen. Flere grønne partier og organisasjoner inngikk en valgallianse ved det første frie parlamentsvalget i 1992. De kom ikke over sperregrensen, men Rein Järlik fikk nok personstemmer til at han likevel ble valgt.

De grønne kandidatene ved valget i 1992 var politisk svært uensartet, og de fleste, som partilederen Jüri Liim, sluttet seg til andre partier i løpet av få år. Rein Järlik sluttet seg til Det estiske samlingspartiet. Restene av Det estiske grønne partiet, da ledet av biologen Jüri Martin, gikk inn i Det estiske senterpartiet i 1998, da den nye valgloven og partiloven fjernet muligheten til å inngå valgallianser og bragte små partier til opphør.

Grønne aktivister stilte seg bak mediemannen og forskeren Marek Strandberg som kandidat til Europaparlamentet i 2004, uten å vinne noe mandat, men gikk videre til å forberede en partidannelse. Miljøvernspørsmål fikk fornyet interesse i 2006, etter tre hendelser med utslipp av olje og miljøgifter i Finskebukta. Samtidig økte energiprisene på verdensbasis, noe som skapte en frykt for at Russland kunne bruke energiprisene til å øve politisk press på randstatene. Estlands grønne parti ble formelt registrert i november 2006.

Ved parlamentsvalget i 2007 fikk de grønne valgt seks representanter: Mart Jüssi, Valdur Lahtvee, Aleksei Lotman, Maret Merisaar, Marek Strandberg og Toomas Trapido. Etter to år oppstod en lederstrid i partiet, som endte med at Strandberg og hans støttespillere i parlamentsgruppen klarte å gjenvinne kontrollen og ekskludere sine motstandere fra partiet. Partiet falt for sperregrensen ved parlamentsvalget i 2011 og har ikke vært representert siden.

Indrek Tarand var medlem av Europaparlamentet fra 2009 til 2019 og tilsluttet De europeiske grønne/Den europeiske frie allianse. Tarand stilte som uavhengig kandidat ved valgene til Europaparlamentet, men stilte på de grønnes liste ved parlamentsvalget i 2011, uten å være medlem av partiet.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Politiske partier i Estland