Gabriel Cortois de Pressigny

Gabriel Cortois de Pressigny (født 11. desember 1745 i Dijon i Frankrike, død 2. mai 1823 i Paris) var en fransk katolsk prelat, biskop av Saint-Malo og deretter erkebiskop av Besançon. Han var blant de biskoper som nektet å avlegge ed på Sivilkonstitusjonen for kleresiet  under Den franske revolusjon, og måtte i landflyktighet inntil napolionskrigene var over. 

Sannsynligvis var han blant de fem hemmeligholdte kardinalsutnevnelser (kreeringer in pectore) foretatt av pave Pius VII den 8. mars 1816, men han mottok aldri offisielt denne rang.

Liv og virke

Bakgrunn
Gabriel Cortois de Pressigny var sønn av Claude-Antoine Cortois, coseigneur av Quincey, rådgiver for parlamentet i Burgund, og Anne de Mussy. Han var lillebror til Pierre-Marie-Magdeleine Cortois Balore som ble biskop av Alais og Nîmes, og nevø til Gabriel Cortois de Quincey, biskop av Belley.

Han ble generalvikar av Langres, kommendatorisk abbed av Saint-Jacques i bispedømmet Béziers, og prior for prioratet Commagny i Moulins-Engilbert, som han mottok beneficium fra frem til omveltningene under Den franske revolusjon.

Biskop av Saint-Malo
Han ble utnevnt til biskop av Saint-Malo den 11. desember 1785 og bispeviet deb 15. januar 1786 av biskopene av Langres, Dijon og Chalons. Han valgte som generalvikar Jacques-Julien Mesle Grandclos, som var den første erkediakonen og fra 1782 berømt abbed for klosteret Notre-Dame de la Chaume Machecoul.

Den 14. oktober 1790 ble han konfrontert med Sivilkonstitusjonen for kleresiet og med avskaffelsen av sitt bispedømme ved et dekret fra nasjonalforsamlingen. Han å nektet å avlegge den foreskrevne eden, og ble tvunget i eksil, først til Chambéry, deretter til Sveits og til Bayern.

Da han kom tilbake til Frankrike etter inngåelsen av Konkordatet av 1801, spilte han ingen rolle under Det første franske keiserdømme. Han tilbød paven sin avgang først i 1816, noe som var typisk for de gjenlevende fra Ancien Régime-bispedømmene, for ultraroyalister og gallikanere.

Han ble i august 1814 gitt i oppdrag av kong Ludvig XVIII å forhandle om et nytt konkordat med Den hellige stol.; dette innebar at han fra Frankrikes ambassadør til Kirtkestaten. Han ble hjemkalt våren 1816, og ble utnevnt til pair de France.

Erkebiskop av Besançon
Den 20. september 1817 ble han utnevnt til erkebiskop av Besançon Han tok imidlertid ikke offisielt besittelse. Han innehadde embedet fra 1. november 1819. 

Han var ofte fraværende fra bispedømmet, og døde i Paris 2. mai 1823.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
 Pave Sixtus IV (1414-1484) * bispeviet 1471
 Pave Julius II (1443-1513) *1481
 Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
 Pave Leo X ( 1475-1521) *1513 
 Pave Paul III (1468-1549) *1519
 Kardinal Francesco Pisani (1494-1570) *1527
 Kardinal Alfonso Gesualdo di Conza (Gonza) (1540-1603) *1564
 Pave Klemens VIII (1536-1605) *1592
 Kardinal Pietro Aldobrandini (1571-1621 *1604
 Biskop Laudivio Zacchia (1565-1637) *1605
 Kardinal Antonio (Marcello) Barberini den eldre, O.F.M. Cap. (1569-1646) *1625
 Erkebiskop Nicolò Guidi di Bagno (1583-1663) *1644
 Erkebiskop François de Harlay de Champvallon (1625-1695) *1651
 Erkebiskop Louis-Antoine de Noailles (1651-1729) *1679
 Biskop Jean-François Salgues de Valderies de Lescure 1644-1723) *1699
 Erkebiskop Louis-Jacques Chapt de Rastignac (1690-1750) *1722
 Erkebiskop Christophe de Beaumont du Repaire (1703-1781) *1741
 Biskop César-Guillaume de La Luzern (1738-1821) *1770
 Erkebiskop Gabriel Cortois de Pressigny (1745-1823) *1786

Referanser 

Franske katolske biskoper
Franske ambassadører
Ambassadører til Kirkestaten
Linjen d'Estouteville
Personer fra Dijon
Fødsler i 1745
Dødsfall i 1823