Baltimoreklassifiseringen

Baltimoreklassifiseringen er et system som deler virus i syv grupper, etter deres arvemasse og deres replikasjonsmetode.

Bakgrunn
Baltimoreklassifiseringen ble utviklet i 1971 av den amerikanske virologen David Baltimore, som senere fikk Nobelprisen for sin innsats. Siden da er den blitt den fremherskende blant virologer, i tillegg til standard virus-taksonomi, som er basert på evolusjonshistoren. I 2018 og2019 ble Baltimoreklassifiseringen delvis integrert i virustaksonomien basert på evidens om at visse grupper var utviklet fra felles opphav.

Gruppe I – Dobbeltstrenget DNA-virus (dsDNA) 
 Adenoviridae
 Herpesviridae (vannkopper, Epstein-Barr-virus og mononukleose)
 Mimiviridae Langkodede virus med tykke skaller, kanskje en overgang mellom bakterier og virus
 Papillomaviridae
 Papovaviridae (fotvorter)
 Poxviridae (koppervirus)

Gruppe II – Enkeltstrenget DNA-virus (ssDNA) 
 Nanoviridae
 Parvoviridae
 Parvovirus B19 – Den femte barnesykdom

Gruppe III – Dobbeltstrenget RNA-virus (dsRNA) 
 Reoviridae inngår i neonatal kolestase

Gruppe IV – Positivt polarisert enkeltstrenget RNA-virus (+ssRNA) 
 Togaviridae (røde hunder og gulfeber)
 Coronaviridae (fugleinfluensa)
 Picornaviridae (polio)

Gruppe V – Negativt polarisert enkeltstrenget RNA-virus (-ssRNA) 
 Arenaviridae (Lassafeber) 
 Bunyaviridae
 Rhabdoviridae (hundegalskap) 
 Orthomyxoviridae (influensa A, B og C)
 Paramyxoviridae (Newcastle disease, kusma og meslinger)
 Filoviridae (Ebola og Marburgfeber)

Gruppe VI – Reverstranskriberende enkeltstrenget RNA-virus (ssRNA-RT) 
 Retroviridae 
 HIV

Gruppe VII – Reverstranskriberende dobbeltstrenget DNA-virus (dsDNA-RT) 
 Hepadnaviridae

Referanser

Litteratur
 
 
 
 
 

Virus