Nagorno-Karabakh-konflikten

Nagorno-Karabakh-konflikten er en pågående etnisk og territoriell konflikt mellom Armenia og Aserbajdsjan om den omstridte regionen Nagorno-Karabakh samt syv omliggende distrikter vest, syd og øst for regionen. Nagorno-Karabakh er i all hovedsak bebodd av etniske armenere, og de syv omliggende distriktene var for det meste bebodd av aserbajdsjanere frem til de ble fordrevet under Nagorno-Karabakh-krigen 1988–1994. De syv distriktene rundt var de facto kontrollert av den selverklærte Republikken Artsakh inntil 2020, mens Nagorno-Karabakh var kontrollert av den til september 2023. Nagorno-Karabakh er og har vært internasjonalt anerkjent som en del av Aserbajdsjan.  

Konflikten har røtter tilbake til tidlig på 1900-tallet, og eskalerte i 1988, da armenerne i Karabakh krevde at Karabakh skulle overføres fra Den aserbajdsjanske sosialistiske sovjetrepublikk til Den armenske sosialistiske sovjetrepublikk. Konflikten utviklet seg til fullskala krig i begynnelsen av 1990-årene. I 1994 inngikk partene en våpenhvile som førte til to relativt rolige tiår. Situasjonen forverret seg gradvis i takt med økende aserbajdsjansk frustrasjon over den fastlåste situasjonen, og Armenias forsøk på å sementere den. I 2016 var det en fire dager lang oppblussing av konflikten, og i 2020 brøt det ut omfattende væpnede kamphandlinger mellom partene.

Bakgrunn
Nagorno-Karabakh er en grenseregion mellom Aserbajdsjan og Armenia, som er internasjonalt anerkjent som en del av Aserbajdsjan. Imidlertid er flertallet av befolkningen etniske armenere. «Nagorno» er et tillegg fra russisk, som ble innført som del av sovjettidens assimileringsprosess. Hovedstaden i Karabakh heter Stepanakert, på aserbajdsjansk Khankendi.

Nagorno-Karabakh-krigen (1988–1994) 

På 1980-tallet, mens begge land fortsatt var en del av Sovjetunionen, oppstod det en bevegelse som krevde at Nagorno-Karabakh, som var en del av den aserbajdsjanske sovjetrepublikk, skulle under armensk styre. I 1988 erklærte Nagorno-Karabakh autonome oblast tilslutning til den armenske sovjetrepublikken (dette ble ikke anerkjent av den sovjetiske eller aserbajdsanske regjering). Dette ble etterfulgt av et utbrudd av etnisk vold mellom armenere og aserbajdsjanere i regionen. I 1991, etter Sovjetunionens oppløsning, ble Armenia og Aserbajdsjan selvstendige stater. Nagorno-Karabakh ble, i tråd med den gamle Sovjetrepublikkens grenser, en del av Aserbajdsjan. Dette ble møtt av at de armenske separatistene i Nagorno-Karabakh erklærte området uavhengig som Republikken Artsakh og Armenia grep inn militært for å støtte løsrivelsen. Dette førte til Nagorno-Karabakh-krigen. Denne krigen førte til at Armenia okkuperte Nagorno-Karabakh, og samt sju andre aserbajdsjanske distrikter som til sammen utgjorde ca 20% av Aserbajdsjans territorium, som deretter ble kontrollert av Republikken Artsakh. I 1994 signerte Armenia og Aserbajdsjan en avtale om våpenhvile, fremforhandlet av Russland, etter en krig som hadde pågått siden 1988.

Våpenhvile og grensekonflikter (1994–2020) 
Etter våpenhvilen ble det slutt på krigen, men den politiske konflikten fortsatte til tross for forsøk på forhandlinger fra verdenssamfunnet. Aserbajdsjan har krevd at Nagorno-Karabakh og de andre områdene landet mistet under Nagorno-Karabakh-krigen skal tilbakeføres, mens Armenia ikke har gått med på noen tilbakeføring av territorium. Det var tidvis grensekonflikter mellom partene i løpet av hele perioden som våpenhvilen har vart.

Gjenoppblomstring av krigen (2020–) 

Om morgenen 27. september 2020 brøt det igjen ut krig mellom Aserbajdsjan og Armenia. Det er uklart hvem som startet krigshandlingene. Fra Armenia og den separatistiske Republikken Artsakh ble det hevdet at kampene startet med bombeangrep fra Aserbajdsjan mot Nagorno-Karabakhs hovedstad Stepanakert og to nærliggende byer, samt den armenske byen Vardenis. Republikken Artsakh hevdet også å ha skutt ned fire kamphelikoptre, 15 droner og ti stridsvogner under det som ble beskrevet som gjengjeldelsesangrep. Fra aserbajdsjansk side ble det derimot hevdet at det var armenske separatister som angrep Aserbajdsjan først, og at de hadde svart på dette angrepet. Aserbajdsjans president Ilham Alijev bekreftet at både sivile og militære på aserbajdsjansk side hadde mistet livet, men benektet påstandene om tap av kamphelikoptre og stridsvogner. Både Armenia og Aserbajdsjan innførte flere tiltak, blant annet portforbud og mobilisering. 

Partene er uenige om hvem som startet kamphandlingene, men enkelte internasjonale analytikere hevder kampene begynte med en aserbajdsjansk offensiv. Målet med offensiven skal ha vært å oppnå kontroll over distriktene i det sydlige Nagorno-Karabakh, et område som er mindre kupert og enklere å erobre enn regionens godt beskyttede indre del. Krigen har blitt kjennetegnet av bruk av droner, sensorer, tungt langdistanseartilleri og missilangrep. I tillegg har det vært streiker og informasjonskrigføring gjennom bruk av statlig propaganda og offisielle sosiale medier-kontoer. Krigen har krevd mange ofre på begge sider, trolig flere tusen.

Tyrkia har bidratt med militær støtte til Aserbajdsjan, men omfanget av støtten er omdiskutert. Aserbajdsjan og Tyrkia er nære allierte, men den tyrkiske støtten antas å være et forsøk på å øke landets innflytelse – både ved å styrke Aserbajdsjans posisjon i konflikten og redusere Russlands innflytelse i regionen.

En rekke land og FN har fordømt kamphandlingene og bedt begge parter om å redusere konfliktnivået og gjenoppta forhandlinger øyeblikkelig. En humanitær våpenhvile, fremforhandlet av Russland og tilrettelagt av Den internasjonale Røde Kors-komiteen, ble godtatt av både Armenia og Aserbajdsjan. Avtalen fikk virkning fra 10. oktober 2020, men har blitt ignorert av begge sider, noe som har stanset en planlagt tilbakelevering av døde, sårede og krigsfanger.

Se også 
Karabakh-bevegelsen

Referanser 

Nagorno-Karabakh
Konflikter i 1990-årene
Konflikter i 2000-årene
Konflikter i 2010-årene
Konflikter i 2020-årene
Armensk politikk
Armenias historie
Aserbajdsjansk politikk
Aserbajdsjans historie