Ekte hesteskoneser

se egen seksjon

Ekte hesteskoneser (Rhinolophidae) er en familie av små flaggermus. De har en hesteskoformet hudfold fremme på hodet, og brede og relativt korte vinger. Flygingen er flakkende og ikke særlig rask.

Familien forekommer i tempererte og tropiske deler av Eurasia, Afrika og Australia. Men finner dem således verden rundt med unntak  Amerika. Familien har én slekt. Noen forskere, blant annet Kai Curry-Lindahl, vil imidlertid regne inn 10 slekter, med totalt omkring 130 arter, i denne familie.

Slekten Rhinolophus inneholder omkring 95 arter, hvorav fem i Europa. De finnes nordover til De britiske øyer, men det er ingen arter i Skandinavia..

Beskrivelse
Hesteskonesene er mindre tll middelstore, med en lengde på mellom 3,5 og 11 cm og en vekt på 5 til 50 g. De kjennetegnes av bladlike, salformede hudfliker rundt nesen. Til forslag fra andre flaggermus som benytter seg av overlydsnavigering, produseres ikke tonene via munnen, men gjennom nesen. Hudflikene tjener til å forsterke og retningsstyre overlydstonene, noe som gjør at de kan lokalisere ting på lengre hold enn andre flaggermus, Curry-Lindahl angir 6–8 m. Hesteskonesene flyr derfor med stengt munn.

Hudflikene består av en hesteskoformet del rundt nesen, og to vertikale fliker ovenfor denne: En nedre, kraftigere som kalles salen og en øvre, smalere som kalles lansett. Tragus, den øreflik som hos mange andre flaggermus blant annet tjener som hjelp ved ekkolokaliseringen, savnes hos hesteskonesene.

Pelsens farge varierer meget mellom de forskjellige artene. Mange arter er rødbrune til svartbrune på ryggen og lysere ved buken. Hesteskoneser har små øyne og dessuten er synsfeltet delvis innsnevret av hudflikene ved nesen. Tannformelen er I 1/2 C 1/1 P 2/3 M 3/3, altså 32 tenner.

Adferd
Hesteskonesene livnærer seg fremst av insekter. En karakteristisk adferd er at familiens medlemmer, med unntak av Rhinolophus euryale, svøper vingene rundt hele kroppen når de sover. De sover ofte sammen, hengende i taket i gamle gruver, grotter og lignende. Hesteskonesene flyr oftest lavt og flagrende.

De fleste artene holder vinterdvale men de våkner iblant og flyr til et annet skjulested som kan ligge så langt som 1,5 km unna. Hos visse arter som Rhinolophus ferrumequinum synker kroppstemperaturen til 8 °C under hvilen.

Den sosiale adverd varierer avhengig av art. Noen hesteskoneser hviler alene, andre danner mindre flokker,  og hos Rhinolophus rouxii er det observert kolonier med 4000 medlemmer. Under fødejakten er de i regelen alene.

Hos de arter som går i dvale skjer paringen på høsten. Så hviler det befruktede egget til neste vår. Andre arter parer seg om våren. Den egentlige drektigheten varer ca syv uker og per kull fødes en unge. Ungen blir kjønsmoden etter anslagsvis to år. De fleste hesteskoneser lever ikke lengre enn syv år. Enkelte individer er imidlertid blitt observert 30 år etter tidapunkten da de ble ringmerket.

Arter 
Ifølge Catalogue of Life består slekten Rhinolophus av 94 arter.
 Rhinolophus acuminatus Peters, 1871
 Rhinolophus adami Aellen & Brosset, 1968
 Rhinolophus affinis Horsfield, 1823
 Rhinolophus alcyone Temminck, 1853
 Rhinolophus arcuatus Peters, 1871
 Rhinolophus beddomei K. Andersen, 1905
 Rhinolophus belligerator Patrick, McCulloch & Ruedas, 2013
 Rhinolophus blasii Peters, 1867
 Rhinolophus bocharicus Kastschenko & Akimov, 1917
 Rhinolophus borneensis Peters, 1861
 Rhinolophus canuti Thomas & Wroughton, 1909
 Rhinolophus capensis Lichtenstein, 1823
 Rhinolophus celebensis K. Andersen, 1905
 Rhinolophus chiewkweeae Yoshiyuki & Lim, 2005
 Rhinolophus clivosus Cretzschmar, 1826
 Rhinolophus coelophyllus Peters, 1867
 Rhinolophus cognatus K. Andersen, 1906
 Rhinolophus cohenae Taylor, Stoffberg, Monadjem, Schoeman, Bayliss & Cotterill, 2012
 Rhinolophus convexus Csorba, 1997
 Rhinolophus cornutus Temminck, 1834
 Rhinolophus creaghi Thomas, 1896
 Rhinolophus damarensis Roberts, 1946
 Rhinolophus darlingi K. Andersen, 1905
 Rhinolophus deckenii Peters, 1868
 Rhinolophus denti Thomas, 1904
 Rhinolophus eloquens K. Andersen, 1905
 Rhinolophus euryale Blasius, 1853
 Rhinolophus euryotis Temminck, 1835
 Rhinolophus ferrumequinum (Schreber, 1774)
 Rhinolophus formosae Sanborn, 1939
 Rhinolophus fumigatus Rüppell, 1842
 Rhinolophus guineensis Eisentraut, 1960
 Rhinolophus hildebrandtii Peters, 1878
 Rhinolophus hilli Aellen, 1973
 Rhinolophus hillorum Koopman, 1989
 Rhinolophus hipposideros (Bechstein, 1800)
 Rhinolophus horaceki Benda & Vallo, 2012
 Rhinolophus huananus Wu, Motokawa & Harada, 2008
 Rhinolophus imaizumii Hill & Yoshiyuki, 1980
 Rhinolophus inops K. Andersen, 1905
 Rhinolophus kahuzi Fahr & Kerbis Peterhans, 2013
 Rhinolophus keyensis Peters, 1871
 Rhinolophus landeri Martin, 1838
 Rhinolophus lepidus Blyth, 1844
 Rhinolophus luctus Temminck, 1834
 Rhinolophus mabuensis Taylor, Stoffberg, Monadjem, Schoeman, Bayliss & Cotterill, 2012
 Rhinolophus maclaudi Pousargues, 1897
 Rhinolophus macrotis Blyth, 1844
 Rhinolophus madurensis K. Andersen, 1918
 Rhinolophus maendeleo Kock, Csorba & Howell, 2000
 Rhinolophus malayanus Bonhote, 1903
 Rhinolophus marshalli Thonglongya, 1973
 Rhinolophus mcintyrei Hill & Schlitter, 1982
 Rhinolophus megaphyllus Gray, 1834
 Rhinolophus mehelyi Matschie, 1901
 Rhinolophus microglobosus Csorba & Jenkins, 1998
 Rhinolophus mitratus Blyth, 1844
 Rhinolophus monoceros K. Andersen, 1905
 Rhinolophus montanus Goodwin, 1979
 Rhinolophus mossambicus Taylor, Stoffberg, Monadjem, Schoeman, Bayliss & Cotterill, 2012
 Rhinolophus nereis K. Andersen, 1905
 Rhinolophus osgoodi Sanborn, 1939
 Rhinolophus paradoxolophus (Bourret, 1951)
 Rhinolophus pearsonii Horsfield, 1851
 Rhinolophus philippinensis Waterhouse, 1843
 Rhinolophus proconsulis Hill, 1959
 Rhinolophus pusillus Temminck, 1834
 Rhinolophus rex G. M. Allen, 1923
 Rhinolophus robinsoni K. Andersen, 1918
 Rhinolophus rouxii Temminck, 1835
 Rhinolophus rufus Eydoux & Gervais, 1836
 Rhinolophus ruwenzorii J. Eric Hill, 1942
 Rhinolophus sakejiensis Cotterill, 2002
 Rhinolophus schnitzleri Wu & Thong, 2011
 Rhinolophus sedulus K. Andersen, 1905
 Rhinolophus shameli Tate, 1943
 Rhinolophus shortridgei K. Andersen, 1918
 Rhinolophus siamensis Gyldenstolpe, 1917
 Rhinolophus silvestris Aellen, 1959
 Rhinolophus simulator K. Andersen, 1904
 Rhinolophus sinicus K. Andersen, 1905
 Rhinolophus smithersi Taylor, Stoffberg, Monadjem, Schoeman, Bayliss & Cotterill, 2012
 Rhinolophus stheno K. Andersen, 1905
 Rhinolophus subbadius Blyth, 1844
 Rhinolophus subrufus K. Andersen, 1905
 Rhinolophus swinnyi Gough, 1908
 Rhinolophus tatar Bergmans & Rozendaal, 1982
 Rhinolophus thailandensis Wu, Harada & Motokawa, 2009
 Rhinolophus thomasi K. Andersen, 1905
 Rhinolophus trifoliatus Temminck, 1834
 Rhinolophus willardi Kerbis Peterhans & Fahr, 2013
 Rhinolophus virgo K. Andersen, 1905
 Rhinolophus xinanzhongguoensis Zou, Guillén-Servent, Lim, Eger, Wang & Jiang, 2009
 Rhinolophus yunanensis Dobson, 1872

Referanser

Eksterne lenker 
 

Flaggermus
Dyr formelt beskrevet av Bernard Germain de Lacépède
Covid-19-pandemien