Vimalaprabhā

Vimalaprabhā (sanskrit; devanāgarī: विमलप्रभा) er et sanskritord som betyr «renhetens utstråling». På tibetansk (wylie) er ordet gjengitt som  'dri med ‘od'  (འདྲི་མེད་འོདའ), som gjerne oversettes med «rustfritt lys».

Vimalaprabhā er tittelen på en tekst fra det 11. århundre som er formet som en kommentar til Kālachakra Tantra. Den er komponert på sanskrit og består av  linjer med tekst. Manuskripter av verket har overlevd i bibliotekene til tibetanske klostre såvel som i indiske klosterbiblioteker.

Kommentaren Vimalaprabhā danner sammen med Laghutantra, basis for den Kālacakra-praksis som praktiseres i tibetansk buddhisme, som en del av vajrayana. Den er en av tre store kommentarer til Kālacakra Tantra; de to andre er Hevajrapindarthatika (Toh. 1180) og Laksabhidhana duddhrta laghutantra pindartha vivarana nama.

Tittelen
Vimalaprabhā (विमलप्रभा) er et sanskritord som betyr «renhetens utstråling». På tibetansk er ordet gjengitt som  'dri med ‘od'  (འདྲི་མེད་འོདའ), som gjerne oversettes med «rustfritt lys». En mer fullstendig tittel på sanskrit er vimalaprabhānāmakalacakratantratįkā, eller «kommentar til Kalachakra Tantra ved navn 'rustfritt lys'» (tibetansk: དུས་འཁོར་འགྲེལ་བཤད་དྲི་མེད་འོད།་, dus 'khor 'grel bshad dri med 'od/).

Utgaven i Tengyur har tittelen Vimalaprabhā­nāma­mūla­tantrānusāriṇī­dvādaśasāhasrikā­laghu­kālacakra­tantra­rāja­ṭīkā, eller «en forklarende kommentar til den forkortede Kālacakra, konge over Tantraene, som følger rot-Tantraen i  vers kalt 'rustfritt lys'» (བསྡུས་​པའི་​རྒྱུད་​ཀྱི་​རྒྱལ་​པོ་​དུས་​ཀྱི་​འཁོར་​ལོའི་​འགྲེལ་​བཤད་​རྩ་​བའི་​རྒྱུད་​ཀྱི་​རྗེས་​སུ་​འཇུག་​པ་​སྟོང་​ཕྲག་​བཅུ་​གཉིས་​པ་​དྲི་​མ་​མེད་​པའི་​འོད།, bsdus pa'i rgyud kyi rgyal po dus kyi 'khor lo'i 'grel bshad rtsa ba'i rgyud kyi rjes su 'jug pa stong phrag bcu gnyis pa dri ma med pa'i 'od/).

Forfatterskapet
Ifølge tibetansk tradisjon skal Vimalaprabhā ha blitt formet som en kommentar til Kālachakra Laghutantra (Toh. 362) av kong Puṇḍarīka (པད་མ་དཀར་པོ, pad ma dkar po), den åttende kongen av det mytiske kongedømmet Shamballa (བདེ་འབྱུང་, bde 'byung). Laghutantra er en komprimert versjon av Kālachakra Tantra. Puṇḍarīka skal ha vært sønnen av kong Yaśas, som samlet Laghutantra.

Datering
Vimalaprabhā nevner en hendelse i året «403» (tibetanske tallsymboler) og sier at det er «året til herren over barbarene».

Den sier også at «Muhammed er inkarnasjonen av al-Rahman» og forkynneren av den barbariske dharma (religion) eller Islam.

Dette tilsier at 403 er antall år etter Hijra (år 622 i den julianske kalenderen), eller 1012–1013 e.Kr. Dette bekrefter dateringen av teksten til omkring 1027 e.Kr., som er gjort av tibetanske og vestlige orientalister.

Tibetanske oversettelser

Oversettere
Kolofonen i Dergé Tengyur forteller at teksten ble oversatt fra sanskrit til tibetansk i det 11. århundre av den kashmirske paṇḍita Somanātha (སོ་མ་ནཱ་ཐ།, so ma nA tha/) og av tibetaneren Dro Gelong Sherab Trak (འབྲོ་དགེ་སློང་ཤེས་རབ་གྲགས་). Senere ble den revidert av Zhangtön Dodé Pal (ཞང་སྟོན་མདོ་སྡེ་དཔལ་), Tsültrim Dar (ཚུལ་ཁྲིམས་དར་) og Shongtön. Somanatha var en elev av Nalendrapa som reiste til Tibet i år 1027. Sammen med sin oversetter Dro Gelong Sherab Trak grunnla han «Dro-linjen» i Tibet.

Somanatha og Dro Gelong Sherab Trak oversatte to forskjellige sanskrit-manuskripter til tibetansk. Den ene oversettelsen er å finne i tre forskjellige utgaver av Kangyur. Den andre finnes i Tengyur.

Det finnes imidlertid to kālachakra-linjer i Tibet: «Ra-linjen» (རབ༹་ལུགས. rva lugs, tradisjonell kinesisk: rèpài, 热派) og «Dro-linjen» (བྲོ་ལུགས, bro lugs, tradisjonell kinesisk: zhuópài, 卓派). «Ra-linjen» ble bragt til Tibet av en annen kashmirisk elev av Nalendrapa ved navn Samantaśrībhadra, og oversatt av Ra Lotsāwa Chorab (རྭ་ལོ་ཙཱབ་རྡོ་རྗེ་བྲགས་པ, rwa lo tsAba rdo rje brags pa, 1016–1128). Disse to linjer ble senere absorbert av de mer dominante retninger i Tibet, spesielt sakya og gelug. Overleveringene av vimalaprabhā er imidlertid ikke knyttet til noen av disse retningene.

Kolofonen i Tengyur lyder:

Plassering i Kangyur

En merkverdighet med den ene tibetanske versjonen er for det første dens plasseringen i den tibetanske buddhistiske kanon. Teksten er verken en sūtra, en Tantra eller en del av vinaya; det er en avhandling. Den hører derfor strengt tatt hjemme i Tengyur (ikke Kangyur). Den andre oversettelsen er da også inkludert i de fleste utgaver av Tengyur.

Likevel finnes teksten i tre utgaver av Kangyur: Lithang Kangyur (1608–1621) fra Lithang, Dergé Kangyur (1733) fra Derge og den mongolske Urga Kangyur (1908–1910) fra Ulan Bator. I Dergé Kangyur utgjør den en egen seksjon – seksjonen Kālachakra­ṭīkā (དུས་འཁོར་འགྲེལ་བཤད།, dus 'khor 'grel bshad/), selv om denne seksjonen bare inneholder en enkelt tekst.

I Dergé Kangyur opptar denne teksten hele bind 100 (ཤྲིཨི, shri.i), og folioene 1b.1-469a.7. Der er den nummerert som tekst D.853. I Urga Kangyur er den tekst nr U.1109, og befinner den seg i bind 103 (ཤྲཱི་སྟོད་ཆ, shrI stod cha), folioene 1r-255r (709 sider) og bind 104 (ཤཱི་སྨད་ཆ, shI smad cha), folioene 355r-469r (231 sider). I katalogene over tibetanske buddhistiske skrifter ved universitetet i Tōhoku som ble publisert av Hukuju Ui og Yensho Kanakura, har den nummereringen Toh. 845.

Teksten har fem kapitler. I Dergé Kangyur er tredje og fjerde kapittel plassert i omvendt rekkefølge.

I Dergé Kangyur er femte kapittel  plassert i bind 103 (ལཀྵྨཱི, lak+Sh+mI), etter katalogen (བཀའ་འགྱུར་དཀར་ཆག་, bka' 'gyur dkar chag) over Kangyur.

Katalogen ble satt sammen av Situ Panchen (སི་ཏུ་ཆོས་ཀྱི་འབྱུང་གནས་, 1700–1774), og bærer også tittelen «Nymånens måneskinn» (ཟླ་འོད་གཞོན་ནུའི་འཁྲི་ཤིང་།, zla 'od gzhon nu'i 'khri shing /).

Situ Panchen ville på denne måte presentere teksten som en kommentar til hele Kangyur, og ikke bare til Kālachakra Tantra. I katalogen sier han: «selv om den tilhører [sjangeren av] avhandlinger, overgår dens suverenitet alle tantrakommentarer, og den avdekker det mest definitive, hemmeligste og høyeste av alle mantrasystemer. Derfor har den blitt publisert her — slik som fortidens studerende har plassert den — for å ære den som ekvivalent med lærerens egne ord» (bind 103, 156b.7).

Kapitlene i Kangyur

Referanser

Kilder 

Kangyur
Tengyur
Vajrayana