Antonius Hilfrich

Antonius Hilfrich (født 3. november 1873 i Lindenholzhausen i Limburg an der Lahn i kongedømmet Preussen i Det tyske keiserrike; død 5. februar 1947 i Limburg an der Lahn) var fra 1930 og til sin død katolsk biskop av bispedømmet Limburg.

Liv og virke

Bakgrunn
Hilfrich var det femte av tolv barn i en bondefamilie. Hans eldre bror Joseph Anton ble sogneprest i en bymenighet i Frankfurt am Main, en av hand døstre trådte inn i søsterordenen Arme Dienstmägde Jesu Christi.

Prest
Hilfrich studerte i Roma, der pater Louis Billot var hans mest innflytelsesrike lærer. Der mottok han i 1898 prestevielsen. Deretter var han kapellan i  Weilburg og Frankfurt, fra 1902 til 1911 regens for konviktet i Hadamar og deretter sogneprest i Wiesbaden, fra 1927 som Stadtpfarrer.

Biskop
Den 31. mars 1930 ble han etter ønske fra den dødssyke Limburg-biskopen Augustinus Kilian utnevnt til koadjutorbiskop og til titularbiskop av Sebastopolis in Armenia. Etter biskop Kilians død den 30. oktober samme år ble Hilfrich utnevnt av pave Pius XI til hans etterfølger. Bispevielsen fant sted i kirken St. Bonifatius i Wiesbaden, og ble foretatt av erkebiskop Karl Fritz. Medkonsekrerende varbiskop Josef Damian Schmitt av Fulda og biskop Ludwig Maria Hugo av Mainz.  

Hilfrich var en motstander av det nasjonalsosialistiske regime og gjorde dette tydelig i det offentlige, selv om hans stilligtagen ble mindre kjent enn biskop Graf von Galen i det langt større bispedømmet Münster, og også var mer rett på sak.

Biskop Hilfrich gikk i 1935 i Frankfurter Dom foran tusener av unge katolikker mot forstyrrelsene av gudstjenester med politiske arrangementer, de tiltagende innskrenkelser av religionsundervisningen, og advarte mot graverende inngrep i det kirkelige liv. Etter at det ble borttransportert psykisk utviklingshemmede pleiepasienter fra St. Valentinushaus i Kiedrich og fra St. Vinzenzstift i Aulhausen i 1937 insisterte han på Vinzenzstiftets religiøse karakter. Deretter slo Nationalsozialistische Volkswohlfahrt (NSV) til og flyttet alle barna, fordrev nonnene (Dernbacher Schwestern) og omgjorde hjemmet til et hvilehjem drevet av NSV. Den 13. august 1941 protesterte Hilfrich skriftlig  til Reichsjustizministerium mot regimets Tötungsanstalt (avlivelsesanstalt) i Hadamar (åtte kilometer fra Limburg), der utviklingshemmede, handicappede og syke mennesker ble myrdet som det av Aktion T4: 

«Det er ufattelig for befolkningen at det planmessig gjennomføres handlinger som ifølge § 211 StGB [en paragraf i tysk straffelov] er å straffe med dødsstraff!»

Biskop Hilfrich bad riksministeren - Franz Gürtner - om «å avverge videre brudd mot det femte bud». Han kalte uretten som ble forøvet som himmelropende. Biskop Hilfrichs protest var ikke alenestående; den inngikk i en serie av protester fra de ledende katolske biskoper som dermed støttet opp om kardinal Bertram, den katolske bispekonferanses leder, kardinal von Galen, og de bayerske biskoper. Blant de andre biskoper som protesterte var blant andre Bornewasser, Stohr og Preysing, og de tre sistnevnte gjorde det også fra prekestolen. Etter anvisning fra Hitler av 24. august 1941 ble så eutanasiprogrammet avbrutt. Men fra midten av 1942 mer diskret gjenopptatt i Aktion Brandt, med «sultekurer», overdoser med medikamenter eller med luftinjeksjoner i venene.

Biskop Hilfrich var bare i liten grad i stand til å utrette noe for arrestasjoner og sanksjoneringer fra nazistenes side mot noen av hans prester.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:
 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Kardinal Giovanni Carlo Boschi (1715-1788) *1760
 Kardinal Bartolomeo Pacca (1756-1844) *1786
 Kardinal Francesco Serra Cassano (1783-1850) *1817
 Erkebiskop Joseph Maria Johann Nepomuk von Fraunberg (1768-1842) *1819
 Kardinal Johannes von Geissel (1796-1864) *1837
 Biskop Eduard Jakob Wedekin (1796-1870) *1849
 Kardinal Paul Ludolf Melchers (1813-1895) *1858
 Biskop Johannes Heinrich Beckmann (1803-1878) *1866
 Biskop Daniel Wilhelm Sommerwerk (Jacobi) (1821-1905) *1871
 Biskop Georg von Kopp (1837-1914) *1881
 Biskop Johannes Christian Roos (1826-1896) *1885
 Biskop Paul Leopold Haffner (1829-1899) *1886
 Erkebiskop Thomas Nörber (1846-1920) *1898
 Biskop Paul Wilhelm Keppler (1852-1926) *1899
 Erkebiskop Karl Fritz (1864-1931) *1920
 Biskop Antonius Hilfrich (1873-1947) *1930

Referanser

Litteratur 
 Munzinger - Antonius Hilfrich i: Internationales Biographisches Archiv 40/1947 av 22. september 1947
  Wilhelm Pappert: Dr. Antonius Hilfrich. Bischof von Limburg. I: Archiv für mittelrheinische Kirchengeschichte. Bd. 1 (1949), s. 351–356 (Digitalisat).

Eksterne lenker 
 Kurzbiografie des Bistums Limburg über Antonius Hilfrich

Tyske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Personer fra Limburg an der Lahn