Wladimir d’Ormesson

Wladimir d’Ormesson (født 2. august 1888 i Sankt Petersburg; død 15. september 1973 i Ormesson-sur-Marne) var en fransk forfatter, journalist og diplomat.

Liv og virke

Bakgrunn
Wladimir  Lefèvre  d'Ormesson kom fra en diplomatfamilie. Han var sønn av grev Olivier d'Ormesson (1849-1923) og Marguerite du Breuil-Hélion de La Guéronnière (1854-1916). Han ble født i St. Petersburg, hvor faren hans var diplomat. Faren ble senere ambassadør til en rekke land. Hans bror, André d'Ormesson, ble også ambassadør.

I mellomkrigstiden aksjonerte kraftig Wladimir d'Ormesson for en forsoning mellom Frankrike og Tyskland. I ettertid var imidlertid D'Ormesson ekstremt kritisk til sine fransk-tyske forsøk på mekling. Han skrev for dagsavisen Le Figaro og publiserte en rekke essays og romaner. Under den tyske okkupasjonen av Frankrike i andre verdenskrig ble bøkene hans tatt med på Liste Otto og ble dermed forbudt.

Ambassadør
Han var suksessivt den franske ambassadør til Den hellige stol, i Buenos Aires og i Santiago de Chile, og igjen til Den hellige stol. 

Han ble sendt av statsminister Paul Reynaud til Pavestolen i slutten av mai 1940 for prøve å få pave Pius XII til å overbevise Benito Mussolini om ikke å erklære krig mot Frankrike. Imidlertid kom han for sent til Roma. Han  ble tilbakekalt i oktober av Vichy-regjeringen, som sendte Léon Bérard for å etterfølge ham. 

Wladimir d'Ormesson ble fjernet fra det politiske skikt i februar 1941, og frem til 1942 samarbeidet han med Le Figaro, som ble bedlagt i Lyon, før han gikk i skjul. Han ble faktisk sporet opp av Gestapo, likesom sin direktør Pierre Brisson. Han klarte å flykte takket være en prefekt som spilte et dobbeltspill, men han ble dømt til døden «in absentia».

I 1945 sendte Charles de Gaulle ham som ambassadør til Argentina, hvor han forble i tre år. I november 1946 representerte han Frankrike i Chile ved president Gabriel González Videlas maktovertakelse. 

I 1948 ble han igjen utnevnt til fransk ambassadør ved Den hellige stol, hvor han ble værende til 1956.

Han publiserte senere en bok om de ambassader han var blitt kjent med under sitt virke..

Senere virke
D'Ormesson ble tatt opp i Académie française i 1956. Han var også president for Office de radiodiffusion télévision française.e 

Deretter forsvarte han de moderate eller til og med liberale strømninger i kirken i Frankrike (Jacques Maritain, Gabriel Marcel, Georges Bernanos, Pierre Teilhard de Chardin) mot «den integristiske offensiv», manifestert for eksempel ved distribusjonen av bøker fra den argentinske abbeden Julio Meinvielle rettet mot Maritain. 

Hans nevø Jean d'Ormesson ble også en kjent fransk forfatter.

Verker
Les Jets d'eau, 1913
La Préface d'une vie, 1919
Nos illusions sur l'Europe centrale, 1922
"La Question de Tanger", Revue de Paris, 1922
Dans la nuit européenne, 1923
Les résultats de la politique de la Ruhr, 1924
Portraits d'hier et d'aujourd'hui, 1927
La Première Mission de la France aux États-Unis, 1928
La Confiance de l'Allemagne ?, 1929
Enfances diplomatique, souvenirs, 1931
La Grande Crise mondiale de 1857, 1932
La Révolution allemande, 1934
Qu'est-ce qu'un Français ?, 1935
Vue cavalière de l'Europe, 1936
L'Éternel Problème allemand, 1945
La Ville éternelle, 1956
Mission à Rome, 1957
La Ville et les Champs, 1958
La Papauté, 1958
Les vraies confidences, 1962
Auprès de Lyautey, 1963
Présence du Général de Gaulle, 1971
Les Propos, 1973

Referanser

Eksterne lenker
online biografi

Franske journalister
Franske forfattere
Franske ambassadører
ambassadører til Den hellige stol
ambassadører til Argentina
ambassadører til Chile
Medlemmer av Académie française
Personer fra Sankt Petersburg