Gresspiplerke

Gresspiplerke (Anthus chii) er en neotropisk art i erlefamilien (Motacillidae) og inngår i den større slekten piplerker (Anthus), som imidlertid trolig er ei parafyletisk gruppe. Arten består som to underarter.

Taksonomi 

En studie publisert i Zootaxa i mars 2021 bekrefter at A. chii er gyldig nomenklatur og skal ha prioritet over  for arten gresspiplerke, samt at A. turdinus er et gyldig juniorsystem for denne neotropiske arten. Félix de Azara beskrev opprinnelig fem arter med «Alondra» (av lat. alaudula = lerker) i sitt banebrytende arbeid om fuglene i Paraguay i 1805. To av dem var piplerker i slekten Anthus: Nr. 146 «Alondra Chií» og nr. 147 «Alondra Correndera». Vieillot (1818) beskrev deretter formelt de to basert utelukkende på Azaras beskrivelser, som henholdsvis A. chii og A. correndera. Førstnevnte har imidlertid lenge vært ansett som uidentifiserbar, selv om navnet ofte har blitt brukt som et gyldig navn for A. lutescens. Nå bekrefter imidlertid denne studien at rett nomenklatur for nr. 146 «Alondra Chií» er A. chii.

Biologi 
Gresspiplerke er mindre enn de fleste andre piplerker, blir 10,5–14 cm lang og veier 13–18 g og har relativt kort stjert. Arten har ei kryptisk fjærdrakt i jordfarger; nærmest lysegul i buken med et mørkt strekmønster fra strupen og ned på brystet, og mørkere på oversiden med et tilsvarende kryptisk strekmønster. Kjønnene er like. Nominatformen blir noe større enn parvus, som er noe mer gulaktig i buken.

Arten trives på åpne gressletter og tilstøtende åpne barmarksområder. Den finnes i forskjellige åpne habitater, fra tropiske fuktige, ofte sesongmessige våte, kortvokste gressletter til beitemarker og jordbruksland, cerrado, ofte nær elver, innsjøer, rismarker og myrer; og ser ut til å foretrekke veldig kort gress med noen barmark og jordbruksarealer. Arten holder til fra lavlandet og opp til cirka  i Venezuela, men typisk under 200 moh nord for Orinoco.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Erler og piplerker
Dyr formelt beskrevet av Louis Jean Pierre Vieillot
Fugler formelt beskrevet i 1818