Qinghaihøne

Qinghaihøne (Alectoris magna) inngår i slekten steinhøns som er en gruppe i fasanfamilien. Arten har tradisjonelt blitt regnet som monotypisk, men noen regner med to underarter. Qinghaihøna er utbredt i Qinghai, Ningxia og Sørøst-Gansu i Kina.

Taksonomi 
Qinghaihøne kan være søsterarten til svartstrupehøne (A. philbyi), og dermed også nærmest beslektet med denne arten. Validiteten til den beskrevne underarten lanzhouensis støttes av en molekylær studie publisert i 2007, der man fant to distinkte klader. Dette støttes blant annet av IOC World Bird List.

Biologi 
Qinghaihøne blir cirka 36–38 cm lang; hannen veier 445–710 g, hunnen 442–615 g. Bortsett fra at hannen blir litt større er kjønnene nærmest identiske, men hunnen har dusere tegninger i hodet og mangler hannens stumpe spore.

Fjærdrakten ligner andre steinhøns, men mønsteret på kragen er unikt. Det er veldig smalt, for det meste rustbrunt og med en indre kant som er mørkebrun til svart; det mørke båndet som går fra pannen til øyet er svart og strekker seg også rundt nebbroten og til gapet.

Qinghaihøna okkuperer tilsynelatende steinete åssider og daler dekket med gress og små busker, fra  opp til . Kan forekomme rundt gårdsbruk og landsbyer om vinteren. Høydemigrasjon har blitt rapportert å forekomme på det østre Qinghai-platået i spesielt i kaldt vintervær, men ikke på Yellow Soil-platået.

Voksne fugler spiser frø, jordstengler, løker, frøplanter og skudd; også noen små virvelløse dyr, hovedsakelig edderkopper, gresshopper og biller. Unge fugler spiser for det meste insekter og grønne blader. Fuglene leter også etter mat rundt på gårder og i landsbyer om vinteren, der de plukker nedfallskorn i innhegninger for husdyr og lignende.

Pardannelser skjer i tidsrommet fra mars til midt i april, mens eggleggingen skjer i mai–juli. Redet plasseres i skjul på solrike, bratte plasser, av og til også på klipper av gule jordraviner. Det er en enkel fordypning fôret med gress, lauv og fjær som begge kjønn bidrar ganske likeverdig til. Det rapporteres at hunnen gjerne legger 7–20 (i snitt 12,3) blekgule egg som er dekket av mørkere rødbrune spetter. Inkubasjonen, som hunnen står for alene, tar 22–24 dager når eggene klekkes kunstig. Begge foreldrene steller for kyllingene når de klekker, og familien holder sammen til neste hekkesesong.

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen m.fl. (2008, 2017, 2020).

 Galliformes, hønsefugler
 Phasianoidea, fasanfugler
 Phasianidae, fasanfamilien
 Pavoninae
 Coturnicini
 Alectoris, steinhøns
 A. barbara, berberhøne
 A. melanocephala, araberhøne (monotypisk)
 A. rufa, rødhøne
 A. chukar, berghøne
 A. graeca, steinhøne
 A. philbyi, svartstrupehøne (monotypisk)
 A. magna, qinghaihøne (monotypisk?)
 A. m. magna, nominatformen er utbredt i Qinghai og Sørøst-Gansu i Kina
 (A. m. lanzhouensis, utbredt i Lanzhou–Qaidam i Kina)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Steinhøns
Fugler formelt beskrevet i 1876