Pei Wenzhong

Pei Wenzhong (kinesisk: 裴文中; pinyin: Péi Wénzhōng; Wade–Giles: P'ei Wen-chung; født 19. januar 1904 i Fengnan i Zhili i Qing-Kina. død 18. september 1982 i Beijing), også kjent som W. C. Pei, var en kinesisk paleontolog, arkeolog. Han regnes som en grunnleggende skikkelse innen kinesisk antropologi. Han var med på utgravningene der den såkalte Pekingmannen ble funnet. De ble slik døpt i 1927 av den kanadiske anatomen Davidson Black (Sinanthropus pekinensis); på 1960-tallet ble det tilregnet arten Homo erectus.

Liv og virke

Karriere
Pei Winzhong studerte på Pekinguniversitetet med tyngdepunkt i paleontologi og ble i 1928 med et arbeide innen geologi; og arbeidet så for «Kenozoisk forskningslaboratorium» (新生代地质与环境研究室; Cenozoic Research Laboratory) ved Kinas geologiske undersøkelser.

Zhoukoudian
Han ble deretter med på utgravningene i Zhoukoudian, der det mest kjente funnet var av Pekingmannen. Der hadde det vært granskninger på gang i flere år, og særlig etter at 
østerrikeren Otto Zdansky i 1921 fant en hominin tann der. Pei Wenzhong utførte tafonomiske studier på stedet,, og ble feltdirektør for utgravningene året etter. Arbeidet ved Zhoukoudian ble utført under vanskelige forhold: for eksempel måtte forskerne ri dit på muldyr, rundt 40 km sørvest for byen Beijing. Den første fossile hominine hodeskallen ble funnet av Pei «arbeidende i en 40 meter lang sprekk i kaldt vær med en hammer i den ene hånden og et stearinlys i den andre, den 2. desember 1929, kl. 16.00 (lokal tid).»

Han arbeidet på funnstedet ikke bare med kinesiske landsmenn, men også med mange europeiske og nordamerikanske forskere, som den franske paleontologen og jesuittpresten Pierre Teilhard de Chardin.

Fra 1933 til 1934 overvåket han utgravningen av Ypper Cave (Øvre grotte), en hule på toppen av fjellet Longgushan (龙骨山, Lónggǔshān, «drageknokkelberget») i Zhoukoudian, og var direktør for Zhoukoudian-avdelingen ved Kenozoisk forskningslaboratorium. Her oppdaget og klassifiserte han den lille, utdødde «Zhoukoudianulven» (Canis lupus variabilis). 

Han forlot utgravningen i 1935 for å ta en doktorgrad ved universitetet i Paris, og ble etterfulgt av professor Jia Lanpo. 

Han vendte tilbake til utgravningen i 1937, kort tid før de opphørte på grunn av den japanske invasjonen av Nord-Kina.

Senere virke
Etter Zhoukoudian arbeidet Pei på mange andre arkeologiske funnsteder, som blant annet Djalainor (Zhalainu'er) i det østlige indre Mongolia og i provinsen Gansu. I 1955 ble han valgt til medlem i Det kinesiske vitenskapsakademi, og ble den første styreleder for Chinese Association of Natural Science Museums, og den andre direktør for Beijing naturhistoriske museum. Fram til sin død i 1982 jobbet han ved Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology (IVPP) ved Det kinesiske vitenskapsakademi.

Han skrev også flere bøker, blant annet den første om kinesisk prehistorie skrevet på kinesisk.

Hans kremerte levninger er gravlagt bak museet på Zhoukoudian-funnstedet sammen med hans kolleger Yang Zhongjians (1897-1979) og Jia Lanpos (1908-2001) levninger.

Publikasjoner
Pei, W.C. (1934). The carnivora from locality 1 of Choukoutien. Palaeontologia Sinica, Geological Survey of China, Beijing
PEI, W. C. (1934), REPORT ON THE EXCAVATION OF THE LOCALITY 13 IN CHOUKOUTIEN. Bulletin of the Geological Society of China, 13: 359–368. doi: 10.1111/j.1755-6724.1934.mp13001021.x
PEI, W. C. (1934), A PRELIMINARY REPORT ON THE LATE-PALÆOLITHIC CAVE OF CHOUKOUTIEN. Bulletin of the Geological Society of China, 13: 327–358. doi: 10.1111/j.1755-6724.1934.mp13001020.x

Referanser

Paleontologer
Personer fra Tangshan