Filippo Bernardini

Filippo Bernardini (født 11. november 1884 i Pieve di Ussita i provinsen Macerata i Italia, død 26. august 1954 samme sted) var en katolsk kurial titularerkebiskop og pavelig diplomat. Før han han trådte inn i det pavelige diplomati var han i 19 år lærer og administrator ved Catholic University of America.

Liv og virke

Bakgrunn
Filippo Bernardini var nevøen til kardinalstatssekretær Pietro Gasparri (1852-1934), en av de ledende skikkelser i den romerske kurie i sin tid.

Prest
Filippo Bernardini ble presteviet 12. mars 1910. Han underviste ved den pavelige atheneum Sant'Apollinare i Roma før han ble progessor i kirkerett ved Catholic University of America i i Washington, DC i 1914, og da han sluttet der var han blitt dekan for det kirkerettslige fakultet. Han tilbragte sine to siste år assosiert til Catholic University på sabbatsår i Roma, og assisterte der med redigeringen av sin onkels tobinds verk om ekteskap og andre skrifter. Han var også sekretær for den kommisjon som frembragte Kirkeloven av 1917.

Erkebiskop, pavelig diplomat
Den 13. mars 1933 utnevnte pave Pius XI ham til titularerkebiskop av Antiochia in Pisidia og til apostolisk delegat til Australia. Prefekten for Kongregasjonen De Propaganda Fide, Pietro kardinal Fumasoni Biondi bispeviet ham den 21. mai samme år; edkonsekrerende var kurieerkebiskopene Giuseppe Pizzardo og Carlo Salotti.

Pius XI utnevnte ham den 10. oktober 1935 til apostolisk nuntius til Sveits. Slik var han ledende vatikandiplomat i det mest sentralt plasserte nøytrale land under Andre verdenskrig og mens jødeutryddelsene pågikk. Han sendte Vatikanet etterretninger om nazistenes planer mot jødene, og ettersom viktige jødiske grupperinger arbeidet ut fra Sveits ble han også et forbindelsesledd mellom jødiske leder og pave. I 1944 var han involvert i å opprettholde kommunikasjonslinjene mellom Lelio Vittorio Valobra i Zürich, lederen av det hemmelige jødiske redningsverk DELASEM og organisasjonens fader Francesco Repetto, som fortsatt var i Genova. Ved kurien i Genova innkom mange brev fra jøder som hadde fått tilflukt i Vatikanet, som bad om nyheter vedrørende deres slektninger og venner i det nordlige Italia. Pengeflommen mellom Sveits (der Valobra og Raffaele Cantoni opererte) og DELASEMs hovedkvarter i Genova vedvarte konstant, delvis på grunn av den assistanse som ble gikk av nuntius Bernardini.

Han ble i 1945 nevnt som et mulig valg til ny statssekretær i Vatikanet.

Den 15. januar 1953 ble Bernardini sekretær for Kongragasjonen de Propaganda Fide. Han døde i august året etter av hjerteslag, mens han besøkte den landsbyen han var blitt født i..

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
 Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
 Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
 Erkebiskop Filippo Bernardini (1884-1954) *1933

Referanser

Italienske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Italienske pedagoger
Pavelige nuntier
Ambassadører til Sveits
Personer fra Marche