Shūmon aratame

Shūmon aratame var en inkvisitorisk institusjon i middelalderen i Japan, etablert i 1640, hvis rolle var å utrydde kristendommen i landet.

Institusjonen ble ledet av en såkalt shūmon aratame yaku (generalinkvisitor). Den siste av dem ble utnevnt i 1792. Systemet ble også brukt som en slags folketelling, og selv etter at kristendommen ikke utgjorde noen trussel lenger (mot midten av det 17. århundre), fortsatte opptellingen de fleste steder til slutten av Tokugawa-perioden, og noen steder helt til den første folkeoptellingen fant sted i det moderne Japan i 1872.

Alle husholdene måtte bevise at ingen i familien var kristen ved å la seg registrere som buddhister hos et tempel under det såkalte terauke-systemet. Templene hadde religiøse folkeregistre (shumon aratame cho), som ble brukt som bevis for at alle familiemedlemmene ikke var kristne. Systemet ble først innført på de stedene som var under direkte kontroll av Tokugawa-shogunatet, men i 1665 påla shogunatet alle lokale daimyō å opprette lokale avdelinger, kalt shumon bugyö.

Personene som ble funnet å være kristne ble pålagt å konvertere. De som motsatte seg, ble drept sammen med hele familien. Mot midten av det 17. århundre hadde mellom 2 000 og 3 000 japanere blitt drept fordi de ikke ville gå over til buddhismen.

Referanser

Litteratur 
 Japan, An Illustrated Encyclopedia, Kodansha Ltd., 1993, s. 1425
 Luke Roberts, Mercantilism in a Japanese Domain: The Merchant Origins of Economic Nationalism in 18th-Century Tosa, Cambridge University Press, 1998, s. 57-58.

Japans historie
Kristendom i Japan