Blohm & Voss BV 222

Blohm & Voss BV 222 "Wiking" (tysk: "Viking") var en stor, seks-motors tysk flybåt fra andre verdenskrig. Førkrigseksemplarer ble bygget som passasjerfly. Det var både den største flybåt og det største sjø-baserte tyske fly som fikk operativ status under krigen.

Konstruksjon og utvikling 
Før andre verdenskrig hadde det den tyske Lufthansa gjennomført mange transatlantiske postflyvninger. Mens Lufthansas største interesse var passasjertransport og startet de et program i 1936, som kulminerte med bestilling av tre BV 222 flybåter i 1937. Konstruktør var Dr. Richard Vogt. Etter krigens start ble disse og påfølgende eksemplarer brukt som militærfly. I alt 13 fly ble bygget der testversjonene fikk betegnelsene V1-V8 og produksjonsversjonene C-9 - C13.

Byggingen av den første prototypen, V1, begynte i januar 1938 med bygging av V2 og V3 i løpet av de følgende uker. V1 hadde sin jomfrutur 7. september 1940. Under en prøveturen kunne det ta opp til 92 passasjerer, eller 72 pasienter på bårer over korte avstander med en maksimal hastighet på 385 km/t Dets flygeegenskaper var tilfredsstillende, men noen forbedringer var påkrevet. Videre tester pågikk til desember 1940, da V1 gikk inn Luftwaffes tjeneste, og ble malt som et militærfly militær registrering Stammkennzeichen CC+EQ og plassert i Lufttransportgruppe 222.

Typen var kjent for sitt lange, flate gulv i kabinen og en stor firkantet lastedør bak vingen på styrbord side. Det hadde to støttepongtonger på hver vinge.  

Opprinnelig var det utstyrt med seks Bramo 323 Fafnir stjernemotorer, senere endret til 746 kW (i 1 000 kw) Jumo 207C rekke, to-takts dobbelt-stempel diesel-motorer. Bruk av dieselmotorer tillot tanking på sjøen og for bunkring av ubåter. C-13 flyet var det eneste utstyrt med Jumo 205C og senere Jumo 205D motorer.

Operativ historie 
V1 gjennomførte syv flyvninger mellom Hamburg og Kirkenes frem til 19. august 1941 og transporterte tilsammen 65.000 kg rekvisita og 221 sårede menn, som dekker en distanse på 30 000 km totalt. Etter å ha blitt overhalt i Hamburg, ble V1 sendt til Athen der det utførte forsyninger for Afrikakorpset, og foretok 17 flyvninger mellom 16. oktober og 6. november 1941. V1 var på denne tiden ubevæpnet, og hadde en eskorte på to Messerschmitt Bf 110 jagerfly.

Dertetter ble V1 tatt tilbake til Hamburg for montering av bevæpning, bestående av et 7.92 mm MG 81 maskingevær i skroget, to tårn-monterte13,20 mm MG 131 maskingevær, og fire 7.92 mm MG 81 midt på skroget. Registreringen ble endret til X4+AH på samme tid og V1 dannet grunnlaget for den nye skvadron Lufttransportstaffel 222 (LTS-222). Mellom 1942 og 1943 var det stasjonert  i Middelhavet før i midten av februar 1943 sank etter en kollisjon med et synlig vrak under landing i Pireus havn.

V2 (CC+ER) hadde sin jomfrutur 7. august 1941, og ble etter omfattende testing stasjonert ved LTS 222 den 10. august 1942 som X4+AB. Bevæpningen besto av to bakovervendte ving-monterte tårn med to 13,20 mm MG 131, tilgjengelig via en sjakt i vingen som var 1 meter i diameter.

I 1944 deltok V2 i Operasjonen Schatzgräber ("Skattegaver"), kodenavnet på en tysk værstasjon på Alexandra Land i Arktis for å hente som syke mannskap som trengte å bli evakuert. BV 222 droppet et reservehjul for en Fw 200 som hadde fått skader under landing i nærheten av stasjonen.

V3 (i utgangspunktet DM+SD) fløy første gang den 28. november 1941, og ble overført til LTS 222 den 9. desember 1941. Etter V1 sank ble V3 sendt tilbake til Hamburg hvor den ble bevæpnet. Den ble ødelagt sammen med V5 den 20. juni 1943 i Biscarrosse av RAF de Havilland Mosquito fra Nr. 264 Squadron RAF.
V4 (X4+DH) ble også plassert ved LTS 222 for oppdrag i Afrika. Ett BV 222, trolig V4, sies å ha skutt ned en US Navy Consolidated B-24 Liberator av VB-105 (BU#63917) ledet av Løytnant Evert, oktober 22, 1943. Siden krigen har dette ofte blitt feilaktig oppgitt som et BV 222 skyte ned en Avro Lancaster.
V6 (X4+FH) ble skutt ned den 21. august 1942 på Taranto ved Tripoli av en Bristol Beaufighter; 
V8 (X4+HH) ble skutt ned på samme sted (Taranto) den 10. desember 1942.
V7 (TB+QL) hadde sin jomfrutur 1. april 1943 og ble utstyrt med seks 746 kW (i 1 000 kw) Jumo 207C to-takts rekke dieselmotorer. Den hadde en startvekt på 50.000 kg og en rekkevidde på 6.100 km.

Etter Invasjonen i Normandie i juni 1944, ble de gjenværende  BV 222 fly ble overført til 200 KG. Av disse, var C-09 som trolig flyet som var rapportert å ha blitt ødelagt av Hawker Typhoon fly fra Nr 439 Skvadron RCAF den 24. april 1945 i Seedorf., mens V7 og V4 ble senket av sine mannskaper ved Travemünde og Kiel-Holtenau flyplassen henholdsvis på slutten av krigen.

C-10 var trolig den BV 222 rapportert skutt ned sørvest for Biscarosse natt til 8. februar 1944 av en Mosquito fra Nr 157 Squadron RAF.

Kontakten med Japan  
Etter invasjonen av Sovjetunionen i juni 1941 ble det lagt planer om å knytte Tyskland og Japan sammen ved hjelp av Luftwaffes fly. BV 222 ble modifisert for svært lang rekkevidde. Kommersielle flygninger til Det fjerne østen med Lufthansa var ikke lenger mulig, og det hadde blitt veldig farlig for både skip og ubåter å ta turen. Feltmarskalk Erhard Melk godkjente en studie som skulle se på muligheten for slike direkte flyvninger og ulike ruter ble vurdert, blant annet en med avgang fra det tysk-okkuperte Russland og Bulgaria, og en annen med BV 222 fly fra Kirkenes i Nord-Norge til Tokyo via Sakhalin-øya, en strekning  på 6.400 km.

BV 222 var et av tre fly som ble ansett som mulig for programmet, sammen med Focke-Wulf Fw 200 og Heinkel He 177.

Etterkrigstiden

V2 befant seg ved krigsslutt i Trondheim og ble senere senket av britene. Den ble fylt med BV 222 reservedeler fra basen på Ilsvika for å tynge henne ned. V2 ble senket nord for Munkholmen hvor hun ligger på over 300 meters dybde; flyet er relativ godt bevart på grunn av lavt oksygennivå i der kalde vannet.

Tre BV 222s ble beslaglagt og senere benyttet av Allierte styrker: C-011, C-012, og C-013. C-012 ble beslaglagt i Sørreisa i Norge etter krigen (sammen med V2) og fløyet av kaptein Eric "Winkle" Brown fra Norge til RAFs base  på Calshot i 1946. Etter testing på marines teststasjon i Felixstowe ble det overført til en  RAF skvadron som brukte det frem til 1947, da det ble kondemnert.

C-011 og C-013 ble beslaglagt av amerikanske styrker på slutten av andre verdenskrig. Den 15. august og igjen den 20. august 1945 utførte kommandørkaptein  Richard Schreder fra den amerikanske marinen  testflyvninger sammen med det tyske mannskapet på et av det BV 222 fly som var blitt beslaglagt av USA i to flyvninger på 38 minutter. Under testflygningene opplevde de at fire motorer kom i brann. Ekstra motorer var tilgjengelig, men de var av dårlig kvalitet på grunn av mangel på kvalitetslegeringer på slutten av krigen, og tok lett fyr. Siden flyet var ubrukbart med disse motorene, ble flyet etter sigende tatt ut til åpent vann og senket av en destroyer.

Andre rapporter viser at USA beslagla flyet og det ble fløyet eller sendt til USA. Convair kjøpte et for evaluering ved Marinestasjonen i Patuxent River, og etter intensive studier førte det til at skroget på deres Modell 117 som i sin tur førte til R3Y Tradewind ble kopiert fra BV 222.

Varianter 
 BV 222A :
 BV 222B : Foreslått versjon drevet av 1470 hp (1100 kW) Junkers Jumo 208 diesel motorer.
 BV 222C : Produksjon fly.

Spesifikasjoner (C-09)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Wings Palette-fargelegging 

Seksmotors trekkfly
Fly fra andre verdenskrig
Sjøfly
Transportfly
Rekognoseringsfly
Blohm & Voss-luftfartøy