Wilfred Parke

Løytnant Wilfred Parke RN (1889–1912) var en britisk flyger som var den første piloten som var i stand til å gjøre en observert utflating etter et spinn.

Familie 
Parke var sønn av Alfred Watlington Parke, rektor i Uplyme og Hilda Fort. Han var sønnesønn av Charles Joseph Parke i Henbury i Dorset, en tidligere sheriff i fylket, og var en grandnevø av General William Parke. Og han var tipp-tipp-oldebarn av pastor Charles Wicksted Ethelston som ledet Peterloo-opptøyene og undertegnet arrestordren på agitatorene.

Karriere 
Parke ble fungerende løytnant i Royal Navy i september 1905, forfremmet til sekondløytnant i 1908 og løytnant i 1910. Han fikk sin første flytime på flyskolen på Brooklands søndag 11. april 1911. På den tiden var dobbelt-kontroll nesten ukjent, og Parke var eneste person i flyet, han hadde fått beskjed om å prøve å takse. Til overraskelse for alle, ga han gass og gjorde en serie av korte hopp og klarte å lande med hell. Den følgende onsdagen gjorde Parke sitt tredje forsøk, klarte i å fly en halv-sirkel i stiv kuling og landet med mindre skader på understellet. Den følgende mandagen lyktes han, tok testen for sin pilotlisens i en Bristol Boxkite og fikk Royal Aero Clubs flylisens nr.7 tildelt under et RAeC møte, hvor også det ble tildelt lisenser til marineflygerne C. R. Samson og Arthur Longmore.

I oktober 1911 ble han ansatt som demonstratør og instruktør ved Claude Grahame-Whites flyskole på Hendon, og kunne gjøre dette når han ikke var engasjert med marinens oppgaver. I mai 1912 ble han engasjert ved HMS «Actaeon» (en del av Royal Navys torpedoskole HMS «Vernon») som offiser i Marine-avdelingen av R. F. C.

I august 1912 var han pilot i en Avro G Cabin biplan som hadde blitt påmeldt til den britiske militære flykonkurransen på Larkhill Aerodrome på Salisbury Plain.
Om morgenen den 25. august hadde han gjennomført en tre-timers utholdenhetsprøve, ledsaget av løytnant Le Breton, R. F. C. Da de nærmet seg flyplassen for å lande, i en høyde på ca. 200 meter (650 fot), gikk Parke inn i en spiral og stengte for gassen uten å slå av motoren. Etter å ha gjennomført en halv sirkel, rettet Parke flyets nese opp og muligens brukte vingebøying for kontroll, og samtidig gikk flyet inn i et spinn. Parke forsøkte å flate ut fra spinnet ved å øke motorturtallet og trekke tilbake stikka, men det hadde ingen effekt. Flyet gikk ned til 140 meter (450 fot) og observatørene så for seg et fatalt havari. Parke ble deaktivert av sentrifugalkreftene, men tenkte han skulle klare å finne en måte å komme ut av det. I et forsøk på å nøytralisere kreftene svingte han mot høyre, så rettet roret, og flyet flatet ut ca 15 meter (50 feet) over bakken. Med flyet nå under kontroll, klatret Parke, gjorde et nytt landingsforsøk og landet trygt.

Den britiske piloten Fred Raynham hadde allerede gjort en vellykket utflating fra et spinn, men denne hendelsen ble ikke observert.

Til tross for oppdagelsen av "Parkes teknikk", også kjent som Parke Dive, lærte ikke piloter denne prosedyre før begynnelsen av første verdenskrig.

Død 
Parke døde et par måneder senere, den 15. desember 1912 da hans Handley Page monoplan som han fløy fra Hendon til Oxford, havarerte på Wembley, også hans passasjer Alfred Hardwick, leder av Handley Page omkom. Ulykken ble forårsaket av tap av motorkraft, kombinert med tap av hastighet forårsaket av svinging, som ble forsterket av vinden på grunn av den lokale topografien som besto av et skogsområde på en åskam.

Det er et glassmaleri dedikert til hans minne i Uplyme Parish Church.

Referanser 

Fødsler i 1889
Dødsfall i 1912
Britiske flyvere