Vom Kriege

Vom Kriege (Om krig) er Carl von Clausewitz' verk om krigføring på hovedsakelig strategisk og i mindre grad taktisk nivå. Verket regnes som et betydelig bidrag til politisk og militær analyse, og skjønt det tildels er kontroversielt, har det påvirket både militærstrateger og politikere i eftertiden. Det forble ufullendt.

Tilblivelse
Det er ukjent nøyaktig når von Clausewitz påbegynte arbeidet med verket, men det er i all hovedsak oppstått efter Napoleonskrigene, mellom 1816 og 1823, muligens i forbindelse med hans manuskript til Nachrichten über Preußen in seiner größten Katastrophe (Beretning om Preussens største katastrofe), som ble skrevet i 1824/25. Forfatteren var i denne tidsperioden svært beskjeftiget med sin stilling ved krigsskolen, og det må antas at han hadde begrenset tid til å skrive. I 1827 påbegynte von Clausewitz arbeidet med å revidere og klargjøre sine skrifter til utgivelse, men i 1830 ble han utnevnt til stabssjef for en eksepedisjonsstyrke som skulle slå ned en oppstand i Polen, og han døde påfølgende år. Hans kone Marie Sophie von Brühl redigerte og utga hans samlede verker i ti bind fra 1832 til 1835. Vom Kriege utgjør de første tre bindene av dette verket.

Grunntanker
Verket bygger hovedsakelig på eksempler fra krigshistorien, med fokus på de to politiske og militære lederne Fredrik II av Preussen (Fredrik den store) og spesielt Napoléon Bonaparte, som representerte den mest moderne militærstrategen i forfatterens samtid. Imidlertid er ikke boken begrenset til militær tenkning; den binder væpnede konflikter inn i en større sammenheng, slik det fremgår av Clausewitz' kanskje mest kjente påstand «Krigen er bare en fortsettelse av politikken med andre midler»:<ref group="Note">Dette er en holdning forfatteren hadde gitt uttrykk for tidligere, blant annet i sitt essay Bekenntnisschrift, Februar 1812, hvor det heter at krigen er den ypperste form for et folks selvhevdelse, en tanke han både utdyper og begrenser i Vom Kriege, slik at «krig blir en voldshandling som har til hensikt å påtvinge motstanderen vår vilje.» (Om krigen, bok 1, kapittel 2)</ref>

Dette fører til to konsekvenser: For det første vil det ikke kunne oppstå noen krig dersom en motstander mangler vilje eller ressurser til å føre en forsvarskrig, og for det annet at det ikke er mulig å vinne en krig uten å gå på offensiven. Dette medfører i sin ytterste konsekvens derimot at en part som har både politisk vilje og militære ressurser til å føre både en angreps- og forsvarskrig, akkurat derfor vil kunne forhindre en slik krig. Denne tenkningen ligger til grunn for eftertidens avskrekningsstrategi, som preget Den kalde krigen, idet både NATO og Warszawapakten oppfylte begge kriterier.

Hensikt, mål og midler
Den utvidede krigskunstens hensikt, å påtvinge motstanderen ens vilje, blir ifølge forfatteren fastsatt politisk, mens det militære målet for å oppnå dette er å levne fienden forsvarsløs. Et slikt mål oppnår man ved å følge en gitt strategi,'' som kan anta forskjellige former, hvorav noen bygger på rent militær maktbruk, mens andre virkemidler som propaganda (for å undergrave fiendens stridsvilje) er politiske tiltak, som allianser for å isolere motparten i internasjonalt samkvem. Derved er militære tiltak alltid underordnet en politisk vilje, hva som belyses i bokens første del og munner ut i postulatet om at krigen er en videreføring av politikken med andre midler, men ikke erstatter den.

Strategi og taktikk
von Clausewitz trekker et skille mellom taktikk og strategi ved å tillegge selve stridshandlingen en sentral vekt, og definerer taktikken som «læren om bruken av militære krefter i strid», mens strategi er «bruken av de enkelte stridshandlingene for å oppnå krigens mål.» Han tar også for seg forskjellige former for strategier og taktikker, slik som aktiv angrepskrig i motsetning til utmattelseskrig (for eksempel ved beleiring) og geriljakrig. Dette siste illustrerer han med den spanske motstanden mot Napoleon i perioden 1808 til 1814, som han betegner som «den lille krigen». Selv om denne form for krigføring ikke hadde vært ukjent, var det von Clausewitz som utformet prinsippene som blant annet Leo Trotski og Mao Zedong nyttiggjorde seg under henholdsvis den russiske og den den kinesiske borgerkrigen.

Noter

Referanser

Kilder 
 Vom Kriege (tysk) på Prosjekt Gutenberg
 On War, nettversjon av boken (engelsk)

Idéhistorie
Krigshistorie
Politisk historie
Militærteori