Praktlyrehale

M. n. edwardi
 M. n. novaehollandiae
 M. n. victoriae

Praktlyrehale (Menura novaehollandiae Latham, 1802) er en art i lyrehalefamilien, som kun teller to arter i slekten Menura. Arten er endemisk for det sørøstre Australia og kjent sin lyreformede stjert og for sin bemerkelsesverdige evne til å herme lyder.

Beskrivelse 
Lyrehalene har kraftige lemmer og store føtter med sterke klør. Praktlyrehale er den største av de to lyrehalene. Den andre er smålyrehale. Hannene måler cirka 103 cm og veier typisk omkring . Hunnen måler cirka  og veier typisk omkring .

Fjærdrakten til nominatformen er mørk grå til gråbrun på oversiden med dus rødbrune vinger og bakpart. Undersiden er lysere grå. Hannen og hunnen er like, med unntak for lengden på stjerten. Den måler cirka 54–71 cm hos hannen og cirka 25–41 cm hos hunnen. Underartene varierer noe i fargene.

Habitat 
Praktlyrehalen trives i fuktig skog, spesielt i temperert og subtropisk regnskog og fuktig eviggrønne hardbladvekster (sclerophyllous, en type eviggrønn australsk bush som holder spesielt godt på fuktigheten, for eksempel i områder der eukalyptusen danner et naturlig tak over skogbunnen). I subtropisk regnskog trives arten best der det er tett, fuktig underskog.

Underarter og utbredelse 
Tre underarter er beskrevet.
 M. n. edwardi Chisholm, 1921, utbredt i det ekstremt sørøstre Queensland (Stanthorpe-Killarney regionen) og det nordøstre New South Wales
 M. n. novaehollandiae Latham, 1802, (nominatformen), utbredt fra det sørøstre New South Wales til grensen mot Victoria
 M. n. victoriae Gould, 1865, utbredt i Australian Capital Territory og det ekstremt sørøstre New South Wales, vest for Monaro Tablelands og sør til det østre Victoria. Introdusert til Tasmania på 1930-tallet.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 BBC David Attenboroughs prisvinnende video på Youtube lyrehale imiterer fotoapparat, alarmar, motorsag og andre fuglar
 Lyrebirds (Menuridae). Internet Bird Collection (IBC).

Spurvefugler
Takson navngitt av John Latham
Fugler formelt beskrevet i 1802