Gustaf Ising

Gustaf Adolf Ising (født 19. februar 1883 i Finja, død 5. februar 1960 i Danderyd) var en svensk geofysikker. Han var sønn av godseieren Jonas Nilsson og Maria Nilsson, født Jönsson. Gift 1924 med Aina Schoug og far til Anna Berggren.

Biografi
Ising ble filosofie kandidat (bachelor) ved Uppsala universitet 1903, filosofie licentiat ved Stockholms högskola 1910, disputerte samme sted for filosofie doktorsgraden i 1919 med avhandlingen Undersökningar rörande elektrometrar og ble dosent i fysikk der samme år. Han var fungerende professor ved Stockholms högskola 1920-28, laborator der 1928-36 og ble tildelt æresbevisningen professors namn i 1934. Han ble valgt som leder av Vetenskapsakademien 1935 og tilhørte Nobelkomiteen for fysikk 1947-53.

Ising konstruerte følsomme, men robuste instrumenter for geofysiske målinger og malmleting. Han studerte bl. a. magnetiske egenskaper i lagdelte leirer. Mest kjent er han som den første som beskrev prinsippet for den linjære partikkelakseleratoren. Disse notatene skulle senere danne utgangspunkt for verdens første realisering av en lineæraksellerator, utført av Rolf Widerøe på slutten av 1920-tallet. Disse teoriene er videreført i syklotronen, en sirkulær konstruksjon som kombinerer ideene fra lineærakseleratoren og betatron.

Referanser

Kilder
Vem är det : Svensk biografisk handbok 1939, P A Norstedt & Söners Förlag, Stockholm 1939 s. 403

Eksterne lenker
Gustaf Ising i LIBRIS: 9 poster

Svenske fysikere
Geofysikere