Antonio Guzmán Blanco

Antonio Leocadio Guzmán Blanco (1829–1899) var en venezuelansk offiser og politiker. Han var president i Venezuela i tre perioder: fra 1870 og frem til 1877, fra 1879 til 1884, og fra 1886 til 1887.

Karriere 
Han var sønn av Antonio Leocadio Guzmán.

Guzmán ble landsforvist av general Julian Castro, og fulgte deretter Juan Crisóstomo Falcón i hans invasjon av Venezuela. Etter Falcóns nederlag flyktet de sammen, og Blanco ble sendt til vestindia for å be om hjelp. Sist i 1861 kom han igjen sammen med Falcón til Velezuela, og etter flere kamper ble cochetraktaten undertegnet 22. mai 1863. Falcón ble president og Guzmán visepresident og utenriksminister. Han var Venezuelas ambassadør til Spania fra 1863 til 1866.

Da han kom hjem ble han valgt til president i kongressen. Etter at Falcón ble avsatt i 1868, forlot Guzmán landet. Han ledet en revolusjon i 1869, og ble i 1870 «midlertidig» president og styrte landet med diktatorisk myndighet i sju år.

Selv om hans presidentperioder var preget av enevelde, oppnådde han flere økonomiske og juridiske reformer. Hans regjering etablerte en moderne valuta (bolívar), re-etablerte nasjonalsangen, gjennomførte en folketelling, anla jernbane og telefonlinje mellom Caracas og La Guaira, og en utdanningsreform.

Privatliv og ettertid 
Guzmán var gift med Ana Teresa Ibarra Urbaneja. 

Sent i livet bygget han et landsted i regionen Antímano, som han kalte «La Pequeña Versalles» (Lille Versailles). Stedet ble restaurert i 2004, og er nå et kulturhus og idrettsanlegg.

Referanser 

Venezuelanske presidenter
Personer fra Caracas