Kanjut Sar

Kanjut Sar er et fjell som ligger i fjellkjeden Hispar Muztagh, som er en del av Karakorum, i provinsen Gilgit-Baltistan i det nordøstlige Pakistan. Fjellet har en høyde på 7 760 meter over havet og er dermed det ellevte høyeste fjellet i Pakistan og det 26. høyeste fjellet i verden.

Kanjut Sar består av to topper, kalt henholdsvis Kanjut Sar I (7 760 moh.) og Kanjut Sar II (6 831 moh.). Sistnevnte ligger sørøst for hovedtoppen.

Utforskning 
Denne delen av Karakoram ble besøkt flere ganger av kartografer og oppdagelsesreisende på slutten av 1800-tallet og utover på 1900-tallet, først av William Martin Conway i 1892, så av Bullock-Workman i 1903 og 1908, av Eric Shipton i 1939 og 1940, av Ardito Desio i 1954 og til slutt av Kinji Imanishi i 1955.

Geografi 
Kanjut Sar ligger i den østlige delen av Hispar Muztagh, nord for Hisparbreen og sør for Shimshaldalen. Ved foten av fjellets vestvegg ligger den nordøstlige delen av Yutmarubreen, som går sammen med andre omkringliggende breer for å danne Yutmarubreen som deretter flyter sørover til Hisparbreen. Sørveggen er akkumulasjonsområde for Khani Basa-breen, som også munner ut i Hisparbreen. Nord-nordøstryggen på Kanjut Sar strekker seg i retning Shimshaldalen og skiller Yukshin Gardan-breen, som har sitt akkumulasjonsområde under nordveggen på Kanjut Sar, fra Khurdopinbreen som ligger på østsiden av fjellet. Nabofjellene til Kanjut Sar er Yutmaru Sar og Yukshin Gardan Sar i nord og Pumari Chhish og Kunyang Chhish tvers over Yutmarubreen i vest. 

Kanjut Sar II er en sekundær topp med en høyde på 6 831 meter som ligger i sørøst, mellom Khani Basi-breen og Khurdopinbreen. Nærmere bestemt ligger den på en forlengelse av sørøstryggen på Kanjut Sar I. Siden det er en sadel i 5 800 meters høyde mellom de to toppene, har Kanjut Sar II en primærfaktor på 1 031 meter og blir regnet som et selvstendig fjell.

Bestigningshistorie 
Kanjut Sar er blitt besteget bare to ganger. Kanjut Sar I ble første gang besteget i 1959 av Camillo Pellissier, medlem av en italiensk ekspedisjon bestående av elleve klatrere under ledelse av Guido Monzino. Ekspedisjonen hadde sin baseleir på Khani Basa-breen, og fulgte heller en rute langs sørryggen via den øvre delen av Khurdopinbreen fremfor den mer krevende sørveggen. Pellissier og hans klatrepartner Bich la 19. juli ut på den siste etappen mot toppen fra leir 6 på 7 060 meters høyde. Bich ble syk underveis og måtte avbryte toppforsøket, men Pellissier valgte å fortsette opp til toppen. 

En japansk ekspedisjon lyktes i 1981 med førstebestigningen via vestveggen ovenfor Yutmarubreen. Etter å ha satt opp tre leire i stor høyde, kunne de tre taulagene på fire personer fortsette turen oppover mot toppen, som de nådde mellom 4. og 6. august. 

Det til nå eneste forsøket på å klatre opp sørveggen ble gjort i 1985 av en gruppe ledet av Toni Spirig. De prøvde å klatre i ren alpinstil, men ble hindret da et snøskred tok med seg teltene som hadde blitt slått opp av gruppen i en leir på 5 700 meter. Heldigvis kom ingen fysisk til skade. Gruppen fant igjen nok av utstyret som lå begravd i snøen til å kunne klatre ned, men støtte på problemer underveis siden uteskoene var borte.   

I 2010 forsøkte en russisk-amerikansk ekspedisjon å følge østryggen helt til toppen av Kanjut Sar, men måtte snu på 7 450 meter på grunn av uvær.

Den enkleste ruten til topps innebærer teknisk klatring på snø og is.

Se også 
 Liste over verdens høyeste fjell
 Liste over fjell i Pakistan
 Liste over fjell med primærfaktor på minst 1 500 meter

Referanser

Eksterne lenker 
 Kanjut Sar − peakbagger.com 
 Kanjut Sar  − peakware.com   
 Nærbilde av Kanjut Sar I − flickr.com 
 Kanjut Sar sett fra Khani Basa-breen (bilde) − razetti.com 
 Bilder fra en russisk ekspedisjon i 2010 − echidna.rutgers.edu 

Fjell i Pakistan
Karakorum
Fjell over 7000 meter