Cogito ergo sum

Cogito ergo sum, på norsk jeg tenker altså er jeg, er René Descartes filosofiske grunnsetning, og utgangspunktet for å vite hva vi kan si med sikkerhet. Frasen ble først brukt på fransk i Discours de la Methode (1637) og på latin i Principia philosophiae (1647).

Descartes utgangspunkt var å tvile på absolutt alt, men at det ikke er rasjonelt å tvile på sin egen eksistens mens man tviler. Descartes mente at dersom en demon forsøkte å få en til å tenke at en eksisterer, så må en eksistere for å bli lurt av demonen. Utsagnet må altså være sant.

Dubito, ergo cogito, ergo sum, jeg tviler, derfor tenker jeg, derfor er jeg er en annen form skrevet av Antoine Léonard Thomas i et essay om Descartes i 1765.

Descartes mente at alt som er bevisst sin eksistens nødvendigvis må eksistere, og at vi uavhengig av sansene kan slutte at Gud må eksistere.  Dersom Gud ikke bedrar sansene våre må den skapte og objektive verden eksistere, og innførte den «cartesiske dualismen», et skille mellom ånd og materie, og subjekt og objekt.

Kritikk
Søren Kierkegaard var kritisk til jeg-et i «cogito ergo sum». X tenker, og selv om jeg er X, kan tenkingen gjort av X være skilt fra eksistensen min. Descartes forutsetter, ifølge Kierkegaard, at det er jeg-et som gjør tenkingen, og at «cogito ergo sum» blir en type sirkelargument.

Referanser

Latinske ord og uttrykk