Bigamiloven

Bigamiloven,  eller Lex Nygaardsvold, er begge kallenavn for en midlertidig endring i den norske ekteskapsloven som gjaldt under andre verdenskrig. Provisorisk anordning om forandring i lov av 31. mai 1918 nr. 2, om inngåelse og oppløsning av ekteskap ble vedtatt av Johan Nygaardsvolds eksilregjering i London 15. april 1942. Anordningen åpnet for adgang til skilsmisse ved bevilling (administrativ beslutning) når en av ektefellene søkte om det, og det på grunn av krigen eller andre særlige forhold ikke var mulig å få forbindelse med og varsle den andre ektefellen. Den muliggjorde altså skilsmisse og gjengifte, men tillot ikke bigami.

Etter krigen tok representanten Ragnhild Varmbo opp den provisoriske anordningen i en interpellasjon i Stortinget, hvor saken ble behandlet 27. september 1945. Hun kritiserte blant annet at endringen ikke ble gjort kjent for det norske folk.

Det var ikke først og fremst sjøfolk som benyttet seg av loven, men oftest nordmenn i administrative posisjoner i Storbritannia, USA og Sverige. 

Den provisoriske endringen av ekteskapsloven § 43 medførte ingen endring i betingelsene for når skilsmisse kunne innvilges. Endringen gjaldt  behandlingsmåten for skilsmissesaker, og besto i at departementet kunne innvilge en søknad om skilsmisse fra den ene ektefeller når det på grunn av krigstilstand eller av andre særlige forhold ikke var mulig å komme i forbindelse med den annen ektefelle.

Denne endringen gjeninnførte en ordning som gjaldt frem til 1937,  da domstolsbehandling av skilsmissesaker ble den ordinære ordning og departementsbehandling krevde samtykke fra begge ektefellene. Frem til 1937 kunne departementet etter ekteskapsloven av 1918 § 44 i visse tilfelle innvilge skilsmisse etter begjæring fra kun en av partene.

Anordningen er trykket i blant annet Norsk lovtidend 1. og 2. avdeling («Londonutgaven») 1940–1945 s. 143 med rettelse inntatt på side 161. Anordningen medførte en tilføyelse til ekteskapsloven 1918 § 43 tredje ledd (det som er nytt står etter semikolonet):

Skilsmissen skjer ved dom, medmindre ektefellene er enige om å overlate avgjörelsen til departementet; dette kan også treffe avgjörelse i saken når en av ektefellene söker om det og det på grunn av krigstilstand eller andre særlige forhold ikke er mulig å få forbindelse med den annen ektefelle.

Da ordningen ble kjent i Norge etter krigen, møtte den kritikk for å ta lite hensyn til forlatte kvinner som ikke fikk beskjed og familier som mistet forsørgere. Den ble opphevet ved anordning 3. oktober 1945.

Okkupasjonsstyret innførte en lignende endring av ekteskapsloven 1918 § 43 ved forordning 6. november 1940, og det ble i medhold av den forordningen innvilget rundt 140 skilsmissebevillinger uten at den andre ektefellen ble gitt anledning til å uttale seg. Forordningen falt bort ved frigjøringen av Norge.

Referanser

Norge under andre verdenskrig
Familierett
Norske lover