Søren Christian Sommerfelt (1794–1838)

Søren Christian Sommerfelt (1794–1838) var en norsk prest, topografisk-økomisk forfatter og botaniker som spesielt gjorde omfattende kartlegging av sporeplanter (kryptogamer). Sommerfelt hadde stor interesse for botanikk helt fra barndommen. I første del av 1800-tallet ble han regnet for å være en av Norges dyktigste botanikere, til tross for at kun hadde anledning til å drive med forskning ved siden av prestegjerningen. Sommerfelt regnes for å være den siste norske botanikeren med like god kjennskap til alle grupper av høyere og lavere planter.

Hans bok Physisk-oeconomisk Beskrivelse over Saltdalen i Nordlandene (1827) var skrevet i tråd med datidens stilideal for topografisk-økonomiske bygdebeskriftelser, og skildret geografi, geologi, klima, folkeliv, kultur og næringsveier i Saltdal. Spesielt er kombinasjonen av gårdsbruk, fiske og båtbygging som var vanlig i Saltdal, utførlig beskrevet.

Allerede som student i København ble Sommerfelt forespeilet en stilling ved det nyopprettede universitetet i Kristiania, men unionsoppløsningen og andre omstendigheter førte til at han ikke fikk dette. Han studerte heller teologi, ble prest og arbeidet utrettelig med botanikken ved siden av.

Liv
Sommerfelt var sønn av amtmann Christian Sommerfelt og Anna Sophia Hagerup og vokste opp på gården Sukkestad i Toten. Sommerfeldt er en dansk-norsk slekt der en rekke medlemmer var embetsmenn. Allerede som gutt fikk han sterk interesse for naturvitenskap via sin far. Han fikk også sterke impulser fra deres nabo, presten Hieronymus Heyerdahl. Heyerdahl ble hans lærer i ungdomstiden og livslange venn.

Da Sommerfelt fylte 15 år, ble han sendt til København, hvor han ble student ved Københavns Universitet høsten 1811. Allerede det første året under sin Examen philosophicum gikk kan på forelesninger i naturvitenskapelige emner hos professorene Jens Wilken Hornemann, Jens Rathke og Gregers Wad.
 
Sommerfelts opprinnelige plan var å studere teologi, men da han fikk et løfte om en vitenskapelig stilling ved det nyopprettede Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania, gikk han over til naturvitenskapen. Imidlertid kom unionsoppløsningen i 1814, universitetet kom under en ny administrasjon og lovnaden til Sommerfelt ble ikke holdt. Han reiste til Kristiania og fortsatte med sitt teologiske studium og avla teologisk embetseksamen i 1816. Den 12. februar 1818 ble han utnevnt til sogneprest i Saltdal.

Sogneprest i Saltdal

Søren Christian Sommerfelt giftet seg med Jørgine Maria Krohn (datter av Johan Jørgen Krohn) på Land 28. mai 1818. Rett etter bryllupet tiltrådte han stillingen som sogneprest i Saltdal juni 1818. I Saltdal oppdaget han stedets uvanlige flora og gjorde mange observasjoner som etter hvert ble til et meget stort vitenskapelig verk. Av spesiell interesse for historikere er hans beskrivelse av kultur og folkelivet i Saltdal på denne tiden. Hans beskrivelser er betegnet som den beste beskrivelsen av et nord-norsk bygdesamfunn på denne tiden og kan brukes til å forstå forholdende også andre steder i landsdelen.

Selv om han arbeidet svært mye med botaniske observasjoner i Saltdal, var han også en dyktig prest. Biskopen over Nordlandene og Finmarken Mathias Bonsach Krogh ga ham sitt beste skussmål for prestegjerningen da han forlot Saltdal i 1824.

Konflikt med  Jens Rathke
På Sommerfelts tid blir det opprettet et professorat i biologi, og Christen Smith (1785–1816) ble utnevnt til professor i «statsøkonomie og botanikk» i 1814. Imidlertid får aldri Smith anledning til å tiltre som professor, siden han omkom under en vitenskapelig ekspedisjon på Kongofloden. Universitetets andre botaniker, lektor Martin Richard Flor, døde i 1820. Etter dette ble  det en stagnasjon innen botanikken i Norge. Undervisningen ved universitetet og ledelsen av Botanisk hage blir overtatt av professor i zoologi Jens Rathke. Denne  var Norges eneste lærer i botanikk i tiden frem til Matthias Numsen Blytt i 1828 ble lektor og i 1837 professor.

Etter Smiths død ble Rathke direktør for botanisk hage, og han benytter gasjen etter Flor til «forøkelse av den botaniske haves bibliotek og nasjonalmuseet». Sommerfelt kom sannsynligvis tidlig i konflikt med Rathke på grunn av hard kritikk. Han kritiserer Rathke for å ikke anskaffe spesiallitteratur til undervisningen i botanikk, samt vanskjøtsel av Botanisk hage. Sommerfelt klaget over at det heller ikke var ansatt en botanikkr til å bestyre den botaniske hagen. Han mente at dette var årsaken til at navngivingen (etikettene) på plantene var forvirrende, og han nevner spesielt at en og samme planteart kunne ha opptil 17 forskjellige navn. Sommerfelt påsto attpåtil at botanikkstudentene neppe kunne hente noen kunnskap fra hagen. Denne kritikken gjorde Rathke neppe velvillig innstilt overfor Sommerfelt, og hans ønsker om en stilling ved universitetet ble ikke styrket som følge av dette.

Professor Jens Holmboe skrev i sitt hundreårsminne over Sommerfelt i 1938 at det må ha vært en bitter skuffelse for ham aldri å få en akademisk stilling som botaniker. Videre skrev Holmboe at Sommerfelts arbeid ved siden av prestegjerningen ga ham «plass blant sitt århundres høiest fortjente norske botanikere».

Videre prestegjerning og sykdom
Den 24. februar 1824 ble han residerende kapellan i Asker prestegjeld og i 1827 ble han sogneprest i Ringebu prestegjeld. Samme år som han ble sogneprest i Ringebu hadde han vært på en studiereise på Vestlandet og pådratt seg tyfoidfeber. Dette førte til varig svekket helse og dårlig syn. Til tross for sykdommen fortsatte han med botaniske studier frem til han døde bare 44 år gammel. To år før sin død samlet han ledende skandinaviske botanikere på Ringebu.

Sommerfelt og hans kone fikk ti barn sammen, fem jenter og fem gutter. Da han døde, var hun svanger med det tiende barnet. Hun måtte oppdra barna alene og hadde ingen stor pensjon å leve av. Allikevel fikk flere av barna høyere utdannelse, blant annet Christian Sommerfelt, prest, ordfører og stortingsmann, og Carl Linne Sommerfelt, som ble rektor ved Kristiansand katedralskole.

Vitenskapelig arbeid

Sommerfelt hadde stor kjennskap til hele planteriket, og han regnes som å være den siste norske botaniker med like god kjennskap til alle grupper av høyere og lavere planter. Sommerfelt var imidlertid mest opptatt av de lavere plantene. De første botanikerne som kartla sopp i Norge på 1800-tallet, var Göran Wahlenberg (1780–1851) og Sommerfelt. Wahlenberg studerte planter i Nord-Norge, og da spesielt sopp. Hans hovedverk heter da også Flora Lapponica (1812).

Physisk-oeconomisk Beskrivelse over Saltdalen i Nordlandene
Sommerfelts beskrivelse av Saltdalen Physisk-oeconomisk Beskrivelse over Saltdalen i Nordlandene ble først utgitt i 1827 i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs Skrifter. Det er en bred beretning om etnografiske og økonomiske forhold, samt naturvitenskapelige forhold. Saltdalsamfunnet er beskrevet i detalj uten subjektive eller fordomsfulle kommentarer til det han beretter om. Han bemerker at folk i alminnelighet var meget gudfryktige, at de besøkte kirken flittig, bordbønn og husandakt var vanlig og at de eldre sjeldent bander. En spesiell skikk var at de aldri slagtet noen husdyr om sommeren, hvilket betydde at det heller ikke serverte kjøttmat i brylluper. Denne oppfatningen skyldes at «[…] de ansee det for Synd at slagte Dyret i dets glædeligste Tid […]»

Spesielt oppdager han og beskriver det unike plantelivet i Junkerdalen og Junkerdalsura. I dag er området vernet som Junkerdalsura naturreservat, og ligger i tilknytning til Junkerdal nasjonalpark. Boken Physisk-oeconomisk Beskrivelse over Saltdalen i Nordlandene kom ut tre år etter Eiler Hagerup Rosenvinges beskrivelse av Salten var utgitt. Sommerfeldts onkel Ole Hannibal Sommerfeldt hadde tidligere, i 1799–1800 publisert en Kort Beskrivelse over Finmarken, og i 1834 skrev presten Iver Ancher Heltzen en tilsvarende Ranens Beskrivelse, som dog ikke ble publisert før i 1975. Det meste av opplysningstidens topografiske litteratur i Norge skildrer forhold i sør-norske områder, slik at Sommerfelts beskrivelse av Saltdalen er et viktig bidrag til datidens kartlegging av landet.

Supplementum Florae Lapponicae
Supplementum Florae Lapponicae (1812) er Sommerfelts mest betydningsfulle verk, og tittelen viser til at han betraktet det som et tillegg til Wahlenbergs Flora Lapponica. Med dette verket og Saltdalsbeskrivelse kartla han 400 sopp og slimsopp. Det sier sitt om økningen av antall kjente sopper i Norge at Johan Ernst Gunnerus (1718–1773) tidligere hadde kartlagt rundt 80 arter av sopp. I verket beskrives en rekke plantearter som var ny for vitenskapen. Avhandlingen økte antall registrerte planter i Nord-Norge med flere hundre. Sommerfelts herbariemateriale eksisterer fremdeles, og hans Supplementum Florae Lapponicae blir fremdeles brukt fra tid til annen av mykologer rundt om i verden.

Andre arbeider
I 1827 gjennomførte Sommerfelt en større studiereise på Vestlandet, og resultatet ble hans tredje store avhandling. Som den første gir han en beskrivelse av floraen på Vestlandet sin egenart med milde vintre og kjølige somre. Sommerfelt påviser at det er dette, ikke stor nedbør, som gir floraen her sin egenart. På denne turen påviser han for første gang i Norge den fiolette soppen Pulcherricium caeruleum og gelésoppen Tremiscus helvelloides. I Asker, etter at han har forlatt Saltdal, studerte han lavere plantearter og utga verket «Centuria prima et secunda plantarum cryptogamarum Norvegivarum». På Ringebu beskrev han den svært sjeldne bregnen Russeburkne (Athyrium Crenatun).

Æresbevisninger
Sommerfelt var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim fra 1822, av Kungliga Physiographiska Sällskapet i Lund fra 1827, av Royal Medico-Botanical Society i London fra 1828 og Kungliga Vetenskapsakademien i Stockholm fra 1829.

Ettermæle 

Planter som bærer hans navn er Aphaenogaster sommerfeldti og Pertusaria sommerfeltii. Planter og sopp som første gang er beskrevet av Sommerfelt har forkortelsen «Sommerf.» etter det vitenskapelige navnet i kataloger og oppslagsverk.

Bibliografi

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Norske botanikere
Norske lutherske prester
Medlemmer av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
Medlemmer av Kungliga Vetenskapsakademien
Personer fra Østre Toten kommune
Norske sakprosaforfattere