Panikken i 1837 (USA)

Panikken i 1837 var en økonomisk krise i USA som kom etter den store resesjonen som varte frem til midten av 1840-årene. Fortjeneste, priser og lønninger gikk ned, mens arbeidsledigheten gikk opp. Pessimismen florerte i løpet av denne tiden. Panikken hadde både innenlandsk og utenlandsk opprinnelse. Spekulative utlån i de Vestlige stater, en kraftig nedgang i bomullpriser, en kollaps av landets økonomiske boble, internasjonale natura - strømmer, og restriktiv utlånspolitikk i Storbritannia var en årsak . Den 10. mai 1837 stanset banker i New York City natura-betalinger, noe som betydde at de ikke lenger ville innløse kommersielle papirer i natura på full verdi. Til tross for en kort opptur i 1838, fortsatte tilbakegangen i omtrent sju år. Banker kollapset, bedrifter gikk konkurs, forretninger måtte innstille, og tusenvis av arbeidere mistet jobbene sine. Arbeidsledigheten kan ha vært så høy som 25% i noen områder. Årene 1837 til 1844 var, generelt sett, år med deflasjon i lønninger og priser.

Årsaker 
Krisen fulgte etter en periode med økonomisk ekspansjon fra midten av 1834 til mid-1836. Prisene på landbuksvarer, bomull, og slaver økte kraftig i disse årene. Opprinnelsen til denne boomen hadde mange årsaker, både nasjonalt og internasjonalt. På grunn av de spesielle faktorer (Natura Sirkulær) i internasjonal handel på den tiden, rikelige mengder av sølv var på vei til USA fra Mexico og Kina. Salg av land og toll  på import genererte betydelige føderale inntekter. Gjennom lukrative bomulleksport og markedsføring av statsstøttet obligasjoner i britiske pund fikk, USAe betydelig kapitalinvestering fra Storbritannia. Disse obligasjonene finansiert transportprosjekter i USA. Britiske lån, som var tilgjengelig gjennom anglo-amerikanske bankhus som Baring Brothers førte mye av USAs ekspansjon vestover, forbedret infrastruktur, industriell ekspansjon og økonomiske utvikling i tiden etter borgerkrigen

I 1836 la styret i Bank of England merke til at Bankens valutareserver hadde falt bratt i de senere år, muligens på grunn av dårlig hveteavlinger som tvang Storbritannia å importere mye av sin mat og  for å kompensere, indikerte styret at de ville gradvis heve renten fra 3 til 5 prosent. Konvensjonell økonomisk teori tilsa at bankene burde heve renten og dempe utlån siden de hadde små valutareserver. Å heve renten, i henhold til lover om tilbud og etterspørsel var ment for å tiltrekke seg natural, da penger generelt flyter der de vil generere størst avkastning. Den åpne økonomien på 1830-tallet var preget av frihandel og relativt svake handelsbarrierer, Pengepolitikken var av hegemonisk makt,  i dette tilfellet, Great Britain, ble overført til resten av sammenhengende globale økonomiske systemet, inkludert USA resultatet var at Bank of England hevet renten, store banker i USA ble tvunget til å gjøre det samme.

Da New York bankene hevet renten og reduserte på utlån ble effekten skadelig. Siden prisen på en obligasjon bærer et omvendt forhold til kapasitet (eller rente), økning i gjeldende rente ville ha tvunget ned prisen av amerikanske verdipapirer. Viktigere er det behov for bomull falt. Prisen på bomull falt med 25% i februar og mars 1837. USAs økonomi, spesielt i de sørlige statene, ble sterkt avhengig stabile bomullspriser. Inntekter fra bomullssalg ga midler til enkelte 
skoler, balanserte landets handelsunderskudd, styrket den amerikanske dollaren, og skaffet inntjening i utenlandsk valuta i som britiske pund sterling, verdens reservevaluta på den tiden. Da USA fortsatt var en overveiende landbruksøkonomi sentrert på eksport av basis matvarer og en begynnende industri, ville en kollaps i bomullspriser ha forårsaket massive ringvirkninger 

I USA var det flere medvirkende faktorer. I juli 1832 stemte President Andrew Jackson ned regningen til å fornye  Second Bank of the United States' charter  (BUSS) som landets Sentralbank og finanspolitiske agent. Da BUSS avviklet sin virksomhet i de neste fire årene, tok State-Chartret banker i Sør og Vest en mer avslappet stilling til sine utlånstbetigelser..To innenrikspolitikk, i særdeleshet, forverret en allerede ustabil situasjon. Den Natura Sirkulær 1836 mandat at vestlige land kan kun kjøpes med gull og sølv mynter. Rundskrivet var en ordre utstedt av Andrew Jackson, og favorisert av Senator Thomas Hart Benton of Missouri og andre harde-penger talsmenn. Hensikten var å dempe spekulasjon i offentlige landområder, men den sirkulære sette av en fast eiendom og råvarepriser krasje som de fleste kjøpere var i stand til å komme opp med tilstrekkelig hardt penger eller "natura" (gull- eller sølv-mynter) til å betale for landet. For det andre, Innskudd og Distribusjon Handle 1836 plassert føderale inntekter i ulike lokale banker (derisively betegnet som "pet banker") over hele landet. Mange av disse bankene var lokalisert i vestlige regioner. Effekten av disse to retningslinjene var å overføre natura bort fra landets viktigste kommersielle sentra på østkysten. Med lavere penge reserver i sitt hvelv, store banker og finansinstitusjoner på østkysten hadde å skalere tilbake sine lån, noe som var en viktig årsak til panikk sammen med eiendomsmegling krasjet.

Amerikanere på den tiden tilskrives årsaken til panikk i hovedsak til hjemlige, politiske konflikter. Noen la skylden på Jackson ved å nekte å fornye charter i Bank, noe som resulterer i uttak av offentlige midler fra banken. Martin Van Buren, som ble president i mars 1837, var i stor grad skylden for panikk selv om hans innsettelse forut panikk etter bare fem uker. Van Buren nektet å bruke statlig intervensjon for å håndtere krisen (for eksempel nødssituasjoner, og økende utgifter på offentlig infrastruktur prosjekter for å redusere arbeidsledighet) i henhold til sine motstandere, bidro ytterligere til motgang og varigheten av depresjon som fulgte panikk. Jacksonian Demokratene, på den annen side, skylden national Bank, både i finansiering av tøylesløs spekulasjon og i å innføre inflasjonsdrivende papirpenger.

Referanser 

1837 i USA
Finansielle kriser