Apeørn

Apeørn (Pithecophaga jefferyi) er en stor rovfugl i haukefamilien (Accipitridae) og eneste art i slekten Pithecophaga, som inngår i underfamilien av slangeørner (Circaetinae). Arten er monotypisk og endemisk til øyene Luzon, Samar, Leyte og Mindanao i Filippinene. 

Apeørn ble i 1995 erklært som Filippinenes nasjonalfugl. Den er ifølge BirdLife International kritisk truet av utryddelse. Apeørn er også oppført på CITES liste I, som omhandler verdens mest truede arter. Den er dessuten oppført i Evolutionarily Distinct and Globally Endangered (EDGE) register over verdens mest truede dyr. Per januar 2023 regnes apeøren som verdens 14. mest truede fugleart. Den globale bestanden av apeørn ble i 2003 estimert til omkring 600 (250–750) individer. I en preprintet (altså enda upublisert) artikkel fra 2022 estimerer en gruppe forskere at antallet hekkende fugler ligger rundt 318 (258–362) par. Den største trusselen er flatehogst og generell avskoging.

Etymologi 

Arten ble først oppdaget av den britiske forskeren John Whitehead i 1896. Det vitenskapelige navnet, Pithecophaga jefferyi, er til ære for hans far, Jeffery Ludlam Barton Whitehead (1831-1915). Til å begynne med fikk arten populærnavnet «ape-eterørn» (Monkey-eating Eagle), basert på lokale uttalelser om at den ernærte seg eksklusivt på aper. Dette gjenspeilser seg også i det vitenskapelige slektsnavnet, Pithecophaga, som er satt sammen av greske ordene pithecus (ape) og phagus (eter av), altså «apeeter». Senere studier av arten avslørte imidlertid raskt at aper ikke utgjorde primærføden for denne rovfuglen, som jakter på det meste. Oppdagelsen førte til at det offisielle populærnavnet ble byttet til «filippinerørn» (Philippine Eagle), som proklamert av daværende president Ferdinand Marcos den 8. mai 1978. I Norge er imidlertid det offisielle populærnavnet «apeørn».

Taksonomi 
Plasseringen blant de nærmeste slektningene har vært usikker. En studie av skjelettet i 1919 antydet at den nærmeste slektningen var harpyørn. Arten ble derfor inkludert i underfamilien Harpiinae, frem til ei DNA-analyse i 2005 avdekket at den slett ikke tilhørte denne gruppen, men i stedet fant at de nærmeste slektningene er slangeørner. Senere har arten derfor blitt plassert i underfamilien Circaetinae. Lerner & Mindell (2005) hevder dessuten at Pithecophaga kan være søstergruppen til Circaetus (egentlige slangeørner).

Biologi 
Apeørn regnes i dag som den største av alle nålevende ørner, hva kroppslengde og bæreflate for vingene angår. Bare kjempehavørn (Haliaeetus pelagicus) og harpyørnen (Harpia harpyja) blir tyngre. Apeørn måler cirka  og veier typisk , avhengig av kjønn. Hunnen blir cirka 10 % større enn hannen. Vingespennet utgjør cirka  og vingene har stor bæreflate. Enkeltindivider kan bli større (fullvoksne hunner måler typisk opp mot 105 cm og mer, mens snittvekten ligger rundt ), men denne fuglen er nå så sjelden at dette ikke lenger faller inn under normalen lenger.

Arten har spesielt lange nakkefjær. Også hodefjæra er lenger enn normalt, og kan reises. Hodet, krona, nakken og strupen er beige med mørkebrune striper, kinnene beige. Øynene er gråblå. Arten har et særlig høyt og smalt nebb med et 90 graders knekk ytterst. Ytterdelen av nebbet er mørk koksgrått; nebbets farge går over i lysegrått nær vokshuden ved nebbroten. Bak pusteåpningene og bakover til rundt øynene har arten mørk gråbrun og læraktig hud, noe som gir arten et spesielt morskt uttrykk. Fjærdrakten har ellers mørkebrune fjær med kremhvite og beige kanter på oversiden, mens undersiden er kremhvit til hvit, men innslag av rødbrune striper på halssidene og de fjærkledde «buksene» som dekker det meste av beina. Føttene og tærne er kraftige og dekket av blekgul skjellhud. Tærne har sorte, dolkelignende og meget kraftige klør. Det er lite som skiller kjønnene, men hunnen blir trolig størst. Ungfuglenes fjærdrakt er en litt blassere versjon av foreldrenes.

Arten lever utelukkende på Filippinene og i all hovedsak på øya Mindanao. Den totale populasjonen ble anslått til omkring  hekkende par i 2003, hvorav  ble estimert å holde til på Mindanao. For de andre øyene var antallene ubetydelig; Luzon (et fåtall fugler), Samar (kanskje seks par) og Leyte (trolig kun to par).

Arten trives i sammenhengende tropisk regnskog og tropisk lauvfellende skog, gjerne dominert av trær i familien Dipterocarpaceae og annen høyvokst skog med store trekroner. Den opptrer normalt opp til {{formatnum:2000 moh}}, men den har blitt observert opp til mer enn . Den opptrer sjelden i fragmentert skog, og hvert hekkepar trenger gjerne et område på mer enn 100 kvadratkilometer.

Apeørn fanger og eter mest skjermflygere i slekten Cynocephalus (filippinerskjermflyger, kolugo eller kaguang) og palmesivetter (Paradoxurus), mer sjelden også apekatter. På Mindanao utgjør skjermflygere cirka 90 % av dietten, men på Luzon er skjermflygere fraværende. I tillegg jakter den på en rekke andre arter når anledningen byr seg, blant annet slanger, varaner, flygeekorn, rotter og andre fugler. Jakten foregår gjerne fra ei grein høyt oppe i trekronene. Par kan jakte sammen.

Apeørner er monogame standfugler som hekker i solitære par som forsvarer et revir. Hekkingen begynner i september og hunnen legger i oktober–desember. Redet er meget stort, og bygges høyt oppe i trekronene, cirka 30 meter over bakken eller høyere. Redet bygges av hunnfuglen og hannfuglen i fellesskap. Det er gjerne plassert på en epifytisk bregne. Hunnen legger alltid kun ett egg. Inkubasjonstiden er  dager. Begge foreldrene ruger, men hunnen er mest aktiv. Avkommet har hvit dun. Apeørn og harpyørn (Harpia harpyja) er de to artene som har det lengste mellomstadiet i utviklingen av fjærdrakten. Det tar hele  uker (altså  dager) før apeørnungen har fått full fjærdrakt, og foreldrene tar seg av ungen i opptil 20 måneder. Mens ungen vokser opp er det hannen som jakter og bringer maten til redet, mens hunnen parterer hannens bytte og gir ungen maten. Paret hekker ikke oftere enn hvert andre, år når ungen overlever. I fangenskap har apeørn overlevd i opp til 42 år. Den antas å være blant de lengstlevende ørnene.

Inndeling 
Inndelingen av haukefamilien følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2017), med unntak av underfamilien Aquilinae. Den følger den nye revisjonen til Lerner et al. (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle.

 Accipitriformes, haukefugler
 Accipitridae, haukefamilien
 Circaetinae, slangeørner
 Spilornis, snokørner
 Pithecophaga, (monotypisk)
 P. jefferyi, apeørn
 Terathopius, gjøglerørn (monotypisk)
 Circaetus, egentlige slangeørner

Referanser

Eksterne lenker 
 

Haukefugler
Filippinenes endemiske fugler
Monotypiske fugleslekter
Dyr formelt beskrevet av William Robert Ogilvie-Grant
Fugler formelt beskrevet i 1897