Willys Aero

Willys Aero var en serie med personbiler bygget,  først av Willys-Overland og senere av Kaiser-Willys Corporation fra 1952 til 1955. Opprinnelsen  til Aero var Clyde Paton, tidligere ingeniør ved Packard Motor Car Company. Eagle og Lark modellene ble bygget fra 1952 til 1954. En type modell var tilgjengelig bare i 1952, en Falcon modell i 1953, og en taxicab i svært begrenset antall  i 1953 og 1954. Ace var den eneste modellen som ble bygget i hele perioden. Så i 1955 kom to nye modeller, to - og fire-dørs Ace sedan (omdøpt Chstom kort tid før produksjonen begynte) og to-dørs hardtop Bermuda. Bygging  i USA. endte det året som Henry J. Kaiser bestemte seg for å gi opp Kaiser og Willys Aero linjer og konsentrere seg utelukkende om Jeep. Totalt 91 377 Aero ble bygget i Toledo.

Aero-verktøy ble overført  til Brasil, fra 1960 til 1971 ble  Aero, 2600, Itamaraty, og Executiv modeller bygget. (Willys Aero ble solgt gjennom Ford do Brasil forhandlere til produksjon opphørte da den amerikanske Ford Maverick erstattet Aero.) Ialt ble 116 967 eksemplarer bygget.

Toledo-bygget modeller som  var tilgjengelig med fire motoralternativer: F4-134 Hurrican, L6-161 Lightninøg, F6-161 Hurricane og etter Kaiser kjøpte firmaet Willys, L6-226 Super Hurricane fra Kaisers produksjonslinje. Fire-sylindrede motorer ble brukt bare i Aero Lark og ble bare eksportert.

I 1952 kom Eagle, Wing og Ace med seks-sylindret Hurricane motor og Aero-Lark hadde seks-sylindret Lightening motor. Alle i 1952 hadde en to-delt delt frontrute. Eagle og Ace hadde en tredelt bakrute, mens Lark og Wings hadde et 
mindre, udelt bakvindu.

Eiere av 1952 modell hadde en tendens til å kjøpe bilene på grunn av god drivstofføkonomi. De hadde en tendens takselerere 
veldig bra. De hadde best effekt / vekt-forhold blant amerikanske biler. Den primære klage fra to-dørs eiere var problemer med tilgang til baksetet. Mange følte at bilen  kostet for mye, selv om de var et røverkjøp med hensyn til ytelse på kostnads-grunnlag. Floyd Clymer bemerket at bilen var helt i stand til komfortabelt å kjøre på motorveier i hastigheter på 80-90 kilometer i timen.

Dette fortsatte i 1953, bortsett fra Wing ble droppet og erstattet med Aero-Falcon, som hadde seks-sylindret Lightening motor. Alle 1953-modeller var tilgjengelig som to-dørs eller fire-dørs sedan, bortsett fra Eagle, som var 
en to-dørs hardtop. Hel frontrute kom med Ace og Eagle, men Falcon beholdt delt frontrute. Bakruten forble den samme. Eksport Larks var tilgjengelig med en fire-sylindret Flat-head-motor. Hydramatic overføringer ble kjøpt fra GM og ble valgfritt i Ace og Eagle som kom i August 1953.

1954 var mest involvert i året når det kom til modeller: Bare Lark, Ace og Eagle overlevde. Det var noen få av hver modell som ble re-serialed 1953 med 1954 trim hang på dem og så var det den vanlige løp som noen av de Ace  og Eagle fikk Kaiser Super-Hurricane-motor. På den vanlige løp, alle Aeros mottatt wraparound ett stykke frontruter og bak vinduer og et nytt instrument-panelet, selv Lark. Alle 1954 fikk større baklysene, "hette" lyskaster og parkering lys rammer, og ulike støtfanger vakter. Nameplates ble lempet litt på den vanlige kjøre biler.

Etter 1955, modellen ble avviklet, selv om de verktøy som ble holdt i tilfelle det kan brukes i utlandet. Dette eventuated da produksjonen startet i Brasil i 1960. Den Brasilianske regjeringen i tiden hadde vært interessert i å stimulere den innenlandske auto industri.

Et 1979 avis artikkel i Toledo Blade kommentert på en Aero-Lark DeLuxe på en 3 500 kilometer tur til Amerika, og bemerket at det ville gjøre "en perfekt 1979 modell, med 108-tommers akselavstand, helsveiset kropp, og 28 mpg kombinasjon sentrum og motorveien. Og det oppfyller nåværende federal forurensning standarder uten forbehold.

Referanser 

Biler produsert i USA