Fumi-e

En Fumi-e (japansk: 踏み絵, fra fumi «trampe, trå på» + e «bilde») var en avbildning av Jesus eller Maria som Tokugawashogunatets religionsmyndigheter i Japan krevde at mistenkte kirishitan (kristne) måtte trå på for å bevise at de ikke tilhørte denne forbudte religion. 

Bruken av fumi-e begynte med forfølgelsen av katolikker i Nagasaki i 1629. Bruken av dem ble offisielt avskaffet da japanske havner ble åpnet for utlendinger den 13. april 1856, men noen forble i bruk inntil kristen forkynnelse ble satt under formell lovbeskyttelse i Meijiperioden. Gjenstandene som skulle trampes på var også kalt e-ita eller ita-e, mens tvangsprøven ble kalt e-fumi. 

E-fumi-seremonien, altså trampingen på bildene, var kjent for europeere allerede ved begynnelsen av 1700-tallet. Den er omtalt i Jonathan Swifts Gulliver's Travels, Oliver Goldsmiths The Citizen of the World og Voltaires Candide. I moderne japansk litteratur er betredelsen av fumi-e det avgjørende element i romanen Chinmoku (Taus Himmel) av Shusaku Endo, som selv var katolikk fra Nagasaki.

Den japanske regjeringen benyttet fumi-e for å avsløre praktiserende katolikker og deres sympatisører. Fumi-e var bilder av jomfru Maria eller Jesus Kristus. Embedsmennene påbød alle og komme for å trampe på dem. De som nektet, eller som nølte, ble identifisert som katolikker og sendt til Nagasaki. 

Nagasaki var det stedet i Japan der den katolske tro hadde stått sterkest frem til forfølgelsene satte inn, og her var de antikatolske tiltak deretter blitt mest iherdige. Seremonien med å trø på bildene fant sted der hvert år, på den åttende dag av den første måned. Det var Edo-regjeringens politikk å få dem til å vende ryggen til sin tro, katolisismen. Dersom katolikkene nektet, ble de torturert. Det var mange som holdt fast på troen; de ble drept. Noen ganger fant henrettelsene sted på vulkanfjellet Unzen ved Nagasaki, ved at de ble kastet ned i vulkanen. 

Med årene fikk de årvisse billedtrampingene preg av å bli en lokal folkelig festivitet. Særlig kvinnene fra fornøyelseskvarteret Maruyama sørget med sine forseggjorte kimonoer oppsikt og tilstrømning av skuelystne. Nederlenderne, som var protestanter og tildels nokså antikatolske selv, hadde siden 1609 hatt et nærvær i byen med Det nederlandske ostindiske kompanis handelsenklave. Noen av deres ledere (oppferhoofden) ved faktoriet på Dejima i havnen, etterlot korte skildringer av hendelsene i sine tjenestejournaler. Noen av bemerkningene gjengav foreteelsene med gru, mens andre observatører var mer avslappede i sine referater. Det var ved disse skildringer at bildetrampingen ble kjent i Vesten på tidlig tidspunkt. 

Henrettelse av kristne bortfalt uoffisielt i 1805.

Fumi-e ble vanligvis utskåret i stein, men andre var malte, og noen var treblokktrykk. Mange, men ikke alle, var kunstnerisk forseggjort, i pakt med de kunstneriske krav i Edo-tiden. Det er ikke bevart så mange fumi-e, ettersom de stort sett enten ble kastet vekk, eller ble gjenbrukt til andre formål.

Moderne japansk
I den moderne japanske dagligtale benyttes av og til fumie også fritt fra historisk-religiøs konnotasjon omtrent i betydningen «lojalitetsprøve».

Referanser

Katolisisme
Japans historie
Kirkehistorie
Kristne symboler
Antikatolisisme
japanske ord og uttrykk