Maskesule

Maskesule (Sula dactylatra) er en pelagisk art i slekten Sula, som videre inngår i sulefamilien (Sulidae). Maskesula hekker i verdens tropiske hav og er ved hundrevis av oseaniske øyer lokalt tallrik.

Taksonomi 
Nazcasule (S. granti) ble inntil ganske nylig regnet som en underart til maskesule, slik at det i noen vitenskapelige sammenhenger kan finnes sammenblandinger av disse to artene. Nazcasule ble imidlertid reist til en selvstendig art av American Ornithologist's Union i 2000, basert på en studie av Pitman & Jehl (1998).

Biologi 

Maskesulene har et vingespenn på cirka 152–155 cm og hannene er signifikant mindre enn hunnene. Hanner måler typisk  og veier , mens hunner typisk måler  og veier .

Kjønnene er like, bortsett fra de fysiske målene og vokaliseringen. Fjærdrakten er i hovedsak kritthvit os voksne individer, bortsett fra de svarte til svartbrune primær- og sekundærfjærene på vingene og de svarte spissede halefjærene. Ansiktet har mørk, nærmest sort til gråsvart maske og en grønnlig gult dolkelignende nebb.

Arten er pelagisk, men hekker på ubevokste øyer i tropiske havområder innenfor ±30° av ekvator. Fuglene jakter og eter hovedsakelig stimfisk og tiarmet blekksprut, som de høster over dype farvann gjennom stupdykking, ofte hundrevis av kilometer fra nærmeste landområde. Rundt Lathamøya utenfor Tanzania ernærer fuglene seg i farvann med en havdybde på inntil , der overflatetemperaturen ligger rundt 26–27,5 °C. Arten er ofte å se til havs mens den jakter byttedyr sammen med delfiner. Til og fra jaktplassene flyr fuglene typisk kun 1–10 m over havoverflaten, i formasjon når det er mulig.

Maskesuler er kolonihekkere, men bare løselig knyttet til sesong hva hekkingen angår. Den største hekkekolonien man vet om hekker på Clippertonøya i det østre Stillehavet. I 2003 ble denne kolonien beregnet til minst  individer. Arten hekker året rundt, men det er tildels store forskjeller mellom ulike regioner. Reirplassene legger til skråninger og klippeformasjoner på tropiske øyer, der det er lettere å ta av for fuglene, men av og til også til flate områder og sandøyer. Selve redet legges rett på barmark og er en enkel samling av skrap. Hunnen legger typisk 2 egg (1–2), og starter inkubasjonen når det første egget er lagt. Begge foreldrene ruger, men hannen kan se ut til å være den som ruger mest. Inkubasjonstiden er cirka 42-49 dager. Eggene klekker med noen dagers forskjell. Avkommet er dunkledt og mister eggtanna etter cirka 26–35 dager. Dundrakten er fullstendig tapt etter cirka 105 dager, og avkommet blir flygedyktige etter cirka 120 dager (109–151 dager). Foreldrene mater ungene til de blir omkring 180 dager gamle. Ungfugler hekker første gang selv da de er cirka 4 år gamle, og bare sjelden ved 3 og 5 års alder.

BirdLife International regner med en generasjonslengde på cirka 16,3 år.

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World.

 Suliformes, sulefugler
 Sulidae, sulefamilien, 3 slekter, 10 arter
 Sula, egentlige suler, 6 arter
 S. dactylatra, maskesule, 4 taxa
 S. d. personata, hekker på øyer i det sørøstre Indiahavet, Christmasøya og øyer i Stillehavet, fra Filippinene østover til Mikronesia og Polynesia, nordover til Hawaiiøyene og sørover til Korallhavet; også i det østre Stillehavet fra øyene utenfor Mexico og sørover til øyene utenfor Chile.
 S. d. tasmani, hekker på øyer i Tasmanhavet
 S. d. dactylatra, nominatformen hekker på øyer i Karibia og utenfor kysten av Nord-Brasil, Ascension og kanskje Bahamas
 S. d. melanops, hekker på øyer i Rødehavet og i det vestre Indiahavet
 S. granti, nazcasule, monotypisk
 S. nebouxii, blåfotsule, 2 taxa
 S. variegata, humboldtsule, monotypisk
 S. leucogaster, brunsule, 4 taxa
 S. sula, rødfotsule, 3 taxa
 Papasula, monotypisk
 Morus, (havsuler), 3 arter

Referanser

Eksterne lenker

Sulefugler
Takson navngitt av René Primevère Lesson
Fugler formelt beskrevet i 1831