Junindykker

Junindykker (Podiceps taczanowskii) er en monotypisk flygeudyktig art i dykkerfamilien (Podicipedidae). Den er endemisk for Junínsjøen (også kalt Chinchaycocha) i Junín i Peru og kritisk truet av utryddelse ifølge IUCNs rødliste.

Arten er nært beslektet med P. nigricollis, †P. andinus, P. juninensis og P. occipitalis. Junindykker plasseres også av og til i slekten Dytes.

Beskrivelse 
Junindykker blir cirka 33–38 cm. Den har grått og svart hode og hvit hals. Oversiden er grå og svart og undersiden er hvit. Sidene er gråsvarte. Nebbet er mørkegrått og øynene er røde. Øredekkerne er tydelig lengre (nærmest børstelignende) enn de andre hodedekkerne.

Inndeling 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Llimona et al. (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Norske navn i parentes er ikke offisielle navn, men kun en midlertid beskrivelse (i påvente av et offisielt navn).

 Mirandornithes
 Podicipediformes, lappedykkere
 Podicipedidae, dykkerfamilien
 Rollandia
 Tachybaptus
 Podilymbus
 Poliocephalus
 Podiceps
 P. major, spydnebbdykker (Sør-Amerika)
 P. grisegena, gråstrupedykker (Eurasia og Nord-Amerika)
 P. cristatus, toppdykker (Eurasia og Afrika)
 P. auritus, horndykker (Eurasia og Nord-Amerika)
 P. nigricollis, svarthalsdykker (Eurasia og Nord-Amerika)
 P. andinus, colombiadykker (†, sist observert i 1977) (Sør-Amerika)
 P. juninensis, (inkadykker eller nordlig sølvdykker, ikke navngitt) (Sør-Amerika)
 P. occipitalis, sølvdykker (Sør-Amerika)
 P. taczanowskii, junindykker, Junínsjøen i Peru, Sør-Amerika, monotypisk
 P. gallardoi, tiaradykker (Sør-Amerika)
 Aechmophorus

Utbredelse og status 
Junindykkeren er endemisk for den cirka  store Junínsjøen i Peru, en grunn innsjø (cirka  på det dypeste) som er omkranset av store sivområder og ligger cirka . Habitatet er de store sivområdene i innsjøen, der arten også hekker. I dag finnes de fleste individene på sørsiden av innsjøen.

Arten er ifølge BirdLife International (2013) forsøkt satt ut i nærliggende innsjøer, men forsøkene misslyktes.

Den er kategorisert som kritisk truet på IUCNs rødliste. Arten var i 1938 meget tallrik. I 1961 talte populasjonen fortsatt godt over  individer. I 2001 var bestanden redusert til 304 individer, i 2002 til 249 individer, og i 2007 til 217 individer. I 2015 estimerer BirdLife International bestanden til  voksne individer. Nedgangen i bestanden skyldes store svingninger i vannstanden (på opp mot ), på grunn av et vannkraftverk, og kraftig forurensning, som følge av lokal gruvevirksomhet. Kraftverksvirksomheten har ført til at viktige hekkeområder tidvis har tørket ut, med katastrofale følger for nye kull.

Atferd 
Arten er standfugl og flygeudyktig. Junindykkerens dykkeferdigheter gjør at den kan spise småfisk, og arter i slekten Orestias utgjør opp mot 90 prosent av maten, men junindykkeren etter også forskjellige virvelløse dyr som lever i vannet. Omkring 62 prosent av fisken som fanges er mindre enn  lang. De dykker ofte sammen i større grupper og fanger fisken gjennom hurtig forfølgelse, typisk på linje.

Fuglene hekker i kolonier på opp til 20 par, og redene (gjort på en plattform av Scirpus californicus) bygges gjerne med  avstand (av og til ned mot kun én meters avstand). Hunnen legger egg (typisk 2, men 1–3 regnes som normalt) fra sent til november til mars, for det meste i januar og desember, i regnsesongen. Når vannstanden i sjøen er svært lav, får ikke junindykkeren unger i det hele tatt.

Referanser

Kilder 
 Junín grebe (Podiceps taczanowskii), Wildscreen Arkive

Eksterne lenker 
 

Lappedykkere
Perus fugler
Dyr formelt beskrevet av Hans von Berlepsch
Dyr formelt beskrevet av Jan Sztolcman
Fugler formelt beskrevet i 1894