Ingvar Wixell

Karl Gustaf Ingvar Wixell (født 7. mai 1931 i Luleå i Sverige, død 8. oktober 2011 i Malmö i Sverige) var en svensk operasanger og en av 1900-tallets ledende barytoner. Wixell hadde en aktiv internasjonal karriere innen opera og konserter fra 1955 til 2003. Han sang hovedsakelig roller fra det italienske repertoaret og var ifølge The New York Times «mest kjent for sine stødige og medrivende tolkninger av Giuseppe Verdis store baritonroller som Rigoletto, Simon Boccanegra, Amonasro i Aida og Germont i La traviata». Han har også høstet mye ros og anerkjennelse for sin tolkning av hovedrollen i Simon Boccanegra og  som Don Carlos i Skjebnens makt.

Oppvekst og studier 
Ingvar Wixell var sønn av reparatøren Otto Wixell og Gertrud, født Lundgren. Han kom fra en musikalsk familie i Luleå. Der begynte han å synge i et kor och spela bratsj i "Luleå orkesterförening". Etter sangstudier for operasangeren og sangpedagogen Dagmar Gustafson i Stockholm studerte han ved Kungliga Musikhögskolan Stockholm, der han avla eksamen 1955.

Karriere 
Han debuterade samme år som Papageno i Mozarts Tryllefløyten under en turné med Riksteatern. Han var ansatt på Kungliga Teatern 1955–1967. Der spilte han til å begynne med mer lyriske roller som Figaro i Rossinis Barbereren i Sevilla og Escamillo i Georges Bizets Carmen, men senere mer dramatiske roller som Amonasro i Giuseppe Verdis Aida, Baron Scarpia i Giacomo Puccinis Tosca og tittelrollene i Verdis Rigoletto og Simon Boccanegra.

År 1967 gjorde Wixell sin amerikanske debut i San Francisco som Belcore i Gaetano Donizettis L’elisir d’amore. Ved svenske Melodifestivalen 1965 framførte Wixell samtlige bidrag. Han framførte siden vinnermelodien «Annorstädes vals» i Eurovision Song Contest (Melodi Grand Prix) samme år. Under festspillene i Salzburg 1967 spilte han greve Almaviva i Mozarts Figaros bryllup og Don Pizarro i Beethovens Fidelio. Samme år begynte han på Deutsche Oper Berlin, der han etterhvert virket som fast medlem av ensemblet i mer enn 30 år. Han gjorde sin siste forestilling der som Scarpia mot Katarina Dalayman den 9 november 1998.

Wixell debuterte i Festspillene i Bayreuth 1971 som "Heerrufer" i Lohengrin, på Covent Garden 1972 i tittelrollen i Giuseppe Verdis Simon Boccanegra og på Metropolitan i New York som Rigoletto 1973. Han har også sunget i Salzburg, Wien og i München. Wixell avsluttet sin karriere med rollen som Musiklæreren i Ariadne på Naxos av Richard Strauss   på Malmö Opera 2003.

Ingvar Wixell sang også mer lättillgänglig musikk, for eksempel operetter och schlagermelodier, og ble på 1960-tallet veldig verdsatt for sine tolkningar og inspillinger av Fridas visor'''. Sammen med bassen Erik Saedén sang han også inn Gunnar Wennerbergs Gluntarne'' med Åke Jelvings orkester og med Ejnar Haglund ved flygelet. Han representerte Sverige i Eurovision Song Contest 1965 med sangen «Absent Friend».

Priser og utmerkelser 
 1967 – "Hedersledamot" ved Norrlands nation
 1970 – Berliner Kammersänger i Tyskland
 1973 – Hovsångare
 1978 – Litteris et Artibus
 1979 – Großes Verdienstkreuz der Bundesrepublik Deutschland
 1980 – "Ledamot nr 830 av Kungliga Musikaliska Akademien" den 8. mai
 1991 – Illis Quorum for "hans betydelsefulla och världen över uppmärksammade insatser inom sångkonsten, i synnerhet på operans område"
 1993 – Teaterförbundets gullmedalje for "utomordentlig konstnärlig gärning"
 2004 – "Medaljen för tonkonstens främjande"

Familie 
Ingvar Wixell var 1956–1964 gift med operasangeren Busk Margit Jonsson (sopran) (født 1929 og døde i 2011) og fikk datteren Marit Wixell (født 1956). Andra gangen var han gift fra 1968 til sin død med Margareta Henriksson (født 1937), tidligere gift med den tyske skuespilleren Wolfgang Neuss. Ingvar Wixell adopterte deres datter, Harriet "Jette" Neuss Wixell, (født 1962).

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Svenske operasangere
Svenske sangere
Svenske musikere
Barytoner
Deltakere i Melodifestivalen
Deltakere i Eurovision Song Contest
Personer fra Luleå