Den osmansk-wahhabittiske krig

Den osmansk-wahhabittiske krig, også kjent som Den osmansk-saudiske krig, var en krig utkjempet fra tidlig i 1811 og fram til 1818 mellom osmansk Egypt, under Ali Pasha, og hæren til den første Saudi-staten, Emiratet Darayeh. Resultatet av krigen var den første Saudi-statens fall.

Koblingen mellom Saudidynastiet og wahhabisme hadde vært sentral for Saudi-dynastiets vei til makten. Wahhabittisk innflytelse spredte seg, og wahhabittene invaderte Taif i 1802, Mekka i 1803, Medina i 1804. Innen 1806 kontrollerte de og Yanbu og Jidda. Emiratet oppnådde kontroll over store deler av Gulfkysten, blant annet Qatar og Bahrain.

Med økt innflytelse fra wahhabittene ble osmansk styre i Hedsjas, Irak og Syria truet. Grunnet bekymringer for spredning oppfordret osmanene Egypt til å gripe inn, og Muhammed Ali begynte å samle stryker allerede i 1809. Ali samlet leiesoldater fra Det osmanske riket og rekrutter med løfte om å befri de hellige byene i Arabia fra wahhabittene. Hæren kom til å bestå av blant annet albanere, tyrkere, egyptere og til og med europeiske leiesoldater som hadde kjempet under Napoleon, og Ali sendte og med artillerienheter forlatt av franskmennene i 1799. Som etnisk albaner var Muhammed en dyktig leder av den multietniske styrken. Lokket av Hedsjas' rikdom og heder og ære i den muslimske verden, som han ville bruke til å sikre Egypts selvstendighet fra osmanene, sendte Ali ut sin hærstyrke til Den arabiske halvøy i 1811.

Etter åtte år med felttoget ble wahhabittene beseiret og det tidligere emiratet okkupert. Lederen av wahhabistaten, emir ‘Abd Allah, ble sendt til den osmanske hovedstaden Istanbul for henrettelse. I 1841 overlot de egyptiske styrkene kontrollen over Nedsjd til lokale herskere, og trakk seg tilbake til Hedsjas.

Se også 
 Saudi-Arabias historie

Referanser 

Saudi-Arabia