Charlie Poole

Charlie Poole eller Charles Cleveland Poole (født 22. mars 1892, død 21. mai 1931) var en oldtime- og countrysanger og -banjospiller fra Nord-Carolina, USA. Han spilte med North Carolina Ramblers og var en av de første countrystjernene. Gruppen fikk stor innflytelse på senere populærmusikk – innen country, bluegrass – og også folk og rock. Pooles musikk var preget av en skarp tenor og markert banjospill, supplert av medspillere med fele og gitar, i et middels eller litt over middels tempo.

Begynnelsen
Charlie Pooles familieforhold er bare delvis klarlagt. Familien var fattig, og dødeligheten var høy. På den tiden fikk barna i det landlige North Carolina lite eller ingen skolegang.

Både 1850 og 1853 er oppgitt som fødselsår for faren, John Philip Poole. Han arbeidet i et bomullsspinneri både i 1900 og 1910, viser folketellingene. Han fikk seg en kone med tilnavnet Betty, men hun døde kort etter, og John Philip Pooles annen kone hadde samme tilnavn. Betsy Ann (1850-1896) og Bettie Ellen (1850-1911) er nevnt som kandidater til tittelen Charlie Pooles mor. I 1900 hadde John Philip hatt ni barn. Åtte var i live. De fire eldste arbeidet, som faren, i et bomullsspinneri. Barnearbeid var vanlig på den tiden – ungene begynte å arbeide i 11–12-årsalderen eller før. Sammen med tre småsøsken var Charlie oppført med «no occupation».

På den tiden bodde familien Poole nær småbyen Franklinville i Randolph County, Nord-Carolina. Folketellingen i 1900 oppgir Charlie Pooles fødselsår til 1891, mens andre kilder oppgir 1892. I 1910 hadde John Philip Poole vært far til 13 barn, men bare åtte var i live, og bare moren og Charlies eldre bror Ralph kunne lese og skrive. Ved inngangen til voksen alder hadde Charlie Poole altså mistet fem av sine søsken eller halvsøsken, men faren var i live.

Læremestrene
Vi kjenner ikke mange lydopptak av musikken til Charlie Pooles forgjengere og læremestere. Derfor er det fortsatt usikkert om hvor mye han lærte av dem, og hvor mye som kan tilskrives hans egen fantasi og kreativitet – og i noen grad hvem som var hans læremestere. Alt som liten gutt fattet han en glødende interesse for musikk. Han spilte sine første akkorder på en hjemmegjort banjo. Noe senere fikk også han jobb i et bomullsspinneri, og nå kunne han spandere på seg en banjo til 1,50 dollar. Et uhell på baseball-banen – hvor den unge Charlie Poole var svært aktiv – ble skjebnesvangert: Han trodde han kunne ta imot en ball uten hanske, lukket hånden litt for tidlig – og fikk ødelagt tommelen og skadet hånden for resten av livet. Det satte sitt preg på hans senere banjospill.

Banjoen stammer fra Vest-Afrika. Den kom til USA via importen av slaver og ble plukket opp av hvite musikere i 1839 eller før. Randolph County ble tidlig et kraftsenter for banjospill, etter at Manley Reece rundt 1849 hadde konstruert en banjo. Omtrent samtidig ble minstrel-showene populære. Noe senere begynte lokale «string bands» å spille opp – med fele, banjo og gitar som de vanligste instrumentene – til dans i låver, parker og små forsamlingslokaler. Poole kan også ha lært noe ved å lytte til plater fra ragtime-banjoistene Vess Ossman (1868-1923) og Fred Van Eps (1878-1960), begge populære før 1. verdenskrig. Nettopp Van Eps er en av dem som har inspirert Poole. Van Eps og Ossman hørte hjemme i andre delstater, men begge spilte inn plater for Columbia – riktignok før Poole fikk kontakt med selskapet. En fremtredende og legendarisk banjoist i området var Daner Gordon Johnson (1879-1955) – Charlie Pooles tremenning, lærer og mentor. Dessverre finnes ingen kjente opptak av hans musikk.

The North Carolina Ramblers

I 1917 ble Poole kjent med felespilleren Posey Rorrer (eller Rorer), broren til Emma Lou, som skulle bli Charlie Pooles 2. kone.

Poole og Rorrer fikk med gitaristen Norman Woodlief og dannet en trio ved navn Charlie Poole and the North Carolina Ramblers (etter en annen versjon tok Poole og Rorrer navnet North Carolina Ramblers alt i 1917 eller 1918). Både gruppens sammensetning (banjo, fele og gitar) og dens senere karriere var typisk for mange av tidens tallrike «string bands» i en periode da platebransjen begynte å bli storindustri (i 1927 skal det ha blitt solgt 104 mill. plater i USA). I første omgang opptrådte gruppen lokalt i strøket rundt Spry. Deres ry vokste, og i 1924 opptrådte de også i Virginia, West Virginia, Ohio, Kentucky og Tennessee. I 1925 fikk de en kontrakt med Columbia. De debuterte på plate 27. juli 1925 med "Don't Let Your Deal Go Down Blues". Den solgte i over 100 000 og kan ha vært den første country-melodi som slo gjennom også utenfor USAs sørstater. Ifølge Pooles biograf og grandnevø Kinney Rorrer lærte Poole sangen av en svart gitarist i 1911, men kjente melodien fra før. Spillet i sangen kan være kortspillet Cooncan (av spansk Conquian), en slags rummy. Den er i så fall én av flere sanger om dette spillet.

Gruppen ble svært populær, og den fikk utgitt over 60 sanger i løpet av 20-årene. Men stort platesalg gav små inntekter hos Columbias artister på den tiden. Ifølge Kinney Rorrer fikk gruppen 75 dollar for en sesjon, hvor de spilte inn flere plater. "The Girl I Left In Sunny Tennessee" ble innspilt samme dag som "Don't Let Your Deal Go Down Blues"; den ble solgt i 66 000. Hitlisten omfattet også bl.a. "Sweet Sunny South", "White House Blues" og "He Rambled". Når de ikke var i Columbias studio, turnerte de. 

Forholdene i gruppen var (typisk for tidlig country) lite stabile. Gitaristen Woodlief ble erstattet med den tidligere jernbaneingeniør Roy Harvey fra West Virginia, mens Lonnie Austin og Odell Smith i tur og orden overtok etter Rorrer som felespillere. Gruppen opptrådte for det meste som en trio, men ble av og til forsterket. I 1929 tok de navnet Allegheny Highlanders og gjorde innspillinger med en ekstra felespiller samt pianisten Lucy Terry, gruppens visstnok eneste kvinnelige medspiller. 

Svært få (kanskje ingen) av gruppens innspillinger var komponert av Charlie Poole eller hans medspillere. I stedet trakk gruppen veksler på den veldige sangskatten som fantes i Appalachene, bl.a. med opphav i 1800-tallets minstrel-show (av og til via ragtime) eller enda eldre folkeviser fra De britiske øyer. De kunne endre litt på tekstene, f.eks. ved at en Pearl Bryan (eller Bryant) – et offer for sjalusi i en morderballade – forsynes med en søster, som ikke er nevnt i originalen. Men først og fremst omformet de sangene til den stilen som var typisk for Charlie Poole, og som endret seg lite med nye medlemmer av gruppen. Så om sangene ikke var originale, var gruppens fremføring avgjort original.

Familiemannen
Poole var gift to ganger. I 1911 giftet han seg med 17-åringen Maude Gibson. De fikk en sønn, James Clay Poole (12. desember 1912–15. juli 1968). Mannens rastløse reiselyst og drikkfeldighet gjorde at kona bad om skilsmisse etter bare et års tid.
       I 1918 flyttet Poole og Posey Rorrer til Spry (senere innlemmet i Eden). De to pleiet flere av Rorrers slektninger, som var hardt rammet av spanskesyken. Poole giftet seg så 11. desember 1920 med Rorrers søster Lou Emma Rorrer, som døde 11. desember 1967.

Slutten

Til Charlie Pooles repertoar hørte sanger som Take a Drink on Me og If The River Was Whiskey. Men Poole nøyde seg ikke med å synge om og å fremstille whiskey. Han drakk den også, både før innspillingene og ellers. Det fikk uheldige følger. Den unge, velkledde mannen på portretter fra 1920-årene gir ikke et helt korrekt inntrykk av den virkelige Charlie Poole. Han var ikke bare en eksponent for tidlig country, men – tatt bokstavelig – også en outlaw country-pionér. Den tidligere baseballspilleren kunne også bruke banjoen som balltre – og en gang skjedde nettopp det i et basketak med politiet.
Tidlig i 1931 fikk Poole og gruppen hans en kontrakt i Hollywood for å lage musikk til en western-film. Poole feiret begivenheten med en fyllekule som skal ha vart i 13 uker. Det gjorde at han havnet på sykehus. Han døde av hjertesvikt.

Arven
Om Charlie Poole ikke komponerte sangene selv, formet han dem i sitt eget bilde og brakte dem ut til et voksende publikum. De ble etter hvert innspilt av artister og grupper som Hank Williams, Bill Monroe, Flatt & Scruggs, Wade Mainer, The Stanley Brothers og dusinvis av andre innen oldtime, country, bluegrass og folk – og også av f.eks. Grateful Dead, The Band og John Mellencamp. Bluegrassfolket regner ofte Charlie Poole som en av sine forgjengere. Og nettsiden Blues Historiy har en Poole-biografi under rubrikken "Hillbilly blues"

En årlig Charlie Poole-festival har siden 1996 vært holdt i Pooles fødested Eden. Og Pooles musikk holdes i hevd av gruppen Kinney Rorrer & The New North Carolina Ramblers.

Diskografi

Referanser

Eksterne lenker 
 

Personer fra Randolph County i Nord-Carolina
Musikere fra USA