Gravmyrtslekta

se egen seksjon

Gravmyrtslekta (Vinca) er ei planteslekt i gravmyrtfamilien.

Artene er halvbusker eller flerårige urter med krypende stengler som ofte slår rot. De fleste artene er eviggrønne, men hos Vinca herbacea visner alle overjordiske deler av planten om vinteren. Alle artene inneholder giftige alkaloider. Bladene er hele og sitter motsatt.

De blå, eller mer sjeldent hvite, blomstene sitter enkeltvis i bladhjørnene; de er tvekjønnede, femtallige og undersittende.  Kronbladene er vokst sammen til et rør, og pollenbærerne er festet halvveis opp i kronrøret. To fruktblad er vokst sammen til en fruktknute. Kronflikene er asymmetriske, så blomsten minner litt om en propell. Den befruktede blomsten utvikler seg til to belgkapsler.

Gravmyrtslekta er naturlig utbredt i Azorene, Mellom- og Sør-Europa, Nordvest-Afrika og Vest- og Sentral-Asia. Gravmyrt (V. minor) og storgravmyrt (V. major) er populære hageplanter og brukes som bunndekkere på blant annet graver. Disse to artene opptrer som invaderende arter i land med temperert eller subtropisk klima i store deler av verden. De danner et tett teppe som fortrenger alle andre lave plantearter.

Rosegravmyrt (Catharanthus roseus) regnes ikke lenger til slekta Vinca.

Arter 
Følgende sju arter regnes nå til slekta:
 Vinca difformis
 subsp. difformis – Azorene, det vestlige middelhavsområdet
 subsp. sardoa – Sardinia
 Vinca erecta – Afghanistan, Kirgisistan, Tadsjikistan, Usbekistan 
 Vinca herbacea – sentrale og sørøstlige Europa, Vest-Asia
 Vinca ispartensis – sørvestlige Anatolia i Tyrkia
 storgravmyrt (Vinca major)
 subsp. balcanica – Balkan
 subsp. hirsuta – nordlige Anatolia, vestlige Transkaukasia
 subsp. major – naturlig i Sør-Europa, Kaukasia, Vest-Asia; innført til De britiske øyer, Mellom-Europa, Portugal, Nordvest-Afrika, Makaronesia, Nord-, Mellom- og Sør-Amerika, Etiopia, Eritrea, vestlige Himalaya, Kina, Australia, New Zealand
 gravmyrt (Vinca minor) – naturlig i Europa, Kaukasia; innført til Norden, Russland, De britiske øyer, USA, Tunisia, Kina, New Zealand
 Vinca soneri – østlige Anatolia

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 

Gravmyrtfamilien
Planter formelt beskrevet i 1753
Planter formelt beskrevet av Carl von Linné