Taijirō Tamura

Taijirō Tamura (japansk: 田村泰次郎, Tamura Taijirō, født 30. november 1911 i Yokkaichi i Japan, død 2. november 1983) var en japansk forfatter, regissør, manusforfatter og skuespiller best kjent for sine erotiske bøker.

Biografi
Tamuras far, som var fra prefekturet Kochi, var ungdomsskolelærer og hans mor, som var fra prefekturet Kyoto, var hjemmeværende husmor. Han hadde en elleve år eldre søster og en fem år eldre bror. Både moren og den eldre søsteren var meget interessert i litteratur. Han gikk på samme ungdomsskole der faren var rektor i byen Yokkaichi, i prefekturet Mie og senere på gymnaset Waseda og på Universitetet Waseda, der han studerte fransk litteratur. Påvirket av James Joyce skrev han sin første roman, som han publiserte i en av skolens magasiner. Samtidig skrev han bokanmeldelser for magasinet Mita bungaku. Han var også flink til å male og drev med kendō. Han var medlem av den såkalte Churchill-foreningen, en kunstmalerforening, og hadde utstillinger. Etter at han ble ferdig på universitetet i 1934, bestemte han seg for å bli forfatter og spaserte daglig rundt omkring i nabolaget der han bodde, Shinjuku, i håp om å få idéer.

Andre verdenskrig tilbrakte han i Shanxi, Kina, som soldat i den japanske hæren. Han returnerte til Japan fra krigsfangenskap i februar 1946. Litteraturhistorikeren Yasumitsu Onishi har skrevet en bok om Tamuras krigsopplevelser under tittelen Tamura Taijirō no sensō bungaku- Chugoku senseishō de no jūguntaiken kara («Tamura Tajiros krisgslitteratur- hans opplevelser i militæret i Shanxi i Kina»). I Kina ble Tamura venner med forfatteren Tōru Sunouchi. Begge to var meget kunstinteressert, og Tamura overlot etterhvert til Sunauchi et kunstgalleri som han drev i Tokyo.

I 1947 publiserte litteraturmagasinet Gunzō i sin marsutgave Tamuras roman Nikutai no mon («Kroppens port»), som handler om prostituertes liv i kaoset som oppstod i Japan rett etter at landet tapte andre verdenskrig. Romanen ble i mai samme år også publisert av forlaget Fūsetsu og ble en bestseller med over 700 000 solgte eksemplarer.  I oktober samme år ble romanen iscenesatt av Teaterkompaniet Kūkiza, og med sine over ett tusen fremføringer ble det en stor suksess. Året etter ble romanen filmatisert av filmselskapet Toho. Senere ble boken filmatisert fire ganger til, som langtidsfilm i 1964, 1977 og 1988 og som fjernsynsserie i 2008.

Shumpuden (japansk: 春婦伝), en roman om en koreansk såkalt trøstekvinne, ble også publisert i 1947 og ble filmatisert to ganger, i 1950 (under tittelen Akatsuki no dassō) og i 1965.

Da han var 56 år gammel ble Tamura rammet av hjerneslag, tilbrakte førti dager på et sykehus og deretter et halvt år på et rehabiliteringssenter. Etter det skrev han meget lite. I 1981 fikk han en blodpropp i hjernen, og sammen med sin diabetes førte dette til at han var inn og ut av sykehus inntil sin død i 1983.

Tamura giftet seg med Miyoshi Ogawa i 1947, og de hadde to barn sammen, en sønn, Kazuo (f. 1948) og en datter, Ryōko (f. 1949).

Regissør, manuskriptforfatter og skuespiller 
Tamura regisserte også en film kalt Nihon wo shikaru shattaa 0 (1966), og skrev manus til filmen Shinjo, onna, onnamonogatari (1964). 

I tillegg er omtrent tyve filmer basert på hans bøker. Han var også med som skuespiller i filmen Dorodarake no seishun («Sølete ungdomstid») (1954).

Verv 
 Viseformann av Japan PEN Club (1973)
 Direktør for Museet for moderne japansk litteratur (1966)

Bøker (utvalg) 
Nikutai no mon («Kroppens port»), 1947
Shumpuden («Fortellingen om en prostituert»), 1947
Furyō shojo («Småkriminelle ungjenter»), 1947
Onna shaberu («Kvinnen snakker»), 1948
Ginzajo («Ginzahostessen») 1948
Jigoku kita onna («Kvinnen fra helvete»), 1948
Nikutai no bungaku («Kroppens litteratur»), 1948
Shisei («Tatøveringen») 1949
Tokyo no mon («Porten til Tokyo»), 1949-1950
Yume sari yume kuru («Drømmer går og drømmer kommer»), 1950
Aijō kazan («Kjærlighetsvulkanen»),1951
Onna no fuskushū («Kvinnenes hevn»), 1951
 Tenshi wa ikiteiru («Englene lever»), 1956
Ningen no machi Pari («Menneskebyen Paris») 1957
Furyō jogakusei («Småkriminelle kvinnelige studenter»), 1958
Hada no dokuritsu («Hudens selvstendighet»), 1960
Gunrō no machi («Ulveflokkbyen»), 1960
Jiraigen («Minefeltet»), 1964

Referanser

Litteratur 
 Japan- An Illustrated Encyclopedia, Kodansha Ltd., Tokyo, 1993, s. 1521-1522

Eksterne lenker 
 

Personer fra prefekturet Mie
Japanske forfattere
Japanske regissører
Japanske skuespillere
Manusforfattere