Einar Hanssen

Einar Hanssen (1874–1952) var en norsk høyesterettsdommer og embetsmann.

Hanssen var sønn av lensmann Carl Julius Hanssen og Marie Elisabeth Giverholt (1839–1914). Han tok examen artium ved Kristiania katedralskole i 1893 og studerte deretter juss ved universitetet. I 1898 ble han cand. jur.. Fra 1900 var han ansatt i Lovavdelingen i Justisdepartementet, fra 1910 som byråsjef og fra 1913 som ekspedisjonssjef. Fra 1912 til 1914 var han dessuten sekretær for Den rettsmedisinske kommisjon.

I 1914 oppnevnte Justisdepartementet sorenskriver P.I. Paulsen, professor dr. juris. Jon Skeie, sakfører Elise Sem og ekspedisjonssjef Einar Hanssen som norske representanter i et skandinavisk utvalg som skulle utrede familierettslige spørsmål. Den norske delegasjonen ble ledet av sorenskriver Paulsen.

I 1917 ble Einar Hanssen utnevnt til sorenskriver i Valdres.

I 1922 ble Hanssen konstituert som assessor i Høyesterett, hvor han fra 1928 var fast høyesterettsdommer. Han gikk av med pensjon i 1940. Fra 1920 til 1921 var han medlem av Banklovkomitéen.

Utmerkelser
Hanssen var kommandør av St. Olavs Orden, Nordstjerneordenen og Dannebrogsordenen.

Referanser

Litteratur
 Studenterne fra 1892. Kristiania, 1917
 Gyldendals ett-binds konversasjonsleksikon. Oslo: Gyldendal, 1967

Norske jurister
Sorenskrivere
Norske høyesterettsdommere
Kommandører av St. Olavs Orden
Nordstjerneordenen
Dannebrogordenen
Personer fra Nesodden kommune