Hans Kalm

Hans Kalm (født 21. april 1889 landsbyen Kotsama (i dag i Kõo i Viljandi fylke) i Estland, død 1. februar 1981 i Jyväskylä i Finland) var en estisk-finsk lege og offiser som kjempet på de hvites side under den finske borgerkrigen i 1918. Under denne tiden begikk han og hans bataljon grove krigsforbrytelser på fanger og på pasienter ved feltsykehus. Han deltok også i fortsettelseskrigen (1941-1944) og var her sjef for en krigsfangeleir som hadde svært høye dødstall.

Liv og virke 
Kalm var lærer på en landbruksskole i Estland innen han deltok i første verdenskrig i den russiske hær, og kjempet ved fronten ved Riga, ved elven Daugava og i Galizia. Han fikk offisersutdannelse i Gattsjina og ble fenrik. Under krigen ble han forfremmet til stabskaptein i den russiske hær.

Etter den russiske revolusjon var Kalm befal over en bataljon i Finland på de hvites side under den finske borgerkrig.

Under den finske borgerkrig gjorde Kalms bataljon seg skyldig i grove krigsforbrytelser. Fra krigens begynnelse benyttet Kalm terror som en psykologisk taktikk, og for eksempel i Vehkajärvi drepte hans menn 50 røde fanger. I Harmoinen drepte Kalms bataljon elleve pasienter og to sykepleiersker ved et krigssykehus som sannsynligvis hadde Røde Kors-flagg. I Lahtis' krigsfangeleir ble mer enn 170 jenter og unge kvinner drept som hadde kjempet på den røde side etter at Kalms bataljon hadde fått ansvaret for å bevokte leiren. De yngste drepte var 14-år. Antallet drepte røde fanger i Lahtisleiren var 500 i de uker Kalms menn stod for vaktholdet. I denne fangeleiren ble anføreren for den røde garde, Ali Aaltonen, skutt av Kalm personlig i mai 1918.

Kalm ble imidlertid ikke stilt til ansvar for sine gjerninger, og påberopte seg det amnesti som den finske statssjef Pehr Evind Svinhufvud utropte etter krigsslutt.

Året etter hadde Kalm kommando over et regiment under den estiske uavhengighetskrig, og kjempet i landets sørlige deler. 

Etter krigen utdannet Kalm seg til lege i USA i 1920- og 1930-årene. Han studerte i Philadelphia, Oklahoma og New York. I 1932 promoverte han til dr.med. Fra og med 1934 bodde han i Finland og forestod et homeopatisk sanatorium. I 1935 fikk han finsk statsborgerskap. 

Da fortsettelseskrigen begynte i 1941 ble Kalm, åpenbart frivillig, igjen militær og virket som sjef for Krigsfangeleir 2 i Naarajärvi. Leiren hadde det høyeste antallet døde fanger blant finske krigsfangeleirer. 

Kalm tapte sin kommando følgende år og ble beordret, av sanitets- og matforsørgelsesverket, til Tyskland for at utdanne seg i tyske metoder. Etter sin hjemreise fra Tyskland i 1943 ble Kalm atter sivil og kom til Sippola der han hadde et sanatorium. I 1944 forlot Kalm Finland til fordel for Sverige ettersom han ble mistenkt for krigsforbrytelser i Naarajärvileiren. Kalm forlot også Sverige i 1946 og reiste til USA, hvis statsborgerskap han hadde hatt siden 1930.

Kalm vendte tilbake fra USA i 1957 og begynte legepraksis i Raumo. 

Han tapte sine legerettigheter i 1969 etter at to av hans diabetessyke pasienter døde. Det ble da også oppdaget at hans medisinske utdannelse var mangelfull. Høyeste forvaltningsdomstolen fastholdt beslutningen i 1974. 

Senere levde Kalm i Pyhäjoki og sine siste år i Jyväskylä hos sin sønn.

Bibliografi 
 Kalmin pataljoona Suomen vapaussodassa (1919)
 Pohjan poikain retki (1921)

Referanser 

Personer fra Viljandimaa
Finske leger
Arméoffiserer
Finske offiserer
Estiske offiserer
Personer fra første verdenskrig
Den finske borgerkrigen
Finner fra andre verdenskrig
Krigsforbrytelser
Personer i eksil