Skjellfiskand

Skjellfiskand (Mergus squamatus) er en monotypisk fiskeand i slekten Mergus, som inngår i andefamilien (Anatidae). Arten er en kortdistansetrekker og regnes som endemisk for det østlige Asia.

Biologi 
Skjellfiskand blir cirka 52–62 cm lang og utviser tildels sterk kjønnsdimorfisme, i det hannen blir både større og mer praktfull enn hunnen. Hannen veier cirka ; hunnen cirka . Vingespennet utgjør normalt cirka .

Skjellfiskand blir av noen holdt for å være den vakreste av laksendene. Hannens hode og de lange doble radene med prydfjær i bakhodet er sorte og har innslag av glinsende grønt i nakken når han er i full hekkedrakt. Buksiden er svakt gulhvit og dekkfjæra på oversiden er kritthvit med en tynn sort kant som kontrast. Hunnen ligner hannen med har brunt hode og kortere brune prydfjær i nakken. Buksiden er lys, men ikke like ren i fargene som hos hannen, mens oversiden har dekkfjær som er like mye grå i kantene, som er bredere og gir fuglen er mer gråmelert uttrykk. Nebbet er rød-oransje, langt og smalt med en liten, kort krok ytterst på overnebbet.

Arten hekker i det ekstreme Sørøst-Sibir, Nordøst-Kina og Nord-Korea. Den overvintrer i det sentrale og sørlige Kina (spesielt i nedslagsfelt til Chang Jiang), noen også sørøst i Russland, Korea, Japan og en gang i blant også på Taiwan og i Myanmar og Thailand.

I hekketiden søker arten seg til hurtigflytende fjellelver og bekkefar med klart vann og øyer som er omgitt av tett skog, typisk i boreal barskog og langt fra menneskelig aktivitet. Arten overvintrer imidlertid gjerne i innsjøer og større vannreservoar, sakteflytende elver og laguner med brakkvann.

Lite har vært kjent om hekkingen til denne arten, inntil ganske nylig. Fuglene ankommer hekkeområdene sent i mars eller tidlig i april, der de nærmest «mellomlander» en kort tid ved større innsjøer og elver, før de setter kursen mot de egentlige hekkeplassene. Parene er monogame og svært territoriale, og begge kjønn forsvarer aggressivt reirplassen mot inntrengere av andre fugler, typisk i en omkrets rundt . Videre forsvarer parene en ernæringsstrekning langs elva, som riktignok kan variere fra  til  (trolig avhengig av tilgangen på mat). Arten er hullruger og redet legges til hulrom i trær, typisk i popler, alm, eik og lignende trær som måtte befinne seg nær elva, helst på elvebakken like over den. Hunnen legger typisk  (4–14 er innenfor normalen) med et intervall på 36 timer mellom hvert. Hun ruger selv, og inkubasjonstiden tar cirka 32 dager. Ungene har rødbrun dun når de klekkes. De forlater redet i løpet av 48–60 timer, og mora som står utenfor og lokker på dem til de har hoppet ut.

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Eventuelle benevnelser i parentes er kun midlertidige beskrivelser, i påvente av et offisielt navn på arten.

 Anseriformes, andefugler
 Anatidae, andefamilien
 Dendrocygninae, plystreender
 Oxyurinae, skarvender
 Anserinae, svaner og gjess
 Anatinae, ender (127 arter)
 Mergini, fiskender (10 slekter, 23 arter)
 Clangula (monotypisk)
 Somateria, ærfugler (3 arter))
 Polysticta (monotypisk)
 Melanitta (6 arter)
 Bucephala (3 arter)
 Mergellus (monotypisk)
 Lophodytes (monotypisk)
 Mergus, laksender (5 arter)
 †M. australis, aucklandfiskand
 M. merganser, laksand
 M. octosetaceus, brasilfiskand
 M. serrator, siland
 M. squamatus, skjellfiskand (monotypisk)
 Histrionicus (monotypisk)
 Camptorhynchus (monotypisk)
 Tadornini, gravender og gravgjess (16 arter)
 Cairinini, skogender (11 arter)
 Hymenolaimini (monotypisk)
 Merganettini (monotypisk)
 Aythyini, dykkender (20 arter)
 Anatini, grasender (55 arter)

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 

Andefugler