Kjempeibis

Kjempeibis (Thaumatibis gigantea) er eneste art (monotypisk) i slekten Thaumatibis, som inngår i ibisfamilien (Threskiornithidae). Kjempeibisen er den største av ibisene, og BirdLife International regner arten som kritisk truet av utryddelse. Den er dessuten oppført som nummer 2 på listen til Evolutionarily Distinct and Globally Endangered (EDGE), og regnes altså av Zoological Society of London som «verdens mest særegne og sjeldne nålevende art av fugl».

Taksonomi 
Arten ble i en periode regnet til slekten Pseudibis, fordi rødvorteibis (P. papillosa) ble regnet som dens nærmeste slektning. Nyere forskning har imidlertid frarådet en slik plassering, før nye anatomiske studier som kan bekrefte en slik plassering foreligger (EDGE).

Beskrivelse 
Kjempeibisen blir omkring 102–106 cm stor og veier cirka 4,2 kg. Fjærdrakten er grå, men oversiden på vingene er sølvgrå. Hodet og nakken er fjærløs og huden grå. Arten har et langt, nedoverkrummede gulbrunt nebb og røde øyne. I nakkeroten og over skuldrene har den tette mørkere bånd. Sekundærfjæra på kroppen er sølvgrå i tuppene og har smale sorte korsbånd. De undre ekstremitetene er sterke og oransje i fargen. Ungfuglene skiller seg fra de voksne gjennom kortere nebb, brune øyne og sorte fjær i bakhodet.

Utbredelse og habitat 
Arten var opprinnelig utbredt over store deler av Indokina, men er nå mer begrenset til kun det nordlige Kambodsja og det ekstremt sørlige Laos. En fugl ble observert i Yok Don National Park i Dak Lak, Vietnam, i 2003.

Kjempeibisen tilknyttes våtmarksområder i lavlandet, der den trives i åpne områder med sump, myr, småvann og spredt småskog som ligger i umiddelbar nærhet til områder med tropisk lauvfellende skog. Arten finnes også langs bredden av brede elver.

Atferd 
Arten er standfugl, men det er kjent at den forflytter seg til mer vannrike områder under tørke. Fuglene eter blant annet krabber, frosker, ålefisker, gresshopper, sikader og ulike frøtyper og andre insekter.

Kjempeibisen bygger rede i trekronene, og redet støttes alltid av minst tre greiner. Arten hekker i regntiden, typisk sent i juni (Kambodsja). Hunen legger (alltid?) to egg, trolig med  dages mellomrom. Inkubasjonstiden er  og avkommet får voksen fjærdrakt etter cirka . I inkubasjonstiden kan redet være utsatt for predasjon, blant andre fra gulhalset mår (Martes flavigula).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Pelikanfugler
Dyr formelt beskrevet av Daniel Giraud Elliot
Fugler formelt beskrevet i 1877