Douglas Corrigan

Douglas Corrigan (født 22. januar 1907 i Galveston, Texas, død 9. desember 1995 i Santa Ana, California) var en amerikansk flyver. Han ble kjent som den flyver som skulle fly til Los Angeles på amerikanske vestkysten, men som landet i Dublin.

Corrigan fløy solo første gang i en Curtiss Jenny i 1926. På slutten av 1920-tallet og begynnelsen på 1930-tallet arbeidet han som flymekaniker og oppvisningsflyver. Han ble ansatt av Claude Ryan og var med på å bygge Lindberghs «Spirit of St. Louis.» Som de fleste andre piloter på denne tiden hadde Corrigan Lindbergh som forbilde og idol. Han hadde en forhåpning om at han en dag kunne gjennomføre en flyprestasjon som gjorde ham berømt innenfor flykretser.

Han tenkte å gjennomføre en transatlantisk flyvning, men da Earhart forsvant under sin flyvning i 1937 viste det seg vanskelig å få myndighetenes tillatelse. Corrigan endret da sin plan til en transkontinental flyvning fra Los Angeles til New York uten mellomlandning og med en returflyvning til Los Angeles. Han startet første etappen 9. juni 1938 og landet i New York samme dag. Men dårlig vær over byen hindret ham fra å starte, og han ble tvunget til å vente til 17. juli på passende vær for sin tilbakeflyvning til Los Angeles. Morgenen 17. juli startet Corrigan sin Curtiss Robin fra Floyd Bennett Field for tilbaketuren. Etter starten leste han «bevisst» feil på kompasset og leste det bakenfra. Dette medførte at turen i stedet gikk i østlig retning. Senere landet han i Dublin i Irland. Selv hevdet Corrigan at han leste feil, ettersom en transatlantisk flyvning betydde at hans flysertifikat ville bli inndratt. Han fikk senere kallenavnet Wrong-Way.

Hva som taler imot at flyvningen var en feil, var at Corrigan ble tatt som en veldig erfaren pilot, var utdannet trafikflyver, været var strålende, han skulle kunne se at området under ham besto av vann. Etter å ha fløyet rett mot Dublin landet han etter 28 timers flyvning, for det meste etter instrumenter med bare et kompass og hastighetsmåler som navigasjonshjelpemiddel, krevde kunnskap. Flyet han brukte ble beskrevet i datidens presse som antikvarisk. Det var åtte år gammelt, men flyet var da det startet totalt overhalt og utstyrt med ekstra brennstofftanker og en ny 165 hk Wright J-6 stjernemotor. 

Etter tilbakekomsten glemte man at den transatlantiske delen av hans flyvning var blitt utført uten tillatelse, han fikk i stedet ticker-tape parade langs Broadway som de øvrige rekordflyvere. Han reiste landet rundt og holdt foredrag om sin flyvning. Han skrev boken That's My Story. I 1938 ble det spilt inn en film om hans flyvning The Flying Irishman hvor han spilte seg selv. Da oppstandelsen hadde lagt seg ble han ansatt som testpilot hos Douglas. 

Under andre verdenskrig var han tilknyttet Air Transport Auxiliary, fløy amerikanske fly fra fabrikkene til England. Etter at han sluttet som flyver ble han appelsinbonde i sørlige California.

Bibliografi 
 1938 – That's My Story

Referanser 

Flyvere fra USA
Personer fra Galveston