Lamissio

Lamissio (Lamissone, Laiamicho) var konge av langobardene i første halvdel av det femte århundre. Han var fostersønn til den tidligere kongen Agelmund

Langobardene var et germansk folkeslag som var på vandring sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok Germania fra 98 e. Kr. og ble av ham betegnet som dyktige krigere. 

Ifølge framstillingen i boka Langobardenes historie av Paulus Diaconus skal Lamissio ha vært sønn av en skjøge som hadde født sju sønner og deretter kastet dem i en dam for å la dem dø. Langobardenes daværende konge, Agelmund, kom rent tilfeldigvis forbi og holdt lansen sin ut i dammen. Det ene barnet grep da lansen, og kongen løftet ham ut av dammen, ga ham navnet Lamissio og satte ham til oppfostring hos en amme. Forfatteren Paulus anfører selv at det nok ikke ligger noen sannhet til grunn for denne fortelling.

Lamissio skal ha utmerket seg i kamper som langobardene måtte utkjempe på sin vandring. I et slag mot et folk som antas å ha vært hunere, anslagsvis rundt år 400 i et område rundt midtre del av Donau i den romerske provinsen Noricum (i dagens Østerrike) ble Agelmund drept og hans datter tatt til fange. Langobardene valgte da Lamissio til ny konge. Han manet sitt folk til ny kamp og klarte å beseire hunerne slik at langobardene gjenvant sin uavhengighet og identitet.

Lamissio ble etterfulgt av Lethu som langobardenes konge. I likhet med sin forgjenger og sine etterfølgere antas Lamissio å ha vært en historisk person tidlig på 400-tallet, selv om historiene rundt hans opphav og bragder i stor grad er oppdiktede.

Referanser

Eksterne lenker
 Origo Gentis Langobardum, engelsk og latinsk tekst
 Paulus Diaconus, Historia Langobardum, engelsk tekst

Langobardiske konger