Siegfried Passarge

Siegfried Passarge (født 28. november 1866 i Königsberg i Tyskland, død 26. juli 1958 i Bremen) var en tysk geograf og geolog. Som paleontologisk tenkende geolog utviklet han en biostratigrafiak og litostratigrafisk fininndeling av øvre eldre trias i Thüringen, en tilnærmingsmåte som fremdeles har gjennomslagskraft. Som geograf bidro han særlig vesentlig til utforskningen av Afrika. Hen anses som en av grunnleggerne av landkapsgeografien.

Liv og virke

Bakgrunn 
Siegfried Passarge var sønn av forfatteren Ludwig Passarge, kjent for sine reiseskildringer. Han studerte geografi i Berlin og Jena. Han tok også medisinsk utdannelse, og virket som lege under sin militærtjeneste.

Vitenskapelig karriere 
Han foretok omfattende reiser 1893–1894 i Kamerun, 1896–1899 i det sørlige Afrika, særlig i og rundt Ngami, 1901–1902 i Venezuela, 1906–1907 i Algerie og Sahara og i 1914 Egypt.

Under den første reisen var Passarge del av en ekspedisjon til Adamawa, i de nordlige deler for den daværende tyske koloni Kamerun. Under denne ekspedisjonen ble koloniens nordgrenser definert. Passarges geografiske og geologiske undersøkeser av sedimentbekkenet i Benueområdet dannet skole.  

Under oppholdet i Sør-Afrika virket Passarge som geolog og landmåler for British West Charterland Company, og han utførte samtidig grundige etnografiske studier av khoisan- og bantubefolningen. 

Reisen i Venezuela tok ham til floden Orinoco. 

Passarge var assisterende professor i geografi i Berlin 1904–1905, og 1905 ble han progfessor i geografi i Breslau. Han ble så professor i geografi ved Kolonialinstittutet, det senere universitetet i Hamburg, i 1908.  Hans styrke lå i å utlede landskapets former fra dets indre strukturer, hvorved han stilte seg i motsetning til den geomorfologiske skole som utgikk fra William Morris Davis.

«Rasegeografi» og antisemittisme: Passarges teorier om rasegeografi (fremstilt i 1920-årene i Das Judentum als landschaftskundlich-ethnologisches Problem) ble populære i nazistiske kretser etter 1933. Før den tid hadde rasesynspunktene heller til en viss grad svekket hans faglige anseelse. Ved sin antisemittiske ytringer ble han i 1929 beskyldt for å bedrive «Judenfresser-Propaganda».

Han meldte seg inn i NSDAP i 1933.

Bibliografi i utvalg 
 Die Kalahari (1904)
 Die Buschmänner der Kalahari (1907)
 Südafrika (1908)
 Physiologische Morphologie (1912)
 Die Grundlagen der Landschaftskunde (tre bind, 1919-20)
 Vergleichende Landschaftskunde (fire hefter, 1921-24)
 Erdkundliches Wanderbuch: die Landschaft (1921)
 Landschaft und Kulturentwicklung (1922)
 Die Landschaftsgürtel der Erde (1923)
 Das Buch vom Kahal (to bind, 1928) 
 Das Judentum als landschaftskundlich-ethnologisches Problem (1929) 
 Geographische Völkerkunde (1951)

Referanser

Litteratur 
 

Personer fra Königsberg
Tyske geografer
Tyske geologer
Tyske oppdagere
Medlemmer av NSDAP (innmeldt 1933–1945)