Lyrevokseter

Lyrevokseter (Melichneutes robustus) er en trelevende art i vokseterfamilien (Indicatoridae), som tilhører spettefuglene (Piciformes). Arten er monotypisk i slekten Melichneutes, som sorterer i underfamilien Indicatorinae. Den er ikke spesielt nært beslektet med noen andre voksetere, men honninglosen (Indicator indicator) står den kanskje nærmest. Arten listes som livskraftig på IUCNs rødliste og er endemisk for Afrika.

Biologi 
Lyrevoksetere blir omkring  store, og hannene blir marginalt større enn hunnene. Hanner veier i snitt , hunner . Fjærdrakten er dus mørk olivenfarget på hode og oversiden, og lys på undersiden. Nebbet er kort og sort. Den særpregede stjerten er lyreformet og lengst hos hannene, der halefjæra også krøller mer utover enn hos hunnene.

Arten finnes i en mindre populasjon i det sørvestlige Vest-Afrika og en større populasjon i det vestre sentrale Sentral-Afrika. Den trives i eviggrønn og semi-eviggrønn skog og eter primært bivoks og insekter (mest termitter) og noe frukt (fiken).

Arten er trolig en solitær standfugl, men man vet egentlig svært lite om atferden til denne arten. Den lar seg nemlig vanskelig lokalisere, fordi vokaliseringen bærer svært langt, opptil én kilometer, og er høyfrekvent og vanskelig å retningsbestemme. I de tilfeller den har blitt observert, har den alltid opptrådt solitært og hovedsakelig i trekronene, men den er nysgjerrig av natur og lar seg lett tiltrekke av menneskelig aktivitet. Den er mest vanlig i lavlandet, men har også en gang i blant blitt observert opp mot .

Man antar at lyrevoksetere er hekkeparasitter, men det har aldri blitt dokumentert. I deler av Sentral-Afrika hekker den trolig året rundt. Andre steder hekker den i forbindelse med enten tørketiden eller regntiden, avhengig av lokasjonen. Flygeoppvisninger er en viktig del av hekkeatferden. Hannen foretar flere oppvisningsferder med  minutters mellomrom, typisk  ganger i løpet av morgenen. Også hunnen kan foreta slike oppvisningsferder, men de er mindre intense. Hannen starter med å sirkulere oppover til  meters høyde, for så å stupe ned i sikksakk eller spiraler mens han høylydt vokaliserer. I Liberia og Sierra Leone er det rapportert om ubekreftede flokker av lyrevoksetere som holder oppvisning. Arten observeres av og til sammen med grupper av Gymnobucco (Lybiidae), og man har antatt at disse kan fungere som verter. Man aner imidlertid ingen ting om eggleggingen.

Inndeling 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Short & Horne (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn. Alle arter har nødvendigvis ikke fått norsk navn.

 Piciformes, spettefugler, 467–484 arter
 Galbuli, (jakamarfugler), 57 arter
 Pici, (egentlige spettefugler), 410–427 arter
 Ramphastides, 157 arter
 Picides, 237–254 arter
 Indicatoridae, vokseterfamilien, 16 arter
 Prodotiscinae, (snyltefugler), 5 arter
 Indicatorinae, (egentlige voksetere), 11 arter
 Indicator, (sanne voksetere), 10 arter
 Melichneutes, (lyrehalevoksetere)
 M. robustus, lyrevokseter
 Picidae, spettefamilien, 254 arter

Litteratur 
 Josep del Hoyo, Nigel J. Collar. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volume 1 - Non-passerines, 904 sider, juli 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
 Josep del Hoyo, Andrew Elliott, Jordi Sargatal. Handbook of the Birds of the World - Volume 7: «Jacamars to Woodpeckers», april 2002, ISBN 978-84-87334-37-5
 Short, Lester & Jennifer Horne (2002): “Family Indicatoridae (Honeyguides)". In: Josep Del Hoyo, Andrew Elliott, Jordi Sargatal (Hrsg.), Handbook of the Birds of the World: Jacamars to Woodpeckers, Vol. 7. Lynx Edicions.
 Isack, H.A. & Reyer, H.U. (1989): Honeyguides and honey gatherers: interspecific communication in a symbiotic relationship. Science 243: 1343-1346.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Spettefugler
Dyr formelt beskrevet av George Latimer Bates
Fugler formelt beskrevet i 1909