François-Joseph Gossec

François-Joseph Gossec (1734–1829) var en vallonsk-fransk komponist og orkesterleder.

Liv og virke 
Bondesønnen Gossec ble i seksårsalder korgutt ved stiftskirka i Walcourt, senere ved St. Aldegonde i Maubeuge. Han ble deretter medlem av kapellet i Maubeuges Peterskirke og fikk den første undervisningen i fiolin, klaver, harmonilære og komposisjon av lederen, Jean Vanderbelen. Fra 1741 til 1751 var Gossec korgutt ved Vårfruekatedralen i Antwerpen og fikk ytterligere musikkundervisning av domkapellmester André-Joseph Blavier. 

I 1751 reiste Gossec til Paris med et anbefalelsesbrev stilet til Jean-Philippe Rameau, som på det tidspunktet ledet privatorkesteret til Alexandre Le Riche de La Pouplinière, og i 1754 ble Gossec medlem av orkesteret som Rameau fortsatt ledet. Gjennom Rameaus' etterfølger, Johann Stamitz, ble Gossec fortrolig med Mannheimerskolens musikalske nyvinninger: homofone orkestersymfonier, virkningsfulle dynamikkeffekter, og dessuten med instrumenter som var verdifulle i sammenhengen, klarinetter, bassetthorn og andre blåseinstrumenter. Fra 1762 ledet Gossec flere anerkjente franske orkestre.

Gossec skrev kammermusikk og symfonier, hvorav de seks første ble publisert i 1756 som opus 3. Det store 90 minutters verket Requiem – Grand Messe des Morts med uroppføring mai 1760 i Eglise Jacobine i Paris, gjorde Gossec berømt over natta. Et Te Deum fra 1779, skrevet i anledning Marie Antoinettea svangerskap, er en annen kompositorisk milepæl. Gossec hadde mindre hell med sceneverkene, delvis på grunn av dårlige libretti. I samtiden dominerte André Grétry og Christoph Willibald Gluck operascenene.

Til tross for at Gossec hadde adelige tjenesteherrer, var han en ivrig tilhenger av ideene som ledet til den franske revolusjon. Han skrev et Te Deum for mannskor og blåseorkester til føderasjonsseremonien på Champ de Mars 14. juli 1790 og en rekke andre representasjonsverk for festlighetene i revolusjonstiden. Marche lugubre fra september 1790, skrevet til Mirabeaus død, var nærmest et standardverk for revolusjonseremoniene.

Da Conservatoire de Paris ble grunnlagt i 1795, fikk Gossec, Jean-François Lesueur, Étienne-Nicolas Méhul, Luigi Cherubini og Grétry i fellesskap overoppsynet med institusjonen.

Verkoversikt

Verk for orkester 
 1760 Requiem – Grande Messe des Morts/Missa Pro Defunctis
 1774 Sinfonie F-dur
 1775 Sinfonie D-dur
 1776 Sinfonie C-dur
 1777 Sinfonie D-dur
 1791 Invocation – chantée pour la translation des cendres de Voltaire au Panthéon à la station de l'Opera le 11. juillet 1791
 Dernière messe des vivants
 Sinfonie Es-dur opus 5 nr. 2
 Symphonie à grand orchestre «La Chasse» D-dur opus 13 nr. 3
 Sinfonia à più stromenti, c-moll

Verk for blåseorkester 
 1790 Te Deum for trestemmig mannskor og blåseorkester
 1790 Le Chant du 14 Juillet (14. juli-sangen, revolusjonshymne) for trestemmig mannskor og blåseorkester
 1793–1794 Symphonie pour Musique Militaire
 1793 Marche lugubre
 1793 Symphonie concertante D-dur du ballet «Mirza»
 1794 Chœur patriotique  for trestemmig mannskor og blåseorkester med tekst av Voltaire
 1794 Chœur à la liberté for blandakor og blåseorkester med tekst av Marie-Joseph Chénier
 1794 Hymne à l'Être Suprème for soli, kor og blåseorkester
 1809 Symphony in F major «Symphonie à 17 parties»
 Aux Manes de la Gironde for solister, blandakor og blåseorkester
 Chant funèbre sur al mort de Ferraud
 Chœur patriotique med tekst av Jean-Antoine Roucher
 Domine Salvum  for trestemmig mannskor og blåseorkester
 Marche religieuse
 Hymne à Voltaire – Hymne sur la translation du corps de Voltaire au Panthéon med tekswt av  Marie-Joseph Chénier
 Hymne funèbre
 Hymne à la nature for blandakor og blåseorkester med tekst av Varon
 (Hymne ohne Titel) for blandakor og blåseorkester
 Hymne a Jean-Jacques Rousseau for sangere og blåseorkester
 Hymne a Humanité for blandakor og blåseorkester
 Hymne à la liberté med tekst av Caron
 Hymne à la liberté med tekst av Varon
 Hymne à la statue de la liberté med tekst av Varon
 Hymne a victoire for blandakor og blåseorkester
 Hymne pour la celebariton de victoire for solister, blandakor og blåseorkester
 Hymne pour la 14 Juillet med tekst av Marie-Joseph Chénier
 L'Offrande à la Liberté (revolusjonshymne)
 La Marseillaise (den franske nasjonalsangen)  for trestemmig mannskor og blåseorkester
 Marche funèbre
 Marche vitorieuse
 Marche for to små fløyter, to klarinetter, trompeter, to horn i F, to fagotter og serpent
 Marche for to små fløyter, to klarinetter, trompeter, to horn i F, to fagotter og serpent
 Nationale ronde med tekst av Marie-Joseph Chénier
 Peuple, éveille-toi (revolusjonshymne)
 Symphonie in C

Kammermusikk 
 op.14 6 strykekvartetter (1770)
 op.15 6 strykekvartetter (1772)

Oratorier og sceneverk 
 1765 Le tonnelier, opera
 1766 Les Pêcheurs, opera
 1767 Toinon et Toinette, opera
 1767 Le Double Déguisement, opera
 1768 Les Agréments d'Hylas et Silvie, opera
 1792 Le Triomphe de la Republique ou Le Campde Grand Pré
 Alexis et Daphné
 La Nativité, oratorium

Referanser

Litteratur 
 Fernand Tonnard: François-Joseph Gossec, musicien hennuyer de la révolution française. Vanderlinden, Brüssel 1938.
 Jacques-Gabriel Prod'homme: François-Joseph Gossec (1734–1829). La vie, les œuvre, l'homme et l'artiste. La Colombe, Paris 1949 (Collection Euterpe 8).
 Roland Mortier (Hrsg.): Fêtes et musiques révolutionnaires. Grétry et Gossec. Éditions de l'Université de Bruxelles, Brüssel 1990, ISBN 2-8004-0994-0 (Études sur le XVIIIe siècle 17).
 Claude Role: François-Joseph Gossec (1734–1829). Un musicien à Paris, de l'Ancien Régime à Charles X. L' Harmattan, Paris u. a. 2000, ISBN 2-7384-9678-4.

Eksterne lenker 
 
 
 
 Gossec et la musique française à la fin du XVIIIe siècle, Frédéric Hellouin (1903)

Franske komponister
Klassisistiske komponister