Leif Wolfberg

Leif (Leiba) Wolfberg (født 10. oktober 1914 i Šiauliai i Litauen (da del av Russland), død 20. juli 1984 i Oslo) var en norsk fiolinist. Han var en de få norske jødene som overlevde konsentrasjonsleirene.

Etter krigen spilte han blant annet i Kringkastingsorkestret. Wolfberg hadde blant annet Giuseppe Tartinis «djevelsonate» i sitt repertoar, og Wolfbergs historie er omtalt i Ola Larsmos historiske essay Djävulssonaten. Ur svenska hatets historia (2007). Larsmo brukte Wolfbergs historie som eksempel på «Sveriges doble ansikt i flyktningspørsmålet under krigen».

Andre verdenskrig 
I 1942 forsøkte han å flykte til Sverige, men ble sendt tilbake til Norge av den svenske lensmannen. I boken Jødar på flukt, skriver Ragnar Ulstein at dette skjedde våren 1942, men beslutningen om utvisning fra Sverige er datert 14. april 1941. 

Wolfberg ble 3. april 1942 arrestert da han dultet bort i en SS-soldat på gaten og senere samme år sendt til Kvænangen for å bygge snøskjermer. 26. november 1942 ble han deportert med MS «Monte Rosa» til Auschwitz-Birkenau. Der var han syk og svak, og sto i fare for å bli sendt i gasskammeret, men ble hjulpet på fote av Assor Hirsch fra Trondheim. Han ble senere plukket ut til orkesteret i Birkenau. Ved nyttår 1944–1945 ble han sammen med flere tusen sendt fra Birkenau til Sachsenhausen. Kartotekkortet hans ble endret, slik at han ble klassifisert som nordmann med fornavnet Leif, og ikke fødenavnet Leiba. Wolfberg kom da som en av få norske jøder med i De hvite bussene først til Neuengamme og deretter via Danmark til Sverige 28. april 1945.

Han avga forklaring til forhørsretten i Oslo i 1946 og anslo at det var 30–40 jøder av de rundt 200–250 fangene om bord på MS «Monte Rosa».

Referanser 

Norske konsentrasjonsleirfanger under andre verdenskrig
Overlevende fra Auschwitz
Personer fra Šiauliai