Gabriel Hanotaux

Albert Auguste Gabriel Hanotaux (født 9. november 1853 i Beaurevoir i Aisne i Frankrike, død 11. april 1944 i Paris) var en fransk politiker og historiker. Han var fra 1893 til 1895 og fra 1896 til 1898 sitt lands utenriksminister, og i 1898 dets koloniminister.

Liv og virke

Politiker, diplomat 
Hanotaux ble etter fullført École nationale des chartes maître de conférences ved École des hautes études. I 1879 ble han arkivar i utenriksministeriet, og så sjef for utenriksministerens kabinett under Léon Gambetta og Jules Ferry. 

Han ble deretter i 1885 ambassadør i Konstantinopel. Etter å ha vært deputert til deputertkammeret i perioden 1886-89, vendte han tilbake til diplomatiet. I mai 1894 ble han utenriksminister i Charles Dupuys regjering og innehadde samme post i Jules Mélines regjering 1896-98. Som utenriksminister hadde Hanotaux hånd om de viktige spørsmål vedrørende fransk-russisk alliansebygging, og i egenskap av koloniminister grensereguleringen mellom franske og britiske besittelser i Afrika. Fashoda-episoden i juli 1898 var det mest kjente resultat av denne politikken. Denne hendelsen synes å ha intensivert Hanotauxs mistro til England, som skulle bli så påtagelig i hans litterære verker (skrevet etter at han forlot utenriksdepartementet).

Historiker 
I 1898 trakk han seg helt tilbake fra politikken for å helt vie seg til historisk forfatterskap. I 1897 utkom de to første delene av hans Histoire de Richelieu, som førte til at han ble innvalgt i Det franske akademi. Hanotaux utgav og redigerte senere Histoire de la France contemporaine 1871-92 (4 bind, 1903-06), Jeanne d'Arc (1911), og Histoire illustrée de la guerre de 1914 (17 bind, 1915-26). Under hans ledelse utkom også samleverket Histoire de la nation française (1921-30). 

Under første verdenskrig ble Gabriel Hanotaux sendt i flere halvoffisielle misjoner for fransk propaganda, blant annet til Vatikanet. År 1921 var han fransk delegat ved Folkeforbundet.

Tidlig i 1920-årene fremkom det et forslag i Folkeforbundet om å bruke esperanto som dets offisielle språk. Ti delegater gikk med på forslaget, med bare én motstemme, den franske delegaten, Gabriel Hanotaux. Hanotaux likte ikke hvordan det franske språk var i ferd med å tape sin stilling som diplomatiets språk og betraktet esperanto som en trussel.

Gabriel Hanotaux døde i Paris i 1944 og ble jordfestet på Cimetière de Passy.

Referanser

Kilder 
 Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 602-03.

Eksterne lenker 

Franske historikere
Franske utenriksministre
Franske ambassadører
Ambassadører til Det osmanske rike
Franske diplomater
Personer fra departementet Aisne
Fødsler i 1853
Dødsfall i 1944