Orienteringskart

Et orienteringskart er en type kart som brukes i orientering og er et hjelpemiddel til å navigere seg i terrenget. I orientering brukes spesiallagde kart; detaljeringsgrad og utseende er bestemt i det internasjonale orienteringsforbundets kartnorm. Målestokken er normalt 1:15 000 eller 1:10 000, men flere og flere kart kommer med målestokk 1:5000. Ved noen anledninger brukes også kart i målestokken 1:7500. Ekvidistansen er 5 meter. (2,5 meter for kart i spesielt flatt terreng). Hvis vanlige høydekurver ikke er tilstrekkelig for å vise spesielt terreng, kan det brukes én stiplet hjelpekurve mellom de vanlige. På kartet er lett synlige detaljer og ledelinjer markert, i tillegg indikeres løpbarheten i terrenget med gultoner for åpne områder og grønntoner for bevokste områder. For sprintkart gjelder egen kartnorm, her er målestokken ofte 1:4000.

Orienteringskartet konstrueres fra flyfoto, her blir høydekurver, vegetasjonsgrenser, stier og andre synlige detaljer tegnet inn. En synfarer tar med seg dette grunnlaget ut i skogen og besøker alle deler av terrenget. Grunnlagskartet blir justert og detaljer som ikke ble sett i flybildene tegnes inn. Synfarerens konseptkart vektoriseres i et spesialprogram, før det ferdige kartet trykkes med 5-fargetrykk på tykt papir. Utskrifter fra fargeskrivere benyttes ofte til trening, men er foreløpig ikke godkjent for konkurranser. På grunn av endringer i terreng og vegetasjon må orienteringskartene revideres ofte, kart eldre enn et par år brukes sjelden til større løp. I motsetning til andre topografiske kart er orienteringskartet konstruert med magnetisk nord opp. Sidekanter på kartet og nord-syd-linjer er også orientert etter lokalt magentisk nord, slik at man kan orientere etter kompass uten å ta hensyn til eventuell misvisning.

Karttegn og kartfarger 
I orientering benyttes IOFs kartnormer .

Kartfarger er helt enkelt fargene på kartet, men de ulike fargene betyr ulike ting.
 blått er vått - altså bekker, elver, vann, myr og søkk
 gult er åpent område - altså åpne plasser og jorder
 hvitt er åpen skog
 grønt er tettere skog
 svart er hardt - altså hus, sti, stein, stup, skrent og grusvei
 lysebrun er asfalt - altså asfaltert vei og parkeringsplasser
 brun er høydekurver

Karttegn er de forskjellige detaljene i naturen tegnet som et bestemt symbol på kartet.
 svart prikk er stein
 stor svart prikk er stor stein
 svart stiplet linje er sti
 tykk, svart, stiplet sti er stor sti eller traktorvei
 svart figur ofte formet som firkant er hus
 svart linje er vei
 tykk og kort svart strek er skrent
 tykk og kort svart strek med små streker ut på den ene siden (ser ut som en liten kam) er stup
 tynn svart strek med skrå streker ut på den ene siden er gjerde
 mange små svarte prikker er steinrøys
 svart kryss er en spesiell menneskeskapt detalj
 to parallelle linjer med strek mellom seg noen steder er kraftledninger - de små strekene som binder de to parallelle sammen er mastene
 grønt kryss er enslig tre
 olivengrønn er privat eiendom, ofte hage
 blå "V" er pytt
 blå stiplet linje er inntørket bekk
 blå stripe er bekk
 blå prikket linje er smal myr (myrsig)
 blå, tykk linje er elv
 blått område er vann
 mange blå parallelle, horisontale linjer er myr
 gult område med hvite prikker er åpent område med spredte trær
 gult område er åpen plass
 gult område med små svarte prikker er dyrket mark
 brun prikk er liten kolle (høydepunkt)
 brun sirkel er stor kolle
 tynne brune streker er høydekurver - disse viser hvor bratt det er
 tykke brune streker er tellekurver (hver femte høydekurve er en tellekurve)
 brunt område er asfaltert område, f.eks. parkeringsplass

Referanser

Eksterne lenker
  Mapping Resources (på engelsk) - Det internasjonale orienteringsforbundet

Orientering
Karttyper