Gnesiolutheranere

Gnesiolutheranerne er betegnelsen for en gruppe teologer som på 1500-tallet oppstod blant Martin Luthers tilhengere under interne protestantiske lærestridigheter. De ble i samtiden mest kalt flacianerne, etter sin mest kjente ekspomnent, Matthias Flacius. Men selv kalte de seg rett og slett bare lutheranere (og i det lå det også at de frakjente sine motstandere å være lutheranere). 

Betegnelsen gnesiolutheranere (det greske adjektiv γνήσιος gnesios betyr «ekte») oppstod på 1600-tallet. 

Gnesiolutheranernes teologi preget grunnoppfatningene i den lutherske ortodoksi.

Striden mot filippistene 
Etter Martin Luthers død i 1546 og de militære sammenstøtene i den schmalkaldiske krig 1546/47 representerte den augsburgske religionsfred i 1555 den første mulighet til en refleksjon over en rekke teologisk uavklarte forhold. I den såkalte konfesjonelle tidsalder konkurrerte innen lutherdommen to partier om det teologiske tolkningsprimat: På den ene side de såkalte Philippisten (følgere av Philipp Melanchthon, som særlig etter Martin Luthers død preget reformasjonens kirkepolitiske linje i Tyskland) og de etter egen oppfatning  genuine lutherdisipler («Gnesiolutheraner»). Det utkrystalliserte seg til en disputasjon blant disse evangeliske teologer om seks stridspunkter: 
 den adiaforistiske strid, 
 den majoristiske strid, 
 den antinomistiske strid, 
 den synergistiske strid, 
 den osiandriske strid, og 
 den annen nattverdsstrid.

Gnesiolutheranernes viktigste anliggende var å sikre den protestantiske religions overlevelse. De forfattet mange polemiske flyveblader på det tyske språk for å nå bredest mulig ut. Ettersom de fryktet verdens snarlige undergang, var de ikke kompromissvillige. Det kom likevel, etter lang tid, til en delvis regulering og bileggelse av lærestridighetene, med Konkordieformelen i 1577.

Representanter for gnesiolutheranerne 
Begrepet gnesiolutheranere fantes ikke i samtiden; men det ble i ettertid brukt for å favne en rekke av og til enkeltstående teologer som hadde til felles en interesse for den rene lære - selv om de kunne ha innbyrdes uenigheter. Det ville være falt å oppfatte dem som en egen sluttet skoleretning. 

Representanter for gnesiolutheranerne var fremfor alt:
 Matthias Flacius
 Nikolaus von Amsdorf
 Nikolaus Gallus
 Johann Wigand
 Matthäus Judex
 Kaspar Aquila
 Joachim Mörlin
 Timotheus Kirchner
 Joachim Westphal
 Georg List
 Tilemann Hesshus

Litteratur 
 Rudolf Keller: Gnesiolutheraner. In: Theologische Realenzyklopädie. Band 13. (1984), S. 512–519 (Überblick mit weiterer Literatur).
 Wolfgang Klose: Das Wittenberger Gelehrtenstammbuch. Das Stammbuch von Abraham und David Ulrich. Benutzt von 1549–1577 sowie 1580–1623. Mitteldeutscher Verlag, Halle 1999, ISBN 3-932776-76-3.

Reformasjonen
Luthersk kristendom