100 meter løpende hjort

100 meter løpende hjort, også kalt hjortebaneskyting eller 100 m viltmål, er en skyteøvelse innen grenen viltmål som er tidligere internasjonal og olympisk øvelse, og fortsatt utøves i Skandinavia, Finland, Storbritannia og USA.

Konkurranser arrangeres i Norge av Norges Skytterforbund. Det skytes med grovkalibret rifle på en en bevegelig skive av en hjort på 100 meters avstand. Skiven kan være elektronisk eller av papp. Øvelsen finnes hovedsakelig i de to variantene enkel- og dobbelskudd, og spesielt dobbelskudd er kjent for å være en svært utfordrende øvelse som tester de dynamiske skyteegenskapene til kombinasjonen av skytter og våpen i form av raske ladegrep og presis skyting.

Historie 
Viltmålskyting startet i Wimbeldon i Storbritannia i 1862 ved at man skjøt på bevegelige stålskiver av hjortefigurer. Øvelsen regnes av noen som den første grenen innen praktisk rifleskyting, og brukes fremdeles i dag til oppskyting for jakt i Sverige.

Opprinnelig ble øvelsen skutt på 110 yards (100,584 meter) og hjorten bevegde seg 75 fot (22,86 meter) på rundt fire sekunder. Den gangen kunne man få maksimalt 80 poeng, og skyteskiven bevegde seg ved hjelp av tyngdekraften ved å trille på et skrått underlag. Dagens blinker er som regel motoriserte.

Øvelsen 100 m løpende hjort er en tidligere ISSF-øvelse som var på det olympiske programmet fra 1908 til 1924, samt i 1952 og i 1956. Øvelsen var en del av ISSF verdensmesterskapene fra 1929 til 1962, da den ble erstattet av øvelsen 50 meter viltmål (også kalt 50 m løpende villsvin).

Den eldste olympiske deltageren gjennom alle tider var den svenske hjorteskytteren Oscar Swahn, som i 1920 var 72 år gammel og deltok på det svenske laget som tok sølv i løpende hjort enkelskudd.

Norske skyttere har totalt 5 individuelle OL-gull i hjorteskyting, samt 2 bronse .

 OL 1920   Otto Olsen (enkeltskudd)
 OL 1920   Harald Natvig (enkeltskudd)
 OL 1920   Harald Natvig (dobbelskudd)
 OL 1920   Einar Liberg (dobbelskudd)
 OL 1924   Otto Olsen (enkeltskudd)
 OL 1924   Ole Lilloe-Olsen (dobbelskudd)
 OL 1952   John Larsen (enkelt-/dobbeltskudd)

Norske skyttere har totalt 6 individuelle VM-gull i hjorteskyting, 4 sølv og 1 bronse.
 VM 1947   Hans Åsnæs (dobbelskudd)
 VM 1952   John Larsen (dobbelskudd)
 VM 1949   Hans Åsnæs (dobbelskudd)
 VM 1949   Birger Buehring-Andersen (dobbelskudd)
 VM 1949   John Larsen (enkeltskudd)
 VM 1949   Rolf Bergersen (enkeltskudd)
 VM 1949   John Larsen (kombinert enkelt-/dobbelskudd)
 VM 1949   Rolf Bergersen (kombinert enkelt-/dobbelskudd)
 VM 1952   John Larsen (enkeltskudd)
 VM 1952   Rolf Bergersen (enkeltskudd)
 VM 1954   Rolf Bergersen (enkeltskudd)

Nordisk Skytterregion arrangerte årlige mesterskap i disiplinen frem til 2004.

Norske rekorder 

Før 2. verdenskrig bestod øvelsen av 20 skudd, og den norske rekorden på dobbelskudd ble satt i 1934 med 91 av 100 poeng av Ole Lilloe-Olsen under sportskytternes hjortestevne på Gressholmen med en Steyr Krag-Jørgensen rifle i kaliber 6,5 × 55 mm med modifisert avtrekk og dioptersikte. Ole Lilloe-Olsen, som tidligere hadde blitt skytterkonge på landsskytterstevnet i 1918, vant dermed stevnet fremfor Hans Aasnæs som skjøt (også imponerende) 83 poeng.

Nåværende norsk rekord i det moderne dobbelskudd-programmet med 40 skudd holdes av Tor Heiestad med 198 av 200 poeng. Rekorden ble satt med en Husqvarna/Carl-Gustaf CG1900 Sporter i kaliber .222 Remington.

Utstyrsutviklingen 
På 1950-tallet var Rossriflen populær i Europa både til skiskyting og løpende hjort. Dette var en rask rettrekker med svært god presisjon, men manglet primærutdrag. John Larsen vant OL-gull i Helsinki i 1952 med en Rossrifle i 6,5 × 55 mm med tung pipe. Riflen oppbevares i dag hos Norges Skytterforbunds lokaler Oslo.

I forkant av Sommer-OL i Melbourne 1956 fikk det norske landslaget bygget en ny type pumpe/trombonerifler i Oslo basert på Steyr M95M kamret for 6,5 × 55 mm, en konfigurasjon som forøvrig senere har blitt etterlignet i Krieghoff Semprio (produsert siden 2011).

Under den kalde krigen ble det i Sovjetunionen spesialutviklet rifler og ammunisjon for konkurranseskyting i løpende hjort. De to første sovjetske riflene spesialutviklet for viltmålskyting var retrekkeren БО-59 utviklet i 1959, og sylinderlåsriflen С-49 som ble utviklet spesielt for Sommer-OL 1952, begge i kaliber 7,62 × 54R. Senere ble det med utgangspunkt i den sovjetske armépatronen 7,62 × 39 mm utviklet den nye patronen 5.6×39 mm (.220 Russian) ved å sette i en mindre 5.67 mm kule (0,223 tommer diameter). Sammen med det nye kaliberet ble det også produsert spesialutviklede rifler for løpende hjort, rettrekkerne MBO-1M og MBO-2, samt pumperiflen MBO-3. Prosjeketet med det nye hjortekaliberet ville senere lede til utviklingen av den kjente 5,45 × 39 mm patronen.

I 1960 gikk det amerikanske landslaget over til en modifisert utgave av Remington 760 i .222 Rem med tung matchpipe og sikter laget av Redfield International. Den første seieren med 760-en kom i verdensmesterskapet i Oslo i 1961 da det amerikanske laget tok gull i dobbelskudd-øvelsen. Det norske landslaget tok senere i bruk Remington Model 7600.

Program og gjennomføring 
Skiven består av to hjortehoder med den ene vendt i fartsretning, den andre vendt bakover. Hver hjort har seks treffsoner med poengverdi 0 til 5. Hjorten beveger seg 23 meter på mellom 4,2 til 4,4 sekunder, som vil si at den løper i en fart på mellom 5,2 til 5,5 m/s (ca. 19 til 20 km/t). Til sammenligning forøvrig kan en ekte hjort komme opp mot nær 60–65 km/t.

Skytestillingen er stående med frihånd, reim er ikke tillatt. Startposisjonen er med kolben i hoftehøyde. Enkeltskudd og dobbelskudd arrangeres som regel som to selvstendige konkurranser. I begge øvelsene skytes det til sammen 40 skudd, det vil si 40 sprang for enkeltskudd og 20 sprang for dobbelskudd. Maksimalt antall poeng er 200, og ved uavgjort er det omskyting. En 40-skudds konkurranse er videre delt opp i to 20-skudds serier, og foran hver serie får den enkelte skytter skyte 4 sprang med prøveskudd, noe som betyr 4 prøveskudd dersom man konkurrerer i enkelskudd. Konkurrerer man i dobbelskudd kan man altså skyte opptil 8 prøveskudd foran hver serie, men mange velger istedet å først skyte noen enkelskudd for å kontrollere innskyting, og deretter noen dobbelskudd for å komme inn i rytmen.

Noen ganger arrangeres det en kombinert konkurranse, enten istedenfor eller i tillegg til de to vanlige variantene. I den kombinerte konkurransen skytes da de første 20 skuddene enkelskudd (20 sprang) og den siste 20 dobbelskudd (10 sprang). Det finnes også en variasjon hvor skiven starter synlig stillestående og deretter begynner å bevege seg etter første treff, noen ganger kalt «Swedish match».

I Danmark er det egne hjortebaner på blant annet Lejbølle, Måde og Oksbøl. I Norge er det egen hjortebane på Løvenskiold skytebane, og de fleste elgbaner kan dessuten enkelt bygges om ved å bytte sikteblink.

Skiven 
Treffsonene i skiven består av konsentriske sirkler. Skiven som brukes i dag har praktisk talt vært uforandret siden 1880-tallet.

 Tvillingskiven har ikke treffområder for 1 og 0 poeng (hhv. midtre og bakerste bakdel).

Sikteforlegging og justering 

Skytteren prøver med jevn hastighet å følge et fast siktepunkt på målet både før, under og like etter avtrekk. Siden skiven beveger seg sidelengs mens kulen bruker noe tid frem mot målet må skytteren sikte foran blinken for å oppnå ønsket treffpunkt, noe som kalles å «forlegge siktet». Hvor mye siktet forlegges i forhold til ønsket treff avhenger av gjennomsnittshastigheten til kulen frem mot målet, som igjen avhenger av utgangshastigheten og hvor mye kulen bremses av luftmotstanden (kulens ballistiske koeffisient). For eksempel kan kaliber .223 Remington med en 55 grains kule (3,56 gram) og utgangshastighet 950 m/s gi et optimalt siktepunkt i hjortens øye, mens en utgangshastighet på 800 m/s vil gi et optimalt siktepunkt på eller nær nesen. Disse eksemplene tyder på at siktetpunktet typisk forlegges rundt 500 millimeter foran ønsket treffpunkt i målet, noe som tilsvarer 5 milliradianer (50 klikk på et sikte med 0.1 mrad justering), eller ca. 17.25 bueminutter (69 klikk på et sikte med  moa justering). En 3 % endring i utgangshastighet vil da omtrent tilsvare at treffpunktet flytter seg 15 mm (foran eller bakover for henholdsvis økning og nedgang i kulehastighet). I teorien kunne skytteren istedenfor justert siktet sidelengs, men det er ikke praktisk mulig siden blinken starter annenhver gang fra venstre og høyre, noe som ville ført til svært mye siktejustering for hvert sprang.

Derimot er det vanlig å justere siktet i høyden. Den svart/hvite hjortefiguren har få tydelige siktepunkt, og mange konkurranseskyttere velger derfor å sikte enten på eller like under hjortefigurens øye. Øyet er plassert ca. 600 mm høyere enn skivens sentrum, og mange justerer derfor treffpunktet ned mellom 5–600 mm, tilsvarende 5-6 mrad (50-60 klikk på et 0.1 mrad sikte) eller 17,25-20,5 buemin (69-82 klikk på et  moa sikte).

Sikter spesialutviklet for viltmålskyting har typisk et retikkel med to stolper. En kjent produsent av viltmålsikter er Nickel, hvis kikkerter blant annet har blitt brukt av viltmålskytteren Manfred Kurzer som tok gull under Sommer-OL 2004. I gamle dager ble det brukt en del sikter med fast 10 ganger forstørrelse, mens det har blitt mer vanlig med variabel forsørrelse (for eksempel mellom 4-16 ganger zoom).

Utstyr 
Det benyttes rifler i kaliber fra .222 til 8 mm, og .223 Remington er det desidert mest brukte kaliberet. Alle typer sikter er tillatt, og kikkertsikte kan ha fri forstørrelse. Riflen kan ha maksimalt ett løp, og må ha manuell lading (f.eks. sylinderlås, pumpe, bøyle eller rettrekkermekanisme). Minimum avtrekksvekt er 500 gram, og riflen kan ha en maksimal totalvekt på 5,5 kg. Lyddemper er tillatt, men teller med i totalvekten. Hjorteskytterne er kjent for å foretrekke de raskeste og mest presise manuelle riflene, og det brukes stort sett sylinderlåsrifler grunnet kort slagtid og forholdsvis rask og pålitelig repetering.

I USA arrangeres det også konkurranser med egne klasser for manuelle og selvladende våpen.

Tidligere norgesmesterskap 
 2009, 5-6. september 2009, Løvenskioldbanen.
 2014, 31. august: Løvenskioldbanen, arrangør Oslo Sportsskyttere.
 2015, 5-6. september: Løvenskioldbanen, arrangør Oslo Sportsskyttere.
 2016, 3-4. september: Løvenskioldbanen, arrangør Oslo Sportsskyttere.
 2017, 9-10. september: Løvenskioldbanen, arrangør Oslo Sportsskyttere.
 2018, 8-9. september: Løvenskioldbanen, arrangør Oslo Sportsskyttere.

Se også 
 ISSF 50 meter viltmål
 100 meter løpende elg
 Elgskiskyting
 Nordisk skifeltskyting

Referanser

Eksterne lenker 
 Video: Dobbelskudd-øvelsen i Norge, 2014
 Videoe av enkel- og dobbelskudd-øvelsen i Storbritannia, 2012
 Video: Løpende hjort-konkurranse i USA, 2014

Skytesport