Bokmosskorpion

Bokmosskorpion (Chelifer cancroides) er en mosskorpion som tilhører familien Cheliferidae. Navnet har den fått fordi den kunne sees på gamle bøker som ble oppbevart for fuktig. Den er ikke et skadedyr, men nyttig ettersom den lever av andre mindre dyr, som støvlus, spretthaler og midd.

Utseende 
Bokmosskorpion blir 3–4 mm lange, og bakkroppen er bred og rund med en brunlig farge. På forkroppens sider er det noen små knøler. Den tilhører edderkoppdyrene og har åtte bein, og et par pedipalper, disse er særlig markerte. Det andre og tredje siste leddet på pedipalpene er tydelig avlange og er formet som en klo. Den kan minne om en liten skorpion på utseendet, men til forskjell fra skorpioner, har bokmosskorpioner ingen giftklo på bakkroppen.

Levevis 
Bokmosskorpionen er aktiv når det er mørkt, og holder seg vanligvis skjult i dagslys. Den er ufarlig for mennesker, og lever som predator (rovdyr) på andre småkryp, som blant annet støvlus, spretthaler og midd. Den kan krype baklengs og sidelengs. Den finnes i gamle fuglereder, bikuber, under løs bark, i uthus og andre steder der det finnes småkryp. Mest vanlig er den å finne i hus, gjerne blant gamle bøker.

Utbredelse 
Den finnes i hele Norge, men særlig er den rapportert fra de større byene. Den er sjelden i hus som blir omhyggelig vasket, dersom den finnes innendørs i bolighus, er det et tegn på en mulig fuktskade i huset. Den er spredt til alle verdensdeler.

Referanser

Litteratur 
 Klausen, F.E. (1998) Additional records of pseudoscorpions from Norway. Fauna norvegica Serie B 45: 100-103
 Stol, I. (2006) Checklist of Nordic Pseudoscorpiones. Norwegian Journal of Entomology 53: 85-87
 Stol, I. (2005) Norske mosskorpioner (Pseudoscorpiones) Norske Insekttabeller Nr. 18

Eksterne lenker 
 
 Norske Insektabeller - Norske mosskorpioner - artsbestemmelsennøkkel (gratis nedlastning som pdf)
 - Folkehelseinstituttet - Mosskorpioner
 Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr

Mosskorpioner
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Edderkoppdyr formelt beskrevet i 1758