Musica poetica

Musica poetica er et begrep fra 1500- og 1600-tallets musikkteori som betød komposisjon.

Under henvisning til Aristoteles skilte man mellom musica theoretica, musica practica og musica poetica. Med poetica mente man poiesis i betydningen «skape/lage», og altså ikke poesi i moderne betydning. Begrepet dukket første gang opp i Nikolaus Listenius' Rudimenta Musicae Planae (Wittenberg, 1533), deretter som verktitler hos Heinrich Faber (1548), Joachim Burmeister (1606), Johann Andreas Herbst (1643) med flere.

Musica Poetica ble delt inn i sortisatio og compositio. Med sortisatio forsto man sponan «allsang» og gav ulike eksempler som villanellas, cantica rustica og «bawrenlieder», mens for compositio ble bare Contrapunkt nevnt.

Litteratur 
 Hans Heinrich Eggebrecht, Terminologie der musikalischen Komposition, Steiner, Wiesbaden 1996. ISBN=3515070044
 Heinrich Faber: Musica Poetica, Hof 1548.
 T. D. Jones: Passions in Perspective: An Analytical Discussion of the Three Passion Settings of Heinrich Schütz (1585-1672) against their Historical and Stylistic Backgrounds, doktorgradsavhandling, University of Birmingham, UK, 2000.
 Heinz von Loesch, Der Werkbegriff in der protestantischen Musiktheorie des 16. und 17. Jahrhunderts. Ein Mißverhältnis, Olms Verlag, Hildesheim 2001. ISBN=3487114461

Referanser 

Musikkteori
Sang