Éric Zemmour

Éric Zemmour (født 31. august 1958 i Montreuil-sous-Bois ved Paris) er en fransk skribent, journalist og politisk provokatør. Fram til 2009 var han journalist for avisen Le Figaro og har siden hatt en spalte i Figaro Magazine. Han har også framstått som TV-personlighet på show som On n'est pas couché på France 2 mellom 2006 og 2011, Ça se dispute på i>TÉLÉ siden 2003, og Z comme Zemmour på RTL siden januar 2010. Fra september 2011 har han vært vert for Zemmour et Naulleau, et ukentlig talkshow på Paris Première sammen med Éric Naulleau.

På grunn av ytterliggående standpunkt og uttalelser om raser, og mange andre kontroverser, som erklært motstander av feminisme og homofili, er han blitt beryktet i Frankrike. Han inngår i en fransk intellektuell tradisjon ved å være den enslige provokatør og har bygget seg opp et kontroversielt navn ved å stå for holdninger og politiske oppfatninger som andre tar avstand fra.

Det meste av hans forfatterskap er ideologisk sakprosa, men han har også skrevet tre romaner, som har klart ideologisk preg.

Liv og virke

Bakgrunn 
Éric Zemmour var sønn av  Roger og Lucette Zemmour, en familie opprinnelig fra Algerie. Etter eksamen fra Institut d'études politiques de Paris gjorde han to forgjeves forsøk på å bli opptatt ved  École nationale d'administration.

Karriere
Han arbeidet så ved Le Quotidien de Paris. Senere kom han til Info-Matin og skrev for Globe Hebdo, en ukentlig nyhetsmagasin.

I 1996 ble han politisk spaltist for Le Figaro. Zemmour skrev dessuten biografier om Jacques Chirac og Édouard Balladur on noen politiske essays.

Politisk ståsted
Det politiske syn som Éric Zemmour jevnlig uttrykker på fjernsyn og i hans artikler i Le Figaro har han plassert seg langt til høyre på det politiske spektrum. Selv sier han at det ikke stemmer i henhold til skalaen høyreside eller venstreside. Den høyreorienterte politikeren Jean-Marie Le Pen skal ha uttalt at Éric Zemmour er den ene av tre journalister som har gitt ham respekt. Han har en konservativ grunnsyn på sosiale emner og er absolutt antiliberal i økonomiske emner. Som antiliberal er han motstander av frihandel og Den europeiske union.

Han er uttalt motstander av feminisme. I sin bok Le Premier sexe, som er et angrep på hva han mener er en samfunnsmessig feminisering, hevder han det eksisterer en form «av-virilisering» av samfunnet på 1900-tallet og anklager feminister for å være demagoger og grense mot politisk korrekthet i å nekte eller avviste det franske samfunns historie og Freuds psykologi. På samme vis mener han det er en «homofil ideologi» som inviterer «mannen til bli en kvinne» ved å adoptere kvinners oppførsel.

Han er også sterk motstander av innvandring, og i november 2008 ga han et intervju i månedsmagasinet Le Choc du mois hvor han sammenlignet innvandring med en «demografisk tsunami». Tilsvarende erklærte Éric Zemmour på TV-showet Paris/Berlin: the debate, ledet av Isabelle Giordano, at svarte og hvite tilhørte to forskjellige raser. På grunn av det generelle oppstyret etter Zemmours uttalelser i TV-showet, tok TV-kanalen selvkritikk.

Zemmour har også uttalt at han betrakter antirasisme som han betrakter feminisme, en «motepreget sak». Antirasisme, har han uttalt, er en taktikk som ble startet av François Mitterrand for å få franskmenn til å glemme venstresidens vending til økonomisk liberalisme i 1983. Antirasisme er en ideologi iverksatt av tidligere venstreradikale som har oppgitt deres illusjoner. Han ble dømt til bøter for rasediskriminering i den franske domstol etter å ha uttalt blant annet at arbeidsgivere har «rett til nekte» å ansette «arabere eller svarte» da han setter likhetstegn mellom kriminalitet og hudfarge. Han ble dømt til å betale en bot på €2 000, foruten også €1 000 og €9 000 i saksomkostninger til de tre saksøkende organisasjoner SOS Racisme, LICRA og MRAP. En andre dom dømte han å betale ytterligere €1 502 i bot og saksomkostninger.

Bibliografi 
Sakprosa
 1995 : Balladur, immobile à grands pas, Grasset ISBN 978-2-246-48971-9
 1998 : Le Livre noir de la droite, Grasset et Fasquelle ISBN 978-2-246-56251-1
 1998 : Le Coup d'État des juges, Grasset et Fasquelle ISBN 978-2-246-52551-6
 1998 : Une certaine idée de la France, collectif, France-Empire ISBN 978-2-7048-0872-4
 2000 : Les Rats de garde, i samarbeid med Patrick Poivre d'Arvor, Stock ISBN 978-2-234-05217-8
 2002 : L'Homme qui ne s'aimait pas, Balland ISBN 978-2-7158-1408-0
 2006 : Le Premier Sexe, Denoël, ISBN 978-2-207-25744-9 – gjenutgitt som J'ai lu, 2009
 2010 : Mélancolie française, Fayard /Denoël ISBN 978-2-213-65450-8 – gjenutgitt som Le Livre de poche, 2011.
 2011 : Z comme Zemmour, Le Cherche midi ISBN 978-2-7491-1865-9
 2012 : Le Bûcher des vaniteux, Albin Michel ISBN 978-2-226-24024-8
 2013 : Le Bûcher des vaniteux 2, Albin Michel ISBN 978-2-226-24541-0
 2014 : Le Suicide Français, Albin Michel ISBN 978-2-226-25475-7
 2016 : Un quinquennat pour rien, Albin Michel ISBN 978-2-226-32008-3

Romaner
 1999 : Le Dandy rouge, Plon ISBN 978-2-259-19058-9
 2004 : L'Autre, Denoël ISBN 978-2-207-25496-7
 2008 : Petit Frère, Denoël ISBN 978-2-207-25668-8

Referanser

Eksterne lenker 
 Blogg som samler videoer av Zemmours opptreden i media

Franske forfattere
Franske journalister
Personer fra departementet Seine-Saint-Denis
Fødsler i 1958