Deepwater Horizon

Deepwater Horizon er eid av rederiet Transocean. Den ble levert i 2001 fra Hyundai-verftet i Ulsan i Sør-Korea, og sank i 2010. 

Deepwater Horizon var en halvt nedsenkbar plattform for boringer på havdyp ned til 2 400 meters dybde.

Den var av design "Reading & Bates Falcon RBS-8D".

Den var 121 meter lang og 78 meter bred. Plattformen hadde et boligkvarter med en kapasitet på 130 personer. Maksimum boredybde var 9100 meter.

Sertifisering 
Deepwater Horizon var klassifisert hos American Bureau of shipping (ABS) og hadde bekvemmelighetsflagg i Marshalløyene. Maritimt regelverk tillater at plattformen er klasset i ett selskap, i dette tilfellet i ABS, og har andre spesifkke deler sertifisert av andre klasseselskaper. For Deepwater Horizon hadde Det Norske Veritas sertifisert i henholdt til reglene for ISM, MARPOL og ISPS, og videre styringssystemene som er knyttet til selskapet (Transocean), plattformen og prosedyrer knyttet til utblåsningsventiler (engelsk blow out preventer -BOP).

Dynamisk posisjonering 
Plattformen hadde dynamisk posisjonering uten forankringsmuligheter levert av Kongsberg Maritime, med merkenavnet Kongsberg Simrad SDP 32. Systemet var et DP-klasse 3-system. Det tilsvarer ABS klassenotasjon DPS-3 eller DNV klassenotasjon AUTRO. Det vil si et redundant system der ingen enkelthendelse kan ta ut systemet. Det innebærer også to uavhengige maskinrom med en A-60 brannvegger mellom, uavhengige kabelføringer og uavhengige styringssystem. A-60 brannvegg innebærer at veggen minst skal tåle en hydrokarbonbrann på den ene siden av veggen i 60 minutter.

Den kunne operere med signifikant bølgehøyde på inntil 29 fot sammen med en bølgeperiode på 10 sekunder, vind på 30 m/s og strøm opp til 1,75 m/s. Den var videre dimensjonert for en signifikant bølgehøyde på inntil 41 fot sammen med en bølgeperiode på 15 sekunder, vind på 50 m/s og strøm opp til 1,75 m/s.

Den var utstyrt med åtte maskiner (trustere) hver med 4,5 til 5,5 MW kapasitet. Det var to i hvert av de fire hjørnene. Plattformen hadde seks separate og uavhengige maskinrom.

Som referansesystem var det to hydrofonsystemer (av type Kongsberg Simrad HiPAP) og fire DPS-200 DGPSer (av type Kongsberg Seatex DGPS og Thales Multifix DGPS). Den hadde da seks ulike referansesystemer med to prinsipper (hydrofon og DGPS).

Utblåsningen 

Den 20. april 2010 begynte plattformen å brenne etter en eksplosjon. 11 av mannskapet omkom. Etter 36 timer sank den. 

Den var da utleid til BP frem til september 2013. Ulykken skjedde på BPs Mississippi Canyon blokk 252, referert til som Macondo-prospektet, i den amerikanske sektoren av Mexicogolfen, om lag 66 kilometer utenfor kysten av Louisiana.

Referanser 

Borerigger