Mygalomorphae

se Systematisk oversikt

Mygalomorphae er en gruppe av edderkopper. Denne gruppen av forholdsvis primitive edderkopper omfatter alle de store artene som gjerne blir referert til som «taranteller», selv og de egentlige tarantellene til hører familien Lycosidae i gruppen Entelegynae.

Utseende 

Mygalomorfe edderkopper er middelsstore til svært store edderkopper, de fleste er brunlige til svarte på farge. Kroppen er ofte sterkt hårete. Chelicerene er store og vendt slik at klørne vender bakover, ikke innover som hos Araneomorphae. Så mygalomorfene angriper ved å hugge, ikke ved å bite slik som Araneomorphae. De åtte øynene sitter ganske samlet midt oppe på forkroppen. Kjønnsorganene hos denne gruppen er forholdsvis enkle. Hos de fleste familiene er ett par av spinnvorter forlengede og stikker ut bak som et par "haler".

Levevis 
Disse edderkoppene spinner ikke fangstnett. Noen er jagende edderkopper, men de fleste sitter i ro i en silkekledt gang, ofte dekket av et lokk av silke og svært godt kamuflert. Fra denne gangen går det ut snubletråder av silke som varsler edderkoppen om at et passende bytte nærmer seg åpningen. Edderkoppen spretter da ut fra åpningen og griper byttet. Den beveger seg oppsiktsvekkende raskt tatt i betraktning at disse dyrene ellers virker ganske trege.

Giftige arter 

Som de aller fleste edderkopper har de giftkjertler som munner ut i chelicerenes klør. Men, i motsetning til hva mange tror, er bittet til de fleste av de store artene ganske harmløst. Gruppen omfatter imidlertid også noen meget giftige arter, best kjent er Atrax robustus som lever i et område rundt Sydney i Australia. Denne er en av få edderkopper der det er stor fare for at et bitt kan ta livet av et voksent menneske. Dette har imidlertid ikke skjedd på en god del år fordi sykehusene i det relativt begrensede området der arten finnes har stående beredskap med behandling og motgift for personer som blir bitt. En del arter har neslehår som lett brekker av (edderkoppen kan også selv aktivt brekke dem) og kan skape alvorlige helseproblemer, mer enn edderkoppens bitt.

Populære kjæledyr 
Noen mygalomorfe edderkopper blir svært store, og kan også leve lenge, i visse tilfeller opptil 30-40 år. Dette har gjort dem til populære terrariedyr. Siden dette er tropiske dyr krever de fleste jevnt høy temperatur, men ellers er de ikke særlig kravstore. En ulempe er at disse artene for det meste er nattaktive og sitter mest i ro om dagen. Noen arter, blant annet de fargerike Brachypelma-artene, antas å være truet fordi for mange blir fanget inn for å selges som kjæledyr.

Systematisk inndeling 

Slektskapsforholdene mellom edderkoppene er – gjengitt i hierarkisk skrivemåte – som følger:

 Leddyr, Arthropoda
 Gruppe Chelicerata
 Gruppe edderkoppdyr, Arachnida
 Orden edderkopper, Araneae
 Gruppe Opisthothelae
 Mygalomorfe edderkopper (Mygalomorphae)
 Overfamilien Atypoidea
 Familien Antrodiaetidae
 Familien Atypidae – 3 arter i Europa, eneste av disse familiene som forekommer i Nord-Europa
 Gruppe uten navn
 Familien Dipluridae
 Familien Hexathelidae – 2 arter i Europa
 Gruppe Bipectina
 Gruppe uten navn
 Familien Cyrtaucheniidae – én art i Europa
 Familien Ctenizidae – 8 arter i Europa
 Familien Idiopidae – én art i Europa
 Overfamilien Migoidea
 Familien Actinopodidae
 Familien Migidae
 Overfamilien Mecicobothroidea
 Familien Microstigmatidae
 Familien Mecicobothriidae
 Familien Nemesiidae – 58 arter i Europa
 Familien Barychelidae
 Overfamilien Theraphosoidea
 Familien Paratropidae
 Familien fugleedderkopper, Theraphosidae – 8 arter i Europa

Kilder 
 Fauna Europaea Web Service, utbredelsesdatabase over europeiske dyr

Litteratur 
 Aakra, Kjetil. 2004. En innføring i edderkoppenes verden. Insekt-Nytt 29 (1/2) side 4

Eksterne lenker 
 
 Litt av hvert om edderkopper
 Alla dessa småkryp –  (svensk)

Edderkopper
Edderkoppdyr formelt beskrevet i 1892