Mahdistopprøret

Mahdistopprøret (engelsk: Mahdist Revolt), også kalt mahdistkrigen (Mahdist War), Sudankrigen (Sudan Campaign) eller den britisk-sudanske krig (Anglo-Sudan War), var en kolonikrig utkjempet på slutten av det nittende århundre mellom de sudanske mahdistene og egyptiske og senere britiske styrker. 

Mahdismen (arabisk ; al-Mahdiyyah) var navnet på en islamsk politisk og religiøs bevegelse i Sudan, grunnlagt av Muhammad Ahmad, som 29. juni 1881 erklærte seg som al-mahdi ("Den rettledede," islams Messias). Bevegelsens mål var å løsrive Sudan fra egyptisk styre, å avskaffe den stadig økende innflytelsen fra Vesten og å opprette et islamsk teokrati. Mahdistenes stat kom til å styre over hele Sudan i omtrent femten år. 

Muhammad Ali av Egypt hadde erobret nordlige deler av Sudan på 1820-tallet, og i 1821 grunnla han byen al-Ḫarṭūm, og hans sønn og etterfølger Ibrahīm Bāšā flyttet rikets grenser helt til i nærheten av Victoriasjøen. Opprinnelig skyldtes delvis erobringen ønsket om å skaffe slaver til den egyptiske hæren. I 1882 ble Egypt under Tafwiq Pasha okkupert av britiske styrker og gjort til et britisk protektorat. 

I det egyptiske Sudan var det etter hvert en voksende misnøye mot styresmaktene, som krevde høye skatter og ville avskaffe slaveriet, og dette førte til at Muḥammad Aḥmad erklærte seg som mahdi erklærte jihad – hellig krig – mot regjeringen i al-Qāhira, og slik begynte mahdistopprøret. Mahdistene vant flere seire mot egyptiske regjeringsstyrker, og slik fikk opprøret en bredere oppslutning. Egyptiske garnisoner i Sudan ble isolert, og generalguvernør Charles George Gordon befant seg i al-Ḫarṭūm da den egyptiske regjeringa beslutta å evakuere Sudan og trekke tilbake sine soldater. Fra mars 1884 til januar 1885 ble al-Ḫarṭūm beleiret før den ble inntatt og generalmajor Gordon ble drept. Britene sendte en ekspedisjon, kjent som Nilekspedisjonen, for å hjelpe Gordon. Ekspedisjonen kom imidlertid i kamp som kulminerte i slaget ved Abu Klea, der de britiske Martini-Henry-riflene hadde problemer med sanden og varmen. Ekspedisjonen ankom al-Ḫarṭūm to dager for sent, og fant da ut at hele garnisonen hadde blitt massakrert av mahdistene. I 1885 ble det også sendt en ekspedisjon til Sawakin, men til tross for militær framgang kunne ikke denne endre situasjonen, og ble derfor også trukket tilbake. Den egyptiske evakueringen ble fullført, og mahdistene var nå herskerne over hele Sudan.

I 1893 og 1894 vant italienerne to seire over mahdistene, men de måtte senke sine koloniambisjoner etter at de i 1896 ble beseiret av etiopierne i slaget ved Adwa. Samme år ledet Lord Herbert Kitchener de egyptiske soldatene, nå forsterket av en britisk ekspedisjonsstyrke, mot mahdistene for å gjenerobre Sudan. To år senere hadde mahdistene blitt endelig beseiret. Etter en avtale fra 19. januar 1899 ble Sudan nå til Anglo-egyptisk Sudan underlagt britisk (og formelt sett også egyptisk) styre, og Sudans grenser mot sør ble fastsatt. Som et resultat av britenes styre ble også slaveriet avskaffet. 

Under mahdistenes fjorten år lange styre antar mann at Sudans befolkning gikk ned fra 7 millioner til 2-3 millioner. Krigen ble blant annet beskrevet av den senere britiske statsminister Winston Churchill, som tok del i den avgjørende siste fasen, i The River War.

Fotnoter

Referanser

Eksterne lenker 
 

Konflikter på 1800-tallet
Sudans historie
Egypts historie
Etiopias historie
Storbritannias kolonihistorie