Manisa

Den nest største byen i Egeerhavet og en provins i Tyrkia heter begge Manisa. Ifølge 2022 TUIK er Manisa den fjerde mest folkerike byen i Tyrkia med 1 468 279 innbyggere. i rekkefølge 

Det ligger i Egeerhavet, på den vestlige delen av den anatoliske halvøya. Fra øst grenser det til Uşak og Kütahya, fra sør, Aydın og Denizli, fra nord, Balıkesir, og fra vest, Izmir. Den ligger mellom 38°04' og 39°58' nordlig bredde og 27°08' og 29°05' østlig lengde. Byen har 17 distrikter. Når det gjelder befolkning, er det den nest største byen og kommersielle knutepunktet i Egeerhavet etter Izmir. Med vedtakelse av lov nr. 6360 i 2012, ble det omgjort til en metropol 

Kjent for sin mesirpasta, sultaniye-druer og Manisa Tarzan, ligger samfunnet - også kjent som "Prinserbyen" - der. Under Romerriket ble det kjent som "Magnesia ad Sipylum" i sin helhet. Det var kjent som "Magnesia" i antikken.

Ved foten av Spil-fjellet ble byen etablert. Gediz-elven renner gjennom en betydelig del av provinsen.

Historie

Forhistorisk Periode

Paleolittisk tid kan spores tilbake til Manisa. Magnetene, som holdt til i nærheten av Mount Pelion i Thessaly-regionen i dagens Hellas, er identifisert i gamle opptegnelser som byens grunnleggere. I Vest-Anatolia etablerte magnetene opprinnelig Magnesia ved bredden av Menderes-elven og en gren lenger nord, Magnesia ved foten av Sipylos-fjellet. For å skille Magnesia fra Menderes Magnesia ga de byen navnet Magnesia ad Sipylum.

Katakekaumene

Et betydelig landområde, kjent av Strabon som Katakekaumene (brent land), ligger nær Kula. Den ble opprettet som et resultat av vulkanutbrudd som skjedde for mellom 1,1 millioner og 12 tusen år siden. I løpet av undersøkelsen ble det oppdaget fotspor fra den paleolittiske perioden for mellom 15 og 25 tusen år siden i området.

Hetittene, frygierne, jonerne, lydianerne, perserne, romerne, bysantinerne, saruhanidene og osmanerne fortsatte alle å kontrollere Manisa.

Hettitter, Frygiere, Lydere og Persere 

Området kan ha vært kjent som Arzava under hettitttiden. Kybele Rock Monument er periodens mest betydningsfulle skapelse. Kunstverket ble laget under en hettittisk ekspedisjon til området på 1200-tallet f.Kr.

Fra midten av det åttende århundre f.Kr., holdt frygierne, som ankom Anatolia via Thrakia og sundet på 1200-tallet f.Kr., kort tid herredømmet over størstedelen av området som nå er Manisa.

Byen Sardes, som for tiden ligger innenfor grensene til Salihli-distriktet, fungerte som hovedstaden i det lydiske riket, som styrte i og rundt Manisa og Aydın fra slutten av bronsealderen til 600-tallet f.Kr. De første menneskene i historien som trykket og brukte penger var lydianerne. Løvehodet på disse første myntene, som ble slått fra den blandede gull-sølv "elektrum"-gruven, fungerte som det lydiske kongedømmets våpenskjold. Mellom de nåværende distriktene Salihli og Akhisar, i Bintepeler-regionen, er det oppdaget lydiske konge- og tutuligraver. King's Road, en eldgammel handelsrute, begynte i Mesopotamia og Iran, krysset provinsgrenser og gikk gjennom Sardis, hovedstaden i det lydiske imperiet.Det lydiske kongedømmets hovedstad Sardis lå langs King's Road, en foreldet handelsrute som begynte i Mesopotamia og Iran og nådde provinsgrensene. I konflikten med Achaemenid-riket i 546 f.Kr. ble det lydiske riket beseiret, og hovedstaden Sardis ble tatt. Etter dette tilbakeslaget tok Lydian Kingdom-æraen slutt.

Hellenistisk, Romersk og Bysantinsk Periode

Manisa og resten av Vest-Anatolia ble innlemmet i det makedonske kongedømmets grenser under Alexander den stores asiatiske felttog i 334–333 f.Kr. Manisa ble styrt av Alexanders generaler etter hans død i 323 f.Kr., og Lysimachus tok kontroll over det etter slaget ved Ipsos i 301 f.Kr. Hele provinsen, inkludert Manisa, ble en del av Seleucid-riket etter Lysimachus' bortgang i slaget ved Korupedyon i 281 f.Kr.

Etter slaget ved Magnesia i 190 f.Kr. ble Manisa en del av romersk territorium og ble gitt til deres allierte, kongeriket Pergamon, av romerne. Attalos grunnla Philadelphia i løpet av denne tidsperioden II. den arveløse III i 133 f.Kr. Manisa og kongeriket Pergamon ble styrt av romerne i henhold til Attalos 'instruksjoner. Manisa og dens omgivelser forble på bysantinsk territorium da Roma ble delt i to i 395 e.Kr.Sardes, Philadelphia og Thyateira var fremtredende samfunn i løpet av denne tiden, mens Manisa reiste seg til å bli den bispelige hovedstaden. Flertallet av provinsen og dens sentrum var en del av Thrakesion-temaet mens det ble styrt av bysantinene. Keiseren av Nicaea III. John tilbrakte mesteparten av sin regjeringstid i Manisa mens latinerne holdt Konstantinopel. Manisa Center og omgivelsene gjennomgikk betydelig vekst i løpet av denne tiden.

Fyrstedømmer og Osmansk periode

Etter slaget ved Manzikert(Malazgirt) i 1071 utvidet tyrkiske raid seg til området rundt Manisa. Seljuk-lederen alias Bey tok Manisa og omgivelsene i besittelse, men etter slaget ved Dorileon (1097) ble det nok en gang styrt av bysantinerne.

Saruhanoğulları Fyrstedømmeperiode

Perioden med anatoliske fyrstedømmer, som begynte med oppløsningen av den anatoliske Seljuk-staten, er da Saruhan Bey dannet fyrstedømmet i området Manisa på begynnelsen av 1300-tallet. Saruhanli-grenen til Afshar-stammen er hjemmet til Saruhanoullar fyrstedømmet. En Khwarezm-emir ved navn Er Saru eller Saruhan, ifølge noen historikere, styrte Seljuk-staten. Ifølge ryktene heter denne personens sønn Alpa, og Saruhan Bey er Alpas sønn.

Etter å ha grunnlagt sitt fyrstedømme utvidet Saruhan Bey det ved å gjøre byen Manisa, som han erobret i 1313, til sentrum av hans imperium. Han bygde også en marine, sendte ekspedisjoner til den greske kysten og Thrakia, inngikk allianser med nærliggende fyrstedømmer og stater, forbedret økonomien med byttet marinen brakte inn, og bygde moskeer, madrasaher og biblioteker. Manisa Ulu-moskeen, bygget i 1366–1367, er den mest betydningsfulle strukturen fra Sarukhanid-tiden som fortsatt står i dag.

Hızırşah, som var leder for Saruhan fyrstedømmet under kampanjen i Vest-Anatolia som Yıldırım Beyazıt foretok i 1390 for å sikre enheten i Anatolia, ønsket Yıldırım velkommen og overleverte Manisa til ottomanerne gjennom fred; Yıldırım Bayezit, som dominerte byen, overlot ledelsen av de østlige delene av byen til Hızırşah og fusjonerte Manisa med Karesi fyrstedømmet og ga den til administrasjonen til sønnen Ertuğrul.

Etter at Timur erobret Yıldırım Bayezid i slaget ved Ankara og invaderte Anatolia, ankom Hızırşahs bror Orhan Bey, som tidligere hadde søkt et fristed i Timur, til Manisa og fikk slått en mynt til ære for ham som en uavhengighetserklæring i 1403. Hzrşah tok tilbake makten. skjønt, da Timurs hær spredte seg. Hzrşah ble kidnappet og myrdet av Mehmed I under den vestlige ekspedisjonen han befalte i 1405–1406 for å opprettholde Anatolias enhet. Mehmed I regnes som den andre grunnleggeren av det osmanske riket. Da Hızırşahs bror Orhan Bey gikk bort i 1412, fusjonerte Saruhan fyrstedømmet utvetydig med det osmanske riket.

Osmansk periode

Saruhan Sanjak var navnet som ble gitt til Manisa etter at den ble gjort til en administrativ avdeling under osmansk myndighet i 1412. Spesielt mellom 1437 og 1595 ble byen fremtredende som en av de viktigste politiske læreinstitusjonene der osmanske fyrster skaffet seg sultanatekspertise. Osmanske sultaner som II. Murad, Fatih Sultan Mehmet, Suleiman den storslåtte, II. Selim III. Murad og III. 16 prinser styrte som sanjak-guvernører i løpet av disse tidene, inkludert Mehmet og Mustafa I.Selv om Manisa og omgivelsene opplevde relativ fred under den osmanske epoken, ble området på 1600-tallet under angrep og plyndring fra opprørere som Kalenderolu og Birgili Cennetolu, samt statlige tjenestemenn som Yusuf Pasha og Ilyas Pasha. Under Kavalal Ibrahim Pashas ledelse ble egyptisk suverenitet observert kort i 1833.

Uavhengighetskrigsperioden

Den Tyrkiske hæren gjenerobret Manisa 8. september 1922 etter at den greske hæren hadde erobret den 26. mai 1919. Den greske hæren trakk seg tilbake fra Vest-Anatolia ved å bruke taktikk for svidd jord. Sydney Nettleton Fisher, en Midtøsten-historiker, skrev om emnet, "Den tilbaketrukne greske hæren vedtok en politikk med sviding og ødeleggelse og begikk brutalitet mot alle forsvarsløse tyrkere den kom over. Jeg følger den skotske historikeren Kinross var flertallet av nabolagene foran den greske hærens retrett allerede i ruiner. I den gamle hellige byen Manisa var bare 500 av de 18 000 strukturene fortsatt intakte. Han beskrev det muntlig. «Manisa-brannen i 1922» er navnet som ble gitt til brannen som startet om kvelden 5. september 1922 , og brant til 8. september, ifølge denne tilbaketrekningen. 

Republikk perioden

I Manisa ble en storbykommune med provinsgrenser opprettet ved lov nr. 6360, som ble vedtatt i 2012. Storbykommunens virksomhet startet etter lokalvalget i Tyrkia i 2014.

Geography

Manisa-provinsen dekker 13 339 km2 land. Aydın, 156 miles, Balkesir, 137 km, Denizli, 208 km, İzmir, 36 km, Kütahya, 317 km, og Uşak er provinsene nærmest Manisa. Adana er 884 kilometer unna, Ankara er 563 km, Antalya er 428 km, Bursa er 286 km, Gaziantep er 1 089 km, Istanbul er 525 km, Konya er 534 km, og Kayseri er 832 km.Demirci-fjellene og dets utvidelser fra nord og nordøst, Kula-Gördes-Uşak-platåene fra øst, Bozda-massen fra sør, Spil-fjellet, Yamanlar-fjellutvidelsene, Menemen-stredet og Yunt-fjell-utvidelsene fra vest omgir naturlig provinsområdet. Fjell utgjør 54,3% av provinsens totale landareal. Plains kommer på andreplass med 17,9 %, etterfulgt av platåer med 27,8 %

Gediz-elven og Bakrçay, sammen med sideelvene deres, er provinsens to viktigste elver. Denne provinsen er hjemmet til Marmarasjøen, en av de to betydelige naturlige innsjøene i Egeerhavet. En av de mest betydningsfulle demningene i provinsen og hele området er Demirköprü-dammen. Afşar Dam og Sevişler Dam er ekstra demninger.

Klima
Effektene av det kontinentale klimaet i den sentrale Anatolia-regionen kan merkes, spesielt i de østlige og fjellrike regionene, selv om det kontinentale middelhavsklimaet dominerer vest i Manisa-provinsen, som spenner over en betydelig del av den vestlige Egeerhavet, og langs Gediz-elvebassenget.Jordsmonn, klima og topografi begynner gradvis å endre seg mens du reiser fra vest til øst for provinsen. Vegetasjonen endres også som svar på denne endringen. Fra vest til øst består vegetasjonen av slette planter, maquis, skog og alpine planter. Stadiene deres følger imidlertid ikke konsekvent hverandre. Skoger og maquis utgjør størstedelen av vegetasjonen i høylandet.

Befolkning

Som et av knutepunktene der fyrster slo seg ned gjennom den osmanske tiden, begynte befolkningen i byen å stige. Samfunnet hadde 37 nabolag ifølge folketellingen fra 1531, men det var 42 nabolag der i 1575. Jøder fra Spania ankom Manisa rundt begynnelsen av dette århundret, og ble byens første ikke-muslimske befolkning. Fram til det tidspunktet var det bare muslimer som hadde bodd der. Antallet jødiske hus i byen steg fra 88 i 1531 til 117 i 1575.I samme tidsramme var det greske husholdninger som jobbet i fyrstenes palass i den nærliggende landsbyen Horos (7 familier i 1521 og 22 husstander i 1575). Celali-opprørene på 1600-tallet førte til at Manisas befolkning vokste enda mer ettersom innbyggere fra de omkringliggende landsbyene og underdistriktene flyttet dit på jakt etter trygghet. Dette århundret så en nedgang i antallet jøder, men en økning i antallet grekere og armenere. Befolkningen i Manisa nådde 3684 husstander under folketellingen 1660–1661.Det var to armenske nabolag i byen, hver med 172 husstander, ett jødisk distrikt med 73 husstander og ett gresk nabolag med 62 husstander. De estimerte 18 000 innbyggerne i byen på den tiden utgjorde rundt 1200 av den totale befolkningen. Grekere begynte å jobbe på gårdene til Karaosmanoullar, en av områdets bemerkelsesverdige, på 1770-tallet, og etter hvert vokste de til å bli den største ikke-muslimske gruppen i Manisa. 7 569 tyrkere, 2 523 grekere, 1 126 armenere og 412 jødiske menn ble talt i byen under folketellingen 1842–1843.I byen var det 34.572 innbyggere, inkludert 24.079 muslimske tyrkere, 5.953 grekere, 2.488 armenere, 1578 jøder, 146 protestanter og 338 katolikker, ifølge årboken 1899–1900. Manisa hadde 28 635 mennesker i den første folketellingen av republikken i 1927, til tross for en nedgang i befolkningen etter okkupasjonen og ødeleggelsene som skjedde mellom 1919 og 1922. Siden midten av det 20. århundre har byens befolkning vokst, og det er nå en av Tyrkias mest innvandrertunge byer.

Kultur

Tarzan fra Manisa

Ahmet Bedevi, også kjent som Manisa Tarzan, går av Ahmeddin Carlak i folkeregistrene. Carlak, en tyrkisk hærveteran som ble født i Bagdad i 1888 og senere deltok i uavhengighetskrigen, ble gitt uavhengighetsmedaljen med røde striper for sin tjeneste. Bedevi, som kom og slo seg ned i Manisa i de første årene av den republikanske tiden, begynte å jobbe som rengjøringsarbeider i kommunen og jobbet etterpå som hageassistent og brannmann. Beduiner ble kjent som Tarzan of Manisa fordi de alltid hadde på seg svarte shorts året rundt, toppløse, og plantet frø og spirer hvor enn de gikk, spesielt ved Mount Spil, i et forsøk på å grønnere byen.Han døde 31. mai 1963 mens han bodde i en hytte i Spil.

Mesir Pasta

De kongelige legene var ikke i stand til å helbrede Suleiman den storslåttes mor, Hafsa Sultan, da hun ble syk i Manisa. Merkez Efendi skapte til slutt en mesirpasta ved å bruke en kombinasjon av 41 forskjellige krydder for å lykkes med å behandle henne. For å feire gir sultanen publikum den gjenværende pastaen. Ved å drysse mesirpasta fra takene på komplekset oppkalt etter Hafsa Sultan, også kjent som Sultan-moskeen, blir denne seremonien vanlig og minnes som "Mesir-festivalen." Mesir-feiringen har blitt bevart og feiret i 477 år (fra og med 2017, under Nevruz-ferien, som er 21.–24. mars).

Referanser

Eksterne lenker 
 

Byer i Tyrkia
Manisa (provins)