Islandsvalmue

fjellvalmue
 læstadiusvalmue

Islandsvalmue, eller fjellvalmue, er en valmueart med en innviklet taksonomisk historie. I denne artikkelen følges Artsdatabanken som bruker «islandsvalmue» om arten Papaver radicatum, og «fjellvalmue» om nominatunderarten P. r. subsp. radicatum. Det er nå vist at nesten alle norske fjellvalmuer tilhører nominatunderarten.

Denne planten har en flerårig rosett med flikete blad ved bakken. Blomstene sitter enkeltvis på enden av lange, hårete, bladløse stengler. Blomstene er som regel smørgule, men kan være blekgule eller lyst rosa. Melkesaften har hvit eller gul farge. Den vokser på rasmark, fjellrygger og berg, men kan også finnes i vegskjæringer og på elvebredder og grusører.

Utbredelse og taksonomi 
Islandsvalmue tilhører seksjonen Meconella i valmueslekten (Papaver). Andre arter i samme seksjon er kolavalmue, svalbardvalmue, alpevalmue og sibirvalmue. Disse valmuene vokser i Arktis og i høyfjellet lenger sør. Polyploidi er vanlig, akkurat som hos mange andre arktiske planter. Avgrensingen mellom de ulike artene er omstridt, og i amerikansk litteratur hevdes det ofte at Papaver radicatum har en sirkumpolar utbredelse i Arktis. Den høyarktiske svalbardvalmuen har av og til blitt regnet hit som underarten P. r. subsp. polare.

Islandsvalmue er svært variabel avhengig av voksestedet. Skandinaviske forskere, som Rolf Nordhagen og Gunvor Knaben, mente at det fantes ti underarter i Skandinavia og tre–fire på Island og Færøyene. De mente også at denne oppsplittingen måtte ligge langt bak i tid, og at fjellvalmuene hadde overlevd istiden i adskilte skandinaviske refugier. Dette er et av kronargumentene for den såkalte overvintringsteorien.

Molekylærgenetikk og kladistikk har utviklet seg mye etter Knabens arbeider. Nye studier basert på biokjemi og multivariat analyse av morfologiske trekk viser at mangfoldet av fjellvalmuer er mindre enn en trodde. Norske og russiske forskere anerkjenner nå bare to underarter av islandsvalmue: fjellvalmue og læstadiusvalmue. Den sistnevnte ble tidligere ofte regnet som en egen art.

Papaver radicatum ble beskrevet av Christen Friis Rottbøll i 1770, men det er uklart om Rottbølls type kom fra Island eller Grønland. Fjellvalmue (subsp. radicatum) er utbredt i den skandinaviske fjellkjeden, Island og Færøyene og har dekaploid kromosomtall (2n = 70). Læstadiusvalmue er en sjelden plante fra nordlige deler av Norge og Sverige. Den er oktoploid (2n = 56), men står genetisk så nært fjellvalmue at den regnes som underarten P. r. subsp. laestadianum. De oktoploide valmuene med sirkumpolar utbredelse tilhører derimot en annen art og skal kalles P. lapponicum.

Tidligere underarter 
Tabellen viser de tidligere underartene av islandsvalmue som nå betraktes som ugyldige.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 «Ryddar i viltveksande polarplante» på forskning.no

Gule blomster
Valmuefamilien
Stauder
Arter som tidligere har stått på norsk rødliste
Fredede arter i Norge
Norges flora