Jakobs-boggi

Jakobs-boggi (etter den tyske jernbaneingeniøren Wilhelm Jakobs, 1858–1942) er en boggi som forbinder to vogner, ledd eller moduler i et tog eller en leddtrikk. 

I Norge finnes Jakobs-boggi brukt på NSB type 72, lokaltog og NSB type 93, regiontog samt på Oslos leddtrikker type SL79 og på Gråkallbanens leddtrikker i Trondheim. De finnes også i de sveitsiske Stadler Flirt-togene type 74 og type 75 som blir brukt av blant annet Vy og SJ Norge Bl.a. de franske TGV-ene fra Alstom har Jakobs-boggier.

Jakobs-boggien har følgende fordeler:
Den stiver opp togsettet så det er mindre utsatt for å folde seg sammen som et trekkspill ved en avsporing. Ved høy hastighet er dette meget farlig. Det skjedde ved Eschede-ulykken, den verste ulykken med høyhastighetstog noensinne. TGV-tog har flere ganger sporet av i høy fart, 290-300 km/t, og likevel blitt stående i skinnegangen – noe Jakobs-boggiene trolig har bidratt til. Derfor har avsporingene ikke krevd menneskeliv eller forårsaket alvorlige personskader.
Togene blir lettere med bare én boggi pr. vogn istedenfor to. Dette er tilfelle selv om den økende belastningen på hver boggi gjør at vognene må lages noe kortere.
Togene blir rimeligere med færre boggier, da boggier er kompliserte og kostbare.
Hjulstøyen, som utgjør en stor del av støyen fra et tog, reduseres med færre boggier. Innvendig blir hjulstøyen dessuten mest merkbar i overgangen mellom vognene, hvor folk ikke pleier å oppholde seg.

En ulempe med Jakobs-boggier er at det vanligvis er tidkrevende å hekte av og på vogner ved behov. Dette må gjøres på verksted. En kan riktignok ofte koble sammen flere togsett eller trikker.

Referanser

Jernbaneteknikk