Selveierdemokrati

Selveierdemokrati vil si at statsinstitusjonene sørger for en spredning av økonomisk eiermakt og forhindrer monopoldannelser. Tanken er at alle individer skal ha en rimelig og lik mulighet til å delta i markedet, og spre eiermakt og økonomiske muligheter. Denne ideen om property-owning democracy forbindes især med filosofen John Rawls.

I Norge ble selveierdemokratiet som begrep introdusert i etterkrigstiden av partiet Høyre. Jan P. Syse, Sjur Lindebrække og Kåre Willoch stod sentralt i utformingen av selve prinsippet og relaterte forslag i Stortinget. Selveierdemokratiet ble forstått som å gjøre flest mulig til selveiere av land, bolig og annet jordisk gods. For eksempel skal arbeidstagerne kunne få større innflytelse på arbeidsplassen ved å kjøpe aksjer. Selveierdemokratiet vil i prinsippet bidra til økonomisk maktspredning og styrking av eiendomsretten, ettersom arbeidstagerne får eiermessig medbestemmelse, større økonomisk uavhengighet og økt interesse for aksjer som spareform. Tilhengere har også pekt på at en slik aksjespredning vil bidra til å sikre lokalt eierskap i næringslivet.

Selveierdemokratiet ble høyresidens alternativ til venstresidens arbeiderstyrte eller statseide bedrifter. I boligpolitikken ble det også lagt vekt på at flest mulig skulle ha muligheten til å eie sin egen bolig, noe som har vært tverrpolitisk forankret. De konservatives selveierdemokrati lot seg forene med sosialdemokratenes ønske om å frigjøre byarbeiderklassen fra gårdeierne.

I Sverige benyttes gjerne begrepet «folkekapitalisme». I Tyskland inngikk selveierdemokratiet som en viktig komponent i tanken om den sosiale markedsøkonomien, som spredte seg til resten av Vest-Europa.

Referanser 

Politiske ord og uttrykk