Victoriaøya

Artikkelen er om den arktiske  Victoriaøya. Se også Victoriaøya (Antarktis) og Victoriaøya (Canada).

Victoriaøya (russisk: Виктория) er ei isdekket øy mellom Svalbard og Frans Josef Land. Den tilhører geologisk sett Svalbard og ligger 60 km øst for Kvitøya. Administrativt tilhører den Arkhangelsk oblast i Russland og ligger 170 km vest for Aleksandra Land.

Øya er lav, og kan i tider med lite is være vanskelig å få øye på. Isbremmen stiger fra nord til sør, og ender i en bratt kant. De siste femti årene har kanten trukket seg 500 meter bakover.

Historie 
Fangstmenn kan ha besøkt øya i varme perioder av den lille istid før 1700. Etter hvert som farvannene ble enklere å navigere, kan båter som drev fangst i de østlige delene av Svalbard ha besøkt øya før 1865.

Første dokumenterte landgang skjedde 20. juli 1898 av Johannes Nilsen og Ludvig Bernard Sebulonsen fra Tromsø som skulle jage hvalross med skuta «Freia». Dagen etter ankom dampyachten «Victoria»  ført av P. W. Nilsen og eid av den engelske arktisvenn Arnold Pike; derav navnet «Victoriaøya»  Flere gjorde landhogg etterhvert, som i 1925 da «Den britiske arktis-ekspedisjonen» med Frank Worsley og islandske Grettir Algarsson reiste med skuta «Island» på vei mot Frans Josef Land.

Området var et ingenmannsland inntil den 15. april 1926, da  Sovjetunionen, uten dokumentert landgang, gjorde formelt krav på Frans Josef Land inkludert Victoriaøya som en del av sitt nordområde. Norge leverte offisiell protest 19. desember 1926 og finansierte et par ekspedisjoner inn i området uten å gå i land. Hvalreder Lars Christensen fra Sandefjord utrustet «S/S Torsnes» og «M/C Hvalrossen» for å blant annet annektere øya privat, men isforholdene umuliggjorde landgang. Den amerikanske Louise Boyd utrustet  «Hobby» for å lete etter den forsvunne Roald Amundsen og nådde øya sensommeren 1928 med flyger Hjalmar Riiser-Larsen som leder. Professor Otto Schmidt, som blant annet var på leting etter seks forsvunne fra Umberto Nobiles havari, gikk i land fra den russiske isbryteren «STS Sedov» 19. juli 1929 som første dokumenterte russer. 

6. august 1930 ble Victoriaøya annektert på vegne av Harald M. Leite fra Ålesund, reder av «MK Bratvaag» som ble brukt under Bratvaag-ekspedisjonen, ledet av Gunnar Horn ved Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser. Dette var ikke offisielt, men Leite redegjorde for anneksjonen i et privat brev til Utenriksdepartementet den 16. desember 1930.  På returen fant «Bratvaag» varden nedrevet.

Sovjetunionen annekterte offisielt øya den 29. august 1932 da  Nikolaj Zoebov og kaptein Sergej Popov  på isbryteren «Nikolaj Knipovitsj» plantet flagget på det nordvestlige kapp, som ble kalt Kapp  Knipovich (Мыс Книповича). Hendelsen ble omtalt i Izvestija og rapportert i Bergens Aftenblad 15. september 1932. Samme dag ble historien om den norske 1930-annekteringen offentliggjort i Aftenposten. 

En russisk radio- og overvåkings-stasjon med besetning på seks personer og tilknytning til Dikson, ble etablert på øya den 1. november 1959 og holdt i drift fram til 1. april 1994. Etter 1994 har øya vært ubebodd.

Referanser 

Øyer i Arkhangelsk oblast
Øyer i Nordishavet