Vest-Pakistan

Vest-Pakistan var det populære og til tider offisielle navnet på den vestlige delen av det opprinnelige Pakistan. Fra 14. august 1947 til 16. desember 1971 bestod Pakistan opprinnelig av to deler, Vest-Pakistan og Øst-Pakistan. Delene var geografisk adskilt, og Vest-Pakistan lå  km unna Øst-Pakistan. Øst-Pakistan ble selvstendig under navnet Bangladesh i 16. desember 1971. Fra det tidspunktet ble begrepet «Vest-Pakistan» overflødig. Dagens Pakistan utgjør det som en gang var «Vest-Pakistan». 

Vest-Pakistan bestod av tre provinser styrt av guvernører (Den nordvestlige grenseprovinsen, Punjab og Sind), en provins styrt av såkalt sjefskommissær (Balutsjistan), flere fyrstestater (blant annet Bahawalpur, Chitral, Dir, Hunza, Khairpur og Swat), det føderale hovedstadsterritoriet (rundt Karachi) og stammeområdene.

Historie 
Provinsen Vest-Pakistan ble opprettet 14. oktober 1955, ved sammenslåing av provinsene, fyrstestatene og stammeområdene i den vestlige delen. Provinsen bestod av tolv avdelinger og provinshovedstaden ble etablert i Lahore. Provinsen Øst-Bengal ble omdøpt til Øst-Pakistan med Dhaka som provinshovedstad. Den føderale regjeringen flyttet i 1959 fra Karachi til Rawalpindi (midlertidig hovedstad inntil Islamabad var ferdig), mens det føderale parlamentet flyttet til Dhaka. 

Vest-Pakistan dannet en tilsynelatende homogen blokk, men med markante språklige og etniske skiller, og én-enhetspolitikken ble betraktet som en rasjonell administrativ reform som ville redusere utgifter og fjerne provinsielle fordommer. Men med militærkuppet i 1958 dukket det opp problemer for provinsen, da stillingen chief minister ble avskaffet og presidenten overtok utøvende makt i Vest-Pakistan. Provinsen Vest-Pakistan ble oppløst av president Yahya Khan i juli 1970. 

Valget avholdt i desember 1970 resulterte i at Awami-ligaen under Sheikh Mujibur Rahman fikk et samlet flertall av setene i parlamentet (alle unntatt to av de 162 setene fordelt til Øst-Pakistan). Awami-ligaen gikk inn for økt selvstyre i Øst-Pakistan, men den militære regjeringen tillot ikke Sheikh Mujibur Rahman å danne regjering. Den 25. mars 1971 startet Vest-Pakistan en borgerkrig for å undertrykke den demokratiske seieren til øst-pakistanerne. Dette begynte krigen mellom det pakistanske militæret og Mukhti Bahini. Den resulterende flyktningkrisen førte til intervensjon av India, som til slutt endte med kapitulasjon av den pakistanske hæren. Øst-Pakistan led et folkemord av sin bengali-befolkning. Øst-Pakistan ble til den selvstendige staten Bangladesh 16. desember 1971. Fra det tidspunktet ble begrepet «Vest-Pakistan» overflødig og omgjort til kun Pakistan.

Administrasjon 
Stillingen som guvernør av Vest-Pakistan var i hovedsak en seremoniell stilling, men senere guvernører utøvet også noe utøvende makt. Den første guvernøren var Mushtaq Ahmed Gurmani, som også var den siste guvernøren i Vest-Punjab. Chief minister i Vest-Pakistan hadde utøvende myndighet i provinsen og var leder for det største partiet i den provinsielle forsamlingen. Den første chief minister var dr. Khan Sahib, som hadde tjenestegjort to ganger som chief minister i Den nordvestlige grenseprovinsen før uavhengighet. Stillingen som chief minister ble avskaffet 1. juli 1970 da president Yahya Khan tok over administrasjonen av Vest-Pakistan.

De tolv avdelingene i Vest-Pakistan var Bahawalpur, Dera Ismail Khan, Hyderabad, Kalat, Khairpur, Lahore, Malakand, Multan, Peshawar, Quetta, Rawalpindi og Sargodha; alle oppkalt etter deres hovedsteder bortsett fra Malakand, som hadde Saidu som hovedstad, og Rawalpindi som ble administrert fra Islamabad. Provinsen innlemmet også den tidligere omanske enklaven Gwadar etter et kjøp i 1958, og det tidligere føderale hovedstadsterritoriet (Karachi) i 1961. Sistnevnte område dannet en ny avdeling i seg selv.

Guvernører

Chief minister

Se også 
Delingen av Britisk India
Provinsens forsamling (Vest-Pakistan)
Vest-Pakistans provinsforsamling

Referanser

Eksterne lenker 
 

Pakistans tidligere administrative enheter