Den nedersaksiske rikskrets

Den nedersaksiske rikskrets (tysk: Niedersächsischer Reichskreis) var en rikskrets i Det tysk-romerske keiserriket. Den dekket mye av territoriet til middelalderens hertugdømme Sachsen (bortsett fra Westfalen), og het opprinnelig «Den saksiske (riks)krets» (tysk: Sächsischer Kreis eller Sächsischer Reichskreis), før den senere ble videre differensiert fra Den øvre saksiske rikskrets gjennom et mer spesifikt navn.

Et uvanlig aspekt ved denne rikskretsen er at, ved forskjellige tidspunkt, var kongene av Danmark (i Holstein), Storbritannia (i Hannover) og Sverige (i Bremen) fyrster i en rekke riksstander.

Opphav
De første planene for en nedersaksisk rikskrets kom fra Albert II av Tyskland i 1438. En keiserlige saksisk rikskrets ble formelt opprettet i 1500, men i 1512 ble den delt inn i en øvre- og en nedersaksisk rikskrets. Divisjonen ble nedfelt i 1522, og det tok en stund før separasjonen ble fullstendig implementert av Reichskammergericht. Videre kom den første nevningen av en «øvre saksisk rikskrets», «nedre saksisk rikskrets» eller Nederland hendte mye senere. Begrepet Nedersachsen (Niedersachsen) ble først brukt i 1548.

Territorium
Den nedersaksiske rikskrets inkluderte de østligste delene av dagens Nedersachsen, den nordøstligste delen av Sachsen-Anhalt (Altmark ekskludert), Mecklenburg, Holstein (Dithmarschen ekskludert), Hamburg, Bremen, i tillegg til små områder av Brandenburg og Thüringen. For det meste var det et sammenhengende område med unntak av små enklaver som Halle og Jüterbog. Nordhausen og Mühlhausen var også områder utenfor den sammenhengende delen av den keiserlige rikskrets. Innen kretsen var Erkebispedømme Verden, som var i personalunion under Erkebispedømmet Bremen siden 1502. Grevskapene Schaumburg og Spiegelberg var også del av personalunionen, men de var ikke del av den nedersaksiske rikskrets.

Innen Det tysk-romerske rikets fall var rikskretsen 3210 kvadratkilometer, med  innbyggere. I henhold til religion var tilnærmet alle protestanter, med det eneste unntak det delvis katolske bispedømmet Hildesheim.

Struktur
En stor del av rikskretsen bestod av områder regjert av Huset Welf. Med Reformasjonen ble det nylig konverterte Erkebispedømmet Magdeburg styrt fra 1513 av administratorer fra Brandenburg-grenen av Huset Hohenzollern. I tillegg ble i 1648 Bispedømmet Halberstadt gitt til Markgrevskapet Brandenburg. Erkebispedømmet Bremen, etter reformasjonen, ble regjert av dansker og svensker, og etter 1715 av Huset Welf. Gjennom Hertugdømmet Oldenburg ble kongen av Danmark en fyrste av den keiserlige rikskrets. I tillegg, som et resultat av deres eierskap av områder i de keiserlige rikskretser, ble kongene av Preussen, Sverige og Storbritannia, som hersket over Kurfyrstedømmet Braunschweig-Lüneburg, fyrster i riket. Av alle områder i riket var Den nedersaksiske rikskrets regjert av flest utenlandske konger. På tross av dette hindret Huset Welfs sterkt posisjon i Den nedersaksiske rikskrets hertugene fra Mecklenburg og kongene av Danmark fra å dominere.

Komposisjon 
Rikskretsen bestod av følgende stater:

Referanser

Eksterne lenker 
 Rikskretser på 1500-tallet Historiske kart over Tyskland

 
Rikskretser i det tysk-romerske rike