Anders Foss (biskop)

Anders Michaelsen Foss (født 1543 i Danmark, død 25. januar 1607) var en dansk historiker og biskop i Bergen.

Bakgrunn 
Hans foreldre er ukjente, men han var visstnok brorsønn av prioren i Antvorskov kloster, mester Niels Andersen Foss. Anders Foss studerte i København, Rostock og Leiden, og hadde også et opphold i Frankrike. Mester Nils ansatte ham som rektor ved klosterskolen i Antvorskov. Foss tok magistergraden i 1564 i København. Etter 1570 ble han sogneprest i Stege på Møn. Her kom han i konflikt med en av de mektigste adelsmenn i området.

Han giftet seg med Marine Robertsdatter som kan ha vært datter av Christian 3.s kirurg Robert (eller Rubbert) Geiszpuscher.

Biskop i Bergen 
I 1583 ble Anders Foss utnevnt til biskop i Bergen etter anbefaling av Poul Madsen, Sjællands biskop. Foss satt i embetet til sin død. 

Han overtok bispestolen etter Jens Skjelderup som hadde innført skikken med et årlig kirkemøte der saker skulle gjennomgås. Prestene skulle forberede sine prekener uten bruk av latin eller andre «uforståelige talemåter». Prekenen skulle helst ikke vare lenger enn tre kvarter. Etter gudstjenestene skulle prest eller klokker overhøre ungdommen. Foss måtte også ta opp med tyske prester i hanseatenes sognekirker Mariakirken og Martinskirken at de skulle lyde biskop og konge mer enn oldermannen ved byens tyske kontor og superintendenten i Lübeck. I løpet av Foss' tid ble reformasjonen fullført i Bergens stift. Helgenbildene ble diskret fjernet fra kirkene og erstattet av tavler med katekismens fem parter.  

I Bergen ble Foss trukket inn i enda verre konflikter enn i Stege, spesielt mens Peder Thott satt som lensherre på Bergenhus. Forholdet mellom verdslige og geistlige myndigheter i Bergen virker å ha vært anspent etter reformasjonen, med kulminasjon i 1590 da biskop Absalon Pederssønns enke Anne Pedersdatter ble brent på bål som heks. Det er uvisst om Peder Thott selv trodde på trolldomsanklagene eller bare lot slik for å fremme sine egne formål; men høsten 1590 støttet han tilsvarende anklager som nå også ble rettet mot Foss' hustru. Marine Robertsdatter ble beskyldt for de samme ting som Anne Pedersdatter: Hekseri og heksesabbater på Lyderhorn. Flere ganger måtte biskop Foss og hans kone dra til København for å få sin rett, men saken pågikk i flere år. Til forskjell fra Anne Pedersdatter hadde Marine sin mann i live, og da anklagen var reist av en som selv var dømt for trolldom, nektet Foss sin kone å møte for retten, ettersom denne var fremsatt av en «uærlig» (dvs. domfelt) person. I stedet møtte biskopen selv og tilbakeviste anklagen som løgn. Omtrent samtidig som Anne Pedersdatter ble brent, måtte Foss snakke sin kone fri fra samme skjebne, men først etter flere reiser til København fikk han sikret et «beskjermelsesbrev» for seg selv, sin kone og resten av familie. Omsider ble trolldomsanklagen frafalt. 
 
I 1591 klaget spedalskesykehusets forstander Jakob Villumsøn til kongen over at Anders Foss forsøkte å påtvinge sykehuset presten Nils Foss, trolig en slektning. Biskopen ønsket også at hans protesjé skulle ha mer enn det som i 1589 var avtalt for presters kost og losji. Biskop Foss fikk en reprimande for dette forsøket på nepotisme.<ref>[https://www.nb.no/nbsok/nb/f3c88f00eeac4e359918f22227a00acb?lang=no#27 De fattige Christi lemmer]</ref>

Da Peder Thott forlot Bergen, kom Foss opp i en ny feide som skulle plage ham livet ut, denne gang med sin svigersønn, rektor Jon Mogenssøn Skanke, som i 1617 ble anklaget og dømt for blant annet ulovlig handel og ærekrenkelse av en fogd, for ekteskapsbrudd og konemishandling. Skanke ble dødsdømt og halshogd i 1618 - men biskop Foss var for lengst død da.

Foss hadde derimot stor glede av sine andre svigersønner, legene Henrik Høyer (som ble utnevnt til Bergens første stadsfysikus i 1603) og Villads Nielssøn Adamssøn, og på sine reiser til København besøkte han alltid sin venn Tycho Brahe i observatoriet på Hven. 

I 1604 ble Foss leder for en komité som skulle legge fram forslag til endringer i den danske kirkeordinansen, og det var meningen å gi ut en egen norsk kirkeordinans. Møtene ble holdt i Bergen.

 Historikeren Anders Foss 
I 1577 satte Foss opp stamtavler på latin over danske og norske konger. Dette arbeidet er tapt, men det finnes en trykt dansk oversettelse fra 1592. Biskop Foss hadde kritisk sans og utelot sagnkongene. Hans kongerekker begynner med Gorm den gamle og Harald Hårfagre. Når han ble kalt «den første danske historiker hos hvem man kan påvise en utviklet kritisk sans», skyldes nok dette enda mer hans kritikk av Saxo, i anledning den planlagte utgivelsen av Hans Svanings latinske danmarkshistorie.  Trolig har historisk interesserte bergensere gjort Foss kjent med de norrøne kildene i kongesagaene. Sin vurdering sendte han til Desiderius Foss, der deler av Saxos historie avskrives som «Fabler, ikke mere sikrere end vores Æventyrer om Per, Poul og Esbern Askefis». Foss utarbeidet fire håndskrevne bind Annales som gikk tapt i Københavns brann i 1728.

 Kjente verk 
 Genealogia regum Daniæ et Norwegiæ (1577)
 Censura de Saxone Grammatico eiusqve interpretibus, scoliastis et recapitulatoribus

Referanser

Kilder 
 Dansk biografisk lexikon bd. V s.260 ff
 Aschehoug og Gyldendals store leksikon bd.4, 1985, s.497

Eksterne lenker 
 Utdypende artikkel om Anders Foss i Store norske leksikon
 Anbytarforum om slekten Tausen
 slektside
 slektside

Norske lutherske biskoper
Biskoper i Bjørgvin bispedømme
Danske historikere
Personer fra Odense
Fødsler i 1543
Dødsfall i 1607