Bredfjedskibet

Bredfjedskibet er det mest kjente fartøyet fra den danske renessansen som er funnet som vrak i nyere tid. Skipet ble funnet ved Rødby i 1993. Vraket var etter et klinkbygget skip fra ca. 1600. Det var 13,5 meter langt og 5 meter bredt, og var så godt bevart at det kunne rekonstrueres. Kopien sto ferdig den 6. mai 2001, og ble døpt «Sophie».

Funnet 

Allerede i 1969 ble vraket oppdaget i den tørrlagte Rødby Fjord, som fram til 1878 var en naturlig fjord fra Femern Bælt til kjøpstaden Rødby som lå ved det såkalte Rødbynoret sør på Lolland. Kjøpstaden var også et viktig havnested fra gammelt av som betjente trafikken mellom de danske øyene og Tyskland samt hertugdømmene Slesvig-Holstein.

Etter flere stormfloer med oversvømmelser i området begynte Rødby Fjord begynte å bli grunnere. Rødbys viktige havn i Dragsminde ble stengt og flyttet til Kramnitse i 1749, det var blitt for grunt for fraktfartøyene. Den sørlige delen av Lolland ble kastet ut i fattigdom, og trafikken mellom Danmark og de tyske havnene ble flyttet nordover til Bandholm. En meget sterk stormflo inntraff den 12. november 1872, og oversvømmet store deler av Lolland og Falster. Dette regnes som den verste stormflo-katastrofen i Danmarks historie. Stormfloen brøt gjennom dikene rundt fjorden, og Sydlolland ble skilt fra fastlandet i flere dager.

Etter katastrofen begynte myndighetene arbeidet med å tørrlegge Rødby Fjord og Rødbynoret. Et nytt 63 kilometer langt dike ble oppført langs kysten i 1878. Vannet ble pumpet ut, og i 1966 hadde fjorden med tilhørende våtmarker opphørt å eksistere. Tre år senere ble restene etter et vrak lokalisert ikke langt fra det gamle havnestedet i Dagsminde, i et område som het Bredfjed. Vraket ble kalt «Bredfjedskibet».

Det skulle gå lang tid før vraket ble utgravd og undersøkt. Et arkeologisk team fra Nationalmuseets Marinarkæologiske Forskningscenter i Roskilde kom til stedet i 1993 og berget vraket. Noen år tidligere var vraket blitt lettere skadet under anleggsarbeid i forbindelse med et sommerhusområde. Grøfter for vannrør og strømledninger var ført tvers gjennom funnstedet. Spesielt stor oppmerksomhet var vendt mot dette vraket, som var blitt datert til ca 1600, spesielt ettersom klinkbygde farkoster fra renessansen i Danmark er svært sjeldne.

Bredfjedskibet 
Bredfjedfunnet er et meget interessant funn i et skipsbyggingshistorisk perspektiv, for det ble oppdaget at dette skipet skilte seg tydelig ut med nyere og mer avanserte byggemetoder innenfor klinkbygging. Ved første inntrykk er Bredfjedskibet ikke forskjellig fra andre vrak i Danmark, Sverige og Norge, men det har sagskårne planker. Det vanlige er øksekløyvde planker. 

Med den etablerte kløyvingsteknikken blir det bare produsert et par planker ut av tømmeremnet, men mer håndfast og robust i møte med eventuelle påkjenninger i en fartøyskonstruksjon. Det er billigere å produsere treemner inkludert planker ut av tømmerstykket ved bruk av sag, men med datidens sagteknologi var risikoen for sprekker med svekkede styrke stor. For å bøte på dette benyttet skipsbyggeren håndførte sag fremfor mekaniske sag, redusert risikoen for sprekker. Det ble oppdaget at skipsbyggeren hadde stor ekspertise i bearbeiding av treemner med størst utnytting av den sagskårne plankens egenskaper.

Alle plankene i bordlegningen var symmetrisk utformet i kontrast til planker som var bearbeidet ved kløyving. Sporene etter håndsagen kunne sees i meget regelmessige og skrå forløper langs hver eneste planke, et bevis på bruk av håndsag i hender på erfarne sagskjærere. Skipsbyggeren utnyttet sitt materialet med stor dyktighet, for det var meget lite ensartet kvalitet i plankene som utgjorde bordkledningen på skroget. De sterkeste plankene ble lagt i den krumme baugen, hvor belastningen vil være størst, og de lengste plankene ble brukt for å gi langsskips stivhet i kjølbordet og over kimmingen. Med meget rette emner ble fartøybyggingen lettere å gjennomføre.

Men en alvorlig svakhet var oppdaget i styrbord kjølbord like ved lasken mellom kjølen og det kneformede stevntømmeret. Et problem med sagskårne planker innenfor klinkbyggingen er at de ikke følger trefibrene, og om det var mye vridning i veksten, blir det skåret «over spån», på tvers av fiberretningen. Et skallbygd fartøy har sin styrke i bordlegningen, og dermed ble hudplankene utsatt for store belastninger. På dette kjølbordet var fiberretningen overskåret, slik at det hadde sprunget sammen med kjølplanken ved grunnstøtting. Trolig hadde Bredfjedskibet grunnstøtt mot en sandbanke, og forstevnen ble kraftig belastet.

Bredfjedskibet er nesten perfekt symmetrisk i utformning av skroget, hvilken ikke var vanlig innenfor fartøybyggingen i eldre tid. Temmelig uregelmessige og korte planker som en regel var til rådighet for småskipsbyggeriet i middelalderen og renessansen, slik at de fleste klinkbygde båter og fartøyer hadde en asymmetri i skrogformen. Med sagskårne planker ble det mulig å oppnå størst mulig symmetri i skrogformen, hver enkelt planke i den ene skipsside ble nøyaktig kopiert på den andre skipssiden. Men for å få samme styrke i skroget måtte tykkelsen på plankene forøkes. Bredfjedskibet hadde 30 til 50 prosent større tykkelse enn på tilsvarende fartøyer med kløyvde planker.

Skipet kunne trekkes over hindringer som sandbanker i farvannet eller oppe på landet ved hjelp av tauverk og taljer. På den store forstevnen var det boret ut en hull ved den andre bordgangen fra kjølen for tauet. Etter Bredfjedskibet hadde grunnstøttet eller blitt trukket i stykker, ble det satt på grunn på lavt land ved siden av innløpet inn til fjorden. Skipet ble deretter opphugd, men det var ikke mulig å komme til underdelen som ble bevart for ettertiden.

Ikke bare hadde Bredfjedskibet sagskårne planker med nye byggemetoder, det ble også funnet endringer innenfor klinkbygging fra 1500-tallet. Den middelalderlige skrålasken som et mellomstykke mellom forstevnen og kjølen var erstattet med en ny og kompliserte lask. Den vanlige akterstevnstypen i sørlige Skandinavia siden 1200-tallet var hentet rett fra koggen med et kneformet tømmerstykke som overgang mellom kjøl og akterstevn. I 1500-tallet kom en ny type med akterstevnen av et enkelt stykke som står direkte på kjølen. Et tapphull var utskåret på kjølens oversiden, for at en tapp på stevnens underkanten skulle gå inn. «Den tappede akterstevnen» på Bredfjedskibet ble styrket av kjølbordene som var ført fram til akterkanten av akterstevnen og kjølen. Den nye typen var hentet rett fra kravellbyggingen.

Etter rekonstruksjonsarbeidet var fullført, ble en replika bygd av Henrik Mortensen i et verft på Fejø og senere sendt til Nykøbing, Falster for å teste ut hypoteser om skipets konstruksjon og funksjon. «Sophie» ble rigget med to master, en stormast og en formast med skværseil i mai 2002. Rekonstruksjonen viser seg å ha meget gode egenskaper som et seilfartøy, og dermed beviste hypotesen om at Bredfjedskibet var en tomastet skute.

Som en 13,5 m lang skute med dypgang på 1 m og bredde på 5 m var Bredfjedskibet et lastefartøy med stor drektighet midtskips som var åpent mellom halvdekk mot for- og akterstevner. Deplasementet på fartøyet er oppgitt til å være på 30 tonn. De dendrokronologiske analyser på trevirket fra vraket har vist at det er bygget av eiktrær felt omkring år 1600 (-/+ 5 år), mest sannsynlig i Slesvig-Holstein eller traktene rundt den nordtyske byen Lübeck. Byggetradisjonen som skipsbyggeren kom fra, egentlige har sitt utgangspunkt i koggetradisjonen som sett på kogger som var tidlig ut med å bruke sagskårne planker. 

Vraket fra Bredfjed formodentlig var bygd og sjøsatt ved Lübeck i Tyskland. Med denne kunnskapen blir det lokale målesystemet fra Lübeck benyttet for å finne fram til de rette dimensjoner på byggeemner i skipet. Det viser seg at alle forskjellige deler i konstruksjonen var dimensjonert etter det lybske målesystemet.

«Sophie» 

I 1999 var ferdige tegninger over rekonstruksjonen av Bredfjedskibet fremstilt av marinarkeologen Christian Lemée, og en tro kopi i 1:1 skala ble satt under bygging på Fejø Båtværft i av båtbyggeren Henrik Mortensen i samarbeid med Lemée. Den typiske fremgangsmåten for å rekonstruere utseendet på et fartøy som hadde blitt et vrak, er å opptegne alle deler fra vrakfunnet i skala 1:1, deretter blir disse tegningene redusert til 1:10 for å lage en troverdig papirmodell. Papirmodellen kunne justeres etter hvert som tegningene ble satt sammen, for å finne fram til den rette formen og dermed utseendet.

Men bare halvparten av arbeidet var gjennomført etter modellen var gjort ferdig, for det var viktig å hente inn avbildninger av den aktuelle fartøystypen, nedskrevne dokumenter om rigging, konstruksjon og utrustning som utseende samt arkeologiske dokumenter om beslektede fartøyer som også funnet som vrak. Fra Danmark var en skute (skude) med beslektede konstruksjon funnet og utgravd i Køge havn i 1895, som var datert til omkring 1450 mens to av de 25 fartøysvrakene fra Kalmar i Sverige kan sammenlignes med skipet fra Bredfjed. Flere avbildninger av den danske skuten har blitt bevart, men det er bare enkelte troverdige bilder ettersom kunstnere i de fleste tilfeller hadde bare overfladiske beskrivelser.

Et kobberstikk av Hugo Allard, datert til første halvdelen av 1600-tallet, «Koppenhagen», viser ikke bare den danske hovedstaden, men også store og mindre orlogsskip under bygging og noen få en- eller tomastede skuter. Den beste avbildningen av den danske skuten er funnet i Marienlyst slott med Helsingør, der henger et oljemaleri av Hendrick Cornelis Vroom som viser et tomastede skip med akterdekk og kveg i lasterommet. Oljemaleriet viser Kronborg slott sett fra Øresund med et orlogsskip i bakgrunnen med skuten som utgjør motivet i maleriet. Skuten på Vrooms maleriet var meget drektig med to barkholter mot relingen.

Det nye Bredfjedskibet som ble sjøsatt den 7. mai 2001 i Dybvig på Fejø, ble døpt med navnet «Sophie» av kulturminister Elsebeth Gerner Nielsen etter enkedronningen som bodde i Nykøbing slott fra 1588 til 1631. Det er bedre bygget enn den forrige ettersom båtbyggeren og marinarkeologene hadde rettet ut svakheten som skyldes dårlig kvalitet på materialene som deretter var forsøkt spart under byggingen. Resultatet ble et flott seilfartøy som under seil i 2002 var blitt en stor suksess.

Skuten eies av Middelaldercentret i Nykøbing Falster, som seiles av et skudelag med Kjeld Gerdrup som skipper. Etter sjøsettingen i mai 2001 ble skipet flyttet til Nykøbing, i det neste året fikk «Sophie» rigging som et tomastet seilfartøy.

Litteratur 
 Christian P.P. Lemée, The Renaissance Shipwrecks from Christianshavn 2006 ISBN 87-85180-34-3
 Maritim Kontakt 28, Skibsbyggeri og søfart i Renæssancen 2006, ISBN 87-87947-15-3

Eksterne lenker 
 Bredfjedskibet «Sophie»
 Skibene
 Museumsskibe i Danmark; Sophie

Marinarkeologi i Danmark
Vitenskap i 1993
1993 i Danmark
Klinkbygde båter