Pomare-dynastiet

Pomare-dynastiet var en familie av herskere på Tahiti fra slutten av 1700-tallet til slutten av 1800-tallet. Dynastiet vokste fram i en tid da den europeiske kontakten med Polynesia ble intensivert og eksisterte ved overgangen til kolonitiden, da Frankrike la under seg øyene, som i dag utgjør Fransk Polynesia. Pomarene hersket over Tahiti og de nærmeste Selskapsøyene og gjorde krav på Tuamotuøyene.

Bakgrunn og utvikling
Kontakten mellom tahitiere og europeerne mot slutten av 1700-tallet forsterket den politiske samlingsprosessen der ledende høvdinger la under seg større områder. På Tahiti ble Pomare-dynastiet fra 1780-årene en av de ledende høvdingefamiliene. 

Ved hjelp av kontakt med europeiske handelsmenn og skytevåpen skaffet Pomare I seg økt kontroll på Tahiti. Dynastiet utvidet sin makt også over naboøya Moorea og gjorde krav på andre øyer, særlig Tuamotuøyene og Gambierøyene. Pomare-herskerne søkte støtte fra britiske misjonærer og ble anerkjent som konger, en ny og hittil ukjent tittel blant polynesierne. 

Pomare II ble, som den første hersker, omvendt til kristendommen. Reformer ble gjennomført, blant annet ved innføring av Pomare-loven, den første skriftlige lovsamling i Oseania, innført i 1819.

Den lange regjeringstiden til dronning Pomare IV, som regjerte fra 1827 til 1877, var først preget av rivalisering mellom britiske og franske interesser, ensbetydende med protestantisk eller katolsk innflytelse. Dette ledet til etableringen av fransk protektorat i 1842 og etter dette mistet Pomare-dynastiet gradvis sin makt til franskmennene. Pomare V avsto i 1880 sitt rike til Frankrike, som gjorde det til koloni.

Herskere
Dynastiet talte disse medlemmene (regjeringstid i parentes):
Kong Pomare I (ca. 1791–1803)
Kong Pomare II (1803–1821)
Kong Pomare III (1821–1827)
Dronning Pomare IV (1827–1877)
Kong Pomare V (1877–1880)

Referanser

Fransk Polynesia
Tahitis monarker
Fyrstehus