Semsking

Semsking, også kalt semsk-, sems-, fett- eller oljegarving, er en teknikk for garving av skinn, det vil si bearbeing til lær. Semsket skinn blir tynt, mykt, bløtt som tøy og gulaktig. Overflaten er ru og porøs og kan vaskes med vann og vanlige vaskemidler. Semsket skinn brukes til klær, for eksempel jakker, til vesker, skotøy og annet.

Historikk og teknikk 
Semsketeknikken kom til Norge i seinmiddelalderen rundt 1400. Metoden består i at en røyter (fjerner hårene fra) friske, flådde skinn ved hjelp av kalk, smører skinnene inn med fett eller tran som garvestoff, og behandler dem i en stampe eller banker dem med en klubbe eller øksehammer. For å gjøre skinnet mykt, smidig og porøst fjernes narven (hårsida) før garvingen. Fibrene under narven blir slipt på sandsteiner og bearbeidet med smergel, slik at skinnet får sitt spesielle matte, fløyelsaktige utseende. Det er først og fremst skinn av mindre husdyr som sau og lam (ikke huder av ku og okse) og slitesterke skinn av vilt som elg og rein som blir semsket.  

Håndverkerne som utførte semsking, ble i Norge og Danmark vanligvis kalt fellberedere (feldberedere).

Ordbakgrunn 
Ordene semsk og sems kommer via tysk fra det franske chamois som betyr «gemse» fordi nettopp gemseskinn tradisjonelt ble garvet på denne måten. Semsket skinn kalles på tysk Veloursleder («velur-lær») og på engelsk suede (fra fransk gants de Suède, «hansker fra Sverige»).

Se også 
 Garving, tilbereding av skinn til lær 
 Ruskinn, skinn til hansker og liknende som beredes ferdig på kjøttsida
 Nappa, mykgarvet fint lær av saue-, geite- eller doggskinn, plagg der semsklæret har kjøttsida ut

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Søkbar digitalkopi av Arne Markussen: Skinn og lær : materialer, verktøy, teknikk, design (Landbruksforlaget 1997)
 Søkbar digitalkopi av Finn Erhard Johannessen: Lær og skinn i tykt og tynt : den norske garveri-industris historie (Ad Notam 1991)
 

Håndverk
Lær