Stifttenning

Stifttenning eller pistontenning er en tennmekanisme som ble benyttet for patroner til revolvere og hagler på 1800-tallet. Tennsatsen ble antent ved anslag mot en liten stift eller stempel som står ut fra patronens kropp, like over bunnen av patronen. Stifttenningpatroner ble først og fremst benyttet til franskproduserte våpen i Europa.

I Norge kjennes slike patroner først og fremst fra Lefaucheux-revolveren, som var post- og millitærrevolver gjennom siste halvdel av 1800-tallet.

Virkemåte
Mekanismen ble oppfunnet av Casimir Lefacheux, og var en av de første metallpatronene. Selve tennhetta sitter på hylseveggen inne i hylsa, nære bunnen av patronen. På motsatt side av tennhetta sitter stiften. Når denne slås inn, treffer den tennhetta og setter av tennsatsen, som igjen fyrer av patronen. Systemet virker tilfredsstillende, og patronene var et stort fremskritt i forhold til flint- og perkusjonslåsen, som til da hadde vært nesten enerådende.

Stiftenningpatronen ble lansert samtidig som de hylseløse patronene til tennålsgevær. Dette våpenet hadde en patron der tennhetta satt bak prosjektilet, og nålen var en del av geværets avfyringsmekanisme. Nålen var et svakt punkt ved mekanismen, og Lefacheux løste dette ved å ha tennålen (stiften) som en del av patronen i stedet.

I forhold til tidlige hylseløse bakladere hadde stiftenningspatroner den fordelen at hylsen ga bedre gasstetthet bak kammeret. Ulempen var imidlertid at de var mer tungvinte å lade og produsere enn senere patrontyper, og de ble i løpet av 1800-tallet helt erstattet av randtenningspatroner og petroner med sentraltenning.

Referanser

Ammunisjon