Philadelphia Eagles

Philadelphia Eagles er et profesjonelt amerikansk fotballag basert i Philadelphia, Pennsylvania. Eagles konkurrerer i National Football League (NFL) i ligaens National Football Conference (NFC) i East-divisjonen. Laget spiller hjemmekampene sine i Lincoln Financial Field.

Eagles ble stiftet i 1933 som en erstatning for Frankford Yellow Jackets etter at de gikk konkurs, da en gruppe ledet av Bert Bell sikret rettighetene til et NFL-lag i Philadelphia. Laget har nådd sluttspillet 29 ganger, vunnet 16 divisjonstitler (12 i NFC East), nådd fire NFL Championship Games før sammenslåingen av AFL og NFL med seier i tre av dem (1948, 1949 og 1960), og nådd fire Super Bowls, med seier i Super Bowl LII i 2017.

Per 2023 har tretten personer med tilknytninger til Eagles har blitt innlemmet i Pro Football Hall of Fame: Chuck Bednarik, Burt Bell, Bob Brown, Harold Carmichael, Brian Dawkins, Sonny Jurgensen, Greasy Neale, Tommy McDonald, Pete Pihos, Norm Van Brocklin, Steve Van Buren, Dick Vermeil og Reggie White.  

Philadelphia Eagles’ største rivaler er New York Giants, det eldste laget i NFC East og et av de eldste i ligaen. NFL Network rangerte rivaliseringen mellom disse to lagene som den «beste rivaliseringen» noensinne, og Sports Illustrated rangerte det som det fjerde beste i NFLs historie, og ifølge ESPN er rivaliseringen en av de mest intense og velkjente i idrettens historie. Philadelphia Eagles er også bitre rivaler av Dallas Cowboys, en rivaliseringen som har blitt mer kjent siden 1960-tallet. Historisk har de også vært rivaler av Washington Commanders. Også overfor Pittsburgh Steelers retter de skytset; forholdet mellom Eagles og Pittsburgh Steelers er kjent som «The Battle of Pennsylvania» og kan spores tilbake til 1933. Disse to lagene er fra forskjellige deler av samme delstat.

Laget har konsekvent vært et av lagene i NFL med høyest tilskuertall og alle kamper siden -sesongen har vært utsolgt. Eagles’ tilhengere har blitt pekt ut som de mest fryktinngytende i NFL.

I 2023 verdsatte Forbes og Statista laget til $4,9 milliarder, 10. høyest i ligaen.

Historie

NFL i Philadelphia (1899–1931)
«Frankford Athletic Association» ble stiftet i mai 1899 i Suburban Club. Prisen på en andel i foretaket var 10 USD, men i stedet for å kjøpe andeler kunne man tegne medlemskap til en pris av mellom 1 USD og 2,50 USD, noe som var tilgjengelig for alle. Foretaket var regnet som en ideell organisasjon og alle medlemmene og andelseierne hadde tilhørighet til lokalsamfunnet. Ifølge vedtektene skulle alt overskudd doneres til veldedighet. Det opprinnelige «Frankford Athletic Association» ble trolig oppløst i forkant av 1909-sesongen. Selve fotballaget bestod takket være flere av spillerne som hadde vært med siden stiftelsen i 1899, og de fortsatte å spille kamper under navnet «Loyola Athletic Club». I 1912 begynte laget igjen å spille under navnet «Frankford Athletic Association».

På begynnelsen av 1920-tallet ble Frankford Atheltic Association's Yellow Jackets kjent som et av de beste uavhengige fotballagene i USA. I 1922 gikk Philadelphia City Champion-laget Union Quakers of Philadelphia inn i Frankford, og det samme året ble laget uoffisielle Philadelphia-mestere i amerikansk fotball. I 1922 og 1923 opparbeidet Yellow Jackets en seiersrekke på 6–2–1 mot lag som spilte i National Football League, som skulle føre til at Frankford Athletic Assocation ble innlemmet i NFL i 1924 og skiftet navn til Frankford Yellow Jackets. Halvveis inn i -sesongen gikk Yellow Jackets konkurs og ble nedlagt.

Bell og Wray-æraen (1933–1940)

Etter å ha lett etter en erstatning i ett år gav NFL et ekspansjonslag til en eiergruppe ledet av Bert Bell og Lud Wray, som fikk rettighetene til det nedlagte Yellow Jackets. Gruppen hadde en inngangspris på $3 500 (omtrent $42 500 i 2022) og tok over en gjeld til tre andre lag i ligaen på $11 000. Bell og Wray hentet inspirasjon fra logoen til national Recovery Administration—kjernen i Franklin D. Roosevelts New Deal—og valgte navnet Philadelphia Eagles. Selv om dette får det til å se ut som om Yellow Jackets stod over 1932-sesongen og returnerte som Eagles i 1933 ser verken ligaen eller laget selv på de to som samme lag, både fordi Yellow Jackets hadde hatt en periode med inaktivitet og at omtrent ingen av spillerne på Yellow Jackets spilte for Eagles i lagets første sesong.

Eagles, Pittsburgh Steelers og det nå oppløste Cincinnati Reds ble med i NFL som ekspansjonslag. Wray ble overtalt til å ta stillingen som Eagles’ første hovedtrener av Bell, som var Wrays lagkamerat da de spilte amerikansk fotball i college for Penn. Laget skulle originalt spille hjemmekamper i Shibe Park, som var hjemmebane for baseballaget Philadelphia Athletics. Etter at partene ikke kom frem til en avtale gikk laget til Athletics’ rivaler Philadelphia Phillies med et forslag om å spille i Baker Bowl.

Eagles’ første kamp kom den 15. oktober  mot New York Giants i Polo Grounds i New York; de tapte kampen 56–0. Eagles fant lite suksess i sitt første tiår og klarte aldri å sikre mer enn fire seiere i en sesong. Lagets beste sesongresultat kom i deres andre år i NFL i , da de delte tredjeplassen i conferencen. Spillerstallen de første årene bestod i hovedsak av tidligere spillere fra Penn, Temple og Villanova, som kun tilbrakte et par år i ligaen før de gikk videre til andre karrierer.

I  foreslo Bell et årlig college draft for å utjevne talentnivået i ligaen, noe som da var et revolusjonernede konsept i profesjonell sport. Lag fikk velge spillere i motsatt rekkefølge av sesongplasseringen, noe som fremdeles gjøres i dag, som førte til en økt interesse for sporten og garanterte at selv de dårligte lagene hadde nye muligheter hvert år med de beste spillerne fra college football. Mellom 1927 (året NFL gikk fra å være en spredt liga i midtvesten til en mer fokusert, nasjonal liga) og 1934 var det kun tre lag (Chicago Bears, New York Giants og Green Bay Packers) som vant ligatitler, utenom da Providence Steam Rollers vant i . Innen  hadde laget opplevd såpass store økonomiske tap at det ble auksjonert bort. Bert Bell var den eneste som la inn bud, og ble dermed eneste eier. Wray nektet å ta et lønnskutt og forlot laget. Bell tok over som hovedtrener og ledet laget til et sesongresultat på 1–11 og sisteplass i ligaen.

Fra 1936 til 1939 spilte Eagles i Municipal Stadium sør i Philadelphia. I 1940 foreslo byen en økning på 66 % i leie og 10 % av billettinntekter, noe som førte til at Bell signerte en leiekontrakt med Shibe park (omdøpt Connie Mack Stadium i 1954). Eagles kunne også spille kveldskamper i Shibe Park da stadionet hadde fått installert lyskastere året før. I 1941-sesongen spilte Eagles årets første hjemmekamp i Municipal Stadium før de flyttet til Shibe Park. For å tilpasse Shibe park til amerikansk fotball i vintermånedene ble det satt opp ekstra sitteplasser, 22 rader med seter som stod omtrent  over bakken. Målstengene stod langs linjen for første base og på venstre side av banen. Med de nye sitteplassene hadde stadionet en kapasitet på over 39 000, men Eagles trakk sjeldent flere tilskuere enn mellom 25 og 30 000. Laget avsluttet 1937 sesongen 2–8–1 og presterte svakt også de neste tre sesongene.

Thompson, Wolam & Happy Hundred-æraen (1941–1969)

I desember 1940 solgte Art Rooney Pittsburgh Steelers til Alexis Thompson og tok over halvparten av Bells andel i Eagles. Gjennom det som senere ble kjent som  the Pennsylvania Polka byttet Rooney og Bell hele Eagles’ spillerstall og lagets territorielle rettigheter i Philadelphia til Thompson mot hans Steelers-spillere og rettigheter i Pittsburgh. I praksis byttet de to lagene plass. Rooney hadde gitt Bell en 20 % kommisjon på salget av Steelers. Bell ble hovedtrener for Steelers og Rooney ble general manager.

Greasy Neale-æraen (1941–1950)
Etter å ha tatt over eierskapet ansatte Thompson Earle «Greasy» Neale som hovedtrener. I hans første år med laget avsluttet Eagles -sesongen 2–8–1, og de forbedret seg ikke stort i  med et sesongresultat på 2–9.

"Steagles" (1943)
Da andre verdenskrig førte til mangel på spillere i  klarte ikke Eagles å stille med en full spillerstall og slo seg sammen med Pittsburgh Steelers under navnet «Phil-Pitt Eagles», bedre kjent som «Steagles». Gresay Neale delte stillingen som hovedtrener med Steelers’ hovedtrener Walt Kiesling. Laget avsluttet sesongen 5–4–1. Samarbeidet var aldri ment å være permanent, og ble oppløst ved slutten av -sesongen.

Under hovedtrener Greasy Neale og running back Steve Van Buren fikk Eagles lagets første vinnende sesong noensinne i , og med andreplass i  og  nådde Eagles tittelkampen i NFL for første gang i . Det unge laget tapte 28–21 mot Chicago Cardinals i Comiskey Park i Chicago.

NFL-mestere (1948)

I  møtte de Cardinals i NFL Championship Game 1948 på hjemmebane i en snøstorm. Eagles vant sin første NFL-tittel 7–0 foran de få tilskuerne som hadde møtt opp til tross for det dårlige været. Kampens eneste scoring kom i fjerde kvarter, da Steve Van Buren løp ballen inn for en 5-yard touchdown.

Før -sesongen solgte Thompson laget til en eiergruppe bestående av 100 kjøpere kjent som «Happy Hundred», hvor alle betalte $3 000 for en andel. Gruppen var ledet av forretningsmannen James P. Clark, men det var en av investorene, Leonard Tose, som senere skulle spille en viktig rolle for laget.

NFL-mestere (1949) 
Eagles skulle ende opp med å nå NFL Championship Game for tredje år på rad. De ble sett på som favoritter før kampen og sikret en 14–0 seier for lagets andre tittel på rad uten å slippe inn poeng. Running back Steve Van Buren løp for 196 yards på 31 forsøk for Eagles, og forsvaret tillot ikke mer enn 21 yards på løp fra Rams.

I NFL Draft i 1949 brukte Eagles sitt første pick på All-American lineman/linebacker Chuck Bednarik fra University of Pennsylvania. Bednarik skulle ende opp med å bli en av de beste og mest likte spillerne i lagets historie.

Eagles hadde en dårlig start på det nye tiåret. Laget åpnet 1950-sesongen mot AAFC-mesterne Cleveland Browns, som sammen med noen andre AAFC-lag hadde blitt med i NFL. Det var forventet at Eagles kom til å sikre en enkel seier over Browns, som da hadde vært dominerende i den mindre ligaen. Browns overrumplet derimot Eagles’ forsvar med 487 yards totalt, inkluder 246 pasningsyards, da de vant 35–10. Eagles klarte ikke å klatre tilbake til toppen og avsluttet sesongen 6–6.

Neale pensjonerte seg etter sesongen og ble erstattet med Bo McMillin. To kamper inn i 1951-sesongen måtte McMillin også pensjonere seg på grunn av magekreft, og ble erstattet av Wayne Millner ut sesongen før Jim Trimble ble ansatt som lagets nyeste hovedtrener.

Selv om restene av laget som dominerte på 1940-årene fremdeles klarte å holde seg kompetitive på begynnelsen av tiåret og unge spillere som Bobby Walston og Sonny Jurgensen ble hentet inn, var laget langt fra sin storhetstid gjennom det meste av 1950-årene.

Etter 1957-sesongen flyttet Eagles fra Connie Mack Stadium til University of Pennsylvanias Franklin Field. Franklin Field hadde en kapasitet på 60 000 sammelignet med Connie Macks 39 000. Stadionet var det første i NFL sommed kunstig spilleunderlag, da de byttet fra naturlig gress til AstroTurf i 1969.

Buck Shaw-årene (1958–1960)

I  ble Buck Shaw ansatt som ny hovedtrener og quarterback Norm Van Brocklin ble hentet fra Los Angeles Rams gjennom et bytte. Året etter klarte Eagles å kjempe seg frem til en andreplass i Eastern Division. Bert Bell, tidligere eier og en av grunnleggerne av laget som da var ligaens kommissær, var i tribunen under en kamp mellom Eagles og Steelers den 11. oktober. Bell takket nei til VIP-setene Eagles hadde satt av til ham og kjøpte heller egne billetter for å sitte med tilskuerne. I fjerde kvarter fikk han et hjerteinfarkt og senere samme dag døde han.

1960: NFL-mestere
 var ett av lagets beste sesonger noensinne. Shaw, Van Brocklin og Chuck Bednarik (som alle spilte sine siste sesonger før pensjonering) ledet et Eagles kjent mer for innsatsvilje enn talent til lagets første divisjonstittel siden 1949. De hadde også to mottakere som ble utvalgt til Pro Bowl i wide receiver Tommy McDonald og tight end Pete Retzlaff. Den 26. desember 1960, på en av de kaldeste dagene i Philadelphias historie, møtte Eagles Green Bay Packers, ledet av Vince Lombardi, i NFL Championship Game, som endte opp med å bli den eneste tittelkampen Lombardi tapte i løpet av sin lange karriere. Kampen endte med at Bednarik taklet Jim Taylor og holdt ham nede frem til kampklokken slo null.

I  avsluttet Eagles sesongen like under New York Giants i divisjonen, med et sammenlagtresultat på 10–4. Til tross for suksess på banen hadde laget flere problemer. Van Brocklin hadde flyttet til Philadelphia og gått med på å spille ut 1960 dersom han ble forfremmet til hovedtrener etter at han avslutte spillerkarrieren sin. Da lagets eiere bestemte seg for å istedenfor forfremme assistenttrener Nick Skorich, sluttet Van Brocklin og tok stillingen som hovedtrener for det nye laget Minnesota Vikings.

I 1963 kjøpte Jerry Wolman laget fra «The Happy Hundred» for $5 505 000 (tilsvarte $45 051 245 i 2019). I 1964 ansatte Wolan tidligere trener for Cardinals og Washington Redskins Joe Kuharich som lagets hovedtrener, med en 15-årig kontrakt.

Leonard Tose-æraen (1969–1984) 
I  kjøpte Leonard Tose laget fra Wolman for $16 155 000 (tilsvarte $110 372 954 i 2019), en rekordstor sum for et idrettslag på tiden. Toses første offisielle handling som eier var å sparke hovedtrener Joe Kuharich, som hadde et sammenlagtresultat på 24–41–1 i løpet av sine fem år. Han utpekte deretter tidligere Eagles-spiller Pete Retzlaff til general manager, og Jerry Williams som hovedtrener.

Da AFL og NFL ble slått sammen i 1970 ble Eagles plassert i NFC East-divisjonen sammen med erkerivalene New York Giants, Washington Redskins og Dallas Cowboys. Rivaliseringen med Giants, som har eksistert siden 1933, er den eldste i divisjonen og blir ofte utpekt som et av de beste i NFL.

I 1971 flyttet Eagles fra Franklin Field til det nye Veterans Stadium. Stadionet, ofte referert til som «The Vet», ble sett på som et ultramoderne sportskompleks. Etter at Eagles gikk 3–10–1 i , og begynte -sesongen med tre tap på rad, fikk Williams sparken og ble erstattet med assistenttrener Ed Khayat, som hadde vært defensive lineman da Eagles vant ligaen i 1960.

Laget tapte sine første to kamper under Khayat, men avsluttet sesongen med seks seiere og tre tap takket være et effektivt forsvar ledet av All-Pro safety Bill Bradley, som ledet ligaen i interceptions (11) og interception return yards (248).

Etter nok et dårlig år i  hvor Eagles avsluttet sesongen 2–11–1 fikk Khayat sparken. Han ble erstattet av Mike McCormack, som sammen med Roman Gabriel og mottakeren Harold Carmichael blåste nytt liv i lagets angrepsstall. Laget fant også en ny general manager i Jim Murray, som bolstret lagets forsvarsstall med blant andre fremtidig Pro Bowl linebacker Bill Bergey. De store endringene førte derimot ikke umiddelbart til positive resultater, og McCormick fikk sparken etter at laget gikk 4–10 i .

Dick Vermeil-årene (1976–1982)

I  ble Dick Vermeil ansatt som lagets nye hovedtrener for et lag som kun hadde hatt én positiv sesong mellom 1962 og 1975.

Det var flere problemer som møtte Vermeil da han skulle forsøke å vekke et lag som ikke hadde vært en seriøs konkurrent i over et tiår til live igjen. Til tross for flere unge talenter avsluttet Eagles -sesongen 4–10 - samme resultat som i 1975. I  plukket Eagles opp quarterback Ron Jaworski fra Los Angeles Rams i et bytte mot tight end Charlie Young. Forsvaret, ledet av Bergey og defensive coordinator Marion Campbell, bygget opp et rykte for å være et av de tøffeste i ligaen. Eagles nådde sluttspillet igjen for første gang siden 1960, i en sesong hvor running back Wilbert Montgomery ble den første spilleren for Eagles med mer enn 1 000 yards i én sesong. I  var Eagles igjen på topp, da de delte førsteplass i divisjonen med et sesongresultat på 11–5 og Wilbert Montgomery knuste klubbens gamle rekord for yards på løp med 1 512 yards.
Eagles dominerte NFC i  og møtte erkerivalene Dallas Cowboys i NFC Championship. Kampen ble spilt i minusgrader i Veterans Stadium, og endte med en seier for Eagles (20–7), og lagets første tur til Super Bowl (XV). Der møtte de Oakland Raiders i New Orleans, og var favorittene til å vinne. Det var derimot Raiders som sikret en 27–10 seier i en kamp hvor quarterback Jim Plunkett ble utpekt til MVP.

Eagles startet neste sesong på topp, med seks seiere på rad. Ved sesongslutt lå laget 10–6, som fikk dem til sluttspillet som et wildcardlag, hvor de ble slått ut i første runde av New York Giants 27–21. Etter at laget avsluttet -sesongen 3–6 trakk Vermeil seg, og ble erstattet av defensive coordinator Marion Campbell, også kjent som «The Swamp Fox». I januar 1983 annonserte Tose at datteren hans, Susan Fletcher, som var Eagles’ visepresident og juridiske rådgiver, eventuelt kom til å ta over etter han som lagets eier. I 1984 gikk det rykter om at Leonard Tose hadde vurdert å flytte laget til Phoenix i Arizona av økonomiske årsaker.

Norman Braman-æraen (1985–1993) 
I  måtte Tose selge Eagles til Norman Braman og Ed Leibowitz, to vellykkede bilhandlere fra Florida, for $65 millioner (tilsvarer $151 418 626 i 2019) for å betale en gamblinggjeld på $25 millioner (tilsvarer $58 237 933 i 2019) til casinoer i Atlantic City.

Buddy Ryan-årene (1986–1990) 

Det gikk dårlig for fotballen i Philadelphia gjennom midten av 1980-årene, som resulterte i lavere tilskuertall. I NFLs supplerende draft i 1985 fikk Eagles rettighetene til Memphis Showboats’ pass rusher Reggie White, og i  ble Buddy Ryan ansatt som hovedtrener, som blåste nytt liv i lagets tilhengerskare. Ryan kuttet flere eldre spillere fra stallen, inkludert Ron Jaworski som ble erstattet med Randall Cunningham, og til tross for at laget gikk 5–10–1 i sesongen virket fremtiden lovende for laget. I  ble sesongen forkortet med én kamp på grunn av en spillerstreik, og reservespillerne presterte relativt dårlig. Laget avsluttet sesongen 7–8.

Neste år nådde Eagles igjen sluttspillet, men tapte mot Chicago Bears som Ryan tidligere hadde ledet til seier i Super Bowl XX som defensive coordinator. Kampen ble kjent som «Fog Bowl» på grunn av været. Eagles tapte 20–12.

Eagles nådde sluttspillet de neste to årene, men kom seg ikke forbi første runde, som frustrerte lagets tilhengere ettersom at laget konsekvent ble utpekt som et av de beste i ligaen. De to kampene mot Dallas i 1989 ble kjent som «Bounty Bowls». Eagles vant begge kampene lett (Cowboys avsluttet sesongen 1–15), og ble kjent for at Ryan kastet skjellsord mot Cowboys’ nye hovedtrener Jimmy Johnson og å ha satt en skuddpremie på Cowboys’ kicker, og for at Eagles-tilhengerne kastet snøballer.

Under en Monday Night Footall-kamp den 12. november 1990 knuste Eagles Washington Redskins 28–14, hvor lagets forsvar scoret tre av fire touchdowns. Kampen fikk i etterkant kallenavnet «The Body Bag Game» på grunn av de fysiske skadene påført av Eagles-spillere mot motstandrene. Redskins’ startende quarterback ble slått i svime, og erstatningen hans ble også hardt skadet. Running back Brian Mitchell, som senere gikk til Eagles, måtte spille quarterback for Redskins. Redskins kom tilbake til Philadelphia i første runde av sluttspillet hvor de slo Eagles 20–6. Ryan fikk sparken 7. januar 1991 og ble erstattet med offensive coordinator Rich Kotite tre dager senere.

Etter at All-Pro defensive tackle Jerome Brown døde i en bilulykke dediserte laget og tilhengerne seg til å sikre seieren i . Kotite ledet laget til en seier i mot New Orleans Saints i sluttspillet i 1992, men mistet Reggie White til free agency i offseason. I perioden var det lagets forsvar, kjent som «The Gang Green», som bestod av Reggie White, Jerome Brown, Clyde Simmons, Seth Joyner, Wes Hopkins, Mike Golic, Byron Evans, Eric Allen, Andre Waters og Mark McMillian, som i stor grad sørget for lagets positive resultater. I  hadde Eagles en lovende start, men falt sammen i løpet av sesongen og avsluttet 8–8.

Jeffrey Lurie-æraen (1994–nå) 
Lagets eiere Norman Braman hadde blitt upopulær blant lokale tilhengere, og var polariserende innad organisasjonen. Jeffrey Lurie kjøpet Eagles 6. mai 1994 for rundt $185 millioner.

I Luries første sesong som eier gikk laget 7–9 og gikk glipp av sluttspillet. Rich Kotite fikk sparken og ble erstattet med San Francisco 49ers’ defensive coordinator Ray Rhodes, som også klarte å få 49ers-spilleren Ricky Watters til å gå over til Eagles som en free agent. I Rhodes’ første sesonge i  startet Eagles sesongen svakt med tre tap i sesongens 4 første kamper. De kom deretter tilbke og avsluttet sesongen 10–6, med en plass i sluttspillet som et wildcardlag. I første runde spilte de hjemme mot Detroit Lions, hvor de vant 58–37. I neste runde ble Eagles derimot eliminert av Cowboys (30–11). Ironisk nok var dette Randall Cunninghams siste kamp med Eagles. Han scoret kampens eneste touchdown og Eagles’ siste touchdown i sluttspillet de neste seks årene.

I  endret Eagles uniformene sine til en mørkere midnattsgrønn. Laget hadde en god start, med tre seiere i sine fire første kamper. I uke 5 møtte de Cowboys i Veterans Stadium, hvor Peete fikk en sesongendende kneskade. Til tross for skaden avsluttet Eagles sesongen 10–6, men ble igjen slått ut av sluttspillet i første runde (et 14–0 tap mot 49ers). Etter en middelmådig sesong i  hvor Eagles gikk 6–9–1, falt Eagles til bunns i . Med et sammenlagtresultat på 3–13 hadde Eagles den verste sesongen i lagets historie, og lå på sisteplass i flere statistiske kategorier for angrepsspill. Tilskuertallene og lagmoralen gikk ned, som resulterte i at Lurie gav Rhodes sparken og ansatte Green Bay Packers’ quarterbacks coach Andy Reid som erstatning.

Andy Reid-årene (1999–2012)

Da Andy Reid ble utpekt til hovedtrener var han fremdeles relativt ukjent, og lagets tilhengere var skeptiske til han. I første runde av draftet i 1999 plukket han opp Donovan McNabb, som på tiden ikke ble sett på som et godt valg da lagets tilhengere hadde håpt at han skulle plukke Ricky Williams. I etterkant viste det seg å være riktig valg da McNabb utviklet seg til å bli en av historiens beste spillere.  var nok et middelmådig år for Eagles, de vant kun fem kamper og solgte ikke ut to av hjemmekampene, som førte til en blackout på TV—de gjenværende seks hjemmekampene ble bare utsolgt fordi lokale bedriftseiere kjøpte opp de gjenværende billettene. Den 10. oktober 1999 pådro Dallas’ wide receiver Michael Irvin seg en ryggradskade som førte til slutten på karrieren hans, til jubel fra Eagles-tilhengerne i tribunene.

I  gikk Eagles 11–5, og nådde sluttspillet som et wildcardlag som førte til økt optimisme blant tilhengerne. Etter å ha slått Tampa Bay Buccaneers 21–3 i første runde møtte Eagles Giants i divisjonsrunden, hvor de tapte 20–10.

Sesongåpningen i 2000 (3. september i Dallas) ble kjent som «The Pickle Juice Game», hvor temperaturen lå rundt 42 grader, den høyeste temperaturen i en NFL-kamp noensinne. Kallenavnet kom fra at Eagles-spillerne hadde drukket saften fra glass med sylteagurker for å hindre utmattelse og kramper i varmen. Eksperimentet funket og Eagles vant 44–14 etter at Cowboys måtte ta flere spillere av banen på grunn av utmattelse. Kampen var også signifikant da den markerte slutten på Cowboys’ dominans.

Etter å ha gått 11–5 i  nådde Eagles igjen sluttspillet, denne gangen som vinneren av divisjonen sin. De slo igjen Tampa Bay i første runde, 31–9. I andre runde slo Eagles Chicago Bears 33–19 på bortebane, men i NFC Championships falt de mot St. Louis Rams 29–24.

Til tross for flere skader ledet McNabb Eagles til 12–4 i . De nådde NFC Championship igjen, men tapte denne gangen mot Buccaneers 27–10 i Veterans Stadium, som gikk videre til å vinne Super Bowl det året. Neste år tapte Eagles de to første kampene i sesongen på hjemmebane i sitt nye stadion Lincoln Financial Field. Den første seriekampen i det nye stadionet var et 17–0 nederlag mot Tampa Bay Buccaneers. Eagles avsluttet igjen sesongen 12–4. Da de nådde NFC Championships igjen ble Eagles det første laget i det moderne NFL som nådde kampen etter å ha scoret null poeng i sesongåpningen. De klarte dette til tross for at lagets wide receivere kun tok imot fem touchdownpasninger i løpet av hele seriespille—delt for færrest i NFL siden sesongen ble utvidet til 16 kamper i 1978. Laget gikk gjennom september og oktober uten en eneste touchdownpasning, som ikke hadde skjedd i NFL siden 1945.

2004-sesongen og Super Bowl XXXIX
16. mars 2004 plukket Eagles opp wide receiver Terrell Owens i en kontroversiell avtale med Baltimore Ravens og San Francisco 49ers. Owens var ofte uenig med McNabb, og ble kuttet fra stallen etter -sesongen.

-sesongen begynte bra med en seier mot New York Giants i sesongåpningen. Owens skulle ende opp med å avsluttet sesongen med 1 200 mottatte yards og 14 mottatte touchdownpasninger, til tross for at sesongen hans ble avsluttet tidlig etter en ankelskade 19. desember mot Dallas Cowboys, hvor Eagles vant 12–7 og sikret hjemmebane i NFC Championships for tredje år på rad. Etter sesongens ellevte kamp tangerte Eagles en rekord ved å sikre divisjonstittelen i NFC East (lagets fjerde på rad), som ble satt av Chicago Bears i 1985 og deretter tangert av San Francisco 49ers i 1997. Siden lagets to siste kamper deretter var meningsløse spilte Eagles i hovedsak med reserver, og tapte derfor begge to for et sammenlagtresultat på 13–3, deres beste sesong siden NFL utvidet til 16 kamper i seriespillet. McNabb hadde sin beste sesong så langt med 3 875 pasningsyards og 31 touchdowns med kun 8 interceptions, som gjorde han til den første quarterbacken i NFLs historie med 30 eller flere touchdownpasninger og mindre en 10 intercpetions i ett seriespill. I divisjonsrunden møtte de Minnesota Vikings, hvor de vant 27–14 og nådde sitt fjerde NFC Championship på rad. Der møtte de Atlanta Falcons. Etter å ha vunnet 27–10 gikk Eagles videre til Super Bowl XXXIX hvor de møtte New England Patriots i Alltell Stadium i Jacksonville i Florida. De to var uavgjort 14–14 inn i fjerde kvarter, før Patriots scoret ti poeng på rad. Eagles kom tilbake med en touchdown, men en interception med 46 sekunder igjen på klokken førte til at Patriots vant 24–21.

2005–2012
I -sesongen falt Eagles til et sammenlagtresultat på 6–10. McNabb ble skadet halvveis inn i sesongen, og som et resultat av en feide mellom McNabb og Owens ble sistnevnte suspendert etter syv kamper, før han eventuelt ble kuttet fra laget. I  mistet laget McNabb etter 10 kamper, men med Westbrook som reserve sikret Eagles lagets femte divisjonstittel under Reid med et sesongresultat på 10–6. I  avsluttet Eagles sesongen 8–8, og i  sikret Eagles lagets 500. seier og draftet DeSean Jackson.

Den 11. januar 2009 slo Eagles de regjerende mestrene New York Giants 23–11 på vei til sitt sjette NFC Championship, hvor Eagles, til tross for å ha kjempet seg opp fra å ligge 24–6 under ved halftime til 25–24 i fjerde kvarter, tapte 32–25 mot Arizona Cardinals.

Før -sesongen signerte Eagles quarterback Michael Vick. 6. desember 2009 ble Andy Reid den femte hovedtreneren i NFLs historie med 100 eller flere seiere med ett lag i ett tiår (de andre fire er Tom Landry, Don Shula, Tony Dungy, og Bill Belichick, som alle er Super Bowl-vinnere). Eagles startet -sesongen 5–4 før de vant seks på rad. Ved sesongslutt lå de 11–5, og var sjette seed i NFC. I wildcardkampen i januar 2010 møtte Eagles divisjonsrivalene Dallas Cowboys for andre uken på rad, hvor de tapte 34–14. Det var Dallas’ første seier i sluttspillet siden desember 1996.

11. januar 2010 gikk general manager Tom Heckert til samme stilling for Cleveland Browns. Han ble erstattet av Howie Roseman, so ble forfremmet fra vice president of player personnel. 5. mars 2010 ble Brian Westbrook kuttet fra laget etter åtte sesonger, og 4. april ble Donovan McNabb byttet til Washington Redskins mot et draft pick i andre runde. Kevin Kolb ble lagets startende quarterback for -sesongen, men etter en hjernerystelse i uke 1 mot Packers tok Vick over som startende quarterback. I en kamp mot Redskins i uke 4 pådro Vick seg bryst- og ribbeinsskader etter å ha blitt knust mellom to defensive backs. Kolb ble igjen tatt ut som startende quarterback. I en kamp mot New York Giants overrasket Eagles med en seier etter å kommet tilbake fra å ligge 21 poeng under ved halftime. I kampens siste sekunder fikk Eagles en touchown etter et 65-yard punt return fra DeSean Jackson. Kampen har i etterkant fått navnet Miracle at the New Meadowlands. Vick ledet Eagles til lagets sjette divisjonstittel på ti sesonger, og med et sammenlagtresultat på 10–6 sikret Eagles tredje seed i NFC. I wildcardrunden tapte Eagles mot Green Bay Packers 21–16, som gikk videre til å vinne Super Bowl XLV.

-sesongen var en stor skuffelse for Eagles. Laget gikk 8–8 og gikk glipp av sluttspillet. I -sesongen begynte Eagles med tre seiere i sine første fire kamper, men tapte de neste åtte og kunne dermed ikke nå sluttspillet. De vant kun én av lagets siste fire kamper, og etter et tap mot New York Giants 30. desember 2012 fikk Andy Reid sparken etter fjorten sesonger med laget.

Chip Kelly-årene (2013–2015)
16. januar 2013 ansatte Eagles tidligere hovedtrener ved University of Oregon Chip Kelly som Reids erstatning etter en sesong som gikk 4–12. Michael Vick ble utpekt til startende quarterback, og Eagles gikk inn i -sesongen med håp.

Etter en 1–3 start på sesongen ble Michael Vick plassert på benken med en hamstringsskade, men reserven Nick Foles ledet laget til et sammenlagtresultat på 10–6 og lagets syvende divisjonstittel på 13 sesonger. Før han kastet sin første interception i uke 14 kastet Foles 19 touchdowns, som var én under NFL-rekorden for touchdowns uten en interception i én sesong, som ble satt tidligere samme sesong av Peyton Manning. Foles tangerte også Mannings rekord for flest touchdownpasninger i én kamp med syv mot Oakland Raiders, som gjorde ham til den yngste spilleren i NFLs historie med så mange touchdowns i én kamp. Foles avsluttet sesongen med 27 touchdownpasninger og 2 interceptions, som da var en rekord i NFL (senere slått av Tom Brady i ). Etter sesongen ble wide receiver DeSean Jackson kuttet fra laget på grunn av dårlig arbeidsmoral og innstilling, samt hans tilknytning til kriminelle gjenger.

Eagles åpnet -sesongen med tre seiere, og ble det første laget i NFLs historie som lå under med ti eller flere poeng i sine første tre kamper og allikevel vant. Nick Foles ledet laget til 6–2 før han knakk kragebeinet og ble erstattet av Mark Sanchez. Eagles holdt førsteplass i divisjonen fra uke 1 til 15, men tapte sine tre siste kamper og nådde ikke sluttspillet.

Etter 2014-sesongen fikk Chip Kelly full kontroll over laget, og gjorde noen kontroversielle bytter. Han byttet LeSean McCoy mot linebacker Kiko Alonso, som Kelly hadde vært trener for ved Oregon og som hadde gått glipp av hele 2014-sesongen. Han kuttet også veteranen Trent Cole, som hadde vært en konsekvent trussel i forsvaret. Han byttet også bort Nick Foles, som hadde hatt mye suksess, mot Sam Bradford, som hadde vært ute hele 2014-sesongen med en korsbåndskade. Sesongens to første kamper var katastrofale for Eagles, med to tap. Bradford kastet 2 touchdowns og fire interceptions, og etter at Murray ble skadet tok Ryan Mathews over i uke 3 da Eagles slo Jets. Kelly gjorde Murray til kampstarter ut sesongen, og selv om han forbedret seg nådde han ikke sitt tidligere nivå.

Den 29. desember 2015, ble Chip Kelly kuttet fra laget etter å ha gått 6–9, med én kamp igjen av sesongen. Offensive coordinator Pat Shurmur tok over som midlertidig hovedtrener for sesongfinalen mot rivalene New York Giants, som Eagles vant 35–30.

Doug Pederson-årene (2016–2020)
Eagles ansatte tidligere offensive coordinator for Kansas City Chiefs Doug Pederson som sin nye hovedtrener 18. januar 2016. Pederson hadde vært med Chiefs de siste tre årene, og var med Eagles i fire sesonger før det som quality control assistant coach i 2009 og 2010 før han ble forfremmet til quarterbacks coach i 2011 og 2012.

Ved slutten av -sesongen hadde Eagles sikret trettende pick i NFL Draft i 2016, som de byttet sammen med Byron Maxwell og Kiko Alonso til Miami Dolphins for deres åttende pick. Senere byttet de det, samt deres pick i tredje og fjerde runde, et pick i første runde i 2017 og et pick i andre runde i 2018 til Cleveland Browns for deres andre pick samt et pick i fjerde runde i 2017. De brukte det til å plukke opp North Dakota States quarterback Carson Wentz, som ble utnevnt til startende quarterback for første uke i -sesongen. Pederson ledet Eagles til tre seiere på rad i begynnelsen av sesongen, men tapte så fire av sine neste fem kamper. De mistet også right tackle Lane Johnson da han ble suspendert i ti kamper etter uke 5. Pederson og Eagles vant bare tre av lagets siste syv kamper, og til tross for en god start på sesongen avsluttet Wentz sesongen med en TD-INT-statistikk på 8:7. Eagles avsluttet sesongen 7–9, på sisteplass i divisjonen.

Super Bowl LII-mestere (2017)

Eagles gikk 13–3 i , som inkluderte en seierrekke på ni kamper. I uke 14 mot Los Angeles Rams måtte startende quarterback Carson Wentz tas av banen med en korsbåndskade og reserven Nick Foles, som signerte en ny kontrakt i forkant av sesongen, fullførte sesongen for laget.

Foles’ første start resulterte i et comeback, hvor Eagles lå under 20–7 mot New York Giants før Foles scoret fire touchdowns og sikret en 34–29 seier. Foles hadde problemer i sesongens to siste kamper mot Oakland Raiders og Cowboys, hvor han bare kastet én touchown og to interceptions. Eagles sikret allikevel hjemmebane i sluttspillet da de slo Oakland i uke 16. Foles ledet Eagles forbi Atlanta Falcons 15–10 i divisjonsrunden. I NFC Championship knuste laget Minnesota Vikings i NFL-sesongen 2017 38–7 i en kamp som fikk kallenavnet «Minneapolis Massacre». Foles hadde sin beste kamp siden uke 15, med 352 pasing yards og tre touchdowns. I Super Bowl LII, Eagles’ tredje forsøk på å vinne et Super Bowl, møtte de New England Patriots og Tom Brady i Minneapolis i en omkamp fra Super Bowl XXXIX i 2005. Eagles scoret kampens første touchdown etter kun tre plays, men bommet på ekstrapoenget, som førte til en stilling på 9–3. I andre kvarter hadde Philadelphia en fjerde down på 1-yard linjen med 38 sekunder igjen på klokken. Foles stilte seg opp som en running back, og Clement tok en snap som han så kastet til tight end Trey Burton, som kastet ballen til en udekket Foles i høyre del av målsonen, som gjorde Foles til den første quarterbacken som har mottatt en touchdown-pasning i Super Bowl. Med ekstrapoenget økte Eagles ledelsen til 22–12. Playet har siden fått navnet Philly Special.. New England holdt ledelsen én gang i kampen, 33–32 i fjerde kvarter. Eagles scoret kampens siste touchdown og et field goal, som ledet til et sluttresultat på 41–33. Eagles vant lagets første Vince Lombardi-trofé, og første ligatittel siden 1960. Foles ble utnevnt til Super Bowl MVP, og var den første reservequarterbacken som startet og vant en Super Bowl siden Tom Brady vant som Drew Bledsoes reserve i Super Bowl XXXVI i 2002.

Med 74 poeng var kampen ett poeng fra Super Bowl-rekorden på 75 poeng fra Super Bowl XXIX i 1995; de to kampene er de eneste som har hatt over 70 poeng i spillets historie. Kampen satte også en rekord for flest yards av begge lag kombinert med 1 151 yards, som er høyest i serie- og sluttspillet.

Kampen satte flere andre Super Bowl-rekorder, inkludert færrest punts fra begge lag (1), flest yards for ett lag (613 for New England) og flest poeng for et tapende lag (33).

Før -sesongen var laget plaget av flere skader, inkludert quarterbacken Carson Wentz som fremdeles var ute med et skadd korsbånd. Nick Foles startet sesongen for Eagles og sikret seieren i åpningskampen mot Atlanta Falcons 18–12. Etter ti kamper lå Eagles 4–6, men klarte å vinne fem av sine seks siste kamper og nådde sluttspillet som sjette seed fra NFC. I wildcardkampen mot Chicago Bears kastet Foles 2 touchdowns og 2 interceptions, som førte til en 16–15 seier for Eagles. I divisjonsrunden møtte de New Orleans Saints, hvor Eagles tok ledelsen 14–0 i første kvarter. Det var derimot de eneste poengene Eagles skulle få i kampen, som endte 20–14 i Saints sin favør.

Eagles tangerte fjorårets resultat i  da de igjen avsluttet sesongen 9–7. De vant sesongens fire siste kamper, og sikret divisjonstittelen i NFC East i uke 17 etter en 34–17 seier over New York Giants, som sendte dem til sluttspillet for tredje år på rad, hvor de ble slått ut i wildcardrunden av Seattle Seahawks. Året etter falt Philadelphia Eagles til et sesongresultat på 4–11–1 etter en sesong som var preget av skader, og hvor nykommeren Jalen Hurts tok over som startende quarterback istedenfor Wentz etter en kamp mot Green Bay Packers i uke 13.

Etter sesongen annonserte defensive coordinator Jim Schwartz at han trakk seg fra stillingen. Dagen etter trakk også linebackers coach Ken Flajole seg. Etter en skuffende sesong hadde Doug Pedersen et møte med lagets eier Jeffrey Lurie for å diskutere lagets fremtid, hvor han la frem forslag til endringer i trenerstallen som ble rapportert som «underwhelming» og ikke i samsvar med Luries idéer for fremtiden.

Nick Sirianni-årene (2021–nå)

Den 11. januar 2021 annonserte Eagles at Doug Pederson ikke kom til å være lagets hovedtrener fremover, etter å ha avsluttet 2020-sesongen 4–11–1. Pederson ble den første hovedtreneren til å få sparken innen tre år etter å ha vunnet et Super Bowl siden Baltimore Colts sparket Don McCafferty etter -sesongen.

Indianapolis Colts’ offensive coordinator Nick Sirianni ble ansatt som Eagles' nye hovedtrener 21. januar 2021. I offseasonen bytte Eagles startende quarterback Carson Wentz til Colts mot et pick i tredje runde i 2021 og et betinget pick i andre runde i 2022. Etter lagets treningsleir ble Jalen Hurts offisielt utpekt til lagets startende quarterback for -sesongen. Etter å ha startet sesongen 2–5 klarte Eagles å sikre en tur til sluttspillet i uke 17. Eagles avsluttet seriespillet rangert som #1 i angrep på løp; det var det beste angrepet på løp siden Chicago Bears i 1985 og det beste for Eagles siden 1949.

Eagles startet 2022-sesongen med åtte strake seiere, og sikret senere første seed i NFC med et sesongresultat på 14–3 I divisjonsrunden slo de New York Giants 38–7, og sikret en plass i Super Bowl LVII, lagets fjerde Super Bowl, etter en 31–7 seier over San Francisco 49ers i NFC Championship Game. Kansas City Chiefs endte opp med en 38–35 seier i tittelkampen.

Mesterskap

NFL Championships (før Super Bowl-æraen)

Super Bowls

NFC Championships

Divisjonstitler 
Eagles spilte i NFL Eastern Division fra 1933 til 1949, National Conference fra 1950 til 1953 og Eastern Conference fra 1953 til 1966. De ble deretter plassert i Capitol Division i Eastern Conference i 1967. Da ligaen ble omorganisert til NFC og AFC i 1970 ble Eagles plassert i NFC East.

Logo og uniformer

I flere tiår var Eagles’ bortefarger kellygrønn, sølv og hvit. I 1954 ble Eagles, sammen med Baltimore Colts, det andre laget i NFLs historie som hadde en logo på hjelmene, med vinger i sølv på en kellygrønn hjelm. I 1969 hadde laget to hjelmer: Kellygrønn med hvite vinger i bortekamper, og hvit med kellygrønne vinger i hjemmekamper. Fra 1970 til '73 brukte de kun de hvite hjelmene før de gikk tilbake til kellygrønn. I 1974 fikk sølvvingene en hvit ytterlinje, og den versjonen av logoen på kellygrønne hjelmer ble standarden i over to tiår.

Fra 1948 til 1995 var lagets logo en flyvende ørn med en fotball i klørne. Fra 1969 til 72 hadde logoen et noe annerledes design.

I 1973 ble lagets navn inkludert under ørnen, som gikk tilbake til designet fra før 1969.

Både logoen og uniformene ble endret i 1996. Hovedfargen ble skiftet til en mørkere "midnattsgrønn". Sølv ble nesten fjernet helt da buksene ble hvite eller midnattsgrønne. Vingene på hjelmene ble endret til en hvitfarge med noe sølv og sort. Lagets logo ble endret, da ørnen ble endret til bare et hvitt mindre realistisk ørnehode, og teksten fikk en enklere firkantet stil.

Siden endringene i 1996 har laget bare gjort mindre endringer til uniformene, i hovedsak i forhold til kombinasjonen av trøyer og bukser i spesifikke kamer. For eksempel i 1997, i en kamp mot San Francisco 49ers, brukte Eagles midnattsgrønne trøyer og bukser for første av to ganger i lagets historie. Den andre gangen var i 2002 i den siste kampen i sesongen i Veterans Stadium hvor de vant mot divisjonsrivalene Washington Redskins. Ett år senere, i de første to kampene av -sesongen (begge tap på hjemmebane mot Tampa Bay Buccaneers og New England Patriots) brukte Eagles hvite skjorter med hvite bukser. Etter det ble kombinasjonen kun brukt i sesongoppkjøringskamper mellom 2004 og 2011, med unntak av i 2007 og 2010.

I 2003 kom også den første endringen på uniformene fra 1996. På både de hvite og grønne skjortene fikk numrene en sort skygge og sølvfarget kant. Stripen på buksene ble endret fra sort-grønn-sort til sort-sølv-sort, og fra en solid sort stripe til en sort og en sølvfarget stripe med en smal hvit stripe mellom dem på de mindattsgrønne buksene. Laget debuterte også en alternativ trøye i 2003 med en grønn (istedenfor sort) skygge på hvite numre med en sølvfarget kant. Dise sorte skjortene har blitt brukt i to hjemmekamper per sesong. I sesongfinalen på hjemmebane i 2003 og 2004 brukte laget grønne bortebukser med sorte skjorter, men tapte begge kampene. Siden da har Eagles kun brukt de sorte trøyene med hvite bukser. Siden de spesielle 75-årsjubileumsuniformene var "alternative" i en kamp i 2007 kunne ikke Eagles bruke de alternative sorte skjortene den sesongen på grunn av ligaens regler. Kombinasjonen kom derimot tilbake under Thanksgiving-kampen i 2008 mot Arizona Cardinals. Fra 2006 til 2013 brukte Eagles kun den alternative sorte trøyen en kamp i sesongen, men brukte dem ikke i 2007, 2010 og 2011. I 2007- og 2010-sesongene brukte Eagles throwback-uniformer istedenfor de sorte for å feire tidligere lag. Laget begynte å bruke sorte sko i 2004.

For å seire lagets 75-årsdag hadde uniformene i 2007 en spesiell logo på venstre skulder. Laget brukte også throwback-uniformer i en kamp i 2007 mot Detroit Lions. De gule og blå trøyene, samme farger som i Philadelphias byflagg, er basert på de laget brukte i sin første sesong, og samme farger som Frankford Yellow Jackets brukte før de ble nedlagt i 1931. Eagles slo Detroit 56-21.

Eagles bruker sine hvite trøyer hjemme under sesongoppkjøringskamper og i kamper på dagtid i første halvdel av seriespill fra september til midten av oktober da temperaturene er høye. I kveldskamper i første halvdel av seriespill trenger de ikke bruke de hvite trøyene, men der har vært noen unntak, som i åpningskampen på hjemmebane mot Tampa Bay Buccaneers i 2003 og mot Washington Redskins i 2007. Mot slutten av oktober og begynnelsen av november bruker Eagles sine egne farger på hjemmebane, enten midnattsgrønne eller en alternativ skjorte. Eagles brukte hvitt hjemme mot Dallas Cowboys 4. november 2007 for å tvinge Cowboys til å bruke sine blå borteuniformer. Etter å ha flyttet til Lincoln Financial Field i 2003 brukte Eagles hvitt hjemme i åpningskampen, men har i senere år valgt å bruke sine standard midnattsgrønne trøyer selv i det varme høstværet.

I -sesongen mot Green Bay Packers 12. september 2010 brukte Eagles uniformer som var like de uniformene de hadde brukt da de vant mesterskapet i 1960 for å feire at det var 50 år siden. I uke 4 og 6 i 2010 brukte Eagles hvite uniformer i kamper mot Redskins og Falcons før de gikk tilbake til midnattsgrønne trøyer for resten av hjemmekampene sine.

Nike tok over som NFLs utstyrsforsyner i 2012, men Eagles bestemte seg for å ikke bruke deres uniformteknologi. Bortsett fra at Nike-logoen erstattet Reebok-logoen var den eneste andre endringen på liganivå  en endring på NFL-skjoldet på uniformene. Eagles tok i bruk de sorte trøyene igjen, og brukte hvite bukser med hvite trøyer i seriespillet.

I 2014 tok Eagles i bruk Nikes "Elite 51"-stil på uniformene. De midnattsgrønne trøyene og buksene ble først tatt i bruk i andre halvdel av sesongen, da det viste seg å være vanskelig å få riktig farge.

Laget har vurdert å bruke kellygrønne uniformer like de som ble brukt i mesterskapssesongen i 1960, som sist ble brukt i sesongåpningen mot Green Bay i 2010, men siden NFLs regler sier at der må være en venteperiode før et lag kan gjøre store endringer på uniformene sine vil det trolig ta en stund før Eagles kan gjøre det.

I uke 6 i 2014 mot New York Giants introduserte laget sorte bukser med sine sorte trøyer. Eagles vant kampen 27–0 - som var første gang laget hadde vunnet en kamp uten å slippe inn poeng på 18 år. I uke 16 i 2016 (også mot Giants) brukte Eagles en variant av de helt sorte uniformene som en del av NFL Color Rush, men brukte da helt sorte sokker istedenfor de hvite de tidligere hadde brukt med den sorte uniformen. Kombinasjonen av sorte trøyer og hvite bukser ble sist sett i en bortekamp i sesongoppkjøringen mot New England Patriots. Siden har de sorte trøyene kun blitt brukt med sorte bukser.

I 2018 ble ikke de midnattsgrønne buksene brukt i det hele tatt, som da ble første gang siden 1996 at Eagles kun brukte hvite bukser med sine hvite eller midnattsgrønne trøyer.

I uke 6 i 2017 debuterte Eagles en helt hvit uniform, med hvite trøyer, bukser og sokker, i en bortekamp mot Carolina Panthers. Etter at NFL bestemte at lag kunne bruke ensfargede sokker som et alternativ ble denne kombinasjonen hoveduniformen på bortebane i 2019.

I uke 10 av 2021-sesongen brukte Eagles de hvite uniformene med sorte bukser i en kamp mot Denver Broncos. Dette var den første gangen Panthers hadde brukt de sorte buksene med en uniform i en annen farge.

I 2022 avduket Eagles en sort hjelm for bruk med de sorte uniformene. Laget annonserte også at de kellygrønne throwback-uniformene skulle tas i bruke som alternates i 2023-sesongen. Uniformene skulle originalt tas i bruk i 2022, men ble flyttet til 2023 etter problemer hos produsenten av uniformene.

Den 16. juni ble det annonsert at laget skulle ta i bruk en modernisert tekstlogo, som kom til å bli avduket først i 2024.

Rivaler

Dallas Cowboys

Cowboys har vært en av Eagles’ største rivaler. Eagles vant den første kampen mellom lagene 27–25 den 30. september 1960. Dallas leder sammenlagt 73–55–0 per 2022-sesongen. De har vært jevne de siste årene, hvor hvert lag har vunnet 12 kamper siden 2006. Der er mye fiendtlighet mellom tilhengerne for de to lagene, som har resultert i hendelser som for eksempel Bounty Bowl i 1989. Rivaliseringen har også vært synlig i NFLs Draft, hvor Cowboys sin Drew Pearson og Eagles sin David Akers har fornærmet hverandres lag i 2017 og 2018.

New York Giants

Rivaliseringen med Giants begynte da Eagles ble stiftet i 1933, og vokste sammen med lagene på 40- og 50-tallet. De to har spilt i samme divisjon siden 1933, og feiden skyldes tildels den geografiske rivaliseringen mellom New York og Philadelphia, som også finnes i Major League Baseball (Mets og Phillies) og National Hockey League (Flyers og Rangers). NFL Network har rangert det som den beste rivaliseringen noensinne, mens Sports Illustrated har rangert den blant de ti beste i NFL noensinne, på fjerde plass. Ifølge ESPN er det ett av de mest intense og velkjente rivaliseringene i sporten. Etter 2022-sesongen leder Eagles sammenlagt 93–88–2.

Washington Commanders

Rivaliseringen med divisjonsmotstanderne Washington Commanders er ikke så kjent eller stort som mellom Eagles og Giants eller Cowboys, men er allikevel intenst. Det begynte i 1934 da Washington Commanders var kjent som Boston Redskins; Redskins slo Eagles 6–0 og leder nå sammenlagt 89–84–6. Siden 2010 har rivaliseringen vært relativt jevn, hvor Eagles har vunnet 16 av de siste 27 møtene.

Pittsburgh Steelers

Eagles og Pittsburgh Steelers ligger begge i Pennsylvania, og begge begynte å spille i 1933. Fra den sesongen og ut 1966-sesongen var dette en stort rivalisering for begge lagene, da de var i samme divisjon. I 1967 ble de flyttet til forskjellige divisjoner, men forble i samme conference. I 1970 ble Steelers (sammen med Cleveland Browns og Baltimore Colts) flyttet til American Football Conference, mens Eagles forble i National Football Conference sammen med de andre gamle NFL-lagene. Dette resulterte i at de to lagene bare møttes hvert fjerde år i seriespill. Etter at ligaen la til en ekstra kamp hver sesong møttes de to sist i 2022 i Lincoln Financial Field, hvor Eagles tapte 35–13. Steelers har tapt ti bortekamper på rad mot Eagles siden 1966, som var begynnelsen av Super Bowl-perioden. Eagles leder sammenlagt 49–29–3.

Atlanta Falcons

Eagles leder serien 21–15–1, inkludert 3–1 i sluttspillkamper. Rivaliseringen vokste frem etter at Falcons sikret en uventet seier over Eagles i wildcardrunden i 1978 og ble mer intenst på grunn av rivaliseringen mellom to dual-threat quarterbacks i Donovan McNabb og Michael Vick. I senere tid sikret Eagles en seier over Falcons i divisjonsrunden 2017 på vei til en seier i Super Bowl LII.

Spillere

Nåværende spillerstall

Priser og beærelser

Pensjonerte numre

Merknader:
 (*) Pensjonert posthumt.
 Til tross for at det ikke er pensjonert har ingen brukt Randall Cunninghams #12 siden han forlot Eagles i 1995. Det samme går for LeSean McCoys #25 siden han forlot laget i 2015 eller Nick Foles' #9 etter at han forlot laget i 2019.

Pro Football Hall of Famere

Eagles Hall of Fame
Eagles Honor Roll ble etablert i 1987. Alle lagets spillere som allerede var innlemmet i Pro Football Hall of Fame ble innlemmet første året. I 2012 ble navnet byttet til Eagles Hall of Fame. Spillere kan ikke bli innlemmet før tre år etter de har pensjonert seg fra NFL, og der var 47 medlemmer per 2019.

75-års jubileumslag

Lagrekorder
Kilde:pro-football-reference.com Eagles Franchise Page

Pasningsspill

+ = minimum 500 forsøk, # = minimum 100 forsøk, ∗ = minimum 15 forsøk

Løp

∗ = minimum 15 forsøk, # = minimum 100 forsøk, + = minimum 500 forsøk

Mottakelser

∗ = minimum 4 receptions, # = minimum 20 receptions, + = minimum 200 receptions

Annet

Returning

Forsvar

Eksepsjonelle prestasjoner

Personale

Nåværende personale

Radio og TV
Fra 2008 og ut 2010 ble Eagles’ kamper sendt på både WYSP og Sports Radio 610 WIP, som begge var eid av CBS Radio. I 2011 droppet CBS musikken på WYSP og endret navnet til WIP-FM. Innen 2020 hadde 610 WIP endret til WTEL og blitt Philadelphia-kanalen i Black Information Network, mens WIP-FM dekker alle lagets kamper. I 2017 forlenget Eagles kontrakten med WIP-FM ut 2024.

Merrill Reese, som ble med Eagles i 1976, er hovedkommentator og tidligere Eagles wide receiver Mike Quick, som erstattet offensive lineman Stan Walters i 1998, er ekspertkommentator. Programmet etter kamper, som har inkludert flere idrettspersonligheter fra Philadelphia, styres av Kevin Riley, tidligere linebacker for Eagles, og Rob Ellis. Riley var også vert på 94 WYSP før det byttet til WIP; Rob Ellis har et ukentlig program fra 18–22 på 94,1 WIP-FM.

I 2015 ble sesongoppkjøringskamper sendt på TV på WCAU, en lokalstasjon eid av NBC. De fleste kampene i seriespill kan ses på FOX-kanalen WTXF-TV. Når Eagles spiller hjemme mot et AFC-lag vises kampene på CBS-kanalen KYW-TV.

Treningsleir

Eagles holdt før sin treningsleir i slutten av july gjennom midten av august hvert år i Lehigh University i Bethlehem i Lehigh Valley. Da Chip Kelly tok over som hovedtrener flyttet Eagles i 2013 treningsleiren sin til NovaCare Complex i Philadelphia. Tidligere treningsleirer har blitt avholdt i Chestnut Hill Academy (1935), Saint Joseph's University (1939 og 1943), Saranac Lake (1946-48), Hershey(1951-67), Albright College (1968-72), Widener University (1973-79) og West Chester University of Pennsylvania (1980-95).

Kampsang
Kampsangen «Fly, Eagles Fly» spilles under hjemmekamper etter touchdowns og før laget introduseres før avspark.

Cheerleadere

Laget har sin egen cheerleadergruppe, som fremfører for tilhengerne og Eagles på sidelinjen. Gruppen gir ut en årlig badedraktskalender, og var den første gruppen i ligaen som gav ut kalenderen på Android og iOS-mobiler.

Tilhengere

Hengivenhet
Selv om metodene varierer har studier som forsøker å rangere tilhengerne til de 32 lagene i NFL konsistent plassert Eagls sine blant de beste i ligaen. Eagles sine tilhengere har flere dedikerte nettsamfunn, hvor det eneste andre laget i Philadelphia som er større på nett er Phillies.

American City Business Journals, som ofte gjennomfører studier for å finne de mest lojale tilhengerne i NFL, evaluerer tilhengere i hovedsak basert på tilskuertall, og rangerte Eagles sine tilhengere som nummer tre i 1999 and 2006. Studien fra 2006 kaller tilhengerne "utrolig lojale", og bemerker at de har fylt 99,8% av setene i stadionet det siste tiåret. Forbes plasserte Eagles først i sin undersøkelse fra 2008, som var basert på korrelasjon mellom lagets prestasjoner og tilskuertall. ESPN.com plasserte Eagles sine tilhengere som nummer fire i ligaen i en undersøkelse fra 2008, hvor de påpeker sammenhengen mellom lagets prestasjoner og det generelle humøret i byen. Den siste hjemmekampen som ble påvirket av NFLs blackout-regler var mot Arizona Cardinals den 12. september 1999, som var Andy Reids første hjemmekamp som lagets nye hovedtrener.

Studiene viser at Eagles sine tilhengere fyller stadionet enten laget gjør det bra eller dårlig. I august 2008 hadde laget solgt ut 71 kamper på rad, og ventelisten for sesongkort var på 70 000 folk. Til tross for at de avsluttet -sesongen 6-10 var Eagles nummer to i NFL for salg av merch, og billetter for kamper for neste sesong var utsolgt minutter etter at de ble lagt ut for salg.

Eagles sine tilhengere har også blitt kjent for å rope det kjente "E-A-G-L-E-S – Eagles!" under Flyers, Phillies, og 76ers-kamper når laget som spiller er i ferd med å tape for å vise misnøye med deres prestasjoner, og at de heller setter sin lit til Eagles.

Dårlig oppførsel
I tillegg til sin intense hengivenhet har Eagles sine tilhengere et rykte for dårlig oppførsel og idrettsrelatert vold, spesielt når laget spiller mot en av rivalene. I If Football's a Religion, Why Don't We Have a Prayer? beskriver Jereé Longman tilhengerne som befinner seg i seksjonen "700 Level" på Veterans Stadium som "hostile taunting, fighting, public urination and general strangeness." Under en kamp i 1997 mot 49ers skjedde det så mye at dommeren Seamus McCaffery holdt en midlertidig domstol i stadionet under neste hjemmekamp; 20 personer ble bragt inn den dagen. Tilhengernes oppførsel forbedret seg etter at laget flyttet til Lincol Financial Field, og "Eagles Court" opphørte i desember 2003.

Eagles i populærkultur
I boken MASH: A Novel About Three Army Doctors spilte karakteren Captain Oliver Wendell "Spearchucker" Jones for Philadelphia Eagles, men i filmatiseringen ble det endret til San Francisco.

1976-sesongen var teamet i filmen Invincible. Mark Wahlberg spiller Vince Papale, en 30 år gammel bartender og lærer på deltid som er en iherdig tilhenger av Eagles som senere blir en spiller for laget. Filmen følger ikke faktiske hendelser nøyaktig, da Papale hadde noe tidligere erfaring med sport. Filmen Silver Linings Playbook refererer til 2008-sesongen. Filmen ble godt mottatt og fikk flere nominasjoner, inkludert åtte Academy Awards.

I filmen The Deer Hunter refererer Nick til Eagles i en bar når han sier: "Hey, I got a hundred bucks says the Eagles never cross the fifty in the next half and Oakland wins by 20!" Stan svarer; "And I got an extra twenty says the Eagles' quarterback wears a dress!"

I den prisvinnende komedieserien It's Always Sunny in Philadelphia refereres det ofte til Eagles, som i andre episode av sesong 3, «The Gang Gets Invincible», hvor episodens tittel er en referanse til Wahlberg-filmen.

Referanser

Kilder
 Lyons, Robert S. (2010). On Any Given Sunday: A Life of Bert Bell. Philadelphia: Temple University Press. . .

Eksterne lenker
 
 Philadelphia Eagles på National Football Leagues nettsider

 
Lag i National Football League
Steagles
Sport i Pennsylvania
Idrettslag etablert i 1933
1933 i Pennsylvania
Philadelphia