Creeque Alley

«Creeque Alley» er en selvbiografisk amerikansk sang med melodi og tekst av John Phillips og Michelle Phillips fra The Mamas & the Papas. Den ble skrevet i 1967.

Sangen forteller historien om hvordan gruppen ble dannet. Sangens tittel er avledet fra stedet Creeque alley, hjemmet til en klubb i Jomfruøyene, hvor The Mamas & the Papas tilbragte tiden.

Linjen «Duffy's good vibrations, can't go on indefinitely» refererer delvis til Hugh Duffy, eieren av klubben på Creeque Alley. Duffy eier nå Chez Shack i Vieques, Puerto Rico.

Den var den femte sangen på albumet The Mamas & the Papas Deliver.

Sangens tekst nevner direkte eller indirekte flere artister og band som var en del av musikkscenen på den tiden, innbefattet de to andre medlemmene av The Mamas & the Papas, Cass Elliot og Denny Doherty (tidligere også kjent som The Mugwumps) samt Zal Yanovsky, John Sebastian, Roger McGuinn, Barry McGuire.

Flere steder, som er viktig for The Mamas & the Papas' historie, blir også nevnt i teksten, for eksempel The Night Owl Cafe i Greenwich Village.

Ordene «Greasin' on American Express cards» går tilbake til The Mamas & the Papas tid i Jomfruøyene, da medlemmene levde på sine American Express-kort.

Sangen er notabel som hitsingle, hvor tittelen ikke blir nevnt i teksten.

Norske versjoner 
Terje Mosnes har skrevet en norsk tekst. Hans norske tittel er «Fri form». Ole Paus og Øystein Sunde har skrevet en annen norsk tekst med tittelen «Den store telefonkatastrofen».

Innspillinger

«Den store telefonkatastrofen» med Øystein Sunde 

Øystein Sunde ga ut en norsk coverversjon med tittelen «Den store telefonkatalogen» den 27. september 1976 på Sundes musikkalbum På sangens vinger (Philips 6317 045). Ole Paus og Sunde skrev den norske teksten. Paus skrev mesteparten.

Dette er Sundes lengste utgitte innspilling og den eneste fra ham som overskrider 5 minutter. Sundes norske tekst ble trykket på omslaget til På sangens vinger, og tar for seg problematikken vedrørende å bestille fasttelefon i 1970-årene. Mot slutten blir tekstens jeg stadig vekk ringt opp og forstyrret. Det hele ender med at han blir rasende og knuser telefonapparatet. Dette igjen kan teoretisk sett ha vært inspirert av «The Telephone» fra albumet Mind Your Love (utgitt 1975) med Jerry Reed. I den sangen blir jeg-personen rasende på en sentralborddame.

Musikere og instrumenter 
Øystein Sunde: vokal, gitarer, dobro
Egil Kapstad: piano
Terje Venaas: bass
Svein Christiansen: trommer
Marit Syvertsen: kvinnelig telefonstemme
Ole Paus: korstemmer, mannlige telefonstemmer

Referanser 

Sanger fra USA
Sanger fra 1967