Tianshi

Tiānshī dào (tradisjonell kinesisk: 天師道; forenklet kinesisk: 天师道; «De himmelske mesternes vei»), opprinnelig også kjent som De fem skjepper ris' vei (五斗米道; Wǔ dǒu mǐ dào), var en kinesisk daoistisk bevegelse. Den ble grunnlagt i 142 AD av Zhang Daoling, og i årene som fulgte opprettet hans etterfølgere en teokratisk stat i det som i dag er Sichuan og Chongqing, som varte fram til Cao Cao erobret den i 215. 

Etter deres stat ble innlemmet i Cao Caos rike, ble tiānshī-tilhengerne spredt rundt omkring i Kina, og tiānshī-bevegelser fortsatte å eksistere i flere hundre år både i Sør- og Nord-Kina. Ikke minst viktig var Kou Qianzhi, som reformerte bevegelsen og fikk gjort den til statsreligion i riket Nordlige Wei, hvor han selv holdt tittelen Himmelsk mester. Kou Qianzhis bevegelse er kjent som «de nordlige himmelske mesterne.» Den sørkinesiske zhengyi-daoismen som oppsto under Song-dynastiet, og som i dag ved siden av quanzhen er en av Kinas to store daoistiske retninger, hevder også at deres bevegelse stammer gjennom en ubrutt linje Himmelske mestere fra Zhang Daolings bevegelse.

Tiānshī-bevegelsen regnes som den første daoistiske organisasjon og dermed som opphavet til «religiøs daoisme», men hvilken sammenheng bevegelsen hadde med senere grupper som identifiserte seg som daoister, noe tiānshī-bevegelsen aldri gjorde, er ukjent, ikke minst siden de første samlingene av daoistiske tekster bevisst ekskluderte tekstene til tiānshī-bevegelsen. 

Av tiānshī-daoistenes religiøse tekster er Taiping jing og Xiang'er, en tolkning av Daodejing, de viktigste som fremdeles finnes i dag.

Se også
Zhengyi for daoistskolen som regnet seg som tiānshīs etterfølgere, og som inkludere en liste over deres himmelske mestere. 

Grener innen taoismen