Traktathavn

Traktathavner var havner eller havnebyer som ved traktat var åpne for utenlandsk sjøfart og handel i land som for øvrig var stengt for slik virksomhet. Vanligvis har det dreiet seg om havnebyer i Det fjerne østen som måtte underkaste seg påtvungne avtaler med andre land, det vil si Qingdynastiets Kina, keiserdømmet Japan og Kongedømmet Korea. Først tiltvang de europeiske koloni- og stormakter seg slike rettigheter, og senere også Russland, USA og så Japan; gjerne ved hjelp av kanonbåtdiplomati.

De første traktathavner i Østasia var britiske, og ble etablert etter første opiumkrig ved Nankingtraktaten i 1842. Foruten avståelsen av Hongkongøya til Storbritannia foreskrev traktaten også åpningen av traktathavner i Shanghai, Kanton, Ningpo, Fuchow og Amoy. 

Foruten handelsprivilegier ble som regel de fremmede makter gitt retten til bosetting av sine borgere der og til å utøve konsularjurisdiksjon over sine undersåtter i traktathavnene. I de fleste traktathavner ble det definert bydeler som var formelle konsesjoner der den fremmede makt nøt ytterligere rettigheter, som for eksempel retten til å kontrollere ordensmakten og utøve eksklusiv domsrett over samtlige innbyggere. En del traktathavner, som Port Arthur og Qingdao, var i sin helhet del av større territorielle konsesjoner, nominelt forpaktede territorier, som fungerte som de facto kolonier.

I begynnelsen av 1900-taltet fantes totalt 92 traktathavner i Kina ved siden av flere forpaktede territorier og utenlandske interessesfærer.

Referanser

Litteratur 
Pär Kristoffer Cassell: Grounds of Judgment: Extraterritoriality and Imperial Power in Nineteenth Century China and Japan, Oxford University Press, 2002
J. E. Hoare: Japan's Treaty Ports and Foreign Settlements. The Uninvited Guests 1858–1899 (= Meiji Japan Series. Vol. 1). Japan Library, Sandgate u. a. 1994, ISBN 1-873410-26-3.

Qing-dynastiets historie
Japans historie
Koreas historie
Kolonialisme