Was mir behagt, ist nur die muntre Jagd

Was mir behagt, ist nur die muntre Jagd (BWV 208), også kjent som «Jaktkantaten», er en kantate av Johann Sebastian Bach.

Opprinnelse 
Bach skrev kantaten som festlig taffelmusikk til Christian av Sachsen-Weißenfels' fødseldagsfeiring i 1713, og den ble oppført i Jägerhof i Weißenfels om kvelden etter en lengre jaktutflukt.

Tematikk 
Librettoen er skrevet av Salomon Franck. Dikteren tar for seg tekster fra den klassiske mytologien: Diana, jaktens gudinne (sopran), Endymion (tenor), Pan (bass) og Pales (sopran) priser fyrst Christian.

Instrumentering og struktur 
2 sopraner, tenor, bass i ovennevnte personsammensetning
Orkester med jakthorn I/II, obo I/II, tenorobo (taille), fagott, blokkfløyte I/II, fiolin I/II, bratsj, basso continuo.

Bach spesifiserte ikke uttrykkelig et større kor.

Verket består av 14 satser:
 «Was mir behagt, ist nur die muntre Jagd!», resitativ for sopran
 «Jagen ist die Lust der Gotter», arie for sopran
 «Wie, schonste Gottin? wie?», resitativ for tenor
 «Willst du dich nicht mehr ergetzen», arie for tenor
 «Ich liebe dich zwar noch!», resitativ for sopran & tenor
 «Ein Furst ist seines Landes Pan», arie for bass
 «Soll dann der Pales Opfer hier das letzte sein?», resitativ for sopran
 «Schafe konnen sicher weiden», arie for sopran
 «So stimmt mit ein und lasst des Tages Lust volkommen sein», resitativ for sopran
 «Lebe, Sonne dieser Erden», koral
 «Entzucket uns beide, ihr Strahlen der Freude», arie for sopran og tenor
 «Weil die wollenreichen Heerden», arie for sopran
 «Ihr Felder und Auen», Arie for bass
 «Ihr lieblichste Blicke, ihr freudige Stunden», koral

Karakteristika 
Dette er en eldste kjente verdslige kantaten av Bach. Dessuten er det Bachs første kjente verk for et større orkester og det første dokumenterte samarbeidet med dikteren Salomon Franck. Kantaten består av en rekke av 15 ganske korte resitativer, arier og kor holdt i en ganske fri stil, dvs. at den flere steder avviker fra tidens vanlige formskjema. Musikkens jaktkarakter understrekes av to horn. Den mest kjente satsen er Pales pastorale arie Schafe können sicher weiden; langt mer kjent enn selve kantaten.

Kantaten er ikke fullstendig bevart i sin opprinnelige form, autografen mangler åpningssinfoniaen og begynner rett på et kort resitativ.

Referanser og fotnoter

Litteratur 
 Alfred Dürr: Johann Sebastian Bach: Die Kantaten. Bärenreiter, Kassel 1999, ISBN 3-7618-1476-3
 Werner Neumann: Handbuch der Kantaten J.S.Bachs, 1947, 5. opplag. 1984, ISBN 3-7651-0054-4
 Hans-Joachim Schulze: Die Bach-Kantaten: Einführungen zu sämtlichen Kantaten Johann Sebastian Bachs. Leipzig: Evangelische Verlags-Anstalt; Stuttgart: Carus-Verlag 2006 (Edition Bach-Archiv Leipzig) ISBN 3-374-02390-8 (Evang. Verl.-Anst.), ISBN 3-89948-073-2 (Carus-Verl.)
 
 Christoph Wolff, Ton Koopman: Die Welt der Bach-Kantaten. Verlag J. B. Metzler, Stuttgart, Weimar 2006, ISBN 978-3-476-02127-4

Eksterne lenker 
 Partitur på IMSLP
 Struktur og fullstendig tekst

Bachkantater
Uroppføringer av musikk i 1713
Utgivelser fra 1881