Musikkverk av Wolfgang Amadeus Mozart

Wolfgang Amadeus Mozart var produktiv og skrev i mange sjangre. De mest kjente verkene hans er skrevet innen opera, pianokonserter og sonater, symfoni, og strykekvartetter og strykekvintetter. Mozart skrev i tillegg mange soloverk for piano, andre former for kammermusikk, messer og annen kirkemusikk, flere danser, divertimenti, og andre former for lett underholdningsmusikk ut fra datidens begreper.

Katalogisering
 Forkortelsen "K." eller "KV" viser til «Köchel-Verzeichnis», som er en mer eller mindre kronologisk katalog over Mozarts verker bygget opp av Ludwig von Köchel. Merk at katalogen har blitt endret flere ganger, noe som har ført til at flere verk har fått samme KV-nummer.
 Mozarts komposisjoner i listen under er sortert tematisk, altså etter hvilken type komposisjon det er. Ikke alle tematiske grupper av Mozarts verker har fått et generelt akseptert nummer. Köchel nummererte for eksempel bare symfoniene (1 til 41), pianokonsertene (1 til 27, uten å ta med noen tidlige transkripsjoner av Mozart) og et par andre grupper. Det meste av kammermusikken og vokalmusikken hans har ingen slik nummerering (eller i det minste ikke en akseptert en).
 Relativt få av Mozarts komposisjoner har opusnummer, siden mange av komposisjonene ikke ble publiserte mens han levde, så opusnumrene er ganske upraktiske å benytte for komposisjonene hans.

Symfonier 
Mozart skrev symfonier over en periode på 24 år, fra 1764 til 1788. Ifølge nyere forsking skrev ikke bare Mozart de 41 symfoniene en ofte ser i tradisjonelle katalogutgaver, men opp mot 68 komplette verk. Den originale nummereringen har fått stå uendret, slik at den siste kjente symfonien hans likevel heter «Nr. 41». Enkelte av symfoniene (K. 297, 385, 550) ble endret av komponisten etter de første versjonene.

Barnesymfonier (1764–1771)
Det er flere nummererte symfonier fra Mozarts tidlige barndom: 
 Symfoni nr. 1 i Ess-dur, K. 16
 Symfoni nr. 2 i H-dur, K. 17 (tvilsom, tilskrevet Leopold Mozart)
 Symfoni nr. 3 i Ess-dur, K. 18 (tvilsom, av Karl Friedrich Abel)
 Symfoni nr. 4 i D-dur, K. 19
 Symfoni nr. 5 i H-dur, K. 22
 Symfoni nr. 6 i F-dur, K. 43
 Symfoni nr. 7 i D-dur, K. 45
 Symfoni nr. 8 i D-dur, K. 48
 Symfoni nr. 9 i C-dur, K. 73
 Symfoni nr. 10 i G-dur, K. 74
 Symfoni nr. 11 i D-dur, K. 84
 Symfoni nr. 12 i G-dur, K. 110
 Symfoni nr. 13 i F-dur, K. 112

Det er i tillegg flere unummererte symfonier fra denne perioden:

 Symfoni i F-dur, K. Anh. 223 (19a)
 Symfoni i G-dur, "Old Lambach", K. Anh. 221 (45a)
 Symfoni i F-dur, K. 76 (42a)
 Symfoni i H-dur, K. Anh. 214 (45b)
 Symfoni i D-dur, K. 81 (73l)
 Symfoni i D-dur, K. 97 (73m)
 Symfoni i D-dur, K. 95 (73n)
 Symfoni i H-dur, K. Anh. 216 (C11.03)
 Symfoni i C-dur, K. 96

Symfonier fra Salzburg-tiden (1771–1781)
Disse symfoniene blir stundom underkatagoriserte som «Tidlig» (1771–1773) og «Sen» (1773–1775), og stundom som «Germanske» (med menuett) eller «Italienske» (uten menuett). Ingen av disse ble publiserte mens Mozart levde.

Sjølv om de ikke blir regnet som «symfonier» blir de tre Divertimenti K. 136–138, i 3-satsa italienske overturestil stundom regnet med blant Salzburg-symfoniene.
 Symfoni nr. 14 i A-dur, K. 114 (1771)
 Symfoni nr. 15 i G-dur, K. 124 (1772)
 Symfoni nr. 16 i C-dur, K. 128 (1772)
 Symfoni nr. 17 i G-dur, K. 129 (1772)
 Symfoni nr. 18 i F-dur, K. 130 (1772)
 Symfoni nr. 19 i Ess-dur, K. 132 (1772)
 Symfoni nr. 20 i D-dur, K. 133 (1772)
 Symfoni nr. 21 i A-dur, K. 134 (1772)
 Symfoni nr. 22 i C-dur, K. 162 (1773)
 Symfoni nr. 23 i D-dur, K. 181 (1773)
 Symfoni nr. 24 i H-dur, K. 182 (1773)
 Symfoni nr. 25 i G-moll, K. 183 (173d B) (1773)
 Symfoni nr. 26 i Ess-dur, K. 184 (1773)
 Symfoni nr. 27 i G-dur, K. 199 (1773)
 Symfoni nr. 28 i C-dur, K. 200 (1774)
 Symfoni nr. 29 i A-dur, K. 201 (1774)
 Symfoni nr. 30 i D-dur, K. 202 (1774)

Senere symfonier (1781–1791)
 Symfoni nr. 31 i D-dur, "Paris", K. 297 (K. 300a) (1778)
 Symfoni nr. 32 i G-dur, "Overture i italiensk stil", K. 318 (1779)
 Symfoni nr. 33 i H-dur, K. 319 (1779)
 Symfoni nr. 34 i C-dur, K. 338 (1780)
 Symfoni nr. 35 i D-dur, "Haffner", K. 385 (1782)
 Symfoni nr. 36 i C-dur, "Linz", K. 425 (1783)
 Symfoni nr. 37 i G-dur, K. 444 (1783)
I flere år ble denne kategorisert som en Mozart-symfoni, men senere har man funnet ut at den faktisk ble skrevet av Michael Haydn, og at Mozart bare skrev en langsom introduksjon til den. 
 Symfoni nr. 38 i D-dur, "Prague", K. 504 (1786)
De tre siste symfoniene ble skrevet i løpet av tre måneder i 1788. Det er trolig at han håpet å få publisere disse tre verkene sammen som ett enkelt opus, men de ble ikke publiserte før etter hans død. En eller to av dem kan ha blitt fremført i Leipzig i 1789. 
 Symfoni nr. 39 i Ess-dur, K. 543 (1788)
 Symfoni nr. 40 i G-moll, K. 550 (1788)
 Symfoni nr. 41 i C-dur, "Jupiter", K. 551 (1788)

Solokonserter

Pianokonserter 

Mozarts solokonserter for piano og orkester er nummerert fra 1 til 27. De første fire nummererte konsertene er tidlige verk. Satsene i disse konsertene er arrangement av klaversonater av forskjellige samtidige komponister (Raupach, Honauer, Schobert, Eckart, C. P. E. Bach). Solokonsertene 7 og 10 er komposisjoner for tre og to piano. De 21 andre er originale komposisjoner for piano og orkester. Av disse ble femten skrevet i årene 1782 til 1786, mens han de siste fem årene bare skrev to pianokonserter.
 Pianokonsert nr. 1 i F-dur, K. 37
 Pianokonsert nr. 2 i H-dur, K. 39
 Pianokonsert nr. 3 i D-dur, K. 40
 Pianokonsert nr. 4 i G-dur, K. 41
 Pianokonsert nr. 5 i D-dur, K. 175
 Pianokonsert nr. 6 i H-dur, K. 238
 Pianokonsert nr. 7 i F-dur for tre piano, K. 242
 Pianokonsert nr. 8 i C-dur, "Lützow", K. 246
 Pianokonsert nr. 9 i Ess-dur, "Jeunehomme", K. 271
 Pianokonsert nr. 10 i Ess-dur for to piano, K. 365
 Pianokonsert nr. 11 i F-dur, K. 413/387a
 Pianokonsert nr. 12 i A-dur, K. 414/385p
 Pianokonsert nr. 13 i C-dur, K. 415/387b
 Pianokonsert nr. 14 i Ess-dur, K. 449
 Pianokonsert nr. 15 i H-dur, K. 450
 Pianokonsert nr. 16 i D-dur, K. 451
 Pianokonsert nr. 17 i G-dur, K. 453
 Pianokonsert nr. 18 i H-dur, K. 456
 Pianokonsert nr. 19 i F-dur, K. 459
 Pianokonsert nr. 20 i D-moll, K. 466
 Pianokonsert nr. 21 i C-dur, K. 467
 Pianokonsert nr. 22 i Ess-dur, K. 482
 Pianokonsert nr. 23 i A-dur, K. 488
 Pianokonsert nr. 24 i C-moll, K. 491
 Pianokonsert nr. 25 i C-dur, K. 503
 Pianokonsert nr. 26 i D-dur, "Coronation", K. 537
 Pianokonsert nr. 27 i H-dur, K. 595
 Rondo for piano og orkester i D-dur, K. 382
 Rondo for piano og orkester i A-dur, K. 386

Fiolinkonserter 
Mozarts fem fiolinkonserter ble skrevet i Salzburg rundt 1775. De er kjent for de vakre melodiene og kunstferdige bruk av uttrykksfulle og tekniske karakteristikker for instrumentet, men Mozart gikk trolig aldri gjennom alle mulighetene man har på fiolin, slik som andre etter ham gjorde (eksempelvis Beethoven og Brahms). 
 Fiolinkonsert nr. 1 i H-dur, K. 207 (1775)
 Fiolinkonsert nr. 2 i D-dur, K. 211 (1775)
 Fiolinkonsert nr. 3 i G-dur, K. 216 (1775)
 Fiolinkonsert nr. 4 i D-dur, K. 218 (1775)
 Fiolinkonsert nr. 5 i A-dur, K. 219 (1775)

Mozart skrev også en adagio og to rondoer for fiolin og orkester.
 Adagio for fiolin og orkester i E-dur, K. 261 (1776)
 Rondo for fiolin og orkester i H-dur, K. 269
 Rondo for fiolin og orkester i C-dur, K. 373

I tillegg finnes det to verk som er tvilsomt tilskrevet Mozart. 
 Fiolinkonsert i Ess-dur , K. 268 (1780) (tilskrevet Johann Friedrich Eck)
 Fiolinkonsert i D-dur, "Kolb", K. 271a ("No. 7") (1777)

Hornkonserter 
Mozarts fire hornkonserter er av de mest spilte hornkonsertene som finnes. De ble skrevet for Mozarts gode venn, Joseph Leutgeb. Konsertene (særlig den fjerde) ble skrevet for at solisten virkelig skulle få slå seg løs på instrumentet og vise hvor flink han var.

Hornkonsertene kjennetegnes av en elegant og humoristisk dialog mellom solisten og orkesteret. 
 Hornkonsert nr. 1 i D-dur, K. 412 (1791)
 Hornkonsert nr. 2 i Ess-dur, K. 417 (1783)
 Hornkonsert nr. 3 i Ess-dur, K. 447 (c. 1784–87)
 Hornkonsert nr. 4 i Ess-dur, K. 495 (1786)

Konserter for blåseinstrument 
 Fagottkonsert i H-dur, K. 191 (1774)
 Konsert for fløyte, harpe og orkester i C-dur, K. 299 (1778)
 Obokonsert i C-dur, K. 314 (1777–78)
 Konsert for klarinett og orkester i A-dur, K. 622 (1791)
 Fløytekonsert nr. 1 i G-dur, K. 313 (1778)
 Fløytekonsert nr. 2 i D-dur, K. 314 (1778) (Et arrangement av obokonserten over).
 Andante for fløyte og orkester i C-dur, K. 315 (1778)

Concertante-symfonier

 Sinfonia Concertante for fiolin, bratsj og orkester K. 364 i Ess-dur (1779)
 Sinfonia Concertante for obo, klarinett, horn og fagott K. 297b i Ess-dur Anh. 9 og senere Anh. C 14.01 (1778)

Andre
 Trompetkonsert, K. 47c (tapt)
 Cellokonsert, K.206a (1775, tapt)

Pianomusikk 
Mozarts tidligere komposisjoner var pianosonater og andre pianostykker, siden det var på dette instrumentet han fikk sin første musikalske opplæring. Nesten alt han skrev for piano var ment for ham selv (eller søsteren, som også var flink på piano). Eksempler på de tidligste verkene hans finnes i Nannerl's Music Book.
Mellom 1782 og 1786 skrev han 20 verk for solopiano (blant annet sonater, variasjoner, fantasier, suiter, fuger, rondo) og verk for fire hender eller to piano.

Verk for solopiano

Pianoduetter

Piano for fire hender
 Klaversonate for fire hender i C-dur, K. 19d (London, mai 1765)
 Klaversonate for fire hender i D-dur, K. 381 / 123a
 Klaversonate for fire hender i H-dur, K. 358 / 186c
 Klaversonate for fire hender i F-dur, K. 497
 Klaversonate for fire hender i C-dur, K. 521
 Klaversonate for fire hender i G-dur, K. 357 (uferdig)
 Fuge i G-moll, K. 401 
 Andante og variasjoner i G-dur, K. 501
 Adagio og allegro (Fantasi) i F-moll, K. 594 (orgel, transkripsjon av komponisten)
 Fantasi i F-moll, K. 608 (orgel, transkripsjon av komponisten)

To piano
 Sonate for to piano i D-dur, K. 448 / 375a
 Fuge for to piano i C-moll, K. 426

Kammermusikk

Fiolinmusikk  
Han skrev også for piano og fiolin. Merk rekkefølgen instrumentene er nevnt i, for hovedsakelig er dette klaverdominerte sonater der fiolinen er mer et akkompagnement. I senere år fikk fiolinen en viktigere rolle.

Fiolinsonater fra barndommen (1763–66) 
Fiolinsonater KV 6–9
Sonate i C for klaver og fiolin, K. 6
Sonate i D for klaver og fiolin, K. 7
Sonate i H for klaver og fiolin, K. 8
Sonate i G for klaver og fiolin, K. 9
Fiolinsonater, KV 10–15
Sonate i H for klaver og fiolin (eller fløyte), K. 10
Sonate i G for klaver og fiolin (eller fløyte), K. 11
Sonate i A for klaver og fiolin (eller fløyte), K. 12
Sonate i F for klaver og fiolin (eller fløyte), K. 13
Sonate i C for klaver og fiolin (eller fløyte), K. 14
Sonate i H for klaver og fiolin (eller fløyte), K. 15
Fiolinsonater, KV 26–31
Sonate i Ess for klaver og fiolin, K. 26
Sonate i G for klaver og fiolin, K. 27
Sonate i C for klaver og fiolin, K. 28
Sonate i D for klaver og fiolin, K. 29
Sonate i F for klaver og fiolin, K. 30
Sonate i H for klaver og fiolin, K. 31

Senere fiolinsonater (1778–88) 
 Fiolinsonate nr. 17 i C-dur, K. 296
 Fiolinsonate nr. 18 i G-dur, K. 301
 Fiolinsonate nr. 19 i Ess-dur, K. 302
 Fiolinsonate nr. 20 i C-dur, K. 303
 Fiolinsonate nr. 21 i E-moll, K. 304
 Fiolinsonate nr. 22 i A-dur, K. 305
 Fiolinsonate nr. 23 i D-dur, K. 306
 Fiolinsonate nr. 24 i F-dur, K. 376
 Fiolinsonate nr. 25 i F-dur, K. 377
 Fiolinsonate nr. 26 i H-dur, K. 378
 Fiolinsonate nr. 27 i G-dur, K. 379
 Fiolinsonate nr. 28 i Ess-dur, K. 380
 Fiolinsonate nr. 29 i A-dur, K. 402 (fragment, fullført av M. Stadler)
 Fiolinsonate nr. 30 i C-dur, K. 403 (fragment, fullført av M. Stadler)
 Fiolinsonate nr. 31 i C-dur, K. 404 (fragment)
 Fiolinsonate nr. 32 i H-dur, K. 454
 Fiolinsonate nr. 33 i Ess-dur, K. 481
 Fiolinsonate nr. 35 i A-dur, K. 526
 Fiolinsonate nr. 36 i F-dur, K. 547

Variasjoner for fiolin og piano 
Variasjoner i G-dur, «La bergere Celimene», K. 359
 6 variasjoner i G-moll over «Helas, j'ai perdu mon amant», K. 360

 Strykerduetter og trioer 
 Duett for fiolin & bratsj i G-dur, K. 423 (1783)
 Duett for fiolin & bratsj i H-dur, K. 424 (1783)
 Trio for fiolin, bratsj & cello i Ess-dur, K. 563 (1788)
 Trio for 2 fioliner & cello i H-dur, K. 266
 Preludium og fuger for fiolin, bratsj & cello, K. 404a

 Strykekvartetter 
Strykekvartett nr. 1 i G-dur, «Lodi», K. 80/73f (1770)
 Milanokvartettene, K. 155–160 (1772–1773)
 Denne syklusen, i tre satser, blir regnet som forgjengere for de senere strykekvartettene
Strykekvartett nr. 2 i D-dur, K. 155/134a (1772)
Strykekvartett nr. 3 i G-dur, K. 156/134b (1772)
Strykekvartett nr. 4 i C-dur, K. 157 (1772–73)
Strykekvartett nr. 5 i F-dur, K. 158 (1772–73)
Strykekvartett nr. 6 i H-dur, K. 159 (1773)
Strykekvartett nr. 7 i Ess-dur, K. 160/159a (1773)
 Wienerkvartettene, K. 168–173 (1773)
 Stilmessig mye mer utviklet. Man tror at Mozart i Wien hørte op. 17 og op. 20 av Joseph Haydn, og at dette gjorde dypt inntrykk på ham.
Strykekvartett nr. 8 i F-dur, K. 168 (1773)
Strykekvartett nr. 9 i A-dur, K. 169 (1773)
Strykekvartett nr. 10 i C-dur, K. 170 (1773)
Strykekvartett nr. 11 i Ess-dur, K. 171 (1773)
Strykekvartett nr. 12 i H-dur, K. 172 (1773)
Strykekvartett nr. 13 i D-moll, K. 173 (1773)
 Haydnkvartettene K. 387, 421, 428, 458, 464, 465, Opus 10 (1782–1785)
 Mozart gikk tilbake til kvartetten tidlig i 1780-årene, etter at han hadde flyttet til Wien, møtt Haydn og utviklet et vennskap med den eldre komponisten. Haydn hadde nettopp publisert Seks kvartetter Opus 33, som man tror trakk Mozart i samme retning.  Disse kvartettene blir ofte regnet som et høydepunkt i sjangeren.
Strykekvartett nr. 14 i G-dur, «Våren», K. 387 (1782)
Strykekvartett nr. 15 i D-moll, K. 421/417b (1783)
Strykekvartett nr. 16 i Ess-dur, K. 428/421b (1783)
Strykekvartett nr. 17 i H-dur, «Jakt», K. 458 (1784)
Strykekvartett nr. 18 i A-dur, K. 464 (1785)
Strykekvartett nr. 19 i C-dur, «Dissonans», K. 465 (1785)
Strykekvartett nr. 20 i D-dur, «Hoffmeister», K. 499 (1786)
Dette verket ble publisert av, eventuelt dedisert til Franz Anton Hoffmeister, i tillegg til de prøyssiske kvartetter. Mozarts siste tre kvartetter var dedisert til kongen av Preussen Fredrik Vilhelm II.
 Prøyssiske kvartetter, K. 575, 589, 590 (1789–1790)
 Strykekvartett nr. 21 i D-dur, K. 575 (1789)
 Strykekvartett nr. 22 i H-dur, K. 589 (1790)
 Strykekvartett nr. 23 i F-dur, K. 590 (1790)

 Strykekvintetter
Strykekvinttetene (K. 174, 406, 515, 516, 593, 614), for to fioliner, to bratsjer og cello. Charles Rosen skrev at «generelt blir de største Mozarts største øyeblikk innen kammermusikk regnet for å være strykekvintettene med to bratsjer»
Strykekvintett nr. 1 i H-dur, K. 174
Strykekvintett nr. 2 i C-moll, K. 406 (516b) – Dette er en transkripsjon for strykekvintett av tidligere Serenade for hornoktett i C-moll, K. 388.
Strykekvintett nr. 3 i C-dur, K. 515
Strykekvintett nr. 4 i G-moll, K. 516
Strykekvintett nr. 5 i D-dur, K. 593
Strykekvintett nr. 6 i Ess-dur, K. 614

Pianotrioer
 Divertimento à 3 i H for piano, fiolin og fiolincello, K. 254
 Trio (Sonate) i G for piano, fiolin og fiolincello, K. 496
 Trio i H for piano, fiolin og fiolincello, K. 502
 Trio i E for piano, fiolin og fiolincello, K. 542
 Trio i C for piano, fiolin og fiolincello, K. 548
 Trio i G for piano, fiolin og fiolincello, K. 564

Annen kammermusikk
 Fløytekvartetter (fløyte, fiolin, bratsj, cello) K. 285, 285a, 285b, 298 (1777–1778)
 Sonate for fagott og fiolincell i H-dur, K. 292
 Obokvartett (obo, fiolin, bratsj, cello) i F-dur, K. 370 (1781)
 hornkvintett i Ess, K. 407
 Kvintett for piano og horn (obo, klarinett, horn, fagott) K. 452 (1784)
 Pianokvartett nr. 1 i G-moll K. 478 (1785)
 12 duetter — For to horn, K. 487 (feilaktig publisert som for bassett)
 Pianokvartett nr. 2 i Ess-dur K. 493 (1786) 
 Trio for klarinett, bratsj og piano i Ess-dur, "Kegelstatt", K. 498 (1786)
 Klarinettkvintett i A-dur, K. 581 (1789)
 Adagio og Rondo for glassharmonium, fløyte, obo, bratsj og cello, K6. 617 (1791)
 Adagio i C for glassharmonium, K6. 617a (1791)

 Serenader, divertimenti og annen instrumentalmusikk 
Produksjonen av instrumentalmusikk omfatter flere Divertimenti, notturni, serenader, cassations, marsjer og danser, i tillegg til symfoniene. Mozarts produksjon for orkester er skrevet for strykeorkester (som den tidlige Divertimenti K. 136–138), samt for blåseinstrument og varierte kombinasjoner mellom de to.

Serenader
Serenade nr. 1 i D-dur, K. 100
Serenade nr. 3 i D-dur, «Antretter», K. 185
Serenade nr. 4 i D-dur, «Colleredo» K. 203
Serenade nr. 5 i D-dur, K. 204
Serenade nr. 6 i D-dur, «Serenata Notturna», K. 239
Serenade nr. 7 i D-dur, «Haffner», K. 250
Notturno i D for Four Orchestras (Serenade nr. 8), K. 286 (1776–77)
Serenade nr. 9 i D-dur, «Posthorn», K. 320
Serenade nr. 10 for tolv horn og kontrabass i H-dur, «Gran Partita», K. 361
Serenade nr. 11 for horn i Ess-dur, K. 375
Serenade nr. 12 for horn i C-moll, K. 388
Serenade nr. 13 for strykekvartett & bass i G-dur, «Eine kleine Nachtmusik», K. 525

Divertimenti
 Galimathias Musicum (Quodlibet), K. 32 (1766)
 Cassation i G, K. 63 (1769)
 Cassation i H, K. 99 (1769)
 Divertimento i Ess, K. 113 (1771)
 Divertimento i D, K. 131 (1772)
 Divertimenti, K. 136–138 (1772)	 
 Divertimento i D, K. 205 (1773)
 Divertimento i F, «Lodron», K. 247 (1776)
 Divertimento i D, K. 251 (1776)
 Divertimento i H, «Lodron», K. 287 (1777)
 Divertimento i D, K. 334 (1779–80)
 25 Pieces (five divertimenti) for three basset horns, K. 439b (K. Anh. 229)
 Divertimento for two horns og Strykes, «A Musical Joke», (Ein Musikalischer Spaß), K. 522

Marsjer
 Marsj i D-dur, K. 62 (introduksjon til K. 100 serenade, også benytte i Mitridate, re di Ponto)
 Marsj i D-dur, K. 189 (trolig åpningen/avslutningen til K. 185 Serenade)
 Marsj i C-dur, K. 214
 Marsj i D-dur, K. 215 (for å åpne og/eller avslutte Serenade, K. 204)
 Marsj i D-dur, K. 237 (for å åpne og/eller avslutte Serenade, K. 203)
 Marsj i F-dur, K. 248 (til bruk sammen med Divertimento, K. 247)
 Marsj i D-dur, K. 249 (for å åpne og/eller avslutte Serenade, «Haffner», K. 250)
 Marsj i D-dur, K. 290
 Marsj i D-dur, K. 335, nr. 1 (trolig for å åpne Serenade, «Posthorn», K. 320)
 Marsj i D-dur, K. 335, nr. 2 (trolig for å avslutte Serenade, «Posthorn», K. 320)
 Marsj i C-dur, K. 408, nr. 1
 Marsj i D-dur, K. 408, nr. 2
 Marsj i C-dur, K. 408, nr. 3
 Marsj i D-dur, K. 445 (til bruk sammen med Divertimento, K. 334)

Danser

Mozart skrev mange danser for orkester, blant annet sjangrene minuetto (mer enn 100), Kontradans og allemande (eller Teitsch, eller Laendler, eller tyske danser).

Mozarts produksjon menuetter følger generelt sett Haydns eksempel, der den dansens langsomme karakter ble fulgt. Allemandene (56 i alt mellom 1787 og 1791) ble hovedsakelig skrevet for dansehallene i Wien. Kontradans-verkene ble hovedsakelig skrevet i Wien. 

 6 menuetter, K. 61h
 7 menuetter, K. 65a/61b
 4 kontradanser, K. 101/250a
 20 menuetter, K. 103
 6 menuetter, K. 104/61e
 6 menuetter, K. 105/61f
 Menuett i Ess, K. 122
 Kontradans i H, K. 123
 6 menuetter, K. 164
 16 menuetter, K. 176
 4 kontradanser, K. 267/271c
 Gavotte i H, K. 300
 3 menuetter, K. 363
 5 menuetter, K. 461
 6 kontradanser, K. 462/448b
 2 quadrilles, K. 463/448c
 6 tyske danser, K. 509
 Kontradans i D, «Das Donnerwetter», K. 534
 Kontradans i C, «La Bataille», K. 535
 6 tyske danser, K. 536
 6 tyske danser, K. 567
 12 menuetter, K. 568
 6 tyske danser, K. 571
 12 menuetter, K. 585
 12 tyske danser, K. 586
 Kontradans i C, «Der Sieg vom Helden Koburg», K. 587
 6 menuetter, K. 599
 6 tyske danser, K. 600
 4 menuetter, K. 601
 4 tyske danser, K. 602
 2 kontradanser, K. 603
 2 menuetter, K. 604
 3 tyske danser, K. 605
 6 tyske danser, K. 606
 5 tyske danser, K. 609
 Kontradans i G, K. 610

Kirkemusikk	 
Mozarts kirkemusikk er hovedsakelig vokal, men det finnes også instrumentale eksempler som Sonata da Chiesa for to fioliner, kontrabass og orgel, komponert mellom 1767 og 1780.	

Messer	 
Messe nr. 1 («Missa brevis») i G-dur, K. 49
Messe nr. 2 («Missa brevis») i D-moll, K. 65
Messe nr. 3 i C-dur, «Dominicusmesse», K. 66
Messe nr. 4 («Missa solemnis») i C-moll, K. 139
Messe nr. 5 («Missa brevis») i G-dur, K. 140
Messe nr. 6 («Missa brevis») i F-dur, K. 192
Messe nr. 7 i C-dur, «Missa i honorem Sanctissimae Trinitatis», K. 167
Messe nr. 8 («Missa brevis») i D-dur, K. 194
Messe nr. 9 («Missa brevis») i C-dur, «Spatzenmesse», K. 220
Messe nr. 10 («Missa brevis») i C-dur, «Credo Mass», K. 257
Messe nr. 11 i C-dur, «Spaurmesse» or «Piccolomissa», K. 258
Messe nr. 12 («Missa brevis») i C-dur, «Orgelsolo», K. 259
Messe nr. 13 («Missa longa») i C-dur, K. 262
Messe nr. 14 («Missa brevis») i H-dur, K. 275
Messe nr. 15 i C-dur, «Kroning», K. 317 
Messe nr. 16 («Missa solemnis») i C-dur, «Missa aulica», K. 337
Messe nr. 17 i C-moll, «Den store», K. 427
Rekviem i D-moll, K. 626 (gjort ferdig av Franz Xaver Süßmayr etter Mozarts død)

Annen kirkemusikk
Av annen kirkemusikk Mozart skrev kan nevnes: God is Our Refuge, K. 20Scande Coeli Limina i C, K. 34
Kyrie i D-moll for sopran, alto, tenor og bass, K. 90
Tre settingar av Marian antiphon Regina coeli:Regina Coeli for sopran, kor og orkester, K. 108Regina Coeli for sopran, kor og orkester, K. 127Regina Coeli for solistar, kor og orkester, K. 276Te Deum, K. 141Exsultate, jubilate, K. 165
To  aftansanger:Vesperae de Dominica i C, K. 321Vesperae solennes de confessore, K. 339 (1780)
Kyrie i D-moll, K. 341Ave verum corpus, K. 618

I tillegg til fire litanier, mange offertorium, salmer, motetter og andre fragment fra messer.

 Kirkesonater 
 Kirkesonate nr. 1 i Ess K. 41h (1772)
 Kirkesonate nr. 2 i B K. 68 (1772)
 Kirkesonate nr. 3 i D K. 69 (1772)
 Kirkesonate nr. 4 i D, K. 144 (1772)
 Kirkesonate nr. 5 i F, K. 145 (1772)
 Kirkesonate nr. 6 i B, K. 212 (1775)
 Kirkesonate nr. 7 i F, K. 241a (1776)
 Kirkesonate nr. 8 i A, K. 241b (1776)
 Kirkesonate nr. 9 i G, K. 241 (1776)
 Kirkesonate nr. 10 i F, K. 244 (1776)
 Kirkesonate nr. 11 i D, K. 245 (1776)
 Kirkesonate nr. 12 i C, K. 263 (1776)
 Kirkesonate nr. 13 i G, K. 274 (1777)
 Kirkesonate nr. 14 i C, K. 278 (1777)
 Kirkesonate nr. 15 i C, K. 328 (1779)
 Kirkesonate nr. 16 i C, K. 329 (1779)
 Kirkesonate nr. 17 i C, K. 336 (1780)

 Orgelmusikk 
Fuge i Ess-dur, K. 153 (375f)
Fuge i G-moll, K. 154 (385k)
Ouverture i C-dur, K. 399 (385i)
Fuge i G-moll, K. 401 (375e)Eine kleine Gigue, K. 574 
Adagio og Allegro i F-moll for mekanisk orgel, K. 594 (1790)
Fantasia i F-moll for mekanisk orgel, K. 608 (1791)
Andante i F for lite mekanisk orgel, K. 616 (1791)

 OperaerDie Schuldigkeit des ersten Gebots, K. 35 (1767)Apollo et Hyacinthus, K. 38 (1767)Bastien und Bastienne, K. 50=46b (1768)La finta semplice, K. 51 (1768)Mitridate, re di Ponto, K. 87 (1770)Ascanio i Alba, K. 111 (1771)Betulia liberata, an oratorio, K. 118=74c (1771)Il sogno di Scipione, K. 126 (1772)Lucio Silla, K. 135 (1772)Thamos, König i Ägypten (1773, 1775)La finta giardiniera, K. 196 (1774–75)Il re pastore, K. 208 (1775)Zaide, K. 344 (1779)Idomeneo, K. 366 (1781)Die Entführung aus dem Serail, K. 384 (1782)L'oca del Cairo, K. 422 (1783)Lo sposo deluso, K. 430Der Schauspieldirektor, K. 486 (1786)Le nozze di Figaro, K. 492 (1786)Don Giovanni, K. 527 (1787)Così fan tutte, K. 588 (1789)Die Zauberflöte, K. 620 (1791)La clemenza di Tito'', K. 621 (1791)

Konsertarier, sanger og kanoner

Referanser

Eksterne lenker
 Publikasjoner av Mozart musikk fra Project Gutenberg
 Gratis noter av Mozarts verker fra Mutopia Project
 Digitized version of the Complete New Mozart Edition (NMA)
 En omfattende liste over Mozarts verker fra classical.net