Napoleons italienske kongedømme

Kongedømmet Italia (italiensk: Regno d'Italia eller Regno Italico) var et stat i Nord-Italia som ble etablert av Napoleon og som sluttet å eksistere etter hans fall i 1814.

Kongedømmet ble opprettet 17. mars 1802 da Napoleons italienske republikk, hvor Napoleon var president, ble omdannet til et kongedømme med ham som italiensk konge, og den 24 år gamle Eugène de Beauharnais som visekonge.

Territorium 

Kongedømmet besto ved opprettelsen av det samme området som republikken, nemlig regionene Lombardia og Romagna, og utgjorde i hovedsak det som hadde vært de østerrikske besittelsene i Nord-Italia. De vestlige regionene i Italia (Piemonte, Liguria, Parma) var en del av det franske keiserrike. Ved freden i Pressburg i desember 1805 måtte Østerrike også avstå Veneto, Dalmatia og Istria til det italienske kongedømmet.

Mellom 1807 og 1808 ble også Toscana og Kirkestaten annektert, men dette ble ikke lagt til det italienske kongedømmet, men direkte innlemmet i det franske keiserriket. Tidlig i 1809 ble provinsene Urbino, Ancona og Macerata overført fra det som hadde vært Kirkestaten til kongedømmet.

Eksterne lenker 
 

Italias historie
Historiske stater på Den appenniniske halvøy
Italienske kongedømme
Stater og territorier etablert i 1805
Stater og territorier opphørt i 1814
1800-årene i Europa
1810-årene i Europa
Italias samling