Avitus

Avitus (latin: (Marcus Maecilius) Flavius Eparchius Avitus Augustus; født ca. 380/395, død etter 17. oktober 456 eller i 457) var vestromersk keiser fra 8. eller 9. juli 455 og fram til 17. oktober 456. Han var en senator og offiser av høy rang i både den sivile og militære administrasjonen, foruten også biskop av Piacenza etter sitt fall.

Som en gallo-romersk aristokrat motsatte han seg at det vestromerske riket ble redusert til Italia alene, både politisk og fra en administrativ synsvinkel. Av denne grunn innførte han flere galliske senatorer i den keiserlige administrasjon; denne politikken ble motarbeidet av senatoraristokratiet og av folket i Roma, som hadde lidd fra angrep og herjinger av byen av vandalene i 455.

Avitus etablerte et godt forhold til vestgoterne, i særdeleshet med deres konge Teoderik II, som ble hans venn og utropte Avitus som keiser. Muligheten av en sterk og nyttig allianse mellom vestgoterne og romerne endte imidlertid da Teoderik invaderte romersk Hispania og deretter nektet å hjelpe Avitus mot opprørske generaler som avsatte ham. Ricimer og Maiorianus beseiret Avitus, avsatte ham og tvang ham til å bli biskop av Piacenza.

Omstendighetene om hans død er usiker; han døde i 457 eller slutten av 456, kort tid etter sin avsettelse, og ble gravlagt ved Brioude i Gallia.

Referanser

Litteratur 
 Jones, Arnold Hugh Martin; Martindale, John Robert; Morris, John (1992): «Eparchius Avitus 5» i: Prosopography of the Later Roman Empire, 2, Cambridge University Press, ISBN 0-521-20159-4, s. 196–198.
 Mathisen, Ralph W.: «Avitus (9/10 July 455 – 17/18 October 456)», De Imperatoribus Romanis
 Randers-Pehrson, Justine Davis (1983): Barbarians and Romans: The Birth Struggle of Europe, A.D. 400–700, Norman University of Oklahoma Press, s. 251.

Eksterne lenker 

Kapittel XXXVI  i Edward Gibbons The History of the Decline and Fall of the Roman Empire
Latinsk tekst til Sidonius' carmen

Vestromerske keisere