Liste over naturlige satellitter

Denne artikkelen omhandler månene til planetene og dvergplanetene, for månene til asteroidene eller småplanetene, se Asteroidemåne
Liste over naturlige satellitter er en liste over solsystemets 176 naturlige satellitter, eller måner, eksklusive de i bane rundt smålegemer i solsystemet. 19 måner i solsystemet er tilstrekkelig store til å ha oppnådd hydrostatisk likevekt og ville derfor ha blitt klassifisert som planeter eller dvergplaneter om de hadde gått i bane direkte rundt solen.

Måner klassifiseres i to separate kategorier i henhold til deres baner; regulære måner, som har prograde baner (de går i bane i samme retning som sine planeters rotasjon) og ligger nær planet til deres ekvator, og irregulære måner, hvis bane kan være pro- eller retrograd (motsatt retning av planetens rotasjon) og ofte ligger i ekstreme vinkler mot deres planeters ekvator. Irregulære måner er trolig mindre planeter som har blitt fanget fra det omkringliggende rommet. De fleste irregulære månene er mindre enn 10 km i diameter.

Den tidligste publiserte oppdagelsen av en måne, bortsett fra jordens, var av Galileo Galilei som oppdaget de fire galileiske måner i 1610. I løpet av de etterfølgende tre århundrene ble kun et par nye måner oppdaget. Oppdrag til andre planeter på 1970-tallet, først og fremst Voyager 1- og Voyager 2-oppdragene, ga en økning i antall oppdagede måner, og bruk av bakkebaserte optiske teleskoper har ført til oppdagelse av mange nye måner siden år 2000, alle irregulære.


 Måner 

Merkur, den innerste planeten, har ingen måner, eller hvertfall ingen som kan oppdages med en diameter større enn 1,6 km. For en kort periode i 1974 trodde man at Merkur hadde en måne.

Venus har ingen måner, selv om rapporter om en måne rundt Venus har sirkulert siden det 17. århundre.

Jorden har én måne, den største månen av noen steinplaneter i solsystemet. Den har også minst to co-orbitaler; asteroidene 3753 Cruithne og 2002 AA29, men siden de ikke går i bane rundt jorden betraktes de ikke som måner. (se jordens andre måner og kvasisatellitt.)

Mars har to kjente satellitter, Phobos og Deimos («frykt» og «panikk» etter tjenere av Ares, den greske krigsguden, tilsvarende til den romerske Mars). Søk etter flere satellitter har vært mislykket, med en maksimum radius på noen annen satellitt på 90 m.

Jupiter har 64 kjente måner med sikre baner. Dens åtte regulære måner er gruppert inn i de galileiske måner med planetstørrelse og de langt mindre Amaltea-månene. De er oppkalt etter elskerinnene til Zevs, den greske ekvivalenten til Jupiter. Dens 54 kjente irregulære måner er organisert i to kategorier: prograde og retrograde. De prograde månene består av Himalia-gruppen og to andre i grupper på én. De retrograde månene er gruppert inn i Carme, Ananke og Pasiphaë grupper i tillegg til noen isolerte måner.

Saturn har 62 måner med bekreftede baner, 53 av dem har navn og de fleste er ganske små. Syv måner er tilstrekkelig store til å være i hydrostatisk likevekt. Tjueto av Saturns måner er regulære og tradisjonelt oppkalt etter Titaner eller andre figurer forbundet med den mytologiske Saturn. De gjenværende trettiåtte månene er alle små, irregulære og klassifisert etter baneegenskapene inn i inuittiske, norrøne og galliske grupper. Navnene er valgt fra tilsvarende mytologier. Saturns ringer er laget av isete objekter som varierer i størrelse fra 1 centimeter til flere hundre meter, som hver for seg er i en egen bane rundt planeten. Derfor kan det ikke gis et nøyaktig antall saturnmåner, siden det ikke er noen objektiv grense mellom de utallige små uregistrerte gjenstandene som danner Saturns ringsystem og større gjenstander som har blitt navngitt som måner. Minst 150 «måner» integrert i ringene har blitt oppdaget av forstyrrelsen de skaper i de omkringliggende materiet i ringene, men dette antas å bare være et lite utvalg av den totale mengden slike objekter.

Uranus har 27 navngitte måner, hvorav fem er tilstrekkelig massive til å ha oppnådd hydrostatisk likevekt. Det er 13 indre måner som går i bane innenfor Uranus' ringsystem, og ni ytre irregulære måner. I motsetning til de fleste planetariske månene, som har navn fra antikken, er Uranus' måner oppkalt etter karakterer i Shakespeare og Alexander Popes verk The Rape of the Lock''.

Neptun har 13 navngitte måner; den største, Triton, står for mer enn 99,5 % av all massen i bane rundt planeten. Triton er tilstrekkelig stor til å ha oppnådd hydrostatisk likevekt, men unormalt for en stor måne er den irregulær, noe som antyder at den ble innfanget. Neptun har også seks kjente indre regulære satellitter og seks ytre irregulære satellitter.

Blant dvergplanetene har  ingen kjent måne. Det er 90 % sikkert at Ceres ikke har noen måne større enn 1 km i størrelse, forutsatt at de ville hatt samme albedo som Ceres.

Pluto har fire måner. Den største månen Charon, oppkalt etter ferjemannen som tok sjeler over elven Styx, er mer enn halvparten så stor som selve Pluto, og tilstrekkelig stor til å gå i bane rundt et punkt over Plutos overflate. I praksis går de i bane rundt hverandre og danner et binærsystem uformelt referert til som en dobbel-dvergplanet. Plutos tre andre måner, Nix, Hydra og S/2011 P 1, er langt mindre og går i bane rundt Pluto-Charon-systemet.

 har to måner, Namaka og Hi'iaka, med raider på henholdsvis ~85 og ~155 km.

 har ingen kjente måner. En satellitt med 1 % av Makemakes lysstyrke ville ha blitt oppdaget dersom den hadde befunnet seg ved en vinkelavstand lengre enn 0,4 buesekund (0,0001 grader) fra Makemake.

 har én kjent måne, Dysnomia. Radiusen til denne månen er ikke kjent, men det antas at den er rundt 100 km.

Per oktober 2009 har 190 asteroidemåner og 63 transneptunske måner blitt oppdaget.

Måner rundt planeter og dvergplaneter 
Dette er en liste over alle månene til planetene og dvergplanetene i solsystemet. De 19 månene som er tilstrekkelig store til å ha oppnådd hydrostatisk likevekt er angitt med fet skrift. De syv største månene er angitt med fet skrift og kursiv. Siderisk periode avviker fra store halvakse fordi den avhenger av massen til primærlegemet så vel som satellittens avstand fra det.

Referanser 

Måner
Artikler i astronomiprosjektet
Naturlige satellitter