Glansblomsterfluer

Orthonevra brevicornis
 Orthonevra elegans
 Orthonevra erythrogona
 Orthonevra geniculata
 Orthonevra intermedia
 Orthonevra nobilis
 Orthonevra plumbago
 Orthonevra stackelbergi

Glansblomsterfluer (slekten Orthonevra) er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Slekten omfatter minst 55 kjente arter, fem av dem forekommer i Norge. De er små, svarte blomsterfluer med bronseaktig metallglans som forekommer på våte steder.

Utseende 
Små (4-7 mm), svarte blomsterfluer, alle kroppsdeler med en bronseaktig metallglans. De kan minne mye om slekten metallblomsterfluer (Lejogaster), men er ikke like glinsende, de er jamtover mindre, kroppen er bredere og vingenes årenett karakteristisk. Fasettøynene møtes såvidt i pannen hos hannen, bredt adskilte hos hunnen. Antennene varierer mye inne slekten, nokså korte hos noen arter, hos andre er det tredje leddet forlenget slik at antennen blir omtrent så lang som resten av hodet. Ansiktet er temmelig flatt. Kroppen er sparsomt kledt med nokså korte, lyse hår, overflatisk sett virker den naken. Beina er slanke, nokså korte, svarte eller gule og svarte. Bakkroppen er avlangt-oval, mørkt bronsefarget som resten av kroppen. Vingene er glassklare med brune årer, vingemerket er mørkbrunt. Den fremste tverr-åren nær vingekanten er karakteristisk: den er bøyd i en rett vinkel og møter lengdeåren foran (R4+5) i en rett vinkel. Svingkøllene er gulaktige og ganske små.

Levevis 
Glansblomsterfluene finnes på fuktige steder, slik som våtenger, strandenger og brakkvannsområder, også sumpområder rundt næringsrike ferskvann. De flyr gjerne sammen med artene i den lignende slekten Lejogaster. Larvene lever i slam og vått, råtnende organisk materiale, også i våt møkk. De voksne fluene, som flyr i mai-august, besøker gjerne blomster.

Utbredelse 
Slekten forekommer i den palearktiske sone, Sørøst-Asia og i Amerika. I Norge finnes disse artene nesten bare langs kysten.

Systematisk inndeling / nordiske arter 

 Fluer (Brachycera)  
 Muscomorpha 
 høyerestående fluer [Cyclorrhapha)
 Aschiza
 familie blomsterfluer (Syrphidae)
 underfamilie Eristalinae
 gruppe Chrysogastrini 
 slekten glansblomsterfluer, Orthonevra Macquart, 1829
 Orthonevra brevicornis (Loew, 1843) – ikke funnet i Norge, noen få funn i Sverige
 Orthonevra elegans (Meigen, 1822) – ikke funnet i Norge
 nordisk glansblomsterflue, Orthonevra erythrogona (Malm, 1860) – nordlig art, finnes i Finnmark, et gammelt funn ved Oslo
 tidlig glansblomsterflue, Orthonevra geniculata (Meigen, 1830) – langs kysten i Sør-Norge, også i Troms og Finnmark
 sumpglansblomsterflue, Orthonevra intermedia Lundbeck, 1916 – langs kysten vest til Kristiansand
 praktglansblomsterflue, Orthonevra nobilis (Fallén, 1817) – langs kysten i Sør-Norge
 Orthonevra plumbago (Loew, 1840) – bare funnet i Finland i Norden
 engglansblomsterflue, Orthonevra stackelbergi Thompson & Torp, 1982 – funnet øst for Oslofjorden og i Rogaland

Litteratur 
 Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Eristalinae, Microdontinae.  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 478 sider. ISBN 978-91-88506-70-2
 Nielsen, Tore R. 1999. Check-list and distribution maps of Norwegian hoverflies with description of Platycheirus laskai nov. sp. (Diptera, Syrphidae). NINA Fagrapport 035. Norsk institutt for naturforskning.
 Nielsen, Tore R. Syrphidae checklist - Norway. www.syrphidae.com/checklist.php  - Sjekkliste over norske arter.
 Fauna Europaea Web Service (2004) Fauna Europaea version 1.1, www.faunaeur.org
 Thompson, F.C. og Rotheray, G. 1998. Family Syrphidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 3: 81-139. Science Herald, Budapest.
 Torp, E. 1994. Danmarks svirrefluer (Diptera: Syrphidae). Apollo Books, Stenstrup.

Eksterne lenker 
  
 www.syrphidae.com/ – the Syrphidae website 
 Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.

Blomsterfluer
Tovinger formelt beskrevet i 1829