München-samlingen

München-samlingen (også kalt den münchenske diplomsamlingen) er en samling av middelalderlige diplomer som kom til Norge fra det bayerske riksarkivet i München. Samlingen stammet fra kong Christian IIs og erkebiskop Olav Engelbrektssons arkiv, og var kommet til Nederlandene da disse to forlot henholdsvis Danmark og Norge på 1520-30-tallet. Etter å ha vært ettersøkt av nordiske historikere i omkring 300 år, ble samlingene oppdaget i Amberg i Bayern i 1826, takket være biskop Frederik Münters undersøkelser.

Takket være snarrådig handling fra den norske historikeren Gregers Fougner Lundh ble det likevel den norske regjeringen, ikke den danske, som fikk diplomene utlevert fra Bayern. En forutsetning var at samlingen skulle deles mellom Norge-Sverige og Danmark. Denne delingen ble endelig gjennomført i 1834, etter flere års diskusjoner om hvordan delingen burde foregå.

Den münchenske diplomsamlingen spilte en stor rolle i det norske historikermiljøet fra 1828 til 1834, og i oppbygningen av et eget norsk riksarkiv etter oppløsningen av unionen med Danmark i 1814.

Bakgrunn

Da Christian II ble fordrevet fra Danmarks og Norges trone i 1523, tok han en mengde arkivsaker med seg ut av landet til Nederlandene, hvor han levde i eksil før han dro til Norge og ble tatt til fange av Fredrik I i 1532. Det samme gjorde erkebiskop Olav Engelbrektsson, da han i 1537 forlot Norge på grunn av reformasjonen. I Nederlandene ble erkebiskopens arkiv forent med kongens, og det ble senere antatt at det samlede arkivet fortsatt befant seg her.

Alt på 1600-tallet begynte danske og svenske historikere å interessere seg for Christian IIs tapte arkiv, særlig fordi arkivsakene kunne bidra til å belyse et viktig avsnitt i begge de to statenes historie. Fra Sverige ble i 1689 Johan Gabriel Sparwenfeld (1655-1727)<ref>[https://sok.riksarkivet.se/sbl/mobil/Artikel/20002 «J.G. Sparwenfeld», svenska Riksarkivet]</ref> sendt til Belgia for å lete etter arkivet, men uten resultat. Frederik Münter henvendte seg i 1801 til det Frankrike, for om mulig å få oppsporet arkivet i Brussel, men på grunn av den pågående krigen i Nederlandene skjedde ingenting.

Historikeren og arkivaren Hans Heinrich Behrmann (1769-1836) i 1832, trakk derfor i langdrag. Ekdahl utarbeidet sitt eget motforslag i 1833, som så ble møtt av et nytt motforslag fra Lundh og Keyser samme år. Til slutt skar Wedel-Jarlsberg igjennom og erklærte at ingen land hadde rett til dokumenter som stammet fra provinser det ikke lenger hadde herredømme over. Til gjengjeld skulle dokumenter som vedkom alle de tre rikene utskilles i en egen gruppe. Dette ble grunnlaget for den endelige delingen, som ble vedtatt 6. februar 1834.

Samlingens innhold
Samlingen inneholdt totalt 4.430 brev. Til de norske historikernes skuffelse viste det seg at bare en liten del stammet fra før 1500. Til gjengjeld fikk de norske historikerne et unikt innblikk inn i hendelsene i tiden før reformasjonen, særlig på grunn av erkebiskop Olav Engelbrektssons arkiv.

Den norske delen av samlingen befinner seg i dag i Riksarkivet.

 Referanser 

Se også
 Diplomatarium NorvegicumLitteratur
 Per Sveaas Andersen: Rudolf Keyser. Universitetsforlaget.
 C. F. Allen: «Om Christiern den Andens udenlandske Arkiv», i Breve og Aktstykker til Oplysning af Christiern den Andens og Frederik den Førstes Historie'' I. Kjøbenhavn: C. A. Reitzel, 1854.

Eksterne lenker
 Olav Engelbrektssons arkiv

Norges historie