Betalt dansepartner

En betalt dansepartner eller taxi dancer (fra engelsk) har ofte virksomheten som hovedprofesjon. Uttrykket ble først brukt, på amerikansk engelsk, i 1927. På 1920-tallet og 1930-tallet, fantes unge kvinner og menn som lot seg engasjere som dansepartnere, mot betaling. De ble betalt for hvor mange danser, altså hvor lenge, de danset med sin klient – altså som det koster mer å kjøre taxi alt etter som hvor lang reisen er. Dette var selskapsdansens storhetstid, og danselokaler der det var vanlig å kunne engasjere taxidansere ble gjerne kalt taxi dance halls. Etter den annen verdenskrig tapte taxi dancing terreng, og den siste taxi dance hall i USA forsvant på 1960-tallet. Hostess-klubber hvor (danse-)ansatte mottar timebetaling for tiden med den enkelte kunde, finnes i Los Angeles. 

«Taxidanser» er en oversettelse til norsk av begrepet som ble benyttet av Aftenpostens nettsted i 2006.

Annet
Før R.Valentino fikk spille i filmer, jobbet han som dansepartner mot betaling.

Innen popkultur
Shirley MacLaine spiller en taxi dancer i filmen Sweet Charity fra 1969. (Filmen er blitt vist på (daværende) Norges eneste fjernsynskanal.)

Referanser

Dans