Benigno Aquino III

Benigno Simeon «Noynoy» Cojuangco Aquino III (født 8. februar 1960 i Manila, død 24. juni 2021 i Quezon City) var en filippinsk politiker som var Filippinenes president fra 2010 til 2016. Før dette hadde han vært forretningsmann, kongressmann for Tarlac og senator.

Liv og virke

Bakgrunn
Benigno Aquino III, kalt «Noynoy», var sønn av den tidligere presidenten Corazón Cojuangco Aquino, og den tidligere senatoren Benigno Simeon Aquino, jr. Foreldrene kom fra overklassen i provinsen Tarlac nord for Manila, med pampangeno og kinesiske røtter. Han hadde fire søstre, den yngste, Kris Aquino, ble barnestjerne, skuespiller, programleder og forretningskvinne.

Familien hadde også lenge vært aktiv i politikken. Aquino ble etter hvert den ledende i fjerde generasjon med politikere.

Aquino studerte økonomi ved Ateneo de Manila University, og måtte etterpå sammen med sine foreldre og søstre dra i eksil til Boston i USA. Etter at faren ble myrdet vad ankomst fra sitt eksil på Manila internasjonale lufthavn i august 1983, vendte Noynoy tilbake til Filippinene, men var til å begynne med ikke aktiv på den politiske arena.

Forretningsmann
Han var en kort tid medlem av Philippine Business for Social Progress, der han var assistent til organisasjonens eksekutivdirektør. Han arbeidet senere for Mondragon Industries Philippines, Inc. som assistant Retail Sales Supervisor og assistant promotions manager for Nike Philippines.

I februar 1986 ble moren Corazón Aquino landets president. Atten måneder senere, den 28. august 1987, kom Noynoy Aquino i skuddlinjen under et kuppforsøk ledet av oberst Gregorio Honasan. Tre av de fire sikkerhetsfolkene han ble fulgt av ble drept, og den fjerde ble såret mens han forsvarte Noynoy. Selv ble han truffet av fem kuler og hardt skadet. Én av kulene lot seg ikke fjerne, den måtte han leve med i halsen.

Fra 1986 til 1992 arbeidet Noynoy for Intra-Strata Assurance Corporation som visepresident. Dette var et selskap eid av hans onkel Antolin Oreta jr.

Fra 1993 til 1998 arbeidet han for Central Azucarera de Tarlac, den Cojuangco-eide Hacienda Luisitas eget sukkerraffineri. Han var så ansatt som eksekutiv assistent for bedriftens administrasjon fra 1993 til 1996 og deretter som leder fra 1996 til 1998.

Politiker
Mot slutten av 1990-årene begynte han å engasjere seg i politikken. I 1998 ble han medlem av Liberal Party og ble samme år valgt til kongressen. Der satt han til 2007 i Representantenes hus. 

Da ble han den 15. mai valgt inn i Senatet. Han hadde tilkjennegitt at han som senator ville gjøre sitt for å demme opp for president Gloria Macapagal Arroyo planer om å endre landets grunnlov. Hans valgkampanje ble støttet av blant annet sin nå svært godt kjente søster Kris Aquino som nå var populær fra fjernsynet, og av sin mor Corazon Aquino. Skjønt han selv var katolikk, fikk Aquino støtte fra pinsekirken Jesus Is Lord Church, en av den filippinske protestantismens største trossamfunn.

I Senatet var han aktiv som lovgiver og stod bak eller medarbeidet om en rekke nye reformorienterte lover som han åpent var stolt av, hvorav mange på forskjellige måter og tjente til å gjøre det vanskeligere eller umulig å opptre korrupt og uetterrettelig på en rekke felter innen offentlig og privat sektor.

President
Den 9. september 2009, 40 dager etter moren Corazón «Cory» Aquinos død, kunngjorde han sitt kandidatur til presidentvalget i mai 2010. Aquino vant presidentvalget med 15 208 678 stemmer. Moren hadde vært en svært populær president, og hennes død turde ha aksentuert valgoppslutningen om sønnen. På annenplass i presidentvalget kom tidligere president Joseph E. Estrada med  stemmer.

Aquino etablerte etter kort tid en «sannhetskommisjon» for å etterforske påstander om korrupsjon som var rettet mot den fratrådte president Gloria Macapagal Arroyo, og utnevnte høyesterettsdommeren Hilario Davide jr. til å lede den.

Aquino-regjeringen viste seg å selv ikke være fri for det som kalles pork barrel-politikk, som ble ansett som forfatningsstridig og årsak til flere korrupsjonsskandaler, og ble beskyldt for særbehandling av sine favoritter. I løpet av sin periode ble Aquino kjent for å omgi seg med pålitelige samarbeidspartnere, som imidlertid tok seg store friheter og passet på å fremme personlige interesser.

Under president Aquino opplevde det filippinske samfunnet en stabilisering og økonomien en vekst som var den sterkeste på flere tiår, og som gav landet karakteristikken The Rising Tiger of Asia.

Den 27. juli 2015 fremførte han sin sin sjette og siste tale om nasjonens tilstand. Den varte i over to timer. Han hyllet sine foreldre, fremhevet positive følger av sitt presidentskap, og det han mente hadde vært hans politiske og økonomiske reformer, men samtidig viet han mye av talen sin til å angripe sin forgjenger Arroyos styre, og til dels, om enn indirekte, visepresident Jejomar Binay,  og avdøde president Ferdinand Marcos. Presidentens tale slo ikke så godt an blant mange av de fattigere klasser og av flere andre politikere, på grunn av at samfunnet fortsatt slet med korrupsjon, fattigdom, kriminalitet og stor motgang innen offentlig transport, energi, jordbruk og rettspleie.

Det var i hans periode at en dramatisk busskapring av en turistbuss med hongkongkinesere i hovedstaden endte med åtte drepte gisler, at den rekordkraftige supertyfonen Yolanda rammet landet der regjeringen ble klandret for treg hjelpeinnsats, og det fant sted blodige militære sammenstøt på Mindanao, i Mamasapano og i Kidapawan.

Etter presidentperioden
Aquino ble avløst som president av Rodrigo Duterte 30. juni 2016, etter å ha tapt valget 9. mai samme år. Aquino vendte tilbake til foreldrenes bolig i Times Street i Quezon City. Han ytret seg ikke om sin etterfølgers styre, og var sjelden å se i offentligheten. Skjønt i november 2016 overvar han en konsert i Rizal Park og sluttet seg til protesterende i forbindelse med begravelsen av Ferdinand Marcos på den nasjonale æresgravlunden. I februar 2017 var han med på 31.-årsminnet for People Power Revolution ved å marsjere til People Power Monument og delta i protestene mot Marcos.

Han døde av diabetesnefropati den 24. juni 2021 på sykehuset Capitol Medical Center i Quezon City, i en alder av 61 år. Han hadde siden 2019 slitt med en rekke forskjellige sykdommer. 

President Duterte erklærte 24. juni til 3. juli til en nasjonal sørgeperiode.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Biografi på det filippinske senatets nettsider

Filippinske politikere
Filippinske forretningsfolk
Filippinske presidenter
Personer fra Manila