Warrior-klassen

Warrior-klassen var en klasse på fire pansrede kryssere bygd i 1903-1907 for den britiske marinen. Disse er modifiserte Duke of Edinburgh-klasse panserkryssere med tyngre sekundær bestykning montert i fire tårn med én 190,5 mm kanon hver, som erstattet den foregående klassens sekundære bestykning på ti 152 mm kanoner i kasematter som ikke kunne brukes i alt annet enn rolig sjøgang. Med denne løsningen kunne pansrede kryssere av Warrior-klassen ta opp kamp med sine motstandere uansett sjøgang, og hadde god rykte som sjøfartøyer i sammenligning med forgjengerne.

Alle fire skip deltok i den første verdenskrigen, men bare «Achilles» overlevde. I Cromarty Firth ble «Natal» uten varsel senket av flere eksplosjoner den 30. desember 1915 med et tap på mellom 390 og 421 liv ut av besetningen. Trolig skyldes dette ammunisjonseksplosjon i et magasin som rommet korditt. Under Jyllandsslaget ble «Warrior» sterkt skadet av granater fra tyske slagskip og slagkryssere. Etter å ha blitt truffet av minst femten 11-tommers og seks 5,9-tommers granater kom skipet i brann, men besetningen klarte å komme seg vekk fra fiendens ild. Om morgenen den 1. juni var man nødt til å forlate skipet som senket. «Cochrane» overlevde krigen med få dager da det gikk på grunn i munningen av Mersey og ble brutt i to den 14. november 1918.

Warrior-klassen

Duke of Edinburgh-klassen opprinnelig var planlagt som en ny klasse på seks skip uten størrelsesbegrensning med over fem hundre engelsk fot i lengde og et deplasement på mer enn 13 000 tonn som «søsterklassen» for King Edward VII-klassen slagskip på åtte skip. Det var normalt å bygge slagskip og pansrede kryssere i det samme byggeprogrammet med felles kjennetegn i deres design. Som HMS «King Edward VII» var den sekundære bestykningen konsentrert i et senterbatteri midtskips, men det viste seg at kasemattene lå for lav mot vannlinjen og kunne ikke brukes i alt annet enn rolig sjø.

Etter to skip var ferdigbygd, var ble det besluttet å foreta endringer på de neste fire skip med et bedre design i både pansring og bestykning. Det sekundære skytset ble forstørret fra 6 til 7,2 tommer i kaliberet og satt i fire mindre kanontårner med én kanon hver midtskips som i tillegg hadde større fribord.

Resultatet var en suksess som notert av Jane's i 1914: «These ships are singularly successful sea-boats, and are held by all who have served in them to be the best cruisers ever turned out». Den etterfølgende klassen, Minotaur-klassen på tre skip, var de meste avanserte panserkrysserne utviklet av Royal Navy som en fortsettelse av designet bak Warrior-klassen.

Byggeprogrammet

Referanser

Litteratur
 Gardiner, Robert Conway `s All the World´s Fighting Ships, 1860-1905 Conway Maritime Press, 1979 ISBN 0-83170-302-4

Eksterne lenker
 Warrior-klassen

Krysserklasser
Britiske kryssere
Skip bygget i Storbritannia
Artikler i sjøfart-prosjektet