Selgekone

En selgekone, eller «kurvekone», var betegnelsen på enker som hadde fått privilegium på ambulerende handel i byens gater; enten på gaten, eller fra dør til dør.

Selgekonene og kramkarene forsvant etter hvert som salg i faste lokaler (butikker) ble etablert og kundene søkte dit.

Selgekoner er kjent fra Oslo, Stavanger, Halden,, Moss, Larvik og Bergen. De nevnes både på 1700- og 1800-tallet.

Privilegiet ble oppnådd gjennom å søke til Magistraten, og ble tillatt som en håndsrekning til kvinnene, slik at de selv kunne tjene til livets opphold. Dette gjorde de ved å selge brød, frukt, egg, fisk og en del andre varer. Det var altså en mellomting mellom et næringspolitisk og et sosialt tiltak. Tidlig på 1800-tallet var privilegiet som selgekone øremerket for enker.

Bergen 
En av de første kjente selgekoner i Bergen var Sigbrit Willoms, kongens «svigermor».

En del informasjon om selgekoner kan finnes i arkiver oppbevart ved Bergen Byarkiv. En finner en del søknader, lister, sertifikater og andre dokumenter fra årene 1814–1816 i arkivet etter Bergen Magistrat. Dokumentene gir opplysninger om søkernes familieforhold og livssituasjon, enkelte ganger svært detaljert. Her finnes også informasjon om retningslinger og begrensninger for denne handelen.

Noen selgekoner var kommisjonærer for enkelte handelshus, i Bergen blant annet Sundt. I Bergen Byarkiv finnes en såkalt selgekonebok fra tiden 1866 - 1874 i arkivet etter Sundt & Co. A/S. Her finner vi opplysninger om firmaets selgekoner. Selgekonene gikk hjem til kundene med prøver av ulike varer. «Selgekoneboken» inneholder opplysninger om dato, solgte varer og prisen for dem.

«Rangle Selgekone» nevnes i en av novellene i Amalie Skrams novellesamling Barnefortellinger (1890).

Referanser 

Merkantile yrker
Historiske beskjeftigelser