Tysbast

Tysbast (Daphne mezereum) er en svært giftig plante i tysbastfamilien. Tysbast er spesiell ved at den blomstrer på bar stamme eller grein før bladene kommer om våren. Senere kommer det det røde frukter på naken stamme eller grein, der blomstene har vært.

Etymologi 
Det norske navnet tysbast kommer av det norrøne gudenavnet Ty og bast. Bast kommer av norrønt bast, avledet av germansk *bastaz- av ukjent opprinnelse.

Førsteleddet i det latinske navnet, Daphne, kommer fra det greske navnet Homer ga laurbærtreet. Mens mezereum kommer av det persiske ordet mazeriyn, som kommer fra navnet tysbast fikk av Simon Januensis (år 1290).

Utbredelse 
Tysbast vokser oftest i skog og i skogkanter, men den kan også dukke opp på rasmark og myr. Man finner arten oftest på baserike steder på Østlandet. Den er også relativt vanlig i Trøndelag og Nordland, men mer sjelden på det indre Vestland. Mens den nesten mangler i det ytre Vestland.. Det høyeste funnet i Norge er på 1250 moh i Nord-Fron kommune. Den blir også plantet som hageplante.

Utseende og kjennetegn 
Den flerårige busken blir normalt 50-150 cm høy.
Tysbast har et diploid kromosomtall på 18.

Blomst og frukt 
Arten har vakre blomster, som blomstrer tidlig på våren. Blomstene kommer før bladene spretter på busken. Men det helt spesielle er at busken bare har noen blader øverst på stilken eller stilkene, mens det er to til fire sittende blomster, og senere bær, på tidligere bladfester, særlig fjorårets bladfester. De velluktende, rosa blomstene har lange underbegre og fire begerblader, men er uten kronblader. Senere kommer det bærlignende steinfrukter der blomsten var. Disse starter som grønne, og blir deretter røde når de modnes. Fruktene har bare ett frø. Fruktene blir omtrent syv mm store som modne. Frøene blir spredt med dyr, ved at de spiser fruktene. Arten er spesialtilpasset disse dyrene slik at de meget giftige frøene ikke fordøyes. Se ellers under giftighet.

Blad 
Bladene sitter skruestilt i toppen av hver stamme eller grein og er helrandete og uten stilk.

Stengel og stamme 
Tysbast er spesiell med det veldig sterke bastlaget som finnes mellom barken og veden. Denne er veldig seig, og er vanskelig å dra av.

Lignende arter 
Laurbærtysbast (D. laureola) er en annen art i tysbastslekta, som er dyrket eller plantet i hager og parker, også i Nord-Norge. Den ligner tysbast, men har gulgrønne blomster, og modne frukter er blåsvarte. Nedenfor blomster eller frukter vokser det blader, noe det ikke gjør hos tysbast.

Giftighet

Symptomer 
De første symptomene man får etter å ha spist noe av de giftige plantedelene, er en sterkt brennende følelse og kløe i munnen. Så kommer økt spyttsekresjon og eventuell sikling. Sammen med dette får man vanskeligheter med å svelge. Nysing forekommer også. Senere kommer små pupiller, kvalme, svimmelhet og andre magesmerter, etterfulgt av blodig oppkast, andre mage- og tarmforstyrrelser, blodig og veldig tynn diaré, feber, spasmer, paralyse, takykardi, alvorlig nyresvikt og det kan ende med kollaps av sirkulasjonssystemet med døden til følge. Giftstoffene er også mutagene, så små inntak mange ganger kan være kreftfremkallende.

Kontakt med plantesaft kan gi sår, men det er også observert koldbrann i ekstreme tilfeller. Det er også observert innsnevring av luftveier, etter at man har hatt noe av planten i munnen. Cellegiftene irriterer slimhinnene, så disse hovner opp. Dette kan gi pusteproblemer, og kan være en meget farlig kombinasjon med tilstander som astma og kols.

Dødelige doser 
Det er barken og fruktene som er giftigst. Dødelig dose for barn er oppgitt til å være to til tre frukter, mens ti til tolv frukter regnes som dødelig for voksne. Det er også observert forgiftninger hos husdyr. Der er det observert at 3–5 frukter har drept en gris, 50 gram bark har drept en hest og 10 gram bark har drept en hund. Det er funnet en LD50 ved dyreforsøk, der dyrene har fått giftstoffet daphnetoksin. LD50 her er 0,27 mg/kg kroppsvekt, målt på mus og giftstoffet er da inntatt gjennom munnen (p.o.).

Dette er et forgiftningsbilde, der en syv år gammel gutt spiste flere tysbastblomster. Han ble lagt inn på barneavdelingen på Universitetssykehuset i Heidelberg (Tyskland).

Giftstoffer 

Tysbast inneholder flere giftstoffer som i hovedsak virker celleødeleggende. Disse er mezerin, som er en ester mellom alkoholen phorbol og syren 5-fenyl-penta-2,4-diensyre (også kalt beta-styrylakrylsyre). Den andre er daphnetoksin som mest består av phorbol, og begge disse to har en harpiksaktig natur. Disse er sammen med daphnin, som er et glykosid basert på dihydroksykumarin og glukose.

Historisk bruk 
Tysbast har hatt ulike bruksformer gjennom tidene. Nielsen og Sivertsen skriver i sitt verk Giftplanter at urbefolkningen i Norden skal ha brukt tysbast som medisin og som middel mot trolldom. Den skal ha vært viet til den norrøne guden Tyr. Man brukte basten bløtt i eddik, som et trekkplaster.

På midten av 1700-tallet hevdet den engelske legen Rich Russel at barken skulle være virksom mot syfilis, noe som gjorde at tysbastbark ble mye brukt mot syfilis i over 100 år. Antageligvis har ikke tysbast noen virkning mot syfilis. Innvortes har også tysbast blitt brukt som avføringsmiddel og middel mot innvollsorm.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Artnavebasen kilden til offisielle norske navn. 
 Artskart  utbredelseskart over arter i Norge. 
 Kristins flora
 Det​ nasjonale rådgivnings- og kompetanseorganet Giftinformasjonens oppslag om tysbastforgiftning

Tysbastfamilien
Røde blomster 
Giftige planter