Nordøstmandarin

Nordøstmandarin, eller dongbeiguanhua (forenklet kinesisk: 东北话; tradisjonell kinesisk: 東北話; pinyin: Dōngběihuà), er en dialekt av det kinesiske språket mandarin. Det tales i det nordøstlige Kina (Dongbei), i provinsene  Heilongjiang, Jilin og Liaoning og i østlige deler av den autonome regionen Indre Mongolia.

Klassifisering
Klassifiseringen av nordøstmandarin som en dialektgruppe separert fra beijingmandarin ble først lansert av lingvisten y Li Rong, forfatter av Language Atlas of China, i 1989. Men det er andre forskere som ikke er enige i denne distinksjonen.

Dialektens røtter
Nordøstmandarin er en relativt ung dialekt, ettersom den er knyttet til innvandringen av hankinesere til Mandsjuria fra midten av 1800-tallet og ut over 1900-tallet. Før denne tiden var det aller meste av Mandsjuria sperret område; Qing-dynastiets herskere ville ikke ha kinesere i dette området. Politikken ble ikke endret før Russland og Japan begynte å interessere seg for det nordslige Kina.

De fleste av innvandrerne kom fra provinsene Shandong og Hebei (den gang Zhili), og bragte med seg sine varianter av mandarin. Interaksjonen med andre folkegrupper representert i Mongolia har gitt dialekten enkelte innslag i form av innlånte ord fra for eksempel tungusisk, japansk og russisk.

Underdialekter
Forskjellene mellom underdialektene er små. Man regner med blant annet

Changchundialekt (forenklet: 长春话 /tradisjonell: 長春話)
Harbindialekt (哈尔浜话/哈爾濱話)
Qiqihardialekt (斉斉哈尔话/齊齊哈爾話)
Shenyangdialekt (沈阳话/瀋陽話)

Referanser

Litteratur
 
 
 
 
 
 

Mandarindialekter
Heilongjiang
Jilin (provins)
Liaoning
Indre Mongolia