Tilknytningsteori

Tilknytningsteori er en utviklingspsykologisk teori som beskriver dynamikken bak dannelse og utvikling av nære følelsesmessige bånd mellom mennesker. Et av hovedtrekkene ved teorien er at kvaliteten på tidlig tilknytning påvirker barnets emosjonelle og sosiale utvikling i tillegg til framtidig relasjonsdannelse og psykisk helse. Teorien forklarer hvordan tilknytning formes, identifiserer ulike tilknytningsmønstre og beskriver hvordan tidlige tilknytningsmønster påvirker barnets utvikling.

Historikk 
Teorien ble opprinnelig utformet av den britiske psykiateren og psykoanalytikeren John Bowlby. Det er en tverrfaglig teori som inkorporerer psykologiske, evolusjonsteoretiske og etologiske prinsipper. Som en konsekvens av andre verdenskrig ble mange barn i Europa foreldreløse og hjemløse, og FN ba Bowlby om å skrive en pamflett om temaet. Under dette arbeidet ble Bowlby oppmerksom på barns forhold til deres foreldre og hva dette forholdet har å si for deres sosiale, emosjonelle og kognitive utvikling. 

Han fikk med dette bevist sin antagelse om sammenhengen mellom tidlig separasjon fra omsorgspersoner og senere mangelfull tilpasningsevne, og begynte å utforme tilknytningsteorien. Arbeidet resulterte i publiseringen av Maternal Care and Mental Health i 1951. Teorien ble videreutviklet av bl. a utviklingspsykologen Mary Ainsworth på 1960- og 70-tallet.

Tilknytning 
Tilknytning er det sterke, affektive båndet som dannes mellom barn og omsorgsperson.  I løpet av de første leveårene (0-3 år) utformes det en indre arbeidsmodell på basis av opplevelser i møte med omsorgspersoner. Arbeidsmodellen er en mental representasjon som inneholder informasjon om hvorvidt og i hvilken grad de kan stole på sine omsorgspersoner og bruke de som en sikker base for egen utforskning og læring. 

Ifølge Bowlby internaliserer barn de opplevelsene de har med omsorgspersoner, slik at tidlige tilknytningserfaringer danner en prototype for senere relasjoner utenfor familien. Tilknytningsadferd aktiveres i situasjoner hvor barn føler seg utrygge, eksempelvis når de blir midlertidig forlatt av omsorgspersoner. Tilknytning kan ha utviklet seg for å sikre fysisk nærhet mellom barn og omsorgsperson under truende eller farlige omstendigheter, men trolig også for å legge til rette for læring og utforskning som en følge av opplevd trygghet og sikkerhet hos barnet.

Tilknytning hos barn 
Mary Ainsworth utformet metoden som tester tilknytning hos barn; The Strange Situation, hvor barnet blir observert under separasjon og gjenforening med mor. I denne testen kommer barnet sammen med mor inn i et laboratorierom innredet som i en barnehage. Mor forlater rommet, og kort tid etter kommer en fremmed kvinnelig person inn. Så forlater den fremmede, og mor kommer tilbake. Respons under separasjon, interaksjon med den fremmede og respons ved gjenforening bestemmer tilknytningsmønster, selv om de opprinnelige studiene ble gjennomført sammen med gjentatte hjemmebesøk og intervjuer av omsorgspersoner. Man har identifisert fire tilknytningsmønstre hos barn.

Både mødre og fedre bringer med seg personlige erfaringer og reaksjonsmønstre når de trer inn i foreldrerollen, og deres barndomsopplevelser med tilknytningspersoner påvirker måten barnet blir møtt på. Under klassifisering av barns tilknytningsmønster blir spesielt mors egne indre arbeidsmodell for relasjoner en faktor for barnets utvikling. Forskning viser en klar sammenheng mellom mors opplevelse av egen barndom og barnets tilknytningsmønster. Mødre som viser objektivitet og emosjonell balanse i sin omtale av egen barndom har vanligvis sikkert tilknyttede barn, mens mødre som viser sinne og frustrasjon eller konsekvent nedvurdering av barndomsrelasjoner til omsorgspersoner har vanligvis barn med en av de usikre tilknytningsmønstrene.

Tilknytning hos voksne 
Gjennom 1980-tallet ble teorien utvidet til tilknytning hos voksne.
I 1991 publiserte Kim Batholomew og Leonard M. Horowitz en modell for tilknytning hos voksne, basert på begrepet indre arbeidsmodell. Ifølge Bowlby utvikler man forskjellige indre arbeidsmodeller for seg selv og for andre, og disse blir malen for hvordan man responderer på omverden i voksenlivet. Barn kan utvikle en negativ indre arbeidmodell for seg selv dersom barnet opplever omsorgssvikt eller misbruk. Den negative arbeidmodellen for selvet kan inneholde forestillinger som «ingen bryr seg om meg», «jeg fortjener ikke kjærlighet» eller «uansett hvor hardt jeg prøver blir det aldri bedre». 

En negativ arbeidsmodell for andre kan inneholde forestillinger som «de som egentlig skulle være glade i meg sårer og avviser meg» eller «jeg kan ikke stole på mine nærmeste fordi i det ene øyeblikket er de snille og i det neste er de slemme». Dersom den negative arbeidsmodellen vedvarer eller ikke blir korrigert av positive erfaringer, kan det føre til vanskeligheter med å danne og opprettholde positive relasjoner til andre mennesker, venner eller kjærester. 

Batholomew og Horowitz var interessert i å utvide forståelsen av tilknytning ved å finne ut om en tilknytningsmodell for unge voksne kunne utledes av de fire kategoriene som kan dannes ut ifra individets 1) grunnleggende syn på seg selv: positivt eller negativt, og 2) grunnleggende syn på andre: positivt eller negativt. Hver kategori danner en hypotese om en prototype som ble testet.

De fire kategorienes validitet ble testet med testdeltakere mellom 17 og 24 år av forskjellig kjønn og etnisitet. Testen besto av tre deler:  semistrukturerte intervjuer om vennskap, kjæresteforhold og deres følelser rundt nære relasjoner, egenvurdering og venners vurdering av selvkonsept, i hvilken grad man liker å være sosial og interpersonlige problemer. I tillegg ble studiet gjennomført på en annen gruppe, hvor intervjuer om familietilknytning ble inkludert. Ut ifra resultatene ble deltakerne plassert i en av gruppene sikker, overopptatt, avvisende eller engstelig. 

Analyse viste at de distinkte egenskapene til individene i hver gruppe korresponderte med egenskapene til de hypotetiserte tilknytningsprototypene. Fra intervjuene ble 47 % av deltakerne plassert i sikker tilknytningskategori, 21 % i engstelig kategori, 18 % i avvisende kategori og 14 % i overopptatt kategori. Tabellen oppsummerer hovedforskjellene ved de ulike gruppene:

Med dette studiet fikk Bartholomow og Horowitz bekreftet sin antakelse om at individers indre arbeidsmodeller av seg selv og andre er en underliggende struktur i tilknytningsmønstre hos voksne, og at indre arbeidsmodeller er mer komplekse enn tidligere antatt. Studiet viser at ulike kombinasjoner av positive og negative syn på selvet og andre fører til unike og sammensatte mønster i samhandling med andre. I tillegg kunne forskerne se at de ulike gruppene hadde unike mønster av interpersonlige problemer forbundet med seg.

De ulike gruppene passet godt sammen med prototypen, men de fant også uventede resultater i deltakernes score i den overopptatte gruppen. Eksempelvis trodde man at overopptatte individer (negativt syn på selv, positivt syn på andre) ville ha problemer med å være overdrevent omsorgsfulle og passive. Resultatene av intervjuene viste at de i stedet hadde problemer med overdreven omsorg og dominans. Man kan anta at samtidig som overopptatte individer er avhengig av andres aksept for å oppnå selvtillit, prøver de å oppnå dette med en kontrollerende og dominerende personlig stil. Studiet er unikt i måten det viser at uansett hvilket syn en har på seg selv, vil synet på andre påvirke ens tilknytningsmønster i like stor grad.

Referanser

Eksterne lenker
 Attachment Theory and Research at Stony Brook
 The Attachment Theory Website
 Richard Karen: 'Becoming Attached'. The Atlantic Monthly, februar 1990 (PDF)
 Review of Richard Karen. Becoming Attached: First Relationships and How They Shape Our Capacity to Love (PDF)
 Rene Spitz's film "Psychogenic Disease in Infancy" (1957)

Utviklingspsykologi