Emil Cioran

Emil Cioran (rumensk: [eˈmil t͡ʃjoˈran]; også kjent som E.M. Cioran, Emil-Michel Cioran, født 8. april 1911 i Rășinari i Romania, død 20. juni 1995 i Paris) var en rumensk-født filosof og forfatter.

Cioran var sønn av en ortodoks prest og vokste opp i hjembyen til han dro 10 år gammel til Sibiu for fortsette sin utdanning. På Universitetet i București studerte han filosofi, og avsluttet sine studier der i 1932 med en avhandling om Bergson. I București ble han gode venner med Mircea Eliade, Benjamin Fondane, Eugène Ionesco og Victor Brauner. 

I 1932 begynte han på en doktoravhandling i håp om å få et stipend til Frankrike eller Tyskland. I oktober 1933 reiste han med et Humboldt-stipend til Berlin, tilbrakte sommersemesteret ved Universitetet i München, returnerte til Berlin om høsten og studerte der filosofi ut året 1935. Der hadde han Ludwig Klages som en av sine lærere. I 1936 ble han filosofilærer på et gymnas i Brașov 1937 reiste han med et ettårig stipend til Frankrike for ta en doktorgrad. Han klarte å forlenge stipendet til 1940, men på slutten av 1940 måtte han reise tilbake til Romania. Han prøvde å finne en lærerstilling i Sibiu, men fikk i stedet i februar 1941 en stilling som ikke fast ansatt kulturrådgiver (ikke som kulturattaché, som det noen ganger blir hevdet) ved den rumenske legasjon i Frankrike (som holdt til i Vichy). Han hadde denne stillingen til mai 1941, men klarte å få høsten 1942 et ettårig stipend ved Den rumenske skolen i Fontenay-aux-Roses, som han klarte å forlenge to ganger, til oktober 1944. 

Etter at han flyttet til Frankrike, skrev han utelukkende på fransk og poeten St.-John Perse skrev en gang at Cioran var «en av de største franske forfatterne som har beæret vårt språk siden Paul Valerys død.» Det var i Frankrike at han begynte å kalle seg E.M. Cioran, selv om han i fødselsattesten og passet kun er oppført med Emil som fornavn. 

Hans tidlige forfatterskap var preget av antisemittiske og xenofobiske tendenser. Senere angret hans sterkt på det.

Filosofi 
Ciorans filosofi markeres av en sterk pessimisme og en filosofisk interesse i selvmord og radikal skeptisisme. Cioran stiller spørsmål med all mening og hans verk utgjør en sterk skepsis til objektiv sannhet. Verkene hans er poetiske beskrivelser av smerten av livet, lidelsen og umuligheten.

Cioran var skeptisk til tradisjonell filosofi tidlig i livet og avviste abstrakt spekulasjon for personlige subjektive refleksjoner og lyrikk. 
«Jeg har oppfunnet ingenting, jeg er bare sekretæren for min egne følelser», sa han en gang seinere i livet. 

Cioran var opptatt av død og lidelse og var sterk tiltrukket ideen om selvmord; han så selvmord som et konsept som hjalp mennesket å fortsette å leve, å fortsette å holde ut fordi han/hun vet at han/hun når som helst kan avslutte livet. Dette utforsker han mer fullstendig i La tentation d'exister.
Også sterkt er temaet om menneskelig fremmedgjøring, og i 1932 oppsummerte Cioran Sartres og Camus' nihilistiske filosofi med setningen: «Er det mulig eksistensen er et eksil og tomheten vårt hjem?»

Selv om Cioran var interessert i Jerngarden, aviste han raskt fascismen og hans senere politiske ideologi var påvirket av Oswald Spengler som brukte gnostiske refleksjoner for å undersøke samfunnets retning. 

Ang. Gud uttrykte Cioran at kun Bach opphøyde Gud og skrev: «Hvis det er noen som har Bach alt å takke for, så er det uten tvil Gud.»

I en artikkel publisert i 1957 i La Nouvelle Revue Française angret han på det han kalte sine «fanatiske» og «latterlige» idéer fra ungdommen, så som at alt vondt i samfunnet stammer fra de eldre, og at alle de som er over 40 år gamle bør derfor likvideres. 

William H. Gass oppsummerte Ciorans tanker som «en filosofisk romanse omkring de moderne temaene som fremmedgjøring, kjedsomhet (ennui), håpløshet/umulighet, forfall, historiens tyranni, forandringens vulgære natur, bevissthet som smerte, logikk som sykdom.»  

Cioran representerte en gruppe tenkere som var mistenksomme til konseptet om historie (som hadde oppstått som en paradigme rundt den franske revolusjonen), og selv om hans verk har sterke historiske trekk, og vitner om utstrakt historisk kunnskap, foretrakk han naturen framfor historie. 

Cioran levde i Paris et enkelt og tilbaketrukket liv uten fjernsynsapparat. Han ble tildelt litteraturprisene Prix Roger Nimier (1977) og Grand prix de littérature Paul-Morand (1988), men takket nei til dem. 

Da Cioran døde i juni 1995 hadde han levd flere år med Alzheimer, og hadde sluttet å skrive et tiår tidligere. Selv om han foraktet begravelser, ble han gitt en tradisjonell bisettelse i den rumensk-ortodokse kirken «Eglise des Saints-Archangel.»

Bibliografi 
Oversatt til norsk 
  i serien Cappelens upopulære skrifter

Utgitt på rumensk:
 Pe culmile disperării (engelsk tittel: On the Heights of Despair), Editura "Fundația pentru Literatură și Artă", București 1934
 Cartea amăgirilor (engelsk: The Book of Delusions), București 1936
 Schimbarea la față a României (engelsk: The Transformation of Romania), București 1937
 Lacrimi și Sfinți (engelsk: Tears and Saints), "Editura autorului" 1937
 Îndreptar pătimaș (engelsk: The Passionate Handbook), Humanitas, București 1991

Utgitt på fransk:
 Mon pays/Țara mea (engelsk: My Country), Humanitas, București, 1996
 Précis de décomposition (engelsk: A Short History of Decay), Gallimard 1949
 Syllogismes de l'amertume (engelsk: All Gall Is Divided), Gallimard 1952
 La tentation d'exister (engelsk: The Temptation to Exist), Gallimard 1956 | Engelsk utgave: 
 Histoire et utopie (engelsk: History and Utopia), Gallimard 1960
 La chute dans le temps (The Fall into Time), Gallimard 1964
 Le mauvais démiurge (engelsk: The New Gods), Gallimard 1969
 De l'inconvénient d'être né (engelsk: The Trouble With Being Born), Gallimard 1973
 Écartèlement (engelsk: Drawn and Quartered), Gallimard 1979
 Exercices d'admiration 1986, og Aveux et anathèmes 1987 (engelsk: Anathemas and Admirations)
 Cahiers (engelsk: Notebooks), Gallimard 1997
 Œuvres  (engelsk: Collected works), Gallimard-Quatro 1995
 Des larmes et des saints , L'Herne | engelsk utgave: 
 Sur les cimes du désespoir, L'Herne, | engelsk utgave: 
 Le crépuscule des pensées, L'Herne,
 Jadis et naguère, L'Herne
 Valéry face à ses idoles, L'Herne, 1970, 2006
 De la France, L’Herne, 2009
 Transfiguration de la Roumanie, L’Herne, 2009
 Cahier Cioran, L’Herne, 2009

Referanser 

Filosofer
Rumenere
Personer fra Sibiu
Fødsler i 1911
Dødsfall i 1995