Palladiussystemet

Palladiussystemet er det russiske offisielle system for kyrillisering av kinesisk.  

Det er utviklet av den russiske sinolog Pjotr Kafarov, som hadde navnet Palladius som russisk-ortodoks munk. Han bygde på tidligere arbeider av Nikita Bitsjurin og Vasilij Vasiljev. Det ble popularisert i 1888 med Pavel Popovs kinessisk-russisk ordbok ().

Sammenlignende oppstilling 
Nedenstående oppstilling viser hvordan palladiussystemet korresponderer med de to viktigste romaniseringssystemer av kinesisk som er i bruk i verden: Pinyin og  Wade-Giles.

Unntak 
Navnene på byene Beijing og Nanjing kyrilliseres som Пеки́н (i stedet for  Бэйцзин) og Нанки́н (i stedet for Наньцзин), slik som gjerne Peking og Nanking lenge var i bruk i mange vestlige land også etter at pinyin ellers var gjennomgående akseptert. Hongkong (pinyin: Xianggang) kan kyrilliseres både Сянга́н (Xianggang) og Гонко́нг (Hongkong); det siste er det vanligste.

Stavelsen hui skrives ikke хуй men son хуэй (Huizu – Хуэйцзу) eller, mindre hyppig, som хой (Anhui – Аньхой) av estetiske grunner, ettersom хуй (chuj) er et vulgært ord for penis på russisk og flere andre slaviske språk.

Eldre dokumenter har bruk av variantene мэн — мын, мэнь — мынь, фэн — фын, фэнь — фынь, пэн — пын; slik er Aomen (Macao) vanligvis skrevet «Аомынь» på russisk. De fleste moderne tekster inneholder «э», med noen unntak.

Eksterne lenker
 Automatisk kyrillisk translitterasjon av pinyin
 Annotasjon av kinesisk med Palladius andre fonetiske systemer

Kinesisk
Kinesisk skriftspråk