Gamle sørarabiske språk

Gamle sørarabiske språk (eller ṣayhadisk eller jemenittisk) omfatter noen utdødde semittiske språk som ble talt i Arabia i oldtiden. Gamle sørarabiske språk regnes med til sørsemittiske språk sammen med de nåværende sørarabiske språk og etiopiske språk. De ble skrevet i gammel sørarabiske skrift.

Det var en rekke andre gamle sørarabiske språk (eksempelvis awsānianak), som det imidlertid er svært få bevis som har blitt bevart. Et par mulige overlevende sayhadiske språk attesteres på razihi-språket og faifi-språket som snakkes langt nordvest i Jemen, selv om disse talevariantene har både arabiske og sayhadiske trekk, og det er vanskelig å klassifisere dem som enten arabiske dialekter med en sayhadisk substrat, eller sayhadiske språk som har blitt omstrukturert under press fra arabisk.

Klassifisering 
Det ble opprinnelig antatt at alle fire medlemmene av denne gruppen var dialekter av ett gammelt sørarabisk språk, men på midten av 1900-tallet beviste lingvisten Alfred Felix Landon Beeston til sist at de faktisk utgjorde uavhengige språk.

De gamle sørarabiske språkene ble opprinnelig klassifisert (delvis på grunnlag av geografi) som sørsemittiske, sammen med arabisk, moderne sørarabisk og etiopisk-semittisk; i senere tid har imidlertid en ny klassifisering blitt tatt i bruk som plasserer gammel sørarabisk, sammen med arabisk, ugarittisk, arameisk og kanaanittisk/hebraisk i en sentralsemittisk gruppe; og etterlater moderne sørarabisk og etiopisk i en egen gruppe. Denne nye klassifiseringen er basert på at arabisk, gammel sørarabisk og nordvestsemittisk (ugarittisk, arameisk og kanaanittisk) deler en nyskapning i det verbale systemet, en ufullkommenhet som tar formen *yVqtVl-u (de andre gruppene har *yVqattVl); Nebes viste at sabeisk i det minste hadde formen yVqtVl i imperfektum.

De fire viktigste gamle sørarabiske språkene var: sabeisk, mineisk, qatabansk og hadramautisk.

Gamle sørarabiske språk hadde sitt eget skriftsystem, gamle sørarabiske skrift, eller Ms3nd, bestående av 29 grafemer som ble brukt samtidig for ur-geez i oldtidens kongerike Dʿmt (eoretisk vokalisert som ዳዓማት, Daʿamat)  på 900- og 400-tallet f.Kr., og til slutt delte et felles opphav med de andre semittiske abjadene, ursinaitisk alfabet, funnet i et lite antall på rundt 40 inskripsjoner og fragmenter på Sinaihalvøya. Ursinaitisk regnes som det eldste sporet av alfabetisk skrift og den felles opphavet til både den gamle sørarabiske skriftsystemet og det fønikiske alfabetet. 

Den siste inskripsjonen av disse språkene er datert til 554 e.Kr., 60 år før islams opptreden og påfølgende ensretning.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Semittiske språk