Hageblomsterfluer

Syrphus admirandus 
 Syrphus attenuatus 
 Syrphus ribesii  
 Syrphus sexmaculatus  
 Syrphus torvus 
 Syrphus vitripennis 

Hageblomsterfluer (slekten Syrphus) er en gruppe av fluer som tilhører familien blomsterfluer (Syrphidae). Det er kjent ca. 50 arter, seks av dem forekommer i Norge.

Utseende 
Middelsstore til ganske store (8-13 mm), middels kraftige blomsterfluer, gule og svarte. De kan ligne på mange andre blomsterfluer med disse fargene, et sikkert kjennetegn er at det underste av to vingeskjell (sitter i "armhulen" under vingen) har lange hår midt på oversiden. Ansiktet er for det meste gult, men kan ha en svart midtflekk. Antennene er for det meste mørke. Pannen er gul til svart med tydelige støvflekker. Fasettøynene er nakne hos de norske artene bortsett fra Syrphus torvus. Thorax er grønnlig svart, forholdsvis lite glinsende, med stort, gult scutellum. Beina er for det meste gule, føttene og baklårene kan være mer eller mindre svarte. Vingene er glassklare, åren R4+5 er rett, slik skiller de seg fra den ellers ganske like slekten Megasyrphus. Bakkroppens er gul og svart, ofte med mer gul enn svart farge. Den er oval og noe flat. Det andre leddet har et par store, gule, rundede sideflekker. De tredje og fjerde leddene har vanligvis gule tverrbånd, bortsett fra hos Syrphus sexmaculatus som har et par skilte flekker. De bakerste leddene er mest gule.

Levevis 
Blomsterfluene i denne slekten påtreffes nær sagt over alt, og besøker gjerne blomster. Hannene henger ofte stille i luften på svirrende vinger. Larvene lever av bladlus, siden artene i denne slekten er så tallrike er de viktige nyttedyr i hagen. De overvintrer som larver mellom løvstrø på bakken. I alle fall noen av artene kan vandre en del.

Utbredelse 
Slekten er utbredt i den palearktiske sone og Nord-Amerika, med noen få arter i tillegg i Sør-Amerika og Sørøst-Asia. Av de seks artene som forekommer i Norge er tre meget vidt utbredte, mens tre arter er nordlige arter som forekommer i fjellet.

Systematisk inndeling med nordiske arter 
Tallet på arter i denne slekten er nokså usikkert, ulike kilder regner med mellom 40 og 60 arter.

 Fluer (Brachycera)  
 Muscomorpha 
 høyerestående fluer [Cyclorrhapha)
 Aschiza
 familie blomsterfluer (Syrphidae)
 underfamilie Syrphinae
 slektsgruppe Syrphini
 slekten hageblomsterfluer, Syrphus Fabricius, 1775
 gulpannet hageblomsterflue, Syrphus admirandus Goeldlin de Tiefenau, 1996 – et par funn fra fjellet i Norge
 fjellhageblomsterflue, Syrphus attenuatus Hine, 1922 – i fjellet i Sør-Norge og i Troms og Finnmark
 vanlig hageblomsterflue, Syrphus ribesii (Linnaeus, 1758) – meget vanlig over hele Norge
 seksflekket hageblomsterflue, Syrphus sexmaculatus (Zetterstedt, 1838) – i fjellet
 håret hageblomsterflue, Syrphus torvus Osten Sacken, 1875 – over hele Norge, vanlig
 liten hageblomsterflue, Syrphus vitripennis Meigen, 1822 – over hele Norge, vanlig

Kilder og litteratur 
 Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Syrphinae.  Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 408 sider. ISBN 978-91-88506-66-5
 Nielsen, Tore R. 1999. Check-list and distribution maps of Norwegian hoverflies with description of Platycheirus laskai nov. sp. (Diptera, Syrphidae). NINA Fagrapport 035. Norsk institutt for naturforskning.
 Nielsen, Tore R. Syrphidae checklist - Norway. www.syrphidae.com/checklist.php  - Sjekkliste over norske arter.
 Fauna Europaea Web Service (2004) Fauna Europaea version 1.1, www.faunaeur.org
 Thompson, F.C. og Rotheray, G. 1998. Family Syrphidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. 3: 81-139. Science Herald, Budapest.
 Torp, E. 1994. Danmarks svirrefluer (Diptera: Syrphidae). Apollo Books, Stenstrup.

Eksterne lenker 
  
 www.syrphidae.com/ – the Syrphidae website 
 Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.

Blomsterfluer
Dyr formelt beskrevet av Johann Christian Fabricius
Tovinger formelt beskrevet i 1775