Samisk språkhistorie

Samisk språkhistorie, historien til samisk, går tilbake til det finsksamiske urspråket, i lag med de østersjøfinske språka.

Det finsksamiske urspråket 

Det finsksamiske urspråket ble snakket i den vestlige delen av det uralske språkområdet før uralerne kom i kontakt med baltiske og germanske jordbrukere.

Lydendringar

Det rekonstruerte lydsystemet 
Det er mulig å rekonstruere dette vokalsystemet for ur-finsk-samisk (her og i resten av artikkelen blir de rekonstruerte formene presentert med det finsk-ugriske lydalfabetet, IFA i paranteser):

Vokalsystemet i finsk har endret seg relativt lite, sammenlignet med utgangspunktet:

Nordsamisk, på sin side, har fått et femvokalsystem (et seksvokalsystem, med fremre /á/ i noen dialekter), og flere diftonger:

For det finsk-samiske urspråket kan vi rekonstruere dette konsonantsystemet:

Moderne samisk har et konsonantsystem som skiller seg lite fra utgangspunktet:

Moderne finsk, på sin side, har gått gjennom flere endringer, og har mistet både palatale og retroflekse konsonanter:

Endringer i vokalsystemet

Ur-samisk-finske høye korte vokaler 

Ur-finsk-samisk kort /u/ har blitt til /o/ i samisk:

I eldre finske lånord i samisk ser vi samme vokalendringa: 
kumma < gopmi «under, spøkjelse», kuitenkin < goitge «likevel», kuva < govva «bilete», mutka < mohkki «sving», murhe < moraš «sorg». I yngre lån er det ikkje ei slik vokalendring, her tilsvarer finsk /u/ samisk /u/: kunnia > gudni «ære», kuru > gurra «søle», muistaa > muitit «hugse», mutta > muhto «men», runko > ruŋku «stamme», surkea > surgat «ynkeleg», uhata > uhkidit «truge». 

Ur-finsk-samisk kort /i/ har blitt til /a/ i samisk:

I gamle lånord frå finsk til samisk har vi den samme lydovergangen: hinta > haddi «pris», silta > šaldi «bru», viha > vašši «hat».

I nyare lånord tilsvarer finsk /i/ samisk /i/: pila > billi «spøk», pistää > bistit «stikke», tila > dilli «tilstand», kirja > girji «bok», kirkko > girku «kyrkje», hirmu > hirbma «ofseleg», ilma > ilbmi «luft», ihme > imaš «under, rar», itää > ihtit «spire», niska > niski «nakke», risti > rista «kross», sitkeä > siŧkat «seig».

Ur-finsk-samisk kort /y/ har blitt urunda og gått gjennom samme utvikling som /i/:

I gamle lånord har vi samme lydovergang syntyä > šaddat «bli». Samisk har ikke /y/, så i nyere finske lånord blir finsk /y/ til samisk /i/: 

pysyä >	bissut «forbli», kypsyä > giksat «bli mogen», hylätä >	hilgut «forkaste», ymmärtää > ipmirdit "forstå.

Samanfatningsvis kan vi si at de høye vokalene har blitt lave vokaler, høy bakre rundet /u/ har blitt midtre rundet /o/, mens høy fremre urunda /i, (y)/ har blitt lav urunda /a/.

Ur-samisk-finn midtre korte vokaler 

Utviklingen av midtre ur-samisk-finske vokaler skiller seg fra den for de høye vokalene ved at den er avhengig av vokalkvaliteten i andre stavelsen.

Ur-finsk-samisk *e blir til a i ord som hadde fremre vokal *e i andre stavelsen, men til een i ord som hadde bakre vokal *a, *ᴖ i andre stavelsen.

I eldre lånord blir *e til ea, uavhengig av vokalen i andre stavinga: terve > dearvvas «sunn», meri > mearra «hav», kerjetä > geargat «rekke, nå», henki > heagga «ande», heittää > heaitit «kaste, slutte», leski > leaska «enkje», neuvo > neavvu «råd», selkä > sealgi «rygg».

Ur-finsk-samisk *o blir til uo i ord som hadde fremre vokal *e i andre stavelsen, men til oa i ord som hadde bakre vokal *a, *ᴖ i andre stavelsen.

I eldre lånord blir *o til oa, uavhengig av vokalen i andre stavinga: pohja > boaššu «botn», toimi > doaibma «handling», hoppu > hoahppu «travelheit», loppu > loahppu «slutt», oppia > oappat «lære», osa > oassi «del», sopia > soahppat «høve».

Ur-samisk-finn korte lave vokakar 

Utviklingen av ur-finsk-samisk *ä er også avhengig av vokalen i neste stavelse.

Der vokalen i andre stavinga var *e ble *ä til ie, mens *ä foran *ä i andre stavinga vart til á. Noen enkeltord (som beaivi, nealgi) fikk rotvokal ea trass i at vokalen i andre stavinga var *ä.

Ur-finsk-samisk *a skiller seg fra *ä ved at den alltid blir til uo, uavhengig av vokalen i andre stavelse.

Ur-finsk-samiske lange høye vokaler 

Ur-finsk-samisk lang *i og *u blir kort i og u i samisk.

Ur-finsk-samiske lange midtre vokaler 

Ur-finsk-samiske midtre vokaler diftongeres  i både samisk og finsk, *ē til ie, og *ō til uo. Merk at f.eks. estisk ikke har gått gjennom den samme overgangen, her varmer det keel, leem, meel, noor, soon.

Ur-finsk-samiske vokaler i andre stavelse 

I andre stavelsen hadde den ur-finsk-samiske grunnspråket fire vokaler, e, o, ä, a.

Endringer i konsonantsystemet 

Den ur-finsk-samiske konsonantsystemet er repetert nedenfor.

Ordinitiale konsonanter 

Initialt i ordet er de fleste konsonantene de samme i moderne samisk (uaspirert /p, t, k/ skrives  b, d, g i nord-, lule og sørsamisk):

To grupper av konsonanter har hatt en helt annen utvikling, både i samisk og finsk, nemlig sibilantane og affrikatane.

Utviklingen fra ur-finsk-samisk til moderne finsk og samisk kan bli satt  opp på denne måten:

Sibilantar og affrikater blir dermed viktige kriteriene for å avgjøre om ord er lånord eller ikke, og om de i-er tilfeller er gamle eller unge. Hvis et ord på h i finsk har h i samisk også, vet vi at det er lånt inn i samisk, jf. fi. ´´hinta´´ sm. ´´háddi´´"pris.

Utvikling av konsonantene i mellomposisjon 

Mellom vokaler har konsonantsystemet gått gjennom store endringer i både finsk og samisk, på grunn av utviklingen av stadievekslingssystemet.

Kronologisk sammenfatning 

Kvalitative endringer

1. V[høy, fremre] > V[midtre, fremre, urunda]
 *i, *ü > *ḙ
 *nime > *nḙmḙ, *püšɑ̈ > *pesɑ
2. V[midtre] > V[lå] / _ C V[lå]
 *e > *ɛ, *o > *ᴖ
 *pesɑ > *pɛsɑ̇, *kotɑ > kᴖtɑ
3. *e > *e̮ / _ C e̮
 *være > *ve̮re̮, 
4. V[åpen] > V[midtre] / _ C V[midtre]
 *ɑ̈ > *e, *kɑ̈te > *kete̮, *a > *o, *lɑkte > *lokte̮
5. *ɑ̈ > *ɑ̇, *ɑ > *o / _ C[åpen]
 *ɑ̈jmɑ̈ > *ɑ̇jmɑ̇, *kɑlɑ > *kolɑ

Ytre samisk språkhistorie 

Samisk ble skriftfesta i 1619, som det fjerde av de uralske språkene, etter ungarsk, kommet, finsk og estisk. De første tekstene var religiøse tekster på pitesamisk.

Utviklingen av skriftspråk for de samiske språkene har vært separat i de fire ulike landene, først etter andre verdenskrigene fikk vi ortografier over riksgrensene, først nordsamisk (Norge-Sverige) i 1948, deretter sørsamisk og lulesamisk, og til slutt nordsamisk for Norge, Sverige og Finland i 1979.

Kilder 
 Korhonen, Mikko 1988: The history of the Lapp language. Sinor, Denis: The Uralic languages. Description, history and foreign influences. Leiden: E.J. Brill. s. 264-278.
 Korhonen, Mikko: Johdanto lapin kielen historiaan. Helsinki: SKS.
 Sammallahti, Pekka 1989: A Linguist Looks at Saami Prehistory. Acta Borealia, vol 6, (s. 3-11).
 Sammallahti, Pekka 1998: The Saami languages. An introduction. Karasjok: Davvi girji

Eksterne lenker
 Álgu – samisk etymologisk ordbase

Samiske språk

Norsk språkhistorie
Finsk språkhistorie