Vanlig kartlav

Vanlig kartlav (Rhizocarpon geographicum), som også bare kalles kartlav av mange, tilhører slekten kartlaver (Rhizocarpon) og inngår i gruppen Rhizocarpaceae, en familie (ikke er navngitt på norsk) i ordenen Rhizocarpales. Vanlig kartlav er én av cirka 43 arter i denne slekten som opptrer i Norge, men inntil ganske nylig regnet man med 65 arter her.

Biologi 
Vanlig kartlav vokser på berg, hovedsakelig på silikatberg, i hele landet, helst på lysåpen, hard, kalkfattig stein. Det enkelte individ er opp mot en millimeter bredt, grønt eller gulgrønt, og omgitt av en svart kant av sporer. Skiveformede svarte fruktlegemer opptil 1,5 mm i diameter. Den vokser 2 mm i året. Og i tillegg kan den bli flere hundre år gammelt. Laven er godt festet til underlaget. Den kan danne store flater som gjerne framstår som kartlignende, derav navnet. Kartlaven er meget hardfør og kan vokse og trives i svært ugjestmilde strøk i høyfjellet. I Norge er den ofte dominerende  i store fjellområder høyere enn den andre vegetasjonen går.

Kartlav har vært brukt til å utvikle en dateringsmetode for stein og steinplassering. Metoden kalles lichenometri og baserer seg på at kartlaven har en forholdsvis jevn ekspanderende vekst og at de største forekomstene dermed er de eldste. Metoden kan datere for eksempel stein i gamle gravsteder og moreneforekomster.

Kartlav har mange nærstående arter og er utbredt i hele landet.

Inndeling 
Inndelingen under følger Catalogue of Life Checklist versjon 2022-06-23, men er begrenset til arter som er funnet i Norge.

 Fungi, sopper
 Dikarya, (ikke navngitt)
 Ascomycota, sekksporesopper
 Pezizomycotina, (ikke navngitt)
 Lecanoromycetes, kantlaver
 Lecanoromycetidae, (ikke navngitt)
 Rhizocarpales, (ikke navngitt)
 Rhizocarpaceae, (ikke navngitt)
 Rhizocarpon, kartlaver
 R. alpicola, fjellkartlav
 R. amphibium, elvekartlav
 R. anaperum, (ikke navngitt)
 R. badioatrum, brunsvart kartlav (polytypisk)
 R. caeruleoalbum, (ikke navngitt)
 R. chioneum, snøkartlav
 R. cinereonigrum, (ikke navngitt)
 R. cinereovirens, (ikke navngitt)
 R. copelandii, polarkartlav
 R. disporum, énsporekartlav
 R. distinctum, (ikke navngitt)
 R. eupetraeoides, (ikke navngitt)
 R. expallescens, (ikke navngitt)
 R. ferax, månekartlav
 R. furfurosum, grynkartlav
 R. geminatum, tvillingkartlav
 R. geographicum, vanlig kartlav (syn. R. vulgare)
 R. grande, klippekartlav
 R. hochstetteri, sildrekartlav
 R. inarense, lappkartlav
 R. infernulum, liten sildrekartlav (polytypisk)
 R. intermediellum, småkartlav
 R. jemtlandicum, rimkartlav
 R. lavatum, bekkekartlav
 R. lecanorinum, taksteinkartlav
 R. leptolepis, liten skjoldkartlav
 R. oederi, rustkartlav
 R. petraeum, ringkartlav
 R. polycarpum, mørk kartlav
 R. postumum, (ikke navngitt)
 R. reductum, (ikke navngitt)
 R. richardii, havkartlav
 R. ridescens, pulverkartlav
 R. roridulum, doggkartlav
 R. simillimum, (ikke navngitt)
 R. subgeminatum, (ikke navngitt)
 R. sublavatum, (ikke navngitt)
 R. subpostumum, (ikke navngitt)
 R. sulphurosum, tosporet skjoldkartlav (syn. R. bolanderi)
 R. superficiale, (ikke navngitt) (polytypisk)
 R. timdalii, strandkartlav
 R. umbilicatum, kalkkartlav
 R. viridiatrum, snyltekartlav

Referanser

Litteratur 
 Holien, Håkon/Tønsberg, Tor: Norsk lavflora, Trondheim 2006, ISBN 82-519-1978-9 ISBN 978-82-519-1978-4

Eksterne lenker 
 

Sekksporesopper