Valgmonarki

Et valgmonarki (eller valgkongedømme) er et konstitusjonelt monarki der ny monark blir valgt ved hvert regentskifte i stedet for at embetet arves. Friedrich Julius Stahl beskrev valgmonarki som en mellomting mellom monarki og republikk: I et valgmonarki er velgerne eller valgforsamlingen en høyere myndighet enn regenten. En variant av valgmonarkiet er en arvelig rett til tronen samtidig som den nye regenten må anerkjennes av folket.

I keisertiden fungerte Romerriket i praksis som et slags valgmonarki, selv om Romerriket strengt tatt var definert som en republikk. H. G. Wells beskriver valget av Julius Cæsar på livstid som et slags monarkvalg. Det tysk-romerske rike er kanskje det mest kjente pseudo-valgmonarkiet; fra det 14. århundre ble keiseren valgt av en gruppe kurfyrster og var som regel et medlem av Habsburgfamilien. Valgmonarkiet i det tyske riket ble etablert i 1250 og valgreglene fastsatt i 1356 i den gyldne bulle. Polen hadde valgt konge fra middelalderen (1370) til 1791. Særlig fra Sigismund Augusts død i 1572 styrket aristokratiet sin stilling på bekostningen av monarken. Det polske systemet ble derfor omtalt som «adelens demokrati» eller «adelens monarki».

Danmark var frem til 1660 et valgkongedømme der kongen måtte undertegne en håndfestning som begrenset hans makt, og etter dansk innflytelse var også Norge et valgkongedømme 1450–1660 (eller fra 1319). Halvdan Koht mente at Norge utviklet seg mot valgkongedømme fra 1343. I dag er Den hellige stol/Vatikanstaten et eksempel på et valgmonarki.

Ved selvstendigheten i 1957 innførte Malaysia valgmonarki der statssjefen velges av og blant delstatenes fyrster.

Thomas Jefferson beskrev i 1797 USA forfatning som en blanding av republikk og monarki, som et slags valgmonarki. Muligheten for ubegrenset gjenvalg som president kunne gjøre USA til et valgkongedømme var en utbredt kritikk av grunnloven på 1700-tallet.

Nåværende valgmonarkier 
Vatikanstaten
Kambodsja
Malaysia

Referanser 

Styreformer