Kongsgård (Stavanger)

Kongsgård er en bygård i Stavanger. Hovedbygningen er bygget som bispebolig i middelalderen. Bispekapellet er fra andre halvdel av 1200-tallet, og kjelleren på hovedbygningen har rester fra middelalderen. Den har etter reformasjonen vært brukt som embetsbolig for lensherrer og amtmenner. Den var i noen år i privat eie før den ble tatt i bruk som skole. Kongsgård brukes nå av Stavanger katedralskole. Hovedbygningen har vært nedbrudt og ødelagt av brann, og er ombygd flere ganger.

Hovedbygningen på Kongsgård er et av Stavanger sentrums fremste kjennetegn.

Før bispegården 
Pollenanalyser i Breiavatnet og funn i Haakon VIIs gate tyder på gårdsdrift fra før vikingtiden, og i hele vikingtiden. Pollenanalyser av sedimenter i Breiavatnet viser at skogen ble ryddet, og det var en overgang fra februk til åkerdrift i hundreårene etter vår tidsregning.  Etter en midlertidig nedgang omkring år 700 til 800, fikk åkerbruket igjen en kraftig vekst med dyrking av bygg og havre. 
  
Utenfor hovedporten til Kongsgård er det en hardpakket overflate av småstein og grus. Den er fra en gang mellom år 350 og 650. Det kan ha vært golvet i en bygning eller en uteplass.  I det samme området var det også andre funn, men som er noe yngre.

Odmund Møllerop mente i 1962 at Erling Skjalgsson hadde en bygård i Stavanger. Jan Hendrich Lexow mente i 1992 også at Erling Skjalgsson bodde i Stavanger, mest trolig på Kongsgård. Det er ikke allmenn tilslutning til disse synspunktene; se artikkelen om Erlings Skjalgsson.

I 1233 skrev kong Håkon Håkonsson et nytt privilegiebrev til biskopen i Stavanger. Det ble vist til gaven kong Magnus (som de fleste antar viser til Magnus Erlingson, men som også kan være Magnus Berrføtt) i sin tid ga til biskopen, nemlig hele «bøen selve Stavanger». Ordet «bø» i denne sammenhengen kan tolkes både som by og gård. Det kan være at biskopen fikk Kongsgård av kong Magnus, at gården (Kongsgård) opprinnelig het Stavanger, og at den var opphavet til det senere navnet på byen. Men dokumentet kan tolkes på forskjellige måter. I 1607 ble det opplyst at det hadde vært Kongsgården der før. Det kan være bygd på sagn, så hvor mye vi kan legge i utsagnet er usikkert.

Jan Hendrich Lexow argumenterte i 1960 for at Kongsgård opprinnelig hadde vært en kongsgård fram til bybrannen i 1272, og at biskopen hadde Olavsklosteret som sitt bosted. Han argumenterer med at da kong Magnus Lagabøte bodde i Stavanger i 1260-1261 og 1263 har han trolig bodd på Kongsgård. Videre at bygningen har mange likheter med bygningene på Utstein før det ble et kloster, og som Magnus Lagabøte var byggherre for.

Knut Helle mente i 1975 at det ikke var tilstrekkelige argumenter for at det hadde vært kongsgård tidligere.

Eldbjørg Haug mente i 2005 at Stavanger (Kongsgård) var et kongelig administrasjonssenter omkring år 1100. Stavanger (Kongsgård) var en hovedgård med et underliggende godskompleks. Denne ble gitt til biskopen av kong Magnus Berrføtt.

Bispegården
Trond Meling mente at en satte opp trebygninger omtrent samtidig som Domkirken ble påbegynt (ca. 1100). Det er funnet rester av et laftet byggverk ved vestenden av dagens skolebygg fra denne perioden. Plasseringen og orienteringen til trebygningen antyder imidlertid at gården kan ha hatt en lignende, firkantet form, som den vi kjenner fra senere.

I starten på 1200-tallet ble det bygget en murbygning i den sørligste delen av dagens hovedbygg. Det var ett vindu i gotisk stil. Dette huset var i mur i to etasjer. Hvilken funksjon bygningen kan ha hatt, vet vi ikke. Det har trolig vært flere typer bygninger helt fra starten av,  og flere har trolig hatt husrom der. I tillegg til boliger har det trolig også vært flere driftsbygninger. Biskopen måtte bl.a. ha gode lagringsmuligheter siden det mest av inntektene og avgiftene til bispestolen, kom som naturalia.

I andre halvdel av 1200-tallet ble bispeboligen fullført og det ble oppført en ringmur mot nord (retning Vågen), og trolig også mot vest (retning Kiellandshagen). Vi vet ikke hvor andre bygninger på gården har stått, men de fleste bispegårdene lå langs ytterkantene av anlegget, med et åpent gårdsrom i midten. Det er også mulig at det ble fylt ut i Breiavatnet, siden det er påvist plantemateriale fra middelalderen i vatnet. Over bygningsrestene var det flere utfyllingslag som kan være avsatt i middelalderen. Ved en arkeologisk utgraving i skolegården i 1995, ble det også funnet keramikk som dateres tilbake til slutten av 1200-tallet.

Knut Helle mente at kjelleren ble ferdigstilt mellom 1275 og 1300. Bispegården er første gang omtalt i skriftlige kilder i 1297. I skriftlige kilder omtales flere rom i Bispegården, det er målstuen (omtalt i 1302) - både en mindre (i 1315) og en større (i 1316), Julehallen (i 1362), en malt hall (i 1368), et malt loft (i 1362), en setestue (i 1392), det fornemmste dagligrommet og en lillestue (i 1408). Det kan være at noen rom kan ha hatt ulike navn til ulike tider. I kjelleren ble det i 2005 funnet et gotisk vindu ned til 2m under det daværende golvet, og murverk som viste at taket hadde bestått av to tønnehvelv. Hvelvene ble kalket og steinfundamentene er nå bevart under glass. Det ble også funnet en innendørs brønn, som trolig fikk vannet ved tilsig fra Breiavatnet. På Bispekapellets sørvegg kan vi se rester av et tak, som må ha tilhørt Bispegården.

Murene på hovedbygningen er om lag en meter tykke og 3 til 3,5m høye. Med unntak av rommet under kapellet, har alle rommene hver sin utgang. De fleste rommene hadde ikke noen direkte forbindelse med hverandre. Det er bevart noen vinduer i gotisk stil. I 1913 ble det også funnet profiler i gotisk stil ved graving i en bod nær muren til Domkirken.

Bispekapellet ble bygd i tilknytting til den nordlige delen av bispeboligen. Kongsgård og Bispekapellet er bygd med en sammenhengende grunnmur, selv om Bispekapellets grunnmur er forlenget noe i retning av Breiavatnet. Bispekapellet har vært biskopens private kapell og vært en del av Bispegården. Det har vært argumentert for at fundamentet for Bispekapellet er den yngste delen.

Det kan ha vært et fengsel på Bispegården der biskop Hoskuld Hoskuldsson plasserte abbeden på Utstein kloster i 1515.

Om bispegården var befestet er usikkert. Fundamentet som ble påvist under utgravingen i 2002 er relativt kraftig, men vi vet ikke hvor høy og tykk selve muren har vært. Muren som står mot domkirken i dag er over 2m på det høyeste og i overkant av en meter bred. Fundamenteringen er imidlertid ukjent, og det er ikke sikkert at muren er representativ for forholdene i middelalderen. Et trekk som taler mot at muren ved domkirken har hatt forsvarsmessig betydning, er at den er høyere på innsiden enn på utsiden. Det ser heller ikke ut til at gården har gjennomgått noen form for forsvarsmessige endringer i løpet av seinmiddelalderen. Tårnet som er nevnt i 1515 kan ha vært et forsvarstårn, men dersom det er identisk med den sørlige delen av bispeboligen, er plasseringen lite gunstig i forsvarsøyemed. Det vil være mer taktisk, både i forhold til oversikt og forsvar, å bygge et slikt tårn i den vestlige delen av gården, mot Vågen.

Etter reformasjonen - Kongsgården 
Fram til reformasjonen ble bygningene brukt av biskopen og hans stab. Etter reformasjonen over kongen eiendomsretten. Kongsgård var bosted og arbeidsplass for kongens lensherrer og senere amtmenn, samt deres øvrige ansatte. 

Bispegården ble plyndret og husene ble forsøkt brent ned i pinsen 1539 av om lag 60 sjørøvere under ledelse av Christoffer Trondsen Rustung. I 1590 omtales den gamle nedbrutte Bispegård, og 1601 omtales de gamle forfalne og gjenstående stykker mur som kaltes den gamle Bispegård.

I 1557 var tømmeret på hovedbygget i dårlig forfatning, men uten at det ble gjort noe med.

I 1590 ble et steinhus på Kongsgård overlatt til byen som fangehus. Det lå trolig ved kirkegårdsmuren. Senere ble det brukt som Skriverstue. 

18. juni 1599 festet Jørgen Persen Riber den gamle bispegrunnen i Stavanger og bygde her sitt hus. Jan Hendrich Lexow mente at dette var et hus inne på den nåværende skolegården på Kongsgård. Dagens Kiellandshagen ble skilt ut fra Kongsgård som en egen eiendom i 1601. Videre fikk lagmannen Jørgen Jørgensen fikk kjøpt en del av dagens skolegård – mot gaten, og bygde et hus. 

I 1607 fikk lensherren Jørgen Kaas tillatelse av konge Christian IV om å gjenoppbygge den gamle Bispegården, "hvor Kongsgården har vært før". I 1608-1611 foretok lensherren stor nybygging om ombyggingen på Kongsgård (Gammelgården): 
 Det ble satt opp et lite hus i hagen. 
 I 1610 omtales stallen som en eksisterende bygning. Muren ved stallen ble gjenoppbygd, trolig muren mot Domkirken., 
 Et ildhus ble påbegynt i juni 1610, og var torvtekket i april 1611. Det gikk med mye stein, kalk, sand og leire under byggingen. Inne var det en grue og to ovner som ble bygd i 1611. Til tretaket var det brukt never og torv. Denne ble senere brukt til stall (Stallen). Huset ble revet i 1852. Det hadde et meget stort loft, og tykke gråsteinsmurer. 
 Hovedbygningen ble modifisert. Det omtales:
 En "Borgestue" - som trolig var den store stuen som vises i kart fra 1700-tallet. Den ble delt med en skillevegg i 1610. Her var det også et kammers og en kakkelovn.
 Den lille stue som fikk en kakkelovn i 1610. 
 I svalen ble det satt inn en skillevegg i 1611.  
 Kjøkkenet. Det ble her bygd en ny skorstein.  
 Vinterstuen hadde i 1610 vinduer, skorstein og kakkelovn.  
 Et "lille Kammer". og da også trolig et stort kammer. Det lille kammeret hadde fire vinduer. 

I 1619 var det et rustkammeret på Kongsgård.

Jan Hendrich Lexow så for seg at tunet på Kongsgård på 1600-tallet, var en borggård, med bygninger på alle fire sider.

I bybrannen 20. september 1633 brant to to lagerhus i tilknytning til Kongsgård.

I 1636-37 ble det ved muren opp mot Domkirken bygd et fangehus med tre rom, med en hvelving over.

I 1710 ble arkivhuset, hestestallen ved vestmuren mot Torget og hagekammeret nær Bispekapellet revet. Av de mindre husene ble stabburet og ildhuset beholdt. I 1728 ble det foretatt en omfattende renovering av hovedbygningen. Trekonstruksjonene på hovedbygget er i hovedsak fra 1759.

En av beboerne som satte spor etter seg var Lisbet Bryske. I 1625 skrev hun en bok om våpenmerker mens hun bodde på Kongsgård. Den er en viktig kilde til vår kunnskap om middelalderens våpenmerker fra Norge. Hun har også samlet på norske bøker, og må også ha reist rundt i lenet trolig på oppdagerferd.

Kongsgård i privat eie
Kongsgård ble 30. juni 1770 solgt på auksjon til amtmann Gunder Hammer. Kongsgård var nå i privat eie fram til 1824. Senere eiere var Matias Wilhelm von Scheel fra 1773, Peter Fredrik Ulrik von Bentzon fra 1781, Tønnes Bondevie fra 1799, Fredrik Otto von Scheel fra 1800, Gabriel Schanche Kielland fra 1801 og i 1821 overtok Eiler Hagerup Schiøtz.

I 1803 ble Kongsgård leid ut og brukt som gjestgiveri i noen år. I 1805 flyttet Stavanger Klubbselskap også til Kongsgård. Fra 1810 ble den leid ut til amtmennene.

Stavanger offentlige skole
Stavanger offentlige skole ble grunnlagt ved en kongelig resolusjon 2. oktober 1824. Kongsgård ble kjøpt som skolebygning. Det gikk fortsatt en tid før en fikk bygd om Kongsgård til formålet og fikk ansatt en lærer. Den første skoledagen var 26. november 1826, som regnes som skolens fødselsdag.

Det tidligere murte byggerhuset langs Breiavatnet ble brukt til stall, men ble revet og oppført som skolebygning i 1852. Det ble tatt i bruk året etter. Den er senere utvidet i 1877 og 1905. Skolens "turnlokale" ble bygget i 1861. I 1868 fikk skolen sitt bibliotek. I 1914 fikk bygningen vannklosetter. I 1936 fikk skolen navnet Stavanger Katedralskole.

Som skolen staselig hovedrom regnes Riddersalen. Her hang tidligere en oversikt over hvilke konger som hadde besøkt Kongsgård. Denne er nå flyttet inn på rektors kontor.

Det var realskole på Kongsgård fram til 1968. Samtidig med nedleggingen ble det gjort en større ombygging.

Kongsgård under krigen 
I 1940-1945 ble Kongsgård brukt av tyskerne som kvarter for den tyske Ortskommandant. Undervisningen ble flyttet til Stavanger Museum og i Klubben.

En brann 1. påskedag 1942 ødela store deler av bygningen. Tyskerne ville i starten ikke slippe til brannvesenet for å slukke brannen. Det gjorde at omfanget av brannen ble vesentlig større enn det den burde ha blitt. Hele loftsetasjen ble ødelagt.

Kongsgård ble tatt i bruk igjen som skole i 1945.

Bygningene på kongsgård
Det er tre bygninger på Kongsgård, av ulik opphav med hver sine historier med ombygginger og påbygg:
 Hovedbygget fra middelalderen, med blant annet bispekapellet, grotten og riddersalen. Underetasjen (middelalderekjelleren) benyttes nå til elevaktiviteter. Første etasje brukes av administrasjonen, rådgivere og lærere. Loftet over hovedbygget nyttes til arbeidsplasser for lærerne, og loftet over Olsens Minde til tekniske rom. Ved restaureringen ble rominndelingen i første etasje endret noe. I det gamle kjøkkenet ble bjelkelaget beholdt. Klasserommet Lille Marius ble forsøkt rekonstruert til et klasserom fra omkring 1875-1900. Riddersalen og rektors kontor ble også forsøkt rekonstruert til den samme tidsepoken. 
 Skolebygget som ble oppført i 1853, og senere utvidet i 1877 og 1905.
 Gymsalen.

Den siste store oppgraderingen av skolen var ombygging i perioden 2000-2005, med tilhørende arkeologiske utgravninger av kjelleren. Der har en nå fått innredet tidsriktige rom ("Middelalderkjelleren") for bruk av blant annet data. Middelalderemurene ble renset og fuget med kalkmørtel. De fleste rommene er beholdt med kalkmaling. Gulvene besto av jordgulv, betong, tre eller skifer. Ved graving under gulvet ble det funnet rester av steingulv fra middelalder. Disse er i dag bevart under 30 mm herdet glass. Det ble laget en ny åpning mellom to rom, der åpningen ble tilpasset steinene i muren. Himlingen middelalderkjelleren er nå laget med furubord, og er kalket. Gulvene er nå isolert, og det er lagt inn varmekabler. Biblioteket ligger i fortsettelsen av middelalderkjelleren.

Rektorhagen og Breiavatnet

Fram til 1860-tallet var det meste av dagens Bypark en del av Kongsgård. Den delen av parken som er nærmest Domkirken var kirkegård – Stavanger kirkegård. Allerede i 1299 hører vi at det var frukthage på Kongsgård. På 1600- og 1700-tallet var det to fiskedammer i Kongsgårdsparken. De var like ved dagens Kongsgata. Kongsgård hadde på slutten av 1600-tallet og i første del av 1700-tallet en egen gartner – Nils Urtegårdsmann.

I 1866 ble det meste omgjort til Byparken og det ble laget en gangsti langs Breiavatnet for allmennheten, til rektors store protester. I dag er det bare igjen en liten hage på baksiden av skolen – Rektorhagen, som er inngjerdet av et stakittgjerde. Gjerdet ble satt opp i år 1900. Fundamentene til stakittgjerdet er opphogde gravsteiner fra krypten i Domkirken. I Rektorhagen ble det i 1958 også reist opp fire gravsteiner fra krypten i Domkirken.

Kongsgård har fra gammelt fiskeretter i Breiavatnet. Rektor hevdet at bare han hadde slike retter, men tapte en rettssak mot de andre grunneierne langs vannet.

Skolegården 
Bøkealleen i skolegården ble plantet av amtmann Henrik Wilhelm Tillisch i 1759. Disse ble felt omkring år 1900, og nye bøketrær ble plantet like etter. 
I 2005 ble det gravd like utenfor dagens gjerde mot Haakon VIIs gate. Det ble funnet rester av et steingjerde som har hørt til Kongsgård. I steingjerdet ble det blant annet funnet en mynt som var fra om lag år 1300 – fra kong Håkon V Håkonsons styringstid. Jernstakittet og porten mot Haakon VIIs gate var en gave fra Stavanger Byselskab i 1854.

Gårdsbrygga 
Biskopens brygge omtales første gang i 1297. Den lå innerst i Vågen og var i bruk fram til dagens kaier ble bygget omkring år 1900 ved å fylle ut i Vågen. Den omtales i 1600-talls kilder som Gårdsbryggen og senere som Torvbryggen. Fra inngangsporten til Kongsgård gikk det en vei rett ned til brygga.

Biskop Hoskuld Hoskuldsson og trolig også biskopene før ham, hadde et naust og ei smie i tilknytning til brygga.

Referanser

Litteratur 
 Brøgger Anton Wilhelm: "Stavanger bispegård og de andre norsk bispegårder i middelalderen", Stavanger Aftenblad, 19. januar 1924.
 Bærheim Anders: "I Kongsgaard omkring 1824", Stavanger Aftenblad, 1. oktober 1924.
 Bærheim Anders: "Kongsgård-minner", Stavanger Aftenblad, 20. oktober 1949.
 Elgvin Johannes: "En by i kamp, Stavanger 1536-1814", Stavanger, 1956.
 Gundersen Erik S.: "Kongsgård som gjestgiveri", Stavanger Aftenblad, 14. desember 1960.
 Haug Eldbjørg: "Utstein kloster – og Klosterøyas historie", 2005
 Helle Knut: "Stavanger fra våg til by", Stavanger, 1975.
 Kallelid, Ole og Leif Kjetil Skjæveland: "Kongsgård: Stavanger katedralskole 1824-1999", Stavanger, 1999.
 Kielland Axel: "Utdrag av lensregnskapene for Stavanger len i 1610-1611", Privatarkiv, Stavanger Byarkiv.
 Kielland Thor: "Kongsgaard", Stavanger Turistforening Årbok, 1924.
 Lexow, Jan Hendrich: "Kongsgård", Stavanger Museums årbok, 1960. Dette er hovedreferansen for de fleste som har skrevet om Kongsgård i ettertid. 
 Lorentzen Bernt: "Et bidrag til Kongsgårds historie. Arkiv og innbo i amtmann Rosenkranz' dager", Stavanger Aftenblad, 21. mars 1929.
 Lous Carl: "En Stavangersk Cicerone", Stavanger, 1868.
 Meling Trond: "Bispegården i Stavanger – Gårdens utvikling i middelalderen med utgangspunkt i en trebygning fra høymidelalderen", Viking, Norsk arkeologisk årbok, 2004. 
 Moe P. Th.: "Skolevæsen, I. Den høiere skole", i boka Stavanger 1814-1914, Stavanger, 1914.
 Moloug I.: "Den gamle katedral. Stvanager Domkirke." Stavanger Turistforenings årbok,1951.
 Rogaland fylkeskommune: Stavanger katedralskole / "Kongsgård: ombygging og renovering", Stavanger, 2005.
 Nicolaysen Nicolay: "Stavanger Domkirke og de nærmest omliggende gamle Bygninger", Kristiania, 1892.
 Rogalands avis: "Gamle gravsteiner fra Domkirken opp ved Bispekapellet", 10. januar 1958.
 Romanowska-Steen Joanna: "Et glimt fra Kongsgårds muld", Frá haug ok heiðni, nummer 4, 1995.
 Røinås Olaf: "Kongsgaard skole 1824-1924", Dreyer forlag, Stavanger, 1925.
 Sandvik Paula Utigard: "Under overflaten i mellomalderbyen Stavanger", Frá haug ok heiðni, nummer 3, Stavanger, 2006. 
 Stavanger Aftenblad: "Kongsgård blir katedralskole", 3. april 1936.
 Stavnem T.: "Optegnelser vedkommende Stavanger Fortid", 1906
 Aas Einar: "Stavanger katedralskoles historie 1243-1826", Stavanger, 1925.
 Avisa 1. mai: "Under utgravningene i Kongsgaard", 8. september 1913.

Eksterne lenker
 Byhistorisk Forening Stavanger, Årringer i byhistorien, 1297 
 

Byggverk i Stavanger
Stavangers historie
Kulturminner i Stavanger