Ripuariske frankere

De ripuariske frankerne (latin: Ripuarii) var en undergruppe av frankerne som bodde i et område langs midtre deler av Rhinen i romertiden. 

Romernes navn på disse stammene, Ripuarii, med variantene Ripaurii og Riparii, kan ha sin opprinnelse i ordet for «elvebredde» på latin, ripa, og i så fall henspille på bostedet deres, i kontrast til de saliske frankerne, som bodde lenger ute, og har navnet sitt enten etter elven Sal (IJssel)  eller etter det at det bodde nær (den salte) sjøen.) Den første som nevner et folk som kan være de samme som ripuarierne, selv om navnet kunne betegne andre elveboere også, er Jordanes, som omkring 551 fører opp Riparii i verket Getica blant Aetius' allierte  i slaget ved Chalons:

«Hi enim affuerunt auxiliares:  Franci, Sarmatae, Armoriciani, Liticiani, Burgundiones, Saxones, Riparii, Olibriones ...»

I første halvdel av 600-tallet ble en lovbok for de ripuariske frankerne skrevet, Lex Ripuaria.

Referanser

Litteratur
 Chisholm, Hugh (1910). Franks, i The Encyclopædia Britannica: A Dictionary of Arts, Sciences, Literature and General Information, V. 11, ss. 35-36.
 Jordanes (ca. 551 AD). Getica, v. 191. Oversettelsen etter tilgang 1. november 2007.  
 Perry, Walter Copland. (1857) The Franks, from Their First Appearance in History to the Death of King Pepin. Longman, Brown, Green: 1857. 
 Rivers, Theodore John. (1986) Laws of the Salian and Ripuarian Franks. New York: AMS Press, 1986. 
 France: Early Frankish Period, i Encyclopædia Britannica, s. 119. Tilgang 1. november 2007, fra Encyclopædia Britannica Online.

Frankere