Den østerrikske skole

Den østerrikske skole er en skole innenfor samfunnsøkonomisk lære som blir knyttet til Carl Menger (1840–1921) og de økonomene som ble tiltrukket av hans lære. Banebrytende er hans subjektive nytteteori, presentert i boken Grundsätze der Volkswirtschaftslehre fra 1871. Subjektive og individuelle nytteskalaer danner utgangspunkt for dannelsen av relative markedspriser. Videreutviklingen av skolen ble utført av Eugen von Böhm-Bawerk, Friedrich Wieser, som bygde på Menger sitt arbeid og utvidet det til kapital, rente og produksjonsteori. Den østerrikske skole fortsetter å være en inspirasjonskilde for flere markedsliberale økonomer, andre forskere og politikere, men har ikke fått innpass i det som omtales som «mainstream»-økonomi og regnes derfor til paraplygruppen heterodoks økonomi.

Den østerrikske idétradisjon skiller seg i stor grad fra nyklassisk økonomi. Studiet av menneskelig handling (Human Action) er i den østerrikske skole kjent som praxeologi. Praxeologi er nøytral med hensyn til det endelige mål for handlingen, ifølge Ludwig von Mises. Menneskelig handling er den logiske konsekvens av noen grunnleggende sannheter – det viktigste aksiom er målrettet handling for å fjerne ubehag. Individer handler bevisst for å nå valgte mål. Disse preferanser er individuelle, og forskjellige for forskjellige individer på forskjellige tidspunkter. Hvorvidt individet har «fjernet ubehag» gjennom sine handlinger, er en personlig og subjektiv vurdering.

Handelen ut fra begrenset informasjon
Homo agens-aksiomet (menneskelig handling) betyr ikke at mennesket er en rasjonell aktør i den nyklassiske betydning. Det antas ikke at aktøren har nådd et punkt hvor hans forbruk ikke kan tilfredsstilles ytterligere, at han har full kunnskap om alle mulige valg, at smak er gitt, at hans preferanser er konsistente og transitive, eller at tid og smak er eksogent gitt. Det «østerrikske» individ handler ut fra begrenset informasjon og under usikkerhet.

I stedet for å betrakte mennesket som en maskin som utsettes for eksterne stimuli, anser man den menneskelige hjerne for utgangspunktet for sosiale fenomener. Det betyr at hjernens begrensede kognitive evne setter begrensninger for menneskets funksjon; læreprosesser tar tid, og statsinnblanding kommer til å forstyrre markeds-, lære- og kommunikasjonsprosesser. Det finnes sterke kantianske trekk i den prakseologiske metodelæren til Ludwig von Mises, idet hjernen er i stand til å etablere teoremer, som er sanne a priori. Ikke all adferd er strengt økonomisk, men hvor adferd har et aspekt av økonomisk nyttemaksimering, vil de økonomiske lover nødvendigvis herske.

Omtale
Den norske økonomiske historikeren og idehistorikeren Tore Jørgen Hanisch omtalte den østerrikske skolens paradigme som: «klar skepsis til matematikk og nyklassisk objektivisme, og tilsvarende understrekning av metodisk individualisme og subjektivisme».

Den norske politikeren Lars Peder Nordbakken har hevdet at «økonomisk tenkning må bygge på realistiske forestillinger om mennesker og markeder, og erkjenne at begrenset kunnskap, usikkerhet, entreprenørskap og tid alle utgjør viktige elementer. Det er i dette perspektivet vi finner idéarven etter den østerrikske skolen.»

Nyklassisk og østerriksk økonomi adskiller seg blant annet gjennom bruk av forskjellige analyseverktøy og syn på markedets rasjonalitet.

Se også 
 Den østerrikske konjunktursyklusteori
 Alternativkostnad
 Ludwig von Mises
 Murray Rothbard
 F.A. Hayek
 Trygve J.B. Hoff
 Joseph Schumpeter

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker
 Den østerrikske skolen, Andreas Hardhaug Olsen

 «What is Austrian Economics?», østerriksk skole som definert av Ludwig von Mises institutt.
 Optimal metode i økonomifaget (PDF), Tord Kopland Eid
 Østerrikerne i Norge, Hans Christian Garmann Johnsen
 Ludwig von Mises-Instituttet i Norge, en norsk forgreining av det amerikanske Mises-instituttet
 Society for the Development of Austrian Economics, den største profesjonelle organisasjonen av østerrikske økonomer

Økonomisk teori