Shen Congwen

Shen Congwen (forenklet kinesisk: 沈从文, tradisjonell kinesisk, pinyin: Shěn Cóngwén, forfatterpseudonym for Shen Yuehuan 沈岳焕; født 28. desember 1902 i fylket Zhen'gan - senere Fenghuang - i provinsen Hunan i Kina, død 10. mai 1988 i Beijing), var en kinesisk forfatter.

Liv og virke

Bakgrunn
Shen Congwen ble født i vestre del av Hunan-provinsen i sørvestre Kina, der mange folkeslag bor, og kom fra en offisersfamilie som hadde blandet herkomst fra hankinesere, miao- og tujia-folkene. Hans farmor var av minoritetsfolket miao, og hans mor var tujia. 

Ettersom Shen ikke hadde noen mulighet for å studere videre i sine hjemtrakter vervet han seg i hæren. I 1923 forlot han militærlivet og dro til Beijing.

Forfatter
Han fikk innflytelserike venner som Yu Dafu og Ding Ling. Han ble medlem av det litterære selskap Nymåneselskapet, skrev i forskjellige tidsskrifter og ble redaktør for littaraturbilaget til avisen Dagong.

Så fulgte flere stillinger som professor i kinesisk, først i Shanghai og senere i Qingdao. 

Shen regnes som en av de absolutt fremste kinesiske forfatterne på 1900-tallet. Hans skjønnlitterære produkdjon omfatter et førtitalls romaner og flere hundre noveller. Han begynte å skrive om landlivet i vestre Hunan i midten av 1920-tallet. Det gjennomgående temaet i hans forfatterskap er skildringer av enkle, hederlige og troskyldige landsens folk hvis uskyldsfullhet, spontanitet og sinnlighet hylles som en forbilledlig kontrast mot den moderne sivilisasjon. Hans verk viser en påvirkning frs den muntlige fortellertradisjon men rommer også moderne foreteelser som innslag av indre monolog. Shens skildringer av hjembygden gitt etterhvert over til en stadig mer lyrisk prosastil. Kortromanen Grenseland (Biangcheng, 1934) i den sistnevnte stil anses å være hans mesterverk.

Shen begynte å skrive helt upolitisk om landlivet i det vestre Hunan men kom til å bli radikalisert i 1930-årene. I større grad ann andre samtidige kinesiske forfattere var hans forfatterskap preget av kinesisk tradisjon og klassisk litteratur. Kommunistenes kulturpolitikk medførte imidlertid at han ikke kunne fortsette med å skrive skjønnlitteratur etter 1949. Han ble rammet av en politisk kampanje mot «borgerlige forfattere», og forsøkte å ta sitt eget liv.

Senere arbeidet han ved Museet for kinesisk historie, og hans eneste forfatterskap var vitenskapelige arbeider. Under kulturrevolusjonen ble han atter offer for hetskampanjer, og i 1969 ble han trass i sin høye alder tvunget til å bli kroppsarbeider. 

Etter kulturrevolusjonen ble han rehabilitert. I 1978 ble han igjen vitenskapsmann ved det historiske institutt ved det kinesiske akademi for samfunnsvitenskap. 

I 1980 ble en av hans gamle noveller lagt til grunn for en dreiebok for en film. To år etter ble han medlem av Forbundet for litteratur- og kunstkretser, og ett år etter medlem av Det kinesiske folks politisk konsultative konferanse.

Han lå an til å bli vinner av Nobelprisen i litteratur i 1988, men døde før det kunne ble noe av.

Litteratur 
 Paul Bady: Modern kinesisk litteratur, Alhambras Pocket Encyklopedi. 1996. ISBN 91-87680-63-7
 Göran Malmqvist: «Shen Congwen – lantbo, författare och forskare», i Strövtåg i svunna världar. Stockholm: Atlantis, 2005. ISBN 91-7353-021-2

Referanser

Kinesiske forfattere
Kinesiske redaktører
Personer fra Xiangxi