Big Joe Turner

Big Joe Turner (egentlig Joseph Vernon Turner jr.; født 18. mai 1911 i Kansas City i Missouri, død 24. november 1985 i Inglewood i California) var en amerikansk bluesmusiker. Han regnes som en av de fremste innen «blues-shouting», hvor bluessangeren opptrer uten forsterker sammen med et storband, og derfor må «rope» for å høres.

Turner var legendarisk for sine opptredener på jam sessions, der han sang mot først det ene, så det andre instrumentet i timevis. Han hadde også en stor karriere innen storband- og kammer-jazz, innen rhythm and blues – og innen rock and roll, der han hadde sin kanskje største suksess med «Shake, Rattle and Roll». Tilnavnet fikk han på grunn av størrelsen, han var nærmere 1,90 meter høy og veide ca. 140 kg. Han var også kjent som The Boss of the Blues.

Karriere 
Turners karriere spenner over perioden fra midten av 1920-tallet fram til hans død seksti år seinere.  Han er kanskje mest kjent som rock-and-roll-pioner, og låtskriveren Doc Pomus har uttalt at uten Turner ville det aldri blitt noen rock'n'roll.

Turners far blei drept i en ulykke da sønnen var bare fire år. Joseph vokste opp hos mora og mormora. Han sang i kirkekor og på gatehjørner, og – storvokst som han var – slapp han tidlig til på lokale nattklubber, både som bartender og sanger. Her traff han etter hvert pianisten Pete Johnson, som han samarbeidde med i flere tiår. De blei oppdaga av talentjegeren John H. Hammond, og i 1938 inviterte han dem til å delta i en konsertserie han arrangerte i New York, «From Spirituals to Swing» i Carnegie Hall. Disse konsertene var viktige når det gjaldt å nå ut til et breiere publikum med jazz og blues, og dette regnes som vendepunktet i Turners karriere.

Turner og Johnson spilte samme år inn si første plate, og «Roll 'Em Pete» (som er blitt omtalt som en av tidenes første rockeslagere) blei en stor hit. Opp gjennom åra spilte Turner inn denne melodien ei rekke ganger. Platene kom nå på rekke og rad, og på skiftende plateselskap. På begynnelsen av 1940-tallet slo han seg ned i Los Angeles og blei en sentral figur i jazz- og blues-kretser der. I 1947 fikk han sin første radiohit med «My Gal's a Jockey». Før 1951 var omme hadde Turner spilt inn over 50 singler.

I 1950 flytta han tilbake til New York, der han en periode sang med Count Basies orkester. Det førte til at han i 1951 fikk kontrakt med brødrene Ahmet og Nesuhi Ertegün på deres nyetablerte Atlantic Records. Her spilte han inn blant annet slagere som «Chains of Love» (1950) og «Sweet Sixteen» (1952). I 1954 fikk karrieren en topp med «Shake, Rattle and Roll», som blei skrevet spesielt for ham. Den slo godt an hos et ungt publikum og var starten på en ny og råere type populærmusikk. En coverversjon med Bill Haley and His Comets blei enda mer populær. Generelt var det vanlig at populære rhythm-and-blues-sanger med svarte artister blei nyinnspilt med hvite artister for å nå et videre publikum. De «hvite utgavene» var gjerne mer «polert» både i tekst og rytme. Men disse innspillingene var også en inngangsport til originalmusikken.

Utover 1950-tallet hadde Turner flere hitlåter innen rock, samt at han – igjen sammen med Pete Johnson – gav ut albumet Boss of the Blues, som er blitt betegna som et mesterverk. Han turnerte en god del i Europa, og vendte så tilbake til å spille på nattklubber med et mer pop-prega repertoar. På 1970-tallet turnerte han en del med Count Basie igjen.  Han spilte fortsatt inn plater (ofte jazz) og opptrådte på festivaler og klubber med ulike besetninger.

I 1983 ble Turner valgt inn i Blues Hall of Fame, og i 1987 i Rock and Roll Hall of Fame.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Diskografi m.v. på Allmusic.com

Bluesmusikere fra USA
Jazzmusikere fra USA
Rockemusikere fra USA
Sangere fra USA
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame
Blues Hall of Fame
Personer fra Kansas City i Missouri