Einar Høigård

Einar Musæus Høigård (født 18. oktober 1907 i Stavanger, død 25. november 1943) var en norsk skolemann og historiker, og motstandsmann under andre verdenskrig.

Bakgrunn og virke 
I oppveksten på Våland utmerket han seg lokalt i friidrett.  Etter examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger flyttet han til Oslo i 1927 for filologi-studier under blant andre Fredrik Paasche, han fikk embedseksamen  i 1934, og virket ved Universitetet i Hamburg i 1935.  Deretter ble han tilsatt ved Oslo katedralskole i 1936 som bibliotekar og lektor.  Som universitetsstipendiat ved det nylig etablerte Pedagogisk forskningsinstitutt ved  Universitetet i Oslo (1938–)  arbeidet han blant annet med Helga Eng  i etableringen av pedagogikk som universitetsfag. Med  Kay Waldemar Kielland Piene og andre satt han i Carnegiekomiteen for eksamensformer frem til 1939.

Under andre verdenskrig ble han i kraft av vervet som sekretær i Undervisningsrådet, sentral i den illegale ledelsen av lærerfronten og utformet «de fire kardinalpunkt» 
 Krav om medlemskap i eller lojalitetserklæringer til NS avvises.
 Et hvert forsøk på å bringe NS-propaganda i skolen avvises.
 Avvis enhver ordre fra ikke-kompetent hold.
 Avvis enhver medvirkning i NSUF (Nasjonal Samlings Ungdomsfylking).
Husk alltid: Enhver har rett til og derfor krav på betenkningstid, når han stilles overfor spørsmål som har konsekvenser for hans fremtid.

Han ble arrestert under flukt til Sverige i oktober 1943, og satt i fengsel (Bredtvedt fengsel) til han døde. Han ble torturert på Bredtvedt (observert av patolog). Pedagogisk forskningsinstitutts første dr.philos.-grad ble tildelt ham posthumt (1945), og i Antarktis finner man formasjonen Høigårdbrekka, oppkalt etter ham.  I Stavanger finner man Lektor Einar Høigårds Gate, og i 1987 ble Einar Høigårds vei opprettet på Tåsen i Oslo.  Einar Musæus Høigård  ble i 1934 gift med cand.mag. Elfrida Glomnes (1906–1984), datter av grosserer Mathias Glomnes (1869–1956) og Samuline Skrede (1870–1957). Einar Musæus Høigård var far til fire barn: lege Berit Hovig (født Høigård), lektor Tore Høigård, arkeolog Ellen Høigård Hofseth og kriminolog Cecilie Høigård.

Utgivelser 
 Henrik Wergeland: Samlede Skrifter (Steenske forlag, 1918-40) i samarbeid med Herman Jæger, Didrik Arup Seip og Halvdan Koht
 Henrik Anker Bjerregaard (1934)
 Den norske skoles historie (Cappelen, 1947).  Med Herman Ruge
 Pedagogisk psykologi (Norsk Korrespondanseskole, 1941) i samarbeid med Emil Østlyngen
 Oslo katedralskoles historie (1942)

Gatenavn 
Einar Høigård er hedret med gatenavn i Oslo og Stavanger.

Referanser

Litteratur 
 Einar Høigård: Et minneskrift (1965)
 Reidar Frafjord, De beste blir aldri vår fremtid (2003).  Biografi.
 Elisabeth Buk-Berge, Torstein Harbo og Finn Hjardemaal (red.), Pionerer i norsk fagpedagogikk: Helga Eng og Einar Høigård på nært hold (Didakta, 2000)
 Vegard Kvam. Skolefronten. Einar Høigård og norske læreres kamp mot nazismen. Spartacus Forlag. 2013. ISBN 9788230401170  https://web.archive.org/web/20150118215901/http://www.spartacus.no/index.php?ID=Bok&ID2=739

Eksterne lenker 
 
 Norsk biografisk leksikon, Einar Høigård
 nrk.no 8.5.2020: Krigen fra kateteret

Norske motstandsfolk drept under andre verdenskrig
Norske torturofre
Norske pedagoger
Norske filologer
Norske sakprosaforfattere
Personer fra Stavanger kommune