Niðursetubygdir

Niðursetubygdir (norsk oversettelse: «nedsettelsesbygder», «utflytterbygder») er bygder på Færøyene som er grunnlagt i løpet av 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet, da befolkningen vokste raskt og det ble knapphet på jord i de eldre bygdene. Mange nye bygder ble grunnlagt på eldre bygders utmark. Derfor har få av de yngste bygdene noe kongsjord.

Fra slutten av 1800-tallet utviklet Færøyene fra et jordbrukssamfunn med kystfiske som binæring, til å bli en temmelig ensrettet fiskeriøkonomi med en stor landbasert fiskeforedlingsindustri. Industrialiseringen medførte stor sentralisering av befolkningen. Derfor ble noen av de nye jordbruksbygdene avfolket raskt.

Færøyene har følgende niðursetubygdir:

Fossá, 1830-årene
Norðdepil, 1866
Ánirnar, ca. 1840
Syðradalur, 1812
Funningsfjørður, 1832
Hellurnar, 1849
Rituvík, 1873
Æðuvík, 1897
Skipanes, 1839
Morskranes, ca. 1830
Svínáir, 1820-årene
Oyrarbakki, 1924
Nesvík
Ljósá, 1840
Langasandur, 1839
Hvítanes, ca. 1830
Frammi við Gjónna, 1815
Stykkið, 1845
Slættanes, 1835
Víkar, 1837
Skopun, 1833/1834
Tvøroyri, 1836
Lopra, 1834
Akrar, 1817
Víkarbyrgi, 1830

Fossá, Nesvík, Frammi við Gjónna, Slættanes, Víkar og Víkarbyrgi er fraflyttet.

Referanser 

Nidursetubygd
Portal:Færøyene/artikler