Arne (roman)

Arne  er en  av Bjørnstjerne Bjørnsons bondefortellinger, utgitt i 1859. Den er tilegnet Ole Bull. Boka utmerker seg ved sin realistiske skildring av sjeleliv: sinn som går i vranglås, innestengthet, kommunikasjonsvansker, uklare lengsler, ja,  samvittighetsnød.

Handling 
Hovedpersonen Arne Kampen er sønn av den arbeidsomme plassjenta Margit og en disharmonisk mesterdanser og spelemann som går under navnet Nils Skrædder. Han er åpenbart en uforløst kunstner, en ubalansert fyr som kvinnene dras mot, svikefull, voldelig og mer og mer alkoholisert. Han blir til slutt invalid både fysisk og psykisk. (Sml. spelemannsmotivet i andre arbeider av Bjørnson, f.eks. i novellen Thrond). Arne er nær ved å gjøre seg til drapsmann for å forsvare moren mot faren. Farsarven er tung å bære. Arne har gode grunner for å lengte ut og vekk, men kjærligheten til moren, til arbeidet med å opparbeide Kampen (tidligere husmannsplass), og til Eli Bøen, jenta som forstår og tar vare på visene hans, fører til at han etter hvert finner sin livsoppgave på hjemlig grunn.

Bjørnsons omtale av romanen 
«Fortellingen er ikke så helstøpt som "Synnøve". Men "Arne" er på mange måter en rikere bok. Spennvidden er større. Her er «rystende scener av livet», som Bjørnson skriver til Clemens Petersen – først og fremst scenen da Nils skredder dør, den uhyggeligste variasjon av far-sønn-motivet i hele forfatterskapet.»

Mottakelse 
Boka ble ikke bare godt mottatt. A.O. Vinje ironiserte over romanen; han likte blant annet dårlig «den nakne, åndlause skildring av livets armodsdom», og fant for mye «Raasmak og Raatev». Clemens Pedersen mente at Arne nok vitnet om et mer utviklet talent enn Synnøve Solbakken, men han var likevel ikke så sterkt fengslet, mens Georg Brandes fant at Arne var den mest interessante av Bjørnsons bondefortellinger.

Referanser

Eksterne lenker 

Verk av Bjørnstjerne Bjørnson
Lanternebøkene
Norske romaner
Bøker fra 1859