Yuan Shao

Yuan Shao (kinesisk: 袁绍 (forenkla);  袁紹 (tradisjonell); pinyin: Yuán Shào; høflighetsnavn: Benchu (本初); født ca. 154 i Luoyang i dagens Henan i Kina, død 28. juni 202) var en mektig kinesisk krigsherre på slutten av Han-dynastiet og de tre rikers tid. Han hadde sin maktbase i det gamle Jizhou.

Liv og virke

Bakgrunn
Yuan Shao nedstammet fra adelsfamilien Yuan, hvis medlemmer siden det første århundre e.Kr. hadde innehatt høyere embeder i det keiserlige byråkrati.

Hærfører

I 180-årene ble han kommandant for en enhet i den keiserlige garde, og i 188 ble han en av de åtte viktigste offiserer i general He Jins hær.

Han kontrollerte de nordlige territoriene av oldtidens Kina under den massive borgerkrigen mot slutten av Han og begynnelsen av de tre rikers tid. Yuan var også den eldre broren til Yuan Shu, en krigsherre som kontrollerte området rundt Huai He, selv om de to ikke hadde noe godt forhold til hverandre. 

Heeter keiser Lings død i året 189 ble Yuan Shao en av forbundsfellene til general He Jin i borgerkrigen som brøt ut. Etter at He Jin ble myrdet den 22. september 189 stormete Yuan Shao det keiserlige palass og massakrerte ca. 2.000 hoffolk tilhørende motfraksjonen. Yuan Shao var til denne tid blitt en de mektigste krigsherrene, og han ledet en allianse av krigsherrer mot den tyranniske Dong Zhuo, som holdt keiser Xian som gissel i Luoyang, i 190 og 191], men de mislyktes på grunn av motsetninger seg imellom. 

I 200 startet han et felttog mot den rivaliserende krigsherren Cao Cao, men han ble knust i slaget ved Guandu. Selv om Cao Cao først var sjanseløs mot Yuan Shaos tårn, hvorfra hans bueskyttere sendte haglestrømmer av piler over Wei-styrkene, klarte Cao Cao å fremskaffe seg artilleri i løpet av natten, og slik knude befestningene og nedkjempe Yuan Shaos styrker. Deretter kom Yuan på defensiven mot Cao Cao, og gjenvant aldri initiativet. I 201 fulgte nok et nederlag i slaget ved Cangting (i det som i dag er Yanggu fylke i Shandong).

Året etter, i 202, døde an av sykdom i Ye. 

Yuans Shaos ubesluttsomhet og hans manglende vilje til å lytte til sine rådgiveres råd er vanligvis regnet som grunnen til at han ble beseiret til tross for hans mektige familiebakgrunn og geografiske fordeler.

Referanser

Litteratur
 Rafe de Crespigny: A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD). Brill, 2007. s. 1009. ISBN 978-90-04-15605-0.

Personer fra Luoyang
Kinesiske politikere
Kinesiske krigsherrer
Kinesiske offiserer