Kalachakra

Kālachakra (devanagari: कालचक्र, telugu: కాలచక్ర, tibetansk: དུས་ཀྱི་འཁོར་ལོ།, wylie: dus-kyi 'khor-lo) er sanskrit og betyr ordrett «tidens hjul», i betydningen «tids-sykluser». Kālachakra er en av de tantriske tradisjonene (Vajrayana) innenfor tibetansk buddhisme, og legger vekt på eksistensens sykliske forløp og enheten mellom jeget og kosmos. Kālachakra regnes som et av de mest komplekse læresystemer innenfor tantrisk buddhisme.

I snever forstand er Kālachakra navnet på en tantrisk guddom (tibetansk: Yidam) som personifiserer læren.

I videre forstand er Kālachakra navnet på den meditative praksis og filosofi som finnes i den tantriske teksten Kālachakra laghutantra og dens mange kommentarer.

Kālachakra laghutantra sies å være et kortfattet sammendrag av en originaltekst, Kālachakra mūlatantra, som ikke lenger er bevart.

Myten om Shamballa
Teksten forteller at Gautama Buddha forkynte den første og opprinnelige Kālachakra rot-tantra (mūlatantra) i den lille byen Dhānyakaţaka (tibetansk: Palden Drepung) i Andhra Pradesh i det sørlige India. Dette skal angivelig ha skjedd under en bilokasjon, mens han samtidig forkynte Prajñāpāramitā-tekstene på «gribbenes topp» nær Rājagriha i Nordøst-India.

Teksten skal ha blitt forkynt for kong Suchandra (tibetansk: Dawa sangpo) sammen med 96 småkonger og utsendinger fra det mytiske kongedømmet Shamballa. Som mytisk kongedømme omtales Shamballa i tekster fra den før-buddhistiske kulturen Zhangzhung i det vestlige Tibet. I den sjamanistiske religionen Bøn omtales likeledes det mytiske landet Olmolungring. Suchandra skal ha regjert fra år 900 til 876 f.Kr., som er omtrent fire århundrer før den historiske Buddha gikk bort ifølge alminnelig anerkjent kronologi.

I dette mytiske kongedømmet skal Kālachakra mūlatantra ha blitt bevart i mer enn 1800 år uten å være kjent utenfor landets grenser. Begrunnelsen skal ha vært at tiden ikke var moden til å utbre læren om «tidens hjul» blant profane, før en indisk pandit i året 966 bragte den tilbake til India, og universitetet i Nalanda.

Plassering i den tibetanske buddhistiske kanon

Kryssreferanser
Nedenfor har vi angitt tekstenes plassering i Kangyur og Tengyur, med kryssreferanser til flere utgaver:

Dergé Kangyur (སྡེ་དགེ བཀའ་འགྱུར, sde dge bka' 'gyur) fra 1733 og Dergé Tengyur (སྡེ་དགེའི་བསྟན་འགྱུར, sde dge‘i bstan 'gyur) fra 1737–1744.
 Stog-palassets Kangyur (སྟོག་ཕོ་བྲང་བྲིས་མ་བཀའ་འགྱུར, stog pho brang bris ma bka' 'gyur）fra tidlig på 1700-tallet. Denne utgaven er i manuskriptform og ble skapt i byen Leh i Ladakh, basert på et manuskript fra Bhutan.
 Lhasa Kangyur (merket «H») fra 1934.
 Qianlong Kangyur (1737), som ble samlet i Peking under Qianlong-keiseren (tradisjonell kinesisk: 乾隆帝, 1711–1799).
 Urga Kangyur (ཨུརྒ་བཀའ་འགྱུར, urga bka' 'gyur) fra 1908–1910
 Narthang Kangyur (སྣར་ཐང་བཀའ་འགྱུར, snar thang bka' 'gyur) fra 1732 og Narthang Tengyur (སྣར་ཐང་བསྟན་འགྱུར་, snar thang bstan 'gyur) fra 1742.
 Coné (eller Choné) Kangyur (ཅོ་ནེ་བཀའ་འགྱུར, co ne bka' 'gyur) fra 1721–1731 og Coné (eller Choné) Tengyur (ཅོ་ནེ་བསྟན་འགྱུར, co ne bstan 'gyur) fra 1753–1773.
 Pedurma Kangyur (དཔེ་བསྡུར་མ་བཀའ་འགྱུར, dpe bsdur ma bka' 'gyur) og Pedurma Tengyur (དཔེ་བསྡུར་མ་བསྟན་འགྱུར, dpe bsdur ma bstan 'gyur) fra 1994–2008.

Seksjonen «anuttarayogatantra» i Dergé Kangyur
I Dergé Kangyur inngår kālachakra i seksjonen bla med rgyud/ (བླ་མེད་རྒྱུད།). Det fulle navnet på denne seksjonen er rnal ’byor bla na med pa’i rgyud (རྣལ་འབྱོར་བླ་ན་མེད་པའི་རྒྱུད), som på sanskrit tilsvarer anuttarayogatantra (अनुत्तरयोगतन्त्र) eller yoganiruttaratantra. Anuttara (अनुत्तर) betyr «det høyeste», «det øverste», eller ordrett «det som ikke har noe høyere [over seg]». Denne klassen består av 119 tantraer som betraktes som høyeste av fire klasser av tantraer av sarma eller «de nye» tradisjoner i tibetansk buddhisme (kagyu, sakya, gelug og jonang).

De tre andre klassene av tantraer i denne tradisjonen er yogatantra, caryātantra og kriyātantra. I tillegg finnes det en femte seksjon for praṇidhāna – tantraer med bønner og lovord:

 119 anuttarayogatantraer (རྣལ་འབྱོར་བླ་ན་མེད་པའི་རྒྱུད, rnal ’byor bla na med pa’i rgyud)
 15 yogatantraer (རྣལ་འབྱོར་གྱི་རྒྱུད།, rnal ’byor gyi rgyud/)
 8 caryātantraer (སྤྱོད་པའི་རྒྱུད།, spyod pa’i rgyud/)
 316 kriyātantraer (བྱ་བའི་རྒྱུད།, bya ba'i rgyud/)
 19 praṇidhānatantraer (བསྔོ་སྨོན་ཤིས་བརྗོད།, bsngo smon shis brjod/)

Disse fem seksjoner er igjen underseksjoner av rgyud 'bum/ (རྒྱུད་འབུམ།) eller «samling tantraer», som er en samling av 477 kanoniske tantraer som ble oversatt av «de yngre skolene».

Det finnes også en seksjon med 25 «gamle tantraer» eller pratantra (རྙིང་རྒྱུད།, rnying rgyud/), som ble oversatt av «den gamle skolen» (nyingma). Sist, men ikke minst, finnes det en egen seksjon kalt kālachakra­ṭīkā eller «kommentar til kālachakra» (དུས་འཁོར་འགྲེལ་བཤད།, dus 'khor 'grel bshad/).

Og alt dette er igjen underseksjoner av seksjonen rgyud/ eller Tantra (རྒྱུད།).

Ikke-dualitet Tantraer
De 119 anuttaratantraer deles inn i tre grupper:

 6 ikke-dualitet tantraer (གཉིས་མེད་ཀྱི་རྒྱུད, gnyis med kyi rgyud)
 76 moder-tantraer (མའི་རྒྱུད, ma’i rgyud)
 37 fader-tantraer (ཕའི་རྒྱུད, pha’i rgyud)

Kālachakraseksjonen i Kangyur inneholder seks tekster eller ikke-dualitet tantraer som ble oversatt til tibetansk i det 11. århundre. En av dem finnes bare i Lhasa Kangyur (H.373), to av dem er fraværende i Stog-palassets Kangyur (Toh. 364 og 365), mens en av dem (Toh. 364) er fraværende i Narthang Kangyur og Urga Kangyur.

Tekstene

Seksjonen «kālachakra­ṭīkā» i Dergé Kangyur
Seksjonen «kālachakra­ṭīkā» inneholder (som nevnt ovenfor) en kommentar til den komprimerte versjonen av kālachakra­tantra, også kalt laghutantra (Toh. 362/D.364).

Seksjonen «anuttarayogatantra» i Tengyur
Endelig finnes det en annen oversettelse både av laghutantra (Toh. 362) og kommentaren til laghutantra (Toh. 845) i Tengyur. Begge tekstene befinner seg i seksjonen «ikke-dualitet tantraer» (གཉིས་མེད་རྒྱུད།, gnyis med rgyud/), som igjen er en underseksjon av «anuttarayogatantra» (བླ་མེད་རྒྱུད།, bla med rgyud/).

«Ra-linjen» og «Dro-linjen»
Det finnes to kālachakra-linjer i Tibet: «Ra-linjen» (རབ༹་ལུགས. rva lugs, tradisjonell kinesisk: rèpài, 热派) og «Dro-linjen» (བྲོ་ལུགས, bro lugs, tradisjonell kinesisk: zhuópài, 卓派). «Dro-linjen» ble etablert i Tibet av en kashmirisk paṇḍita og elev av Nalendrapa ved navn Somanatha (སོ་མ་ནཱ་ཐ།, so ma nA tha/), som reiste til Tibet i år 1027, og hans oversetter Dro Lotsāwa Sherab Drak (ཤེས་རབ་གྲགས།, so shes rab grags/). Den har hentet sitt navn fra sistnevnte, og de komprimerte utgavene i Kangyur (D.364) og Tengyur (D. 1357) ble oversatt av han. Originalene var to forskjellige manuskripter på sanskrit.

«Ra-linjen» ble bragt til Tibet av en annen kashmirisk elev av Nalendrapa ved navn Samantaśrībhadra, og oversatt av Ra Lotsāwa Chorab (རྭ་ལོ་ཙཱབ་རྡོ་རྗེ་བྲགས་པ, rwa lo tsAba rdo rje brags pa, 1016–1128). Disse to linjer ble senere absorbert av de mer dominante retninger i Tibet, spesielt sakya og gelug. Men overleveringene av kālachakra er ikke knyttet til noen av disse retningene.

Laghutantra
Tibetanske myter forteller at to konger over Shamballa, Manjushríkírti og Puņdaŕika, skrev et sammendrag av den opprinnelige Kālachakra mūlatantra. Dette sammendraget kalles Śrī kālachakra (དཔལ་དུས་ཀྱི་འཁོར་ལོ།, dpal dus kyi 'khor lo/); teksten kalles også laghutantra (བསྡུས་རྒྱུད་, bsdus rgyud) – «den komprimerte tantra», eller (དཔལ་དུས་ཀྱི་འཁོར་ལོའི་བསྡུས་པའི་རྒྱུད, dpal dus kyi 'khor lo'i bsdus pa'i rgyud), «den komprimerte Śrī kālachakratantra». Den fulle tittelen er paramādibuddhoddhṛtaśrī­kālacakranāmatantrarāja (མཆོག་གི་དང་པོའི་སངས་རྒྱས་ལས་ཕྱུང་བ་རྒྱུད་ཀྱི་རྒྱལ་པོ་དཔལ་དུས་ཀྱི་འཁོར་ལོ་ཞེས་བྱ་བ་, mchog gi dang po'i sangs rgyas las phyung ba rgyud kyi rgyal po dpal dus kyi 'khor lo zhes bya ba) eller «den høyeste adibuddha's kongelige Śrī kālachakratantra».

En av tekstene (Toh. 362) er et sammendrag av hele teksten (Laghutantra), og består av fem kapitler. Denne forkortede versjonen skal ha blitt oversatt til tibetansk intet mindre enn 16 ganger; versjonen i Degé Kangyur ble oversatt av Somanātha og Dro Sherab Drak.

Sammen med dens hovedkommentar Vimalaprabha, utgjør den hjertet av Kālachakra-litteraturen.

Kong Manjushríkírti (tibetansk: Rigdan Tagpa) sies å ha blitt født i året 159 f.Kr. Han skal ha regjert over Shamballa på en tid da 300,510 av dens innbyggere var mlecchaer («ikke-ariere») som hadde en «vestlig» (yavana) religion. Noen av dem skal ha tilbedt solen. Det hevdes at han landsforviste alle «hedninger» fra riket, men tillot dem senere å vende tilbake. For å omvende dem, forkynte han læren i Kālachakra laghutantra i en komprimert og forenklet form. I året 59 f.Kr. abdiserte han, og sønnen Puņdaŕika overtok som konge. Like etterpå skal kong Manjushríkírti ha gått bort, og blitt gjenforent med sin egen Sambhoga-kāya.

Det finnes ingen kjent versjon av verken av Kālachakra mūlatantra eller noen «original», tibetansk Kālachakra laghutantra. Den tibetanske versjonen av den forkortede Kālachakra tantra som er bevart i Kenguyr, er en oversettelse fra sanskrit til tibetansk. Den indiske originalen var en sanskrit-tekst som skal ha blitt presentert for Nādapradā (tibetansk: Nāropā), abbeden av Nalanda, av en indisk pandit i året 966 e.Kr.

Det finnes to Kālachakra-retninger i Tibet: Ra-linjen og Dro-linjen. Selv om det finnes mange oversettelser av Kālachakra laghutantra fra sanskrit til tibetansk, er Ra- og Dro-oversettelsene ansett som de mest pålitelige. I Ra-linjen kalles den indiske panditen for Chilupa, mens Dro-tradisjonen benytter pseudonymet «den store Kālachakrapāda»

Referanser

Kilder 

Engelsk

Nor-Bzan-Rgyal-n/Khedrup Norsang Gyatso: Ornament of Stainless Light - An Exposition of the Kalachakra Tantra (Library of Tibetan Classics). Wisdom Publications, 2004, ISBN 0-86171-452-0
Gen Lamrimpa u.a.: Transcending Time - An Explanation of the Kalachakra Six-Session Guruyoga. Wisdom Publications, 1999, ISBN 0-86171-152-1 
Jonathan Landaw u.a.: Taking the Kalachakra Initiation. Snow Lion Publications, 1997, ISBN 1-55939-084-0 
Glenn H. Mullin: The Practice of Kalachakra. Snow Lion Publication, 1991, ISBN 0-937938-95-5
Geshe Lhundup Sopa: The Wheel of Time - The Kalachakra in Context. Snow Lion Publications, 1991, ISBN 1-55939-001-8

Tysk

Edwin Bernbaum: Der Weg nach Shambhala: Auf der Suche nach dem sagenhaften Königreich im Himalaya. Papyrus, Hamburg 1982, ISBN 3-922731-03-1
Alexander Berzin: Kalachakra - Das Rad der Zeit. O.W.Barth Verlag, 2002, ISBN 3-502-61068-1
Philippe Cornu: Handbuch der tibetischen Astrologie. Theseus, Berlin 1999, ISBN 3-89620-141-7
Michael Henss: Kalachakra. Fabri-Verlag, Ulm 1998, ISBN 3-9802199-6-8 
Dalai Lama/Jeffrey Hopkins: Kalachakra-Tantra. Theseus Verlag, Berlin 2002, ISBN 3-89620-182-4 
Gen Lamrimpa: Kalachakra - Die drei Zyklen der Zeit. Diamant-Verlag, 2002, ISBN 3-9807572-2-6 
Victoria LePage: Königreich Shambala. Hugendubel, München 2001, ISBN 3-7205-2176-1
James Redfield: Das Geheimnis von Shambhala. Das dritte Buch von Celestine. Heyne/Ullstein, 2004, ISBN 3-453-19788-7
 Bruno Waldvogel-Frei: 'Das Lächeln des Dalai Lama... und was dahintersteckt.' SCM R. Brockhaus, ISBN 978-3-417-26253-7
 Victor und Victoria Trimondi: Der Schatten des Dalai Lama. Sexualität, Magie und Politik im Tibetischen Buddhismus. Patmos, Düsseldorf 1999, ISBN 3-491-72407-4

Eksterne lenker
 Raghu Vira; Lokesh Chandra (1966). Kalacakra-tantra and other texts., New Delhi: International Academy of Indian Culture. OCLC 976951786
 Sekoddeśa-ṭīkā (Sekoddesatika), by Naḍapāda (Nadapada), red. Mario E. Carelli, 1941

Kangyur
Tengyur
Kagyu
Sakya
Gelug
Jonang
Vajrayana