Hvit fluesopp

Hvit fluesopp (Amanita virosa) er en skivesopp med ring på stilken, og en slire ved basis. Den er en fryktet forveksling for dem som sanker matsopp, siden bare en liten bit av den er dødelig giftig.

Forgiftningsfare 
Den inneholder de samme giftstoffene som grønn fluesopp, giftstoffer som virker ødeleggende på leveren.

Forgiftning krever rask behandling med medisinsk kull og innleggelse på sykehus. Lever og nyreskade utvikles etter 1-4 døgn. Benhandling kan omfatte ventrikkeltømming, medisinsk kull og bruk av medisinene silibinin og acetylcystein. Ved alvorlige forgiftninger kan levertransplantasjon være nødvendig.

Beskrivelse 
Alle fluesoppenes fruktlegemer har viktige likhetstrekk. De har frie hvite skiver, og hvitt sporepulver, og alle sammen har et hylster ved bunnen av stilken som ofte sitter nede i bakken. Hvit fluesopp skiller seg fra den mer kjente rød fluesopp ved at alle deler av soppen er hvit og at den vanligvis mangler de karakteristiske hudlappene på hatten.

Slike hudlapper er rester av det ytre hylsteret, et beskyttende vev som omgir alle fluesopper. Hos hvit fluesopp kan disse hudlappene være helt fraværende, i hvert fall etter kort stund. Hvis de er der er de gjerne store hvite flak.

Tidlig i fruktlegemets vekstsyklus sprekker det hvite ytre hylsteret og en eggformet hvit hatt vokser ut av hylsteret. Restene av hylsteret som sitter igjen ved bunn av stilken kalles slire. Etterhvert som stilken blir høyere vil hatten også vokse seg bredere. Hatten retter seg ut til å bli smalt til bredt klokkeformet, før den etterhvert blir utbredt, av og til med en bred pukkel. Pukkelen kan også være fraværende, men hatten blir sjelden helt flat. Hatten hos et utvokst fruktlegeme kan være opptil 10, noen ganger 15 cm. Til å begynne med er fargen på hatten kritthvit, men med alderen kan den anta en noe gulhvit tone, særlig på midtpartiet. Hattens overflate endres noe avhengig av værtypen. I fuktig vær er hatthuden klebrig, men i tørt vær er den svakt glinsende blank. Hatten gulner også ved påføring av en løsning med 10–40% kaliumhydroksid eller natriumhydroksid i vann.

Når man bøyer seg ned, eller plukker opp en sopp vil man kunne se at hatten ofte sitter skjevt på stilken. Under hatten vil skivene komme til syne etter hvert som det indre hylsteret slipper hattkanten. Hylsteret kan ofte bli sittende igjen som rester på hattkanten, og på stilken. Hvis disse restene blir hengende på stilken vil de vanligvis synes som en hudaktig, slapt hengende ring som er frynsete eller fliket. Når man ser nærmere på skivene er det temmelig tettstilte, med en fintakket egg. De er også tynne og myke. Selv om de er tydelig hvite, kan de gulne litt med alderen. Det er utenpå skivene sporene produseres. I et mikroskop kan man se at sporene er bredt elliptiske, nesten sirkelformet, og glatte. De er også amyloide, det vil si at de reagerer med jod og farges blålig til svart.

Stilken er veldig lang. Den kan bli så mye som 15–20 cm høy. Formen er noe avsmalnende oppover og buet. Ved basis får den en oppsvulmet knoll som er omsluttet av en sekkelignende slire med en opprevet fliket kant.

Lukt kan være vanskelig å beskrive for andre, siden opplevelsen kan være subjektiv. Ulike forfattere beskriver lukten av hvit fluesopp som svak eller ubetydelig som ung. Den svake lukten er blitt sammenlignet med dårlig parfyme eller søtlig honning. Med tiden blir lukten sterkere og er blitt beskrevet som tung, kvalmende, stinkene, stram eller i hvert fall ubehagelig.

Til tross for klare advarsler om å ikke smake på denne svært giftige soppen, har ulike forfattere oppgitt noe motstridende informasjon om smaken. Den skal først være svak eller mild, deretter noe besk eller til og med brennende.,

Mulige forvekslinger 
Hvit fluesopp er en fryktet forvekslingsart for mange som høster matsopp. Den har blitt forvekslet med unge spiselige sjampinjonger siden sjampinjongenes skiver til og begynne med er lys grå. Senere farges skivene deres av de brunsvarte sporene. Sjampinjongene har heller ikke slire ved foten. I Sør-Europa finnes en annen art, A. verna, med flatere hatt som kan ligne. Hvite former av kamfluesopper kan være nokså like, men de har striper på hattkanten. Gul fluesopp kan også ligne. Svært tidlig i knoppstadiet kan hvit fluesopp forveksles med ulike røyksopper, men ved gjennomskjæring vil det være mulig å avsløre om det er en sopp med stilk og hatt på innsiden. Selv om de ikke er spesielt like er også silkemusserong nevnt som en potensiell forveksling enkelte steder fordi den er helt hvit. Den har verken ring eller slire, og har heller ikke frie skiver.

Hvit fluesopp er likevel den eneste arten som er helt hvit med ring på stilken og slire ved foten. Størst fare for forveksling oppstår hvis den plukkes på en slik måte at sliren står igjen i bakken, eller når ringen er borte.

Galleri

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Giftige sopper
Fluesopper
Normlisten for soppkontrollører

<!-- soppen
klebrig i fuktig vær,
glinsende i tørrvær,
snøhvit,
innelukket som ung,
hvit,
svakt gulskjær som eldre,

hattens mål og form

Hatten er karakteristisk høy, 
som regel litt skjev,
ofte litt skjev,
på snei,
4–8 cm bred,
5–8(11) cm bred,
5–9 cm bred,
opptil 10 cm bred,
5–10 cm bred,
6—10 cm bred,
6–11 cm bred,
5–15 cm bred,
fra kuleformet,
fra eggformet,
fra konisk,
fra konisk eller klokkeaktig,
til klokkeformet,
til bredt, mer eller mindre klokkeformet,
fra kjegle- eller klokkeformet,
lenge kjegleformet,
til mer utbredt,
til utbredt med butt pukkel,
til lavt hvelvet med eller uten pukkel,
sjelden helt flat,
klokkeformet til konisk,
fra klokkeformet,

hattens struktur

litt klebrig som fuktig,
ofte temmelig klebrig,
klebrig som fuktig,
klebrig,
klebrig eller slimet i fuktig vær,
blank,
glinsende,
svakt glinsende,
glinsende i tørt vær,
glatt,
glatt og fint glinsende i tørt vær,
silkeglinsende i tørt vær,
pleier å være fri for hylsterrester,
med hvite hudflak som gjerne forsvinner,
av og til store hvite hudlapper faller fort av,

hattkanten 

kan ha noe hylsterrester i hattkanten,
hattkant ikke stripet,

hattens farge

helt hvit,
helt hvit eller med brunaktig midtparti,
som ung helt hvit,
med alderen av og til svakt gulhvit,
gulaktig til gulbrun som eldre,
snøhvit,
skinnende hvit til elfenbensfarget,
hvit,
hvit–gulhvit,
midten lett gul|gulaktig,

skivefestet

Skivene er stort sett frie,
frie,

skivenes farge

hvite,
helt hvite,
kritthvite i alle aldre,
uforanderlig hvite,
alltid hvite,
rent hvite,
kan bli noe skittengule med alderen,

skivenes form og mål

fintakket egg,
tettstilte,
temmelig tette,
myke,
tynne,
takket eller fnugget egg,

sporenes farge

sporer er hvite,
amyloide,
sporeavtrykket er hvitt,
sporepulveret rent hvitt,

sporenes form og mål

bredt elliptiske til nær sirkelformet,
glatte,
8–11×6.7–9.5 μm,

stilkens form og mål

Stilken er veldig lang,
lang,
7–10 cm høy,
7–15 cm høy,
10–15 cm høy,
10–20 cm høy,
8–15 cm høy,
1–2 cm tykk,
1,5–2 cm tykk,
noe avsmalnende oppover,
gjerne buet,
ofte buet,

stilkens struktur

frynsete, 
mer eller mindre frynsete,
belter av fine fibre,
sterkt flosset,
skjellet eller fnokket,
skjellet,
trådskjellet,
grovt hvitfnugget eller skrukket,
fint trevlet eller flosset,

stilkens farge

helt hvit,
hvit,

stilken nedenfor ringen

lodden eller skjellet nedenfor ringen,
fnokket eller skjellet nedenfor ringen,
knollformet ved basis,
slank knoll,
tykk løkaktig knoll,
løkformet knoll,
fortykket basis,
skjellet nedenfor ringen,
løkaktig oppsvulmet,

ytre hylster

tykt,
hvitt,

ringen

hengende,
istykkerrevet,
av og til i ferd med å falle av,
utydelig (ulikt andre fluesopper),
forgjengelig,
frynsete,
tynn,
slapp,
fnugget,
hudaktig,
flosset,
hvit,
stor,

sliren 

hvit,
poseaktig,
sekkelignende,
skålformet,
poseformet,
vid,
vanligvis nede i bakken,
dypt i jorden,
kan sitte nedsenket i marken,
opptil 3 cm bred,
hudaktig,
fliket,
fri fliket kant,
stor,
slirekanten vanligvis opprevet og fliket,

kjøttet

hvitt,
kan bli skittengult som eldre,
trevlet,

lukt

tung,
kvalmende,
søvndyssende,
minner om svak, dårlig parfyme som ung,
vond til stinkende når eldre,
søt,
søtlig av honning,
etterhvert mindre behagelig,
ubehagelig,
uten lukt som ung,
svak,
ubetydelig hos ung,
svakt stram hos eldre,
ubehagelig kvalmende eller søtaktig,
nesten manglende,

smak

Bør ikke smakes på,
først svak,
først mild,
etterhvert brennende,
mild,
mild eller noe besk,

kjemiske reaksjoner

gulner ved påføring av en løsning med 10–40% kaliumhydroksid eller natriumhydroksid i vann,

næringsvei

Skaffer seg næring ved mykorrhiza, 

voksested

På mager jordbunn,
fattig skogbunn,
skrinn og noe fuktig skogbunn,
sur mager jord,
fuktige løv- og barskoger,
i løv- og blandingsskog,
i løv- og barskog,
særlig blåbærgranskog,
i bjørkeskog,
bar- og blandingsskog,
litt fuktig løvskog,
næringsrik granskog,
ofte på mørke steder i skogen,

mykorrhiza-partnere

med bjørk,
bøk,
edelkastanje,
eik,
gran,
furu,
i løvskog vanligst under bøk,

vekstsesong

sommer–høst,
august–oktober,<ref name="cappelen-2005">
august og september,

forvekslingsarter

Kan forveksles med sjampinjonger, 
sjampinjonger, særlig i knoppstadiet,
hvite sjampinjonger,
gul fluesopp, 
A. verna (flatere hatt vokser i Sør-Europa),
A. alba (stripet hattkant, ikke ring),
røyksopper som svært ung,
Ingen andre helt hvite arter med ring og slire ved foten,
silkemusserong,