Vandrealbatross

Vandrealbatross (Diomedea exulans) er en meget stor pelagisk overflatebeitende sjøfugl i albatrossfamilien, og den lever i sub-antarktiske farvann. Nominatformen har størst vingespenn blant alle verdens nålevende fugler.

Taksonomi 

Vandrealbatross er en kompleks art som trolig blir splittet i flere arter, siden forskjellene mellom underartene er tildels betydelige på flere områder (som fysisk størrelse, fjærdrakten, mytingen og den geografiske utbredelsen). Nominatformen ble inntil ganske nylig betraktet som konspesifikk med både dabbenena og antipodensis, noen ganger også med amsterdamensis. Typearten har imidlertid gått tapt, men den refererer neppe til populasjonen på Tristan da Cunha, slik det tradisjonelt ble antatt; og som et resultat av det har populasjonen der blitt navngitt som dabbenena, mens exulans (nominatformen) nå refererer til en populasjon som tildligere ble listet som chionoptera.

Biologi 

Nominatformen blir omkring  lang. Hannen veier omkring  og hunnen cirka . Vingespennet måler omkring , og arten har med det størst vingespenn blant alle nålevende fugler. Både lengdemål, vekt og vingespenn varierer imidlertid ganske mye mellom de ulike underartene. Blant rasen dabbenena måler fuglene i snitt  og hannen veier i snitt cirka  og hunnen cirka . Vingespennet er ukjent. Blant rasen antipodensis måler fuglene cirka  og hannen veier opp til cirka  og hunnen opp til cirka . Vingespennet utgjør . Blant rasen gibsoni måler fuglene cirka  og hannen veier cirka  og hunnen cirka . Vingespennet utgjør . Blant rasen amsterdamensis måler fuglene cirka  og hannen veier cirka  og hunnen cirka . Vingespennet er omkring .
 
Fjærdrakta er hovedsakelig hvit, men ryggen og oversiden varierer mellom underartene. Nominatformen kalles «snowy» og har hvitt hode og i hovedsak hvit overside, men vingene er sorte i bakkant og andelen sort øker gradvis, slik at den ytre halvdelen av vingene er sort. Rasen dabbenena ligner nominatformen, men har noe mer innslag av sort på oversiden av vingene. Rasen antipodensis har grå hodehette og skittenhvit overside, mens vingene og den ytre delen av stjerten er grå på oversiden. Hunnen er mørkere over det meste, inkludert nakken og overbrystet, mens buken hvit og vingene hvite med grå trim på undersiden. Rasen gibsoni ligner dabbenena, men den har mindre hvitt på overvingene. Rasen amsterdamensis er mørkest av alle underartene. Den har mørk grå, nesten sort hodehette, nakke, overbryst, ryggside og overvinger. Hodet har hvit panne og kinn og strupen og buken er hvit. Nebbet er benfarget, ganske langt og kraftig, men en nebbnegl ytterst. Rasen antipodensis har lysere nebb enn de andre, og rasen amsterdamensis har en mørkere nebbnegl ytterst enn de andre.

Vandrealbatrossen tilbringer det meste av livet på vingene, og den lander stort sett bare for å ete eller hekke. Arten er en langdistanseflyver, som kan tilbakelegge enorme avstander i løpet av kort tid. Arten er kapabel til å krysse sirkumpolart i løpet av 46 dager, og toppfarten kan ligge opp mot  i opp til åtte timer i strekk. Ungfugler kan gjennomføre flere sirkumpolare krysninger før de vender tilbake til hekkeplassene første gang. 13 ungfugler som forlot koloniene sine på Crozetøyene ble sporet det første leveåret, og de tilbakela i snitt .

Vandrealbatrossen lever i sub-antarktiske farvann og hekkingen skjer på fjerntliggende øyer, blant annet Prince Edwardøyene, Sør-Georgia og Crozetøyene. Hekketiden varer i cirka ett år, så arten hekker bare annethvert år. Den legger kun ett egg, som er hvitt og cirka 10 cm langt. Redet er 20 cm høyt og plasseres direkte på marken, alltid nær kysten.

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020).

 Procellariiformes, stormfugler
 Diomedeidae, albatrossfamilien, 4 slekter, 15 arter
 Thalassarche, 7 arter
 Phoebetria, 2 arter
 Diomedea, 2 arter
 D. epomophora, kongealbatross
 D. exulans, vandrealbatross
 D. e. exulans (nominatformen), utbredt i Sørishavet; hekker fra Sør-Georgia østover til Kerguelen, Heard- og McDonaldøyene, og Macquarieøya
 D. e. dabbenena, tristanalbatross, utbredt i Søratlanteren; hekker på Gough Island, av og til på Inaccessible Island, og tidligere også på Tristan da Cunha
 D. e. antipodensis, utbredt i det sørlige Stillehavet øst for New Zealand til kysten ac Chile; hekker på Antipodeøyene, såvidt på Campbelløyene og på Pittøya i Chathamøyene
 D. e. gibsoni, utbredt i farvannene vest for New Zealand, Tasmanhavet og sør for Australia; hekker på Aucklandøyene
 D. e. amsterdamensis, beltealbatross, utbredt sør i Indiahavet; hekker på Amsterdamøya
 Phoebastria, 4 arter

Referanser

Eksterne lenker 
 

Stormfugler
Fugler formelt beskrevet i 1758