Vogt-ministeriet

Vogt-ministeriet er en vanlig betegnelse på den norske regjeringa i perioden fra 1856 til 1858. Det har navnet sitt etter Jørgen Herman Vogt, som var regjeringas fremste statsråd i denne perioden.

Fram til parlamentarismen blei innført i 1884, var det kongen som på egen hånd utnevnte statsrådene. Disse stillingene blei da lite politiske – og mer å regne som avansementsmuligheter for embetsmenn. Det var derfor ingen faste regjeringsskifter slik vi har i dag, men derimot hyppige skifter av departementssjefer. Dette blei forsterka av ordninga med ei statsrådsavdeling i Stockholm. Denne bestod av en statsminister og to statsråder. Disse to skulle skiftes ut årlig, og det blei dermed ofte flyttinger mellom Christiania og Stockholm og mellom departementa.

Ettersom både kongen og statsministeren stort sett var plassert i Stockholm, var det visekongen eller stattholderen som leda statsrådet i Christiania. Om ingen av disse posisjonene var besatt (eller vedkommende var fraværende), var det eldste statsråd som var regjeringas formann. Denne hadde den uoffisielle tittelen førstestatsråd.

Severin Løvenskiold var stattholder fra 27. februar 1841. Han blei meddelt avskjed 10. august 1855, men bestyrte embetet fram til 17. juni 1856. Regjeringa i siste del av hans stattholdertid (fra 1844) betegnes som Løvenskiold/Vogt-ministeriet. Den påfølgende perioden er så Vogt-ministeriet. Dette avsluttes 17. desember 1858, da Frederik Due gikk av som statsminister og blei erstatta av Georg Christian Sibbern. Den etterfølgende regjeringa kalles Sibbern/Birch/Motzfeldt-ministeriet.

Under Vogt-ministeriet var det ei såkalt interimsregjering (den tredje i unionsperioden):
 3) under Oscar Is sjukdom 14.–24. september 1857

Departementsinndeling 

Regjeringsavdelinga i Christiania bestod i denne perioden av følgende departement:
 Departementet for kirke- og undervisningsvesenet (Kirkedepartementet)
 Departementet for justis- og politivesenet (Justisdepartementet)
 Departementet for det indre (Indredepartementet)
 Departementet for finansene og tollvesenet (Finansdepartementet)
 Departementet for arméen (Armédepartementet)
 Departementet for marinen (Marinedepartementet)
 Departementet for revisjonsvesenet (Revisjonsdepartementet)

Medlemmer av Vogt-ministeriet

Visekonger og stattholdere 

Severin Løvenskiold satt som stattholder fram til 17. juni 1856. Etter dette var stattholderembetet aldri besatt. Det blei formelt avvikla i 1873.

Kronprins Carl Ludvig Eugène tiltrådte som visekonge 17. juni 1856. Han satt i embetet til 22. juni 1857. Embetet blei aldri mer besatt, og det blei formelt avvikla i 1891.

Etter 22. juni 1857 var det alltid førstestatsråden som leda det norske statsrådet.

Statsministre og statsråder 

I nedstående tabell betyr «Stockholm» statsråd ved statsrådsavdelinga i Stockholm. (+) indikerer at vedkommende leda to departement. «Forrige» betyr at han hadde samme posisjon mot slutten av Løvenskiold/Vogt-ministeriet. «Neste» betyr at vedkommende fortsatte i samme posisjon i Sibbern/Birch/Motzfeldt-ministeriet.

«Vikarer» under interimsregjeringa 

Følgende var tilforordna som statsråder ved regjeringskontoret i Christiania, mens en del departementssjefer der var medlemmer av interimsregjeringa i Stockholm:

14.–24. september 1857

 Christian Ludvig Diriks, Revisjonsdepartementet, sjef 11. september – 3. oktober
 Iver Steen Thomle, Justisdepartementet, sjef 11. september – 3. oktober
 Harald Nicolai Storm Wergeland, Armédepartementet, sjef 11. september – 3. oktober

Statssekretærer 

Sekretærpostene var heile perioden besatt av følgende:

 Statssekretær i Christiania: Ulrik Frederik Anton de Schouboe
 Ekspedisjonssekretær i Stockholm: Johan Frederik Monrad 
 Sekretær for den norske regjerings formann: Christian Holst

Kilder 

 (1) Jan Debes: Det norske statsråd 1814–1949, Cammermeyer, Oslo 1950
 (2) Det norske statsråd 1814–1945, Statsministerens kontor, Oslo 1996

Se også 

 De svensk-norske interimsregjeringene

Norske regjeringer