Trymskvadet

Trymskvadeteller Trymskvia (norrønt Þrymskviða), også kalt for Hamarsheimt, er et eddadikt (fra Den eldre Edda) som skildrer den humoristiske fortellingen om jotunen Trym som stjal hammeren Mjølner fra guden Tor, og om hvordan Tor fikk hammeren tilbake ved å kle seg i kvinneklær og late som han er bruden Frøya. At en maskulin gud som Tor må overskride kjønnsrollene i en slik grad var meget utfordrende for den norrøne samtiden som diktet ble skapt i. Loke har en sentral posisjon i diktet, tilsvarende som i Loketretten, men Trymskvadet er nesten enda mer burlesk enn førstnevnte. 

Forskerne er uenige om hvor gammel diktet er; noen mener at det må være en kristen parodi på de gamle gudene, mens andre påpeker at latteren var et vesentlig virkemiddel i den hedenske troen. Diktet har trolig blitt overlevert muntlig i flere hundre år før det ble nedskrevet av munker og prester på Island en gang på 1200-tallet. Trymskvadet er bygd på bokstavrim (allitterasjon). Det består av 33 vers totalt. Teksten har ulike vokaler og like konsonanter med trykktunge stavelser.

Tor i brudekjole 

Vred ble Vingtor da han våknet og hammeren sin Mjølner han savnet. Innledningen til Trymskvadet er kjent av mange. Beskrivelsen av Tors fortvilelse er like malerisk; med skjegget som ristet og hender som skalv. Fortvilet gikk Tor til Loke og fortalte hva som var skjedd. Tapet av hammeren var en katastrofe, ikke bare for gudene, men for balansen i kosmos. Loke lovte å hjelpe Tor og han lånte Frøyas fugledrakt og fløy til Utgard hvor jotnene bor. Han var sikker på at en av dem hadde tatt hammeren. Først gikk han til jotnen Trym og spurte ham om hammeren. Trym svarte at han hadde tatt den og skjult den åtte mil under jorda og ville ikke gi tilbake før han hadde fått selveste Frøya til hustru.

Med denne beskjeden fløy Loke tilbake til Åsgård. Tor og Loke gikk til Frøya og ba henne trekke i brudetøyet. Frøya ble meget sur, så sur at hele Åsgård ristet, og det store halssmykket på brystet hennes brast i to deler. At Frøya i det hele tatt kunne nekte, sier en del om hennes selvstendige stilling:

Vreid vart då Frøya
så ho frøste
og åsa-salen 
all han bivra.

Gudene samlet seg da til råd, men ingen hadde et godt forslag før Heimdall sa at Tor måtte selv kle seg ut som brud og reise til Utgard. Tor var imot den ydmykende planen, men Loke fikk ham til å forstå at det var den eneste muligheten. Tor ble kledd i brudedrakt og det ble lagt smykker på brystet hans. Loke ble kledd ut som brudepike og ble med.

Trym hørte bruden og brudepiken langt borte og kalte alle jotnene i bryllup. Før bryllupet kunne stå måtte det først spises. Tor spiste en hel okse, åtte fisk, tre kagger med mjød og alle kakene som var ment for kvinnene. Trym ble meget forbauset over brudens appetitt:

Då kvad det Trym
tussedrotten:
«Kvar såg du brur
bite kvassare?
Aldri såg eg brur
bite breiare
eller meir mjød
nokor møy drikke»

Loke fortalte da at bruden ikke hadde spist på åtte dager da hun lengtet slik etter å fare til Jotunheimen. Trym ble glad og lettet på brudens slør, men skvatt vekk da Tor glodde ildsk og ondt på ham. Loke var snar til å si at bruden ikke hadde sovet på åtte dager da hun lengtet slik etter å fare til Jotunheimen. Trym ropte da at brudegaven måtte bæres inn. Det var hammeren Mjølner som ble lagt brudens skjød. Tor lo godt da han grep hammeren, og drepte Trym først og deretter alle andre jotner.

Analyse 

Diktet er først og fremst humoristisk. Den maskuline Tor blir ydmyket ved å bli kledt ut som en yndig brud som ingen mann før ham med smykker og brudeslør. I bryllupet drikker og spiser den forkledde bruden verre enn det verste troll. Det har blitt hevdet at den burleske latterliggjøringen av en hedensk gud med kosmisk betydning for verden tyder på en kristen innflytelse, men andre forskere, eksempelvis Gro Steinsland, hevder at latteren var et vesentlig element i den norrøne mytologien. De komiske elementene tyder likevel på at Trymskvadet er blant de yngre tekstene i Edda.

Loke har en betydning i denne fortellingen som gudenes medhjelper; han undersøker tapet av hammeren ved å reise i fugleham, blir deretter med på brudeferden, og det er Lokes snedige svar som sørger for Tor ikke avslører seg før han har hammeren i hånden. Diktet har også gitt enkeltsvar om de førkristne bryllupsritalene som at ekteskapets gudinne Vår var den som viet brudeparet, for øvrig bekreftet i Gylfaginning.

Margaret Clunies Ross har framhevet diktets økonomiske bruk av dramatisk dialog for å fremme handling og figurer er spesiell for norrøn litteratur, og at det absurde i å kle guden Tor ut i kvinneklær. Det er en utfordring for kjønnsidentitet som forvirring og problematiserer kjønnsroller tilsvarende hva William Shakespeare gjorde med flere av sine komedier. Diktet begynner med at Tor er blitt fratatt sin maskulinitet ved tapet av sin hammer, selve symbolet på hans virilitet. Tapet av hammeren truet både hans egen ære og status og tilsvarende gudenes som en gruppe. I overført betydning reflekterer diktet den samme problematikken av ære-skam som eksisterte i det norrøne samfunnet i førkristen tid.

Torsvisen 
Fortellingen om Tors brudeferd har vært folkekjær i Norden i alle år. I tiden rundt år 1400 ble Þrymlur, et dikt i rímur, flertall rímur av ríma = rim, altså vers som rimer, komponert på Island. Þrymlur skildrer den samme fortellingen som Trymskvadet. Noen år senere ble antagelig de første Torsvisen eller Torekall diktet i Norge, og bredte seg siden til Sverige og Danmark. I en norsk avskrift fra rundt 1750 lyder første strofe slik:

Torekall kom seg av skogen heim, 
trøytte var han og mode; 
tjuvann hev stoli burt hamaren hans, 
han visste kje kven det gjorde. 
Torekall tøymer no folen sin med taumom.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Trymskvida, gjendiktning av Ivar Mortensson-Egnund
 Þrymskviða Norrønt
 Þrymlur Norrønt
 Torekall vinn att hamaren sin, flere utforminger av Torsvisa

 
Litterære kilder til norrøn mytologi
Eddadiktningen