J.J. Cale

John Weldon «J.J.» Cale (født 5. desember 1938 i Oklahoma City, død 26. juli 2013 i La Jolla) var en amerikansk sanger, gitarist, lydingeniør og sangskribent.

Cale er mest kjent som låtskriver av sanger som andre artister gjorde til store hits, eksempelvis Eric Claptons innspillinger av «After Midnight» og «Cocaine». Selv hadde Cale relativt begrenset kommersiell suksess med sine sparsomt instrumenterte, minimalistisk pregede innspillinger, men nøt til gjengjeld stor respekt blant mange musikere, blant annet Mark Knopfler, Neil Young og Waylon Jennings.

Liv og karriere 
John Weldon Cale vokste opp i Tulsa, Oklahoma. I 1956 sluttet han skolen og tok småjobber samtidig som han forsøkte å slå seg gjennom som musiker. Han hevdet selv at hans spesielle sologitarstil ble til påvirket av rockabilly-musikk og gitarister som Clarence Gatemouth Brown, Chet Atkins, Les Paul og Chuck Berry. På slutten av 1950-årene utviklet Leon Russell og J.J. Cale Tulsa-sounden, en blanding av rockabilly, blues, jazz og country. 

På grunn av mangel på suksess var Cale nær ved å gi opp musikerkarrieren da Eric Clapton i 1970 plutselig fikk en hit med «After Midnight», en sang Cale hadde skrevet noen år før. For Clapton ble dette starten på karrieren som soloartist og for Cale starten på en levevei som låtskriver av hits i verdensklasse.

Cale likte seg best utenfor rampelyset. Han turnerte lite og gav ut album med ujevne mellomrom. I flere av sine sjeldne intervjuer la ha vekt på at han regnet royalty-utbetalingene som anerkjennelse nok. Ellers ville han helst være i fred. «Det finnes entertainere, og det finnes musikere», sa Cale selv i 1988. «Selv var jeg ingen entertainer.»

Første halvdel av 1970-årene regnes som J.J. Cales beste periode med album som Naturally (1971), Really (1972), Okie (1974) og Troubadour (1976). I samme periode hadde han noen mindre hits med «Magnolia», «Crazy Mama», «Lies» og «Hey Baby». Av disse kom «Crazy Mama» høyest på Billboard-listene med en  22.-plass. 

I 2006 spilte Cale og Clapton i fellesskap inn The Road to Escondido, et album som i 2008 vant Grammy i klassen beste samtids-bluesalbum. Cales siste utgivelse, Roll On (2009), regnes å være på linje med hans beste album fra tidlig 1970-tallet.

J.J. Cale døde på sykehuset i La Jolla etter et hjerteinfarkt.

Etter Cales død samlet Eric Clapton en gruppe musikere for å spille inn en tribute-CD: The Breeze: An Appreciation of JJ Cale (2014) som ble sluppet på årsdagen for Cales død. I tillegg til Clapton selv bidro musikere som Tom Petty, Willie Nelson, Mark Knopfler, Derek Trucks, Don White, Christine Lakeland og mange andre på innspillingene. Albumet inneholder 16 av Cales mest kjente sanger. 

Det har vist seg at Cale hadde mange uutgitte innspillinger liggende i skuffene, og i 2019 kom et album med 15 tidligere upubliserte sanger, Stay Around.

Musikkstil og betydning som låtskriver 
Både vokalt og instrumentalt framførte Cale musikken sin lavmælt, behersket og tilbakelent, ofte langsommere enn det som var vanlig i populærmusikken på hans tid. Mange av innspillingene er laget med enkle midler. På flere av albumene spiller han alle instrumentene selv. Idealet hans var at det skulle høres ut som han satt og spilte ute på verandaen. På grunn av den sparsomme instrumenteringen og det enkle lydbildet, manglet det ikke på kritikere som beskyldte ham for å være ensformig og kjedelig. Til gjengjeld holdt mange framstående musikere Cale svært høyt. 

Eric Clapton betegnet Cale som «en overlegen musiker... en av mestrene» og uttalte at han var en tilhenger av Cales minimalistiske stil.

Neil Young uttalte: «Når jeg tenker på store gitarister tenker jeg på Jimi Hendrix og JJ Cale. Det finnes ingen større enn ham.»

Mark Knopfler regnet Cale som sin favorittmusiker, og både hans egen tilbakelente gitarstil og Dire Straits' lydbilde er tungt influert av Cale.

Noen kjente coverversjoner 
 «After Midnight»:  Hanne Boel, Eric Clapton, Chet Atkins, Merl Saunders med Jerry García, The Yardbirds, John Mayer
 «Bringing it Back»: Lynyrd Skynyrd
 «Cajun Moon»: Eric Clapton, Randy Crawford, Herbie Mann
 «Call Me the Breeze»: Eric Clapton, The Allman Brothers Band, Bobby Bare, Johnny Cash,  David Allan Coe,  Dr. Hook, Waylon Jennings, Lynyrd Skynyrd, Tom Petty, John Mayer
 «Clyde»: Dr. Hook, Waylon Jennings
 «Cocaine»: Eric Clapton, Joe Cocker, Nazareth, ZZ Top
 «Crazy Mama»: Eric Clapton, The Band, Larry Carlton, Redbone
 «I got the Same Old Blues»: Eric Clapton, Bobby Bland, Bryan Ferry, Freddie King, Lynyrd Skynyrd
 «Magnolia»: Eric Clapton med John Mayer, José Feliciano
 «The Sensitive Kind»: Eric Clapton, John Mayall, Carlos Santana

Diskografi (utvalg) 
Studioalbum
 1971: Naturally
 1972: Really
 1974: Okie
 1976: Troubadour
 1979: 5
 1981: Shades
 1982: Grasshopper
 1983: 8
 1984: La Femme de Mon Pote
 1990: Travel Log
 1992: Number 10
 1994: Closer to You
 1996: Guitar Man
 2004: To Tulsa and Back
 2006: The Road to Escondido (med Eric Clapton)
 2007: Rewind: The Unreleased Recordings
 2009: Roll on
 2019: Stay around

Livealbum
 2001: Live
 2014: Breezin' at the Cafe
 2015: Ebbets Field 1975

Referanser

Kilder 
 Max Bell: 
 Sebastian Münster: «La Jolla : "Cocaine"-Komponist J. J. Cale ist tot», rp-online.de 29. juli 2013. Lest 30. april 2019.
 «JJ Cale», nekrolog i The Telegraph 28. juli 2013. Lest 1. mai 2019.
 «laut.de-Biographie: J J. Cale», laut.de. Lest 1. mai 2019.
 «J.J. Cale: "Cocaine"-Komponist gestorben», nekrolog i laut.de 27. juli 2013. Lest 1. mai 2019.

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Bluesmusikere fra USA
Rockemusikere fra USA
Låtskrivere fra USA
Gitarister fra USA
Swamp rock
Personer fra Tulsa