Wilhelm Röpke

Wilhelm Röpke (født 10. oktober 1899 i Schwarmstedt i provinsen Hannover i Preussen i keiserdømmet Tyskland, død 12. februar 1966 i Genève i Sveits) var en av de viktigste åndelige fedre for den tyske sosiale markedsøkonomi. Inntil sent på 1950-tallet fungerte Wilhelm Röpke som rådgiver for den første tyske kansleren Konrad Adenauers regjering.

Liv og virke

Bakgrunn
Röpke kom fra en liberal borgerlig legefamiliebakgrunn og ble tidlig vunnet for sosialismen. Men han kom på andre tanker da han leste Ludwig von Mises Nation, State, and Economy. Han studerte først juss og statsvitenskap, men gikk senere over til økonomi.

Karriere
I 1922 ble han førsteamanuensis i Marburg og ble et par år senere utnevnt til professor i Jena. 24 år gammel var han landets yngste professor. Han hadde senere et gjesteprofessorat ved Rockefeller Foundation, en lærestol i Graz i 1928, hadde vanlige professorater i Marburg 1929-32, i Istanbul 1933-37 og i Genève 1937-1966, hvor han i noen år var kollega med Ludwig von Mises. I løpet av 1950-årene var Röpke rådgiver for Konrad Adenauers finansminister, Ludwig Erhard.

I eksil fra nazistene
Röpke vendte i en artikkel, skrevet under et pseudonym, mot korporatismen til den konservativ-revolusjonære «Tat-gruppen» (rundt månedstidsskriftet Die Tat), og før parlamentsvalget i 1930 advarte han i en brosjyre om nasjonalsosialistene. En uke etter at Adolf Hitler kom til makten i 1933, i en tale til Wiens sosiologiske forening, la han frem sitt krasse syn på nasjonalsosialismen, som han beskrev som barbarisk og så på som]] en trussel mot menneskeånden, som nylig var blitt frigjort i det demokratiske samfunn men nå atter i fare. Dette førte til at han ble avskjediget fra stillingen. Det tvang ham til å gå i landflyktighet, først til Tyrkia, senere til Sveits.

Støtte til apartheidregimet i Sør-Afrika
På bakgrunn av Sharpeville-massakren i 1960 skrev Röpke et forsvar for apartheidregimet, der han kalte Sør-Afrika «en hvit bastion».

Økonomiske og sosiale ideer
I begynnelsen av sin karriere var Röpke en tydelig tilhenger av klassisk liberalisme, opplysningstidens rasjonalistiske idealer og determinisme. Under påvirkning av personlige erfaringer og påvirkning av Alexander Rüstov utviklet han seg i en konservativ retning. 

Han anerkjente markedets bemerkelsesverdige evne til å koordinere aktivitetene til utallige mennesker, men stilte spørsmål ved ideen om at en harmoni av forskjellige menneskers interesser ville garantere et ordnet samfunn. Tvert imot har markedet, mente han, en tendens til å undergrave sosiale institusjoner som det trenger, som familien og rettsstaten. Konkurranse undergraver menneskelig solidaritet. Han mente også at markedet kan være friksjonsmessig og umenneskelig, og at selv dets effektivitet og overflod ikke er helt positive, i lys av de sosiale og åndelige konsekvensene de ofte har.

På denne bakgrunn understreket Röpke betydningen av rettigheter, sedvaner og sosiale normer og verdier for det samfunnsmessige og økonomiske liv. Han var ikke forberedt på å la markedet påvirke disse uhindret, men anerkjente statens og sentralbankens ansvar i denne forbindelse. Men den viktigste rolle spilte kulturen – individer bør fokusere på karakter, selvdisiplin, fellesskapsånd, måtehold og høy etikk hvis markedet skal fungere. 

Ledestjerner i Röpkes økonomiske prinsipper var humanisme og småskalavirksomhet. Økonomisk politikk, sosial- og finanspolitikk hadde som oppgave å beskytte de svake – dog ikke gjennom en vidtrekkende velferdspolitikk – for å balansere interesser, opprettholde regler og begrense markedets makt. Han la vekt på fellesskap og medmenneskelighet som en motvekt til en ensidig individualisme, samtidig som han forble en sterk motstander av kollektivisme og scientisme.

Den moderne velferdsstaten hadde ingen venn i Röpke, fordi han så i formynderstaten en overhengende fare for feil kontroll over borgernes liv og misbruk av deres eiendom. Med henvisning til Tysklands erfaring under nasjonalsosialismen, advarte han om at statlig kontroll over økonomi og samfunn kunne gjøre folk servile. Derfor kan man ikke gi avkall på markedsøkonomien. Men han understreket at markedet kan ha mer enn én form, og at vi står fritt til å bestemme dette innenfor visse rammer som økonomisk vitenskap tilsier. Følgelig kalte han sin posisjon «den tredje vei» eller «sosial markedsøkonomi» fordi den kombinerer markedsøkonomi med tilgodeseelsen av offentlige goder.

Å bekjempe inflasjonen fikk en sterk posisjon i Röpkes økonomiske program. Han begrunnet dette på etisk grunnlag. Økt pengevolum betyr at den nye kapitalen introduseres i økonomien gjennom hendene på visse personer. Disse kan kjøpe varer til rådende pris, men etter hvert som pengene kommer i sirkulasjon stiger prisene og de nye kapitaleierne kan ikke dra samme nytte av dem. Inflasjon betyr altså, ifølge Röpke, lite mer enn legalisert tyveri og omfordeling av eiendom.

Röpke motsatte seg også europeisk politisk integrasjon, siden den ville være basert på sentralisering av makt. Dette ville ha en tendens til å føre til massedemokrati, der velgere med private interesser når et flertall oppnås henter eiendelene for seg selv. Desentralisering er, ifølge Röpke, mest gunstig for valget av kompetente ledere kjent for integritet.

Röpke er assosiert med den økonomiske skoleretning ordoliberalisme. I Civitas Humana beskriver han dette som «liberal konservatisme» og kontrasterer det mot den rendyrkede kapitalisme.

Innflytelse
Ludwig Erhard ga en uforbeholden anerkjennelse til Röpke for den innflytelse han utøvde på ham.  Han uttalte at han sugde til seg innholdet i Röpkes bøker slik som ørkenen suger til seg livgivende vann.

Röpke bidro til åpenheten til det europeiske høyre til markedsøkonomien. «Mer enn noen annen tenker i det tjuende århundre,»" skriver Zmirak, «skulle det være Röpke som bidro til å bygge en bro mellom talsmenn for det frie marked på den ene side, og kristne humanister og konservative på den andre.»  Han var også viktig for det Frank Meyer kalte fusjonisme, alliansen mellom libertarianere og tradisjonalister i USA.

Röpke var et grunnleggende medlem av Mont Pelerin Society, som arbeider for en markedsøkonomi og et åpent samfunn og fra hvis rekker åtte nobelprisvinnere i økonomi sluttet seg til.

Skrifter i utvalg 
 Krise und Konjunktur. Leipzig 1932.
 Die Lehre von der Wirtschaft. Bern 1937 (Haupt, Bern 1994, ISBN 3-8252-1736-1).
 Die wirtschaftlichen Elemente des Friedensproblems. Polygraphischer Verlag, Zürich 1937.
 Die Gesellschaftskrisis der Gegenwart. Rentsch, Erlenbach ZH 1942 (Haupt, Bern 1979, ).
 Civitas Humana. Grundfragen der Gesellschafts- und Wirtschaftsreform. Zürich 1944 (Haupt, Bern 1979, ISBN 3-258-02871-0).
 Die deutsche Frage. Rentsch, Erlenbach ZH 1945.
 Internationale Ordnung. Rentsch, Erlenbach ZH 1945 (Haupt, Bern 1979, ISBN 3-258-02872-9).
 Die Krise des Kollektivismus. München 1947.
 Maß und Mitte. Rentsch, Erlenbach ZH 1950 (Haupt, Bern 1979, ISBN 3-258-02874-5).
 Jenseits von Angebot und Nachfrage. 1958 (Verlagsanstalt des Handwerks, Düsseldorf 2009, ISBN 978-3-86950-036-2).
 Gegen die Brandung. Rentsch, Erlenbach ZH 1959.
 Wirrnis und Wahrheit. Rentsch, Erlenbach ZH 1962.
 Europa in der Welt von heute. Vortrag Röpkes, gehalten 1962 vor dem Handels- und Industrieverein Thun. Schulthess, Zürich 2000.
 Südafrika: Versuch einer Würdigung. In: Schweizer Monatshefte. 44/2, 1964, S. 97–112.
 Fronten der Freiheit. Stuttgart 1965.
 Eva Röpke (Hrsg.): Briefe von Wilhelm Röpke 1934 – 1966. Der innere Kompass. Rentsch, Erlenbach ZH 1976, ISBN 3-7249-0473-8.
 Der Cicero auf dem Dorfe. Wunderliche Geschichten zwischen Stadt, Schwarmstedt und dem Genfer See. Ausgewählt und zusammengestellt von Werner Pries. Geiger, Horb 2002, ISBN 3-89570-794-5.
 Hans Jörg Hennecke (Hrsg.): „Marktwirtschaft ist nicht genug!“ Wilhelm Röpke, Gesammelte Aufsätze. Manuscriptum, Leipzig 2009, ISBN 978-3-937801-49-0.

Litteratur
 Roland Baader: Wilhelm Röpke: Denker der Civitas humana. In: Schweizerzeit. Nr. 20, 8. Oktober 1999.
 
 Phillip Becher, Katrin Becker, Kevin Rösch, Laura Seelig: Ordoliberal White Democracy, Elitism, and the Demos: The Case of Wilhelm Röpke. In: Democratic Theory. 8. Jg., Nr. 2, Winter 2021, S. 70–96.
 Patricia Commun, Stefan Kolev (Hrsg.): Wilhelm Röpke. A Liberal Economist and Conservative Political Philosopher. Springer, New York 2018, ISBN 978-3-319-68356-0.
 Gerd Habermann (Hrsg.): Das Maß des Menschlichen. Ein Wilhelm-Röpke-Brevier. Ott, Bern 2005, ISBN 3-7225-0004-4.
 Roland Hahn: Wilhelm Röpke. Academia, Sankt Augustin 1997, ISBN 3-89665-020-3.
 Dieter Haselbach: Staat und Markt. Zur intellektuellen Biographie Wilhelm Röpkes. In: Exilforschung. Ein internationales Jahrbuch. Herausgegeben im Auftrag der Gesellschaft für Exilforschung von Claus-Dieter Krohn und Lutz Winckler. Band 6: Vertreibung der Wissenschaften und andere Themen.
 Hans-Jörg Hennecke: Wilhelm Röpke. Ein Leben in der Brandung. Schäffer-Poeschel, 2005, ISBN 3-7910-2451-5. Taschenbuchausgabe: NZZ, Zürich 2005, ISBN 3-03823-189-4.
 Karl-Heinz Hense: 'Das Kulturideal des Liberalismus' von Wilhelm Röpke. In: Mut – Forum für Kultur, Politik und Geschichte. Nr. 556, Mai 2014, S. 62–69.
 
 Helge Peukert: Das sozialökonomische Werk Wilhelm Röpkes. Peter Lang, Basel 1992, ISBN 3-631-44613-6.
 Heinz Rieter, Joachim Zweynert (Hrsg.): Wort und Wirkung. Wilhelm Röpkes Bedeutung für die Gegenwart. Metropolis, Marburg 2010, ISBN 978-3-89518-799-5.
 Jean Solchany: Wilhelm Röpke, l'autre Hayek : Aux origines du néolibéralisme. Publications de la Sorbonne, Paris 2015, ISBN 978-2-85944-893-6.
 Quinn Slobodian: The World Economy and the Color Line: Wilhelm Röpke, Apartheid, and the White Atlantic. In: German Historical Bulletin Institute Suplement. Nr. 10, 2014, S. 61–87.

Referanser

Eksterne lenker 
 Dag Ekelberg: «Wilhelm Röpke – bortenfor tilbud og etterspørsel».  Minerva tirsdag 20. mai 2008.

Tyske økonomer
Personer fra Landkreis Heidekreis
Fødsler i 1899
Dødsfall i 1966