Folkeavstemning om brennevinsforbud

Folkeavstemningen om brennevinsforbud, dvs. forbud mot salg og servering av brennevin, var en folkeavstemning avholdt 5. og 6. oktober 1919, hvorav 61,6 % av befolkningen i Norge var positive til det midlertidige brennevinsforbudet som inntrådte etter en del politiske stridigheter i 1916. Totalt ble det avgitt 797.474 stemmer, hvorav 489.017 støttet forbudet og 304.673 stemte imot, i tillegg til 2515 ikke godkjente stemmer.

Forbudet mot brennevin varte fra 1919 til 1926. I disse 7 årene var hetvin og brennevin bare tillatt som et legemiddel i Norge. Dette såkalte legemiddelet skulle etter hvert hjelpe mot alle mulige slags sykdommer.

Forbudstiden i Norge

Brennevinsforbud ble innført i Norge i august 1914, ved utbruddet av første verdenskrig, og omfattet forbud mot å brygge øl og lage brennevin av korn og poteter. Det var opprinnelig begrunnet i forsyningssituasjonen under krigen, men avholdspolitiske synspunkter kom stadig sterkere inn i bildet etter hvert som restriksjonene i de første krigsår ble lettet. Det endelige brennevinsforbud ble innført 1916 og varte til 1927, men ved krigens slutt i 1918 falt de rent krisemessige begrunnelser for brennevinsforbud bort. Den 5. og 6. oktober 1919 ble det holdt en rådgivende folkeavstemning over lovfestet varig forbud mot tilvirkning, innførsel og omsetning av brennevin og sterk (het) vin. Omkring 2/3 av de stemmeberettigede avga stemmer, og 489 017 (61,6%) svarte ja, mens 304 673 stemte nei. Ved forbudsavstemningen 1919 ble det benyttet betegnelsene : Ja (for brennevinsforbud) og Nei (imot brennevinsforbud).

Det var imidlertid en stor forskjell på by og land i denne saken. I byene var det et klart flertall mot forbudet (55,5 % mot), og på landsbygden en desto større støtte for forbudet (70,1 % for). Det er dermed grunn til å tro at avholdsbevegelsen hadde større oppslutning på landet enn i bybefolkningen. I de enkelte fylkene var det også stor variasjon.

Folkeavstemningen i tall

Fylkesresultat i landkommuner 
Norge var fra 1919 inndelt i fylker, mens byene administrativt ikke lå under fylkene og således var egne valgkretser. Fylkesstemmetallene er følgelig summen av stemmer i landkommunene, mens byene er oppgitt for seg. For landkommunene var det bare to fylker som hadde flertall mot forbudet, Akershus (66,8%) og Buskerud (54,7%), men både i Hedmark og Vestfold var forbudsflertallet knapt. I de øvrige fylkene var til dels stort forbudsflertall, og aller størst i Møre og Romsdal (91,4%) og Rogaland (89,6%). Tilsammen var det mer enn 2/3 flertall for forbudet i landkommunene.

Resultat i byene 
I byene var stemningen mer negativ til forbudet, og i alt var stemmeandelen 55,5 % mot forbudet. Men det var de store byene som bidro til dette flertallet. Kristiania (Oslo) hadde den desidert største andelen nei-stemmer (79,0%), antallet utgjorde halvparten av nei-stemmene fra byene og utenom Kristiania var det et flertall for forbudet i byene. Av andre byer på Østlandet hadde Moss et knapt flertall nei (50,6%), mens dette var større i Hamar (64,1%) og Drammen (70,0%). I Vestfold var også de fleste byene mot, med unntak av Larvik som hadde et markert flertall for forbudet (60,4%). Langs kysten var alle byene for forbudet, med unntak av Bergen (54,7 % mot), Trondheim (51,8%) og Svolvær (53,7%) (Kanskje borgerne i sistnevnte ønsket å markere at de hadde fått bystatus samme år!). Til sammen var det således kun 15 av 63 byer som hadde flertall mot forbudet.

Samlet resultat
Slås stemmeresultatene for landkommuner og byene sammen fylkesvis, er det bare Hedmark og Vestfold som vipper over til (meget knappe) flertall mot forbud, og sammen med de to byfylkene Kristiania og Bergen blir det flertall i bare seks av 20 fylker.

Konsekvenser av forbudet

Brennevinsforbudet viste seg imidlertid snart å bli mer et handelspolitisk enn et sosialpolitisk spørsmål. Langvarige og vanskelige traktatforhandlinger fant sted med de vinproduserende land, som dels forlangte norsk tvangsimport av alkoholholdige drikke, dels belastet norsk klippfiskeksport med skyhøye tollsatser. Likevel vedtok Stortinget høsten 1921 med knapt flertall en permanent forbudslov. De handelspolitiske problemer ble imidlertid stadig større med stigende uro innen fiskerinæringen, og 1923 ble hetvinsforbudet opphevet.

Brennevinsforbudet fikk en rekke uheldige følger som:
 Spritsmugling: verdien ble anslått til 50–60 mill. NOK pr år, bare i 1923 ble 600.000 liter smuglersprit beslaglagt.
 Reseptmisbruk: en lege ble dømt for å ha skrevet ut 48 657 brennevinsresepter i løpet av ett kalenderår
 Hjemmebrenning: Det var god tradisjon på den norske landsbygden å brenne hjemme, og dette håndverket fikk et stort oppsving i forbudstiden. Det viste seg også at drukkenskapsforseelsene steg til 18 pr. 1000 innbyggere i 1923, mens det i 1930-årene var 11–12 og etter annen verdenskrig lå på omkring 9.

Andre land gjorde de samme negative erfaringene som Norge. På Island varte forbudstiden 1915–35, med forlenget forbud mot øl inntill 1990-tallet. I Finland var det i årene 1919–32, og forbudet i USA 1920–33 førte til etableringen av de store gangster- og mafiasyndikatene, som fremdeles er høyst aktive.

Avstemning om opphevelse av forbudet

Etter lang politisk strid, som at statsminister Berge stilte kabinettsspørsmål om opphevelse av forbudet sommeren 1924, men ble nedstemt i Stortinget, ble ny folkeavstemning avholdt 18. okt. 1926, og denne gang stemte 531.084 (55,7 %) mot fortsatt forbud, 423.031 (44,3 %) for. Brennevinsforbudet ble således formelt opphevet i 1927, men forbudet mot hjemmebrenning (av sprit) består til dags dato. 

Vinmonopolet ble etablert i 1922 som et privat aksjeselskap under statlig kontroll. Etableringen var en konsekvens av reglene i forbudstiden, mens navnet har sin opprinnelse i at det på etableringstidspunktet bare var tillatt å selge vin i Norge. Etterhvert kjøpte staten ut de private eierne, og siden 1939 har Vinmonopolet vært et fullt ut statlig foretak.

Kilder 

Fuglum, Per (1995) Brennevinsforbudet i Norge, Trondheim. Tapir forlag. s 210.

Brennevin
Folkeavstemninger i Norge
Folkeavstemninger i 1919
Folkeavstemninger om alkoholpolitikk
1919 i Norge