Folkemordkonvensjonen

Konvensjon om forhindring og avstraffelse av forbrytelsen folkemord er en FN-konvensjon vedtatt av FNs generalforsamling i desember 1948, og som trådte i kraft i januar 1951. Alle signatarstater pålegges å forhindre og straffe folkemord i krig og fredstid. 137 stater har til nå undertegnet konvensjonen.

Definisjon
Konvensjonens artikkel 2 definerer folkemord som 

Artikkel 3 definerer de forbrytelsene som kan straffes med grunnlag i konvensjonen, nemlig:

Konvensjonen hadde til hensikt å forby handlinger som de Det tredje riket utførte mot jødene under andre verdenskrig. I det første utkastet til konvensjonen inneholdt definisjonen av folkemord også politiske drap, men Sovjetunionen og noen andre land motsatte seg at handlinger mot grupper med en felles politisk oppfatning eller sosial status skulle innlemmes.

Bruk
Første gang konvensjonen ble brukt som rettsgrunnlag var 2. september 1998, da det internasjonale rettstribunalet for Rwanda fant Jean-Paul Akayesu – tidligere borgermester i en småby i Rwanda – skyldig i ni tilfelle av folkemord. To dager seinere ble Jean Kambanda som første statsminister tiltalt for folkemord på grunn av sin rolle under folkemordet i Rwanda.

Den første staten som ble tiltalt etter konvensjonen, var Serbia. Den internasjonale domstolen frikjente 26. februar 2007 Serbia for direkte deltakelse i folkemord under krigen i Bosnia, men slo samtidig fast at myndighetene i Beograd brøt internasjonal lov ved ikke å forhindre Srebrenica-massakren, og ved ikke å utlevere personer anklaga for folkemordet på bosniske muslimer til Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia.

Fotnoter

Eksterne lenker
  Konvensjonsteksten

Menneskerettigheter
Folkerett
Folkemord