Martin Philippson

Martin Emanuel Philippson (født 27. juni 1846 i Magdeburg, død 2. august 1916 i Berlin) var en tysk historiker.

Han var sønn av rabbineren Ludwig Philippson og bror av geografen Alfred Philippson. Etter å ha tatt Abitur i hjembyen studerte Philippson historie ved Universitetet i Bonn. Senere fortsatte han studiene ved Universitetet i Berlin, der han tok doktorgraden.

I 1871 ble han habilitert ved Universitetet i Bonn, 25 år gammel. Fire år senere ble han utnevnt til ekstraordinær professor. Han kunne imidlertid ikke få en fast lærestol (ordinariat), vel på grunn av sin jødiske tro. Av denne grunn aksepterte han i 1878 et professorat i historie ved Universitetet i Brussel. 

Nasjonalistiske kolleger ved universitetet la imidlertid ikke skjul på sin antityske og antijødiske holdning, og Philippson opplevde utfrysning og mobbing. Dette førte til at han i 1890 sa opp stillingen og la ned sine verv i Brussel for å vende tilbake til Tyskland. Der slo han seg ned i Berlin som selvstendig vitenskapelig forfatter.

I Berlin deltok Philippson også i grunnleggelsen av Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaft des Judentums. Senere ble han av Deutsch-Israelitische Gemeindebund valgt til å lede foreningen. Han ble også innvalgt i styret i Verband deutscher Juden.

Philippson var gift med Ida Ephraim (1855–1940). Hans grav befinner seg på Jüdischer Friedhof Berlin-Weißensee.

Publikasjoner 
 Der Grosse Kurfürst Friedrich Wilhelm von Brandenburg. 3. bd., Berlin: Cronbach 1897 – 1903
 Neueste Geschichte des jüdischen Volkes (1907–1911)

Referanser 

Philippson, Martin
Personer fra Magdeburg