Blek vårsekkspinner

Blek vårsekkspinner (Dahlica charlottae) er en sommerfugl som tilhører familien sekkspinnere (Psychidae). Den er funnet spredt over hele Norge. Hunnen er larvelignende, mens hannen ser ut mer som en vanlig sommerfugl.

Utseende 
Hannen er en liten til middelsstor (vingespenn 10,5-16 millimeter), spinkel og blek sekkspinner med tynt skjellkledte, delvis gjennomsiktige vinger. Antennene er tynne og trådformede og omtrent halvparten så lange som forvingene. Hodet og kroppen er brune. Vingene er lyst gråbrune, tynt kledt med ganske smale skjell. Hunnen er sjokoladebrun, fet og larvelignende, men med velutviklede antenner og bein, fasettøynene er ganske små. Larven omgir seg med en sigarformet larvesekk av silke kledt med sandkorn.

Levevis 
Arten finnes mest i barskog, men kan forekomme opptil 1000 meter over havet i Norden. Larven eter mest mose, men også lav og alger. Larveutviklingen tar oftest ett år, kanskje av og til to. Hannen flyr i april-mai, noe senere lengst i nord.

Utbredelse 
Arten er kjent fra Norden, Baltikum og fjellområdene i Mellom-Europa. I Norge er den funnet noen få steder nord til den sørlige delen av Nordland.

Systematisk inndeling 

 Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
 Gruppen Glossata – Homoneura
 Gruppen Coelolepida
 Gruppen Myoglossata
 Gruppen Neolepidoptera
 Gruppen Heteroneura
 Gruppen Eulepidoptera
 Gruppen Ditrysia
 Overfamilien Tineoidea
 Familien sekkspinnere, Psychidae Boisduval, 1828
 Underfamilien  Naryciinae
 Slekten Dahlica Enderlein, 1912
 Blek vårsekkspinner, Dahlica charlottae (Meier, 1957)

Referanser

Kilder 
 Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 522-523. ISBN 978-91-88506-60-3
 Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) Catalogus Lepidopterorum Norvegiae. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
 Nettsiden Svenska Fjärilar, med bildegalleri:

Eksterne lenker 
 

Sekkspinnere
Sommerfugler formelt beskrevet i 1957