Munkegribb

Munkegribb (Aegypius monachus) er en meget stor rovfuglart i haukefamilien (Accipitridae) og hører hjemme gruppen Gypinae, som er synonym med åtselgribber. Dette er en gruppe med fugler som kun finnes i den gamle verden. Arten er monotypisk og sorterer i slekten  Aegypius, som også er monotypisk.

Munkegribben hekker ikke i Norge, men et eksemplar av arten har fra midten av mai 2019 frekventert i Sør-Norge. Det er snakk om en tidligere spansk rehabilitert hunnfugl, med montert GPS-sporing. Den ble først ble observert etende på et reinkadaver i Trøndelag. Fuglen, som startet ferden hit fra Spania i april 2019, ble først observert og fotografert flyvende over Hellebæk i Danmark den 14. mai. GPS-data viser at den også har passert over Sverige på sin ferd mot Norge. Spanske ornitologer, som har fulgt fuglen via GPS, oppdaget imidlertid nylig at fuglen hadde forholdt seg til samme plassen i flere dager. De tok derfor kontakt med sine norske kolleger i NOF, som rykket ut for å verifisere hvorfor den ikke hadde beveget seg. Den 20. mars 2020 ble fuglen funnet stygt skadet i Bjerkreim i Rogaland, og man antar at installasjoner i forbindelse med et vindkraftverk er den direkte årsaken til at fuglen var forulykket. Fuglen ble bragt til veterinær, som konstaterte to brudd i den ene vingen.

Taksonomi 

Arten regnes per i dag som monotypisk, men det er gjort forsøk på å beskrive minst to underarter. Den ene er chincou (av og til også skrevet som chinou) etter et eksemplar i fangenskap i Kina med opprinnelse fra Korea, mens den andre er danieli etter et eksemplar fra Mongolia. Ingen av dem anerkjennes i øyeblikket.

Biologi

Beskrivelse 
Munkegribben er en av de største gribbene i den gamle verden. Det er en storvokst og bredvinget åtselgribb som måler cirka  og har et vingespenn på . Hannene veier , hunnene . Den er altså betydelig større enn både kongeørn og havørn. Hunnene blir litt større enn hannene, men hannene er forholdsmessige mye større i forhold til hunnene enn tilfellet er blant ørner.

Fjærdrakten har mørk brun til sort overside, lys krage og svart strupe. Stjerten er svakt kileformet. Hodet er ganske lite og halsen relativt kort, på toppen av hodet er den lys. Nebbet er tungt og kraftig. Ungfuglene har et helt mørkt hode og mørk krage.

Arten er monogam og hekker i tidsrommet februar–april, men parene hekker ikke alltid hvert år. Hekkingen foregår enten solitært eller i løse kolonier. I Spania kan redene ligge med alt fra  til  avstand. I Tasjkent i Usbekistan er tettheten av hekkende par omkring  per , mens det i Mongolia i snitt hekker fem par per 100 km. Redene er enorme kvistreder, typisk omkring  i diameter og omkring  dype. Redet plasseres gjerne cirka  opp i et tre, av og til også på framspring i klipper, og gjenbrukes. Hunnen legger typisk ett egg, og bare ytterst sjelden to. Inkubasjonstiden er cirka  dager (typisk  dager). Avkommet har grå dun, som er blekere på hodet. Flygedyktig fjærdrakt oppstår etter cirka  dager i Spania og  dager i Asia.

Habitat og ernæring 
Habitatet består i hovedsak av skogkledde åser og fjell, i Spania typisk landmasser som ligger , men opp i mye større høyder i Asia. I Kina og Tibet også i områder med krattskog opp mot  og i gresskledd alpint sletteland typisk opp mot .

Arten livnærer seg i hovedsak av åtseler, men den kan av og til også ta levende bytter, som øgler, slanger, skilpadder, og noen større insekter. Kosten varierer allikevel en god del gjennom utbredelsesområdet. På åtsler regnes arten som dominant. Hekkende par vender alltid tilbake til redet, som gjerne brukes som utgangspunkt for leting etter mat året rundt. Under leting etter mat bruker fuglene synet som den viktigste sansen.

Utbredelse 
Arten er i hovedsak utbredt i den palearktiske sone, fra Den iberiske halvøy og det sørøstre Frankrike, Balearene og Balkan østover gjennom Tyrkia, Kaukasus. Iran, Afghanistan, Pakistan og muligens også det sørvestre Kashmir, til Sør-Sibir, Mongolia, og det nordøstre Kina. Om vinteren migrerer en del fugler så langt sør som til det nordlige Afrika.

Det finnes omkring  hekkende par i verden, hvorav minst  par i Europa. Ifølge BirdLife International så er bestanden økende i Spania (estimert til cirka  par i 2010), Portugal og Frankrike, stabil i Hellas og Makedonia, men synkende i Russland, Tyrkia, Georgia, Armenia, Aserbajdsjan og Ukraina. Den iberiske populasjonen blir antatt å være en god del større enn estimert. 16 par hekket også på Mallorca i 2011. Man vet imidlertid svært lite om populasjonen i Asia, annet enn at den teller cirka  par.

Arten regnes for det meste å være resident i Europa, mens den i Asia om vinteren delvis regnes som en migrant, spesielt i sin nordligste utbredelse.

Inndeling 
Inndelingen av haukefamilien følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2017), med unntak av underfamilien Aquilinae. Den følger den nye revisjonen til Lerner et al. (2017). HBW Alive bruker tribuset Gypini som synonym for Gypinae. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008). Eventuelle navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle.

 Accipitridae, haukefamilien
 Gypinae (Gypini), (åtselgribber)
 Sarcogyps
 S. calvus, rødhodegribb
 Trigonoceps
 T. occipitalis, hvithodegribb
 Aegypius (monotypisk)
 A. monachus, munkegribb (monotypisk)
 Torgos
 T. tracheliotos, øregribb
 Necrosyrtes
 N. monachus, hettegribb
 Gyps
 G. africanus, hvitryggribb
 G. bengalensis, bengalgribb
 G. himalayensis, himalayagribb
 G. fulvus, gåsegribb
 G. rueppelli, skjellgribb
 G. coprotheres, kappgribb
 G. tenuirostris, teraigribb
 G. indicus, indiagribb

Referanser

Eksterne lenker 
 

Gribber
Fugler formelt beskrevet i 1766
Nær truede arter på IUCNs rødliste
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné