Lockheed L-10 Electra

Lockheed L-10 Electra var et to-motors, helmetall passasjerfly, utviklet av Lockheed Aircraft Corporation på 1930-tallet som en konkurrent til  Boeing 247 og Douglas DC-2.

Konstruksjon og utvikling
Electra var  Lockheeds første hel-metall, to-motors fly. Konstruktøren het Hall Hibbard. Som Lockheeds fly på den tiden fikk også denne navn etter en stjerne. Electra er navnet på en stjerne i Pleiadene. Prototypen fløy første gang 23. februar 1934. Lockheed bygde  i alt 149 Electra i flere motorvarianter og den ble eksportert til et stort antall land til såvel sivile som militære kunder.

Varianter

Electra 10A utstyrt med Pratt & Whitney,  hver på 450 H/k
Electra 10B med Wright R-975-13, hver på 440 H/k
'Electra 10C’ med  Pratt & Whitney, hver på 450 H/k.
Electra 10-D Forslag til militær versjon. ikke bygget
Electra 10-E med Pratt & Whitney, hver på  600 H/k (Typen Amelia Earhart  brukte.
 Fem som fikk betegnelsen C-36B
XC-35 en eksperimentmodell med trykkabin med Pratt & Whitney, 550 H/k.

Notable flyvninger
Flyet er kanskje mest kjent for at det var den flytypen som ble benyttet av Amelia Earhart som i juli 1937 forsvant i Stillehavet under et forsøk på å fly jorden rundt i juli 1937.

To måneder tidligere, i mai 1937 gjennomførte to amerikanske flyvere en tur/retur USA – England. Bedriften ble ansett for å være den første kommersielle rundtur over Atlanterhavet, da flyet på vei til Europe brakte med filmopptak fra Hindenbrug-katastrofen og på returen til USA ferske filmaviser fra Kong George VIs kroning.

Under andre verdenskrig rekvirerte det amerikanske flyvåpenet de fleste sivile Electra. Da krigen var slutt ble det ikke aktuelt for de opprinnelige eiere å sette disse inn i trafikk, siden nyere materiell var lett tilgjengelig.

Brukere av flytypen

Brukt av flyvåpen i 
 - Argentina
 - Brasil
 - Canada
 - Honduras
  - Spania
   - England
 - USA
 - Venezuela

Sivile operatører
 - Australia
 - Brasil
 - Canada
 - Chile
 - Cuba
 - Mexico
 - Vest-India
 - Polen
 - Romania
 - England
 - USA
 - Venezuela
 - Jugoslavia

Museums- og veteranfly

I det minste er seks eller syv Electra bevart i museer eller som veteranfly, og opptrer på flystevner.

Den mest notable Electra er den som ble brukt i 1967 for å gjennskape Amelia Earharts planlagte siste flyvning i 1937. Flyvningen fant sted mellom den 7. og 10. juli i 1967, 30 år etter den Jorden rundt flyvning som Amelia Earhart ikke fikk fullført.

Spesifikasjoner (Electra 10A)

Dimensjoner
 Mannskap = 2
 Passasjerer = 15
 Lengde = 11,8 m 
 Vingespenn =16,8 m
 Høyde t=3,1 m
 Vingeflate = 42.6 m ²
 Vekt uten last =2 930 kg
 Vekt med last =4 760 kg

Ytelser
 Motorer = 2 x Pratt & Whitney R-985-13 hver på 450 H/k
 Toppfart = 325 km/t
 Rekkevidde =1 150 km
 Marsjhøyde = 5 910 m
 Stigningsevne =300 m/min

Se også
 Lockheed L-12 Electra Junior
 Lockheed L-14 Super Electra
 Howard 500

Tilsvarende fly
 Boeing 247
 Douglas DC-2

Litteratur

 Francillon, René J. Lockheed Aircraft since 1913. Annapolis, Maryland, USA: Naval Institute Press, 1987. ISBN 0-85177-835-6.
 Garrison, Peter. "Head Skunk". Air & Space Magazine, March 2010.
 Gunston, Bill. Lockheed Aircraft: The History of Lockheed Martin (Aircraft Cutaways). Oxford, UK: Osprey, 1998. ISBN 978-1-85532-775-7.
 Winchester, Jim, ed. "Lockheed 10 Electra". Civil Aircraft (The Aviation Factfile). London: Grange Books plc, 2004. ISBN 1-84013-642-1.

Passasjerfly
Tomotors propelldrevne luftfartøy
L-0010