Manakiner

Antilophia
 Chiroxiphia
 Corapipo
 Dixiphia
 gladiatormanakin
 Heterocercus
 hvitkronemanakin
 kårdemanakin
 Lepidothrix
 Machaeropterus
 Manacus
 Neopelma
 Pipra
 Piprites
 Tyranneutes
 Xenopipo

Manakiner er ei gruppe spurvefugler i det subtropiske og tropiske fastlandet i Mellom- og Sør-Amerika, og Trinidad og Tobago.

Beskrivelse 
Manakiner varierer i størrelse fra 7 til 15 cm og i veier 8 til 30 g. I slekta Tyranneutes finnes de minste artene. Manakiner er kompakte fugler med kort hale, breie og avrunda vinger, og store hoder. Nebba er korte og har et breit gap. Hunnene og ettårige hanner har matt grønn fjærdrakt. De fleste artene har hekkedrakt, hannene som oftest svart drakt med flotte fargeflekker,  og noen arter har lange dekorative halefjær, kronfjær eller utstående strupefjær. Hos enkelte arter har hanner på to til fire år som ikke er voksne ei særegen fjærdrakt.

Syrinxen er karakteristisk hos manakiner og skiller manakiner fra de næreste slektningene, kotingaer og tyranner. Syrinxen er så distinktiv for grupper og slekter av manakiner at til og med arter kan bli identifisert av syrinxen alene, i motsetning til arter av sangfugler. Lydene er fløytetoner, triller, og summing.

Utbredelse, habitat og diett 
Manakiner finnes fra det sørlige Mexico ned til Nord-Argentina, Paraguay og det sørlige Brasil, dessuten på Trinidad og Tobago. De er svært trelevende fugler, finnes nesten utelukkende i skog og skogsterreng. De fleste artene lever i fuktig tropisk lavland, med få arter i tørr skog og elveskog. Noen arter i høglandet har altitudinal migrering. Føden er små frukter, bær og i mindre grad insekt. De kan plukke frukt i flukt, derfor tror man de kan ha utvikla seg fra instektetende fugler. Av og til danner de flokker med ulike arter på matauk.

Forplantning 
Mange manakinarter har spektakulære ritual i paringsleiken, som er særlig omstendelige hos slektene Pipra og Chiroxiphia. Medlemmene av slektene Machaeropterus og Manacus har spesielle vingefjær som de bruker til å lage summelyder og klappelyder. Reiret er skålforma og ligger generelt lavt i terrenget. Hunnene ruger i 18 til 21 dager, og sørger for føde til ungene i 13–15 dager. Hjelmmanakin danner stabile par, men bidraget fra hannen er begrensa til å forsvare territoriet. Normalt er det er to egg i hvert kull, de er mattgule eller skittenkvite med brune markeringer.

Arter 

[[Fil:Golden-headed Manakin.jpg|thumb|Gullhodemanakin, Pipra erythrocephala]]	
 Manacus  Hvitkappemanakin, Manacus candei Gullkappemanakin, Manacus aurantiacus Gullskjeggmanakin, Manacus vitellinus Hvitskjeggmanakin, Manacus manacus Corapipo Hvitstrupemanakin, Corapipo gutturalis Tvillingmanakin, Corapipo altera Hvitsmekkemanakin, Corapipo leucorrhoa Chiroxiphia Sylhalemanakin, Chiroxiphia lanceolata Langhalemanakin, Chiroxiphia linearis Blåryggmanakin, Chiroxiphia pareola Yungasmanakin, Chiroxiphia boliviana Blåmanakin, Chiroxiphia caudata Dixiphia Hvitkronemanakin, Dixiphia pipra Pipra Flammemanakin, Pipra aureola Halebåndmanakin, Pipra fasciicauda Trådhalemanakin, Pipra filicauda Blåkronemanakin, Pipra coronata Gullhodemanakin, Pipra erythrocephala Rødhettemanakin, Pipra mentalis Rødhodemanakin, Pipra rubrocapilla Rundhalemanakin, Pipra chloromeros Rødduskmanakin, Pipra cornuta Opalkronemanakin, Pipra iris Blågumpmanakin, Pipra isidorei Gulkronemanakin, Pipra vilasboasi Snøhettemanakin, Pipra nattereri Asurkronemanakin, Pipra coeruleocapilla Lepidothrix Tepuimanakin, Lepidothrix suavissima Hvitpannemanakin, Lepidothrix serena Antilophia Keisermanakin, Antilophia bokermanni Hjelmmanakin, Antilophia galeata Masius Gladiatormanakin, Masius chrysopterus Ilicura Kårdemanakin, Ilicura militaris Machaeropterus Ildkronemanakin, Machaeropterus pyrocephalus brunstripemanakin, Machaeropterus regulus (stripemanakin)
 Bølgevingemanakin, Machaeropterus deliciosus Xenopipo Svartmanakin, Xenopipo atronitens Bekmanakin, Xenopipo unicolor Olivenmanakin, Xenopipo uniformis Grønnmanakin, Xenopipo holochlora Gulmanakin, Xenopipo flavicapilla Heterocercus Gulissemanakin, Heterocercus flavivertex Oransjeissemanakin, Heterocercus aurantiivertex Flammeissemanakin, Heterocercus linteatus Neopelma Safrankronetyrakin, Neopelma chrysocephalum Svovelbuktyrakin, Neopelma sulphureiventer Lysbuktyrakin, Neopelma pallescens Tupinambatyrakin, Neopelma aurifrons Tyranneutes Dvergtyrakin, Tyranneutes stolzmanni Pygmétyrakin, Tyranneutes virescens Piprites Svartkronepiprit, Piprites pileatus Gråhodepiprit, Piprites griseiceps Grånakkepiprit, Piprites chloris Kilder 
 Prum, Richard O.; Snow, David W. (2003). Manakins, in Perrins, Christopher: The Firefly Encyclopedia of Birds. Firefly Books, 434–437. ISBN 1-55297-777-3.  
 Lanyon, Scott N. (1991). in Forshaw, Joseph: Encyclopaedia of Animals: Birds. London: Merehurst Press, 167-168. ISBN 1-85391-186-0.  
 Remsen, J. V., Jr., C. D. Cadena, A. Jaramillo, M. Nores, J. F. Pacheco, M. B. Robbins, T. S. Schulenberg, F. G. Stiles, D. F. Stotz, & K. J. Zimmer. 2007. A classification of the bird species of South America.'' American Ornithologists' Union. Lest 12. desember 2007.

Eksterne lenker 
 

Spurvefugler
Fugler formelt beskrevet i 1815
Dyr formelt beskrevet av Constantine Samuel Rafinesque