Ishockey under Vinter-OL 2010 – Menn

Ishockey for menn var en turnering under Vinter-OL 2010 som ble gjennomført i Vancouver, Britisk Columbia, Canada, fra 16. til 28. februar 2010. Sverige var regjerende olympiske mestre. Canada vant gull, USA sølv og Finland bronse. Finalen var en omkamp av finalen under Vinter-OL 2002 som ble arrangert i Salt Lake City i USA.

Kampene ble spilt i to arenaer – Canada Hockey Place og UBC Winter Sports Centre. Det var fjerde gang siden Vinter-OL 1998 i Nagano at National Hockey League lot sine spillere delta i vinter-OL.

Lag fra tolv nasjoner deltok i turneringen, og ble seedet i tre grupper for den innledende runden. Turneringen bestod av 30 kamper: 18 i den innledende runden; 4 kvalifiseringskamper til kvartfinale; 4 kvartfinaler; 2 semifinaler; 1 bronsefinale og 1 finale.

I løpet av turneringen ble Finlands Teemu Selänne ble den største poengkongen i vinter-OLs historie. Han fikk en assist i sin andre kamp for turneringen og hadde dermed 37 poeng i alt i sin karriere. Han passerte dermed Sovjetunionens Valerij Kharlamov, Tsjekkoslovakias Vlastimil Bubník og Canadas Harry Watson. Sveriges målvakt Henrik Lundqvist satte olympisk shutout rekord på 172 minutter og 34 sekunder inntil kvartfinalen mot Slovakia.

Medaljevinnere

Arenaer

Kvalifisering

Canada, Hviterussland, Finland, Russland, Slovakia, Sverige, Sveits, Tsjekkia og USA kvalifiserte seg som de 9 beste lagene på IIHFs verdensranking etter ishockey-VM 2008. Tyskland, Latvia og Norge kvalifiserte seg via kvalifiserende turneringer for lag ranket mellom 10.- og 30.-plass.

Seeding

Tropper 

Troppene ved ishockeyturneringen under vinter-OL 2010 skulle alle maksimalt bestå av 20 angreps- og forsvarsspillere og 3 målvakter.

Innledende runde

Gruppe A

All tider er lokal tid (UTC-8).

Gruppe B

All tider er lokal tid (UTC-8).

Gruppe C

All tider er lokal tid (UTC-8).

Sluttspill

Rangering etter gruppespill

Trekning

 † Betyr seier på overtid
 ‡ Betyr seier etter straffer

Kvalifisering til kvartfinale
De fire beste lagene (1D-4D) gikk direkte til kvartfinalene, mens de resterende åtte lagene (5D-12D) skulle spille følgende kvalifiseringskamper:

  vs.  (Vinner omrangeres til E1)
  vs.  (Vinner omrangeres til E2)
  vs.  (Vinner omrangeres til E3)
  vs.  (Vinner omrangeres til E4)

De fire vinnerne av kvalifiseringskampene gikk til kvartfinalerunden, mens taperne ble rangert fra 9.- til 12.-plass ut fra rangeringen deres i gruppespillet.

Alle tider er lokale (UTC-8).

Kvartfinaler
Etter kvartfinalene vil vinnerlagene omrangeres mellom F1 og F4. Vinneren av 1D mot E4 blir omrangert til F1, vinneren av 2D mot E3 blir omrangert til F2, vinneren av 3D mot E2 blir omrangert til F3, og vinneren av 4D mot E1 blir omrangert til F4. Taperne av kvartfinalene får en sluttplassering mellom 5.- og 8.-plass basert på deres statistikker i gruppespillet.

Alle tider er lokale (UTC-8).

Semifinaler
Alle tider er lokale (UTC-8).

Bronsefinale
Tiden er lokal (UTC-8).

I en ganske skiftende kamp endte Finland med å beseire Slovakia 5-3 i bronsefinalen. Finland hadde tidligere tapt til Sverige i finalen ved vinter-OL 2006 og vunnet bronse ved vinter-OL i 1998, 1994 og 1992. Slovakia jaktet på sin første OL-medalje siden de ble en uavhengige stat etter Tsjekkoslovakias oppløsning i 1993.

Sami Salo scoret 1-0 for Finland i overtallsspill i slutten av første periode, men i midtperioden førte utvisninger til at Slovakia fikk vendt kampen til deres fordel. Slovakia utnyttet begge sine overtallsmuligheter, hvor Marián Gáborík scoret utligningsmålet etter en pasning fra etterfulgt av en scoring av Marián Hossa spill fem mot tre. I slutningen av perioden scoret Pavol Demitra 3-1 for Slovakia i undertall.

I trejde periode vendte Finland kampen. Femten minutter og seks sekunder inn perioden scoret Niklas Hagman 2-3-målet for Finland etter en pasning fra Kimmo Timonen. Kampen ble avgjort av Olli Jokinen med to minutters mellomrom scoret utligningsmålet 3-3 (etter en pasning fra Jarkko Ruutu) og det avgjørende 4-3-målet (etter en pasning fra Joni Pitkänen). Med finsk ledelse presset Slovakia på for en utligning i sluttminuttene og tok ut målvakten Jaroslav Halák for å få en sjette løper, men til ingen nytte da Valtteri Filppula kontret og scoret 5-3-målet i tomt mål 11 sekunder før slutt.

Finale
Tiden er lokal (UTC-8).

Finalen var en omkamp av finalen under Vinter-OL 2002 som ble arrangert i Salt Lake City i USA. I tillegg returnerte Chris Pronger, Scott Niedermayer, Martin Brodeur and Jarome Iginla fra det gullmedaljevinnende troppen fra 2002, som dermed dermed deres andre olympiske gullmedalje. Ettersom at USAs landslagstropp hadde blitt var Brian Rafalski og Chris Drury de eneste gjenværende fra den sølvmedaljevinnende troppen fra 2002.

Begge hadde allerede møtt hverandre i den innledende runden, hvor USA overraskende, men fortjent, hadde beseiret Canada 5-3 etter å ha hatt ledelsen i store deler av kampen. Mens USA var direkte kvalifisert til sluttspillet og kom ubeseiret til finalen (etter en 2-0-seier over Sveits i kvartfinalen og 6-1-seier over Finland i semifinalen), skulle Canada med et tap og en seier etter straffeslag (mot Sveits) spille en kvalifiseringskamp mot Tyskland for å komme til sluttspillet. Etter en 8-2-seier over Tyskland, en 7-3-seier over Russland i kvartfinalen og en 3-2-seier over Slovakia i semifinalen kom Canada til finalen.

Hvor USA hadde tatt ledelsen i gruppespillskampen var det nå vertene som tok ledelsen. Jonathan Toews scoret det første målet for Canada etter en pasning fra Mike Richards tolv minutter og femti sekunder inn i første periode. Denne ledelsen ble økt til 2-0 syv minutter og tretten sekunder inn i andre periode da Corey Perry scoret etter en pasning fra Ryan Getzlaf. Fem og et halvt minutt senere scoret USA sitt første mål i kampen etter at Ryan Kesler scoret etter en pasning fra Patrick Kane. I sluttperioden presset USA på for en utligning men uten resultat grunnet disiplinert canadisk spill. Et og et halvt minutt før slutt valgte amerikanerne å ta målvakt Ryan Miller ut for å få en sjette spiller på isen. USAs utligning kom 25 sekunder før slutt da Zach Parise scoret 2-2-målet, hvilket medførte at kampen ble tvunget til å gå ut i forlengning (sudden death).

I forlengningen, som ble spilt med kun fire spillere på hvert lag, scoret Sidney Crosby det avgjørende målet etter en pasning fra Jarome Iginla syv minutter og førti sekunder i overtid for Canada, som dermed vant kampen 3-2 over USA.

I canadiske medier har Crosbys mål blitt sammenliknet med Paul Hendersons mål under 1972 Summit Series og Mario Lemieux' mål under Canada Cup i ishockey 1987.

Sluttresultater

Turneringens sluttresultater ifølge IIHF:

Prisutdeling
Toews, sammen med Brent Seabrook og Duncan Keith ble henholdsvist den fjerde, femte og sjette spilleren til å vinne både olympisk gullmedalje og Stanley Cup (med Chicago Blackhawks) i samme år, etter at Ken Morrow gjorde det i 1980 og Steve Yzerman og Brendan Shanahan i 2002. Patrick Kane ville bli den fjerde spilleren til å vinne både olympisk sølvmedalje og Stanley Cup i samme år, etter at Sergej Fjodorov gjorde det i 1998 og Chris Chelios og Brett Hull i 2002.

Direktoratets prisutdeling
Følgende spillere ble tildelt direktoratets pris for turneringens beste målvakt, forsvarsspiller og angrepsspiller av det internasjonale ishockeyforbundet:

Kilde: iihf.com

All-star lag
Turneringens all-star lag ble stemt frem av internasjonal media ved avslutningen av turneringen. Følgende spillere ble stemt frem:

Triple Gold Club
Triple Gold Club, den eksklusive klubben som består av ishockeyspillere som har vunnet OL-gull, VM-gull og Stanley Cup, fikk to nye medlemmer:

 Canadas center Eric Staal ble den 23. spilleren til å bli opptatt i Triple Gold Club. Han hadde tidligere vunnet Stanley Cup i 2006 med Carolina Hurricanes og ishockey-VM i 2007.
 Canadas hovedtrener Mike Babcock ble den første treneren til å opptatt i Triple Gold Club. Han hadde tidligere ledet Canadas herrelandslag til VM-gull under ishockey-VM i 2004 og Detroit Red Wings til Stanley Cup-seier i 2008.

Senere samme sesong ble den canadiske centeren Jonathan Toews den 24. og den yngste spilleren til å bli opptatt i Triple Gold Club etter at han vant Stanley Cup med Chicago Blackhawks kun fire måneder etter å ha vunnet olympisk gullmedalje. Han hadde tidligere vunnet VM-gull under ishockey-VM i 2007.

Statistikker

Toppscorere
Kilde: iihf.com

Hat-tricks
 Jarome Iginla (Canada)
 Tore Vikingstad (Norge)

Beste målvakter
De fem beste målvaktene som har spilt 40 % eller mer av lagets totale spilleminutter.

Kilde: iihf.com

Ingen mål mot
  Henrik Lundqvist (Sverige) (2)
  Niklas Bäckström (Finland)
  Jaroslav Halák (Slovakia)
  Mikka Kiprusoff (Finland)
  Roberto Luongo (Canada)
  Ryan Miller (USA)

Dommere 
IIHF utnevnte følgende dommere og linjedommere til å dømme kampene i ishockeyturneringen under vinter-OL 2010:

Se også 
 Ishockey under Vinter-OL 2010

Referanser

Eksterne lenker 
 IIHFs offisielle nettside om Vinter-OL 2010

Menn