Praktisk teologi

Praktisk teologi regnes som en av de fire sentrale disiplinene i en teologisk utdannelse. De andre disiplinene er systematisk teologi, kirkehistorie og bibelfag. Mens systematisk teologi handler om sentrale kristne dogmer (Gud, frelse, osv), handler praktisk teologi om hvordan disse dogmer omsettes i praktisk handling. Praktisk teologi kan sies å være «læren om menighetsbygging».

Fagets innhold 
Praktisk teologi deles tradisjonelt inn i tre hovedområder: Fellesskap, undervisning og tjeneste. 
 Fellesskap (gresk: koinonia) inkluderer bl.a. gudstjeneste, høytider, kirkeledelse og organisasjon. 
 Undervisning (gresk: martyria) inkluderer bl.a. undervisning av dåpskandidater og menighetsmedlemmer, samt evangelisering og misjon.
 Tjeneste (gresk: diakonia) inkluderer bl.a. diakoni og sjelesorg.

Disse hovedområdene kan igjen deles opp i ulike fag. Inndeling i fag kan variere mellom ulike undervisningsinstitusjoner. Biskop Olav Skjevesland, som tidligere var professor i faget ved Menighetsfakultetet, presenterer i sin introduksjon til praktisk teologi sju ulike fag:  Ekklesiologi, homiletikk, kateketikk, sjelesorg, liturgikk, diakoni og kirkerett.

Fagets historie 
Faget har sine røtter helt tilbake til den tidligste kristne tid og gjennom middelalderen og reformasjonstiden. Dette gjelder den praktiske undervisningen for å lære opp nye personer til å være prester og diakoner eller til å inneha andre kirkelige funksjoner. Denne opplæringen foregikk gjerne mer gjennom praksis i den lokale menighet enn gjennom akademiske studier slik det er i dag. Som akademisk disiplin på universitetsnivå ble praktisk teologi etablert på begynnelsen av 1800-tallet gjennom arbeidet til den tyske teologen Friedrich Schleiermacher.

Referanser 

Teologi