Preterito-presentiske verb

Preterito-presentiske verb er en liten gruppe av verb i de germanske språkene som har et spesielt bøyningsmønster. Presens dannes på samme måte som preteritum hos sterke verb, og preteritum dannes som hos svake verb. Til gruppen hører blant annet de fleste modale hjelpeverbene.

Slike presensformer på norsk er  må, skal, vet og kan. På nynorsk er også å eige bevart som et preterito-presentisk verb, men å eie er blitt et svakt verb på bokmål og riksmål. Bøyningen av å vite på ulike germanske språk er vist som et eksempel: 

Opprinnelsen til germansk preteritum er urindoeuropeisk perfektum. Denne verbformen uttrykte ikke tid, men durativt aspekt, altså en varig handling. De preterito-presentiske verbene uttrykker som regel varige tilstander i nåtiden, og presens av disse verbene har beholdt den opprinnelige betydningen og bøyningsformen til perfektum. Den opprinnelige, urindoeuropeiske presensen er gått tapt. Det ble utviklet en ny preteritum, som dannes på samme måte som hos svake verb, norsk visste, tysk wusste. I bokmål, og nynorsk med e-infinitiv,  er likevel infinitiv og preteritum av de modale hjelpeverbene blitt like, slik at norsk kunne (preteritum) svarer til tysk konnte og norrønt kunni.

Verbet å ville bøyes som de preterito-presentiske verbene, men har en annen opprinnelse, og er dannet av en optativform i urindoeuropeisk.

Litteratur 
 
 

Verb

en:Germanic verb#Preterite-presents