Carus

Carus (latin: Marcus Aurelius Carus Augustus; født ca. 224, død juli eller august 283) var romersk keiser fra 282 til 283. I løpet av hans korte tid kjempet Carius mot germanske stammer og sarmatere langs grensen av Donau med suksess.

Under hans krigstokt mot Sasanideriket angrep og herjet han den persiske hovedstaden Ktesifon (lokalisert i dagens Irak), men døde selv kort tid etter. Han ble etterfulgt av sine to sønner Carinus og Numerianus, opprettet således et dynasti som, om enn for kort tid, medførte ytterligere stabilitet for et fornyet rike.

Liv og virke

Bakgrunn 
Carus' navn før han tok sin posisjon kan ha vært Marcus Numerius Carus. Han ble sannsynligvis født ved Narbo (dagens Narbonne) i Gallia, men han fikk sin utdannelse i Roma. Han var romersk senator og hadde ulike sivile og militære posisjoner før han ble utnevnt til prefekt av pretorianergarden av keiser Probus i 282.

Etter at Probus ble myrdet i Sirmium ble Carus utropt til keiser av soldatene. Selv om Carus tok hard hevn over mordet på Probus, er han selv mistenkt for å ha vært medskyldig i handlingen. Det synes ikke som om han vendte tilbake til Roma etter at han ble utropt som keiser før han fikk en bekreftelse fra det romerske senatet.

Krig mot Sasanideriket 

Etter at han hadde utnevnt sine sønner Carinus og Numerianus som cæsarer, etterlot han Carinus med ansvaret for den vestlige delen av Romerriket og tok Numerianus med seg på en krigføring mot perserne i Sasanideriket. Denne krigen hadde vært forebredt av Probus. Etter å ha beseiret de barbariske stammene kvaderne og sarmaterne ved Donau, som han ble gitt tittelen Germanicus Maximus for, fortsatte Carus videre gjennom Trakia og inn i Anatolia, annekterte Mesopotamia, fortsatte mot byene Seleukia og Ktesifon, og marsjerte deretter sine soldater over elven Tigris.

Sasaniderikets konge, Bahram II, var begrenset av indre opposisjon samtidig som hans hær var opptatt av krigføring i de områdene som i dag er Afghanistan, og kunne således ikke opprette effektiv motstand mot romerne. De militære seirene som Carus oppnådde, gjorde opp for tidligere nederlag som romerne tidligere hadde hatt mot sassanidene. Han mottok tittelen Persicus Maximus for denne prestasjonen.

Carus' forhåpninger om ytterligere erobringer ble forhindret av hans død som ble annonsert å ha skjedd under en fryktelig storm. Selve dødsårsaken har ulike kilder, blant annet av sykdom, effektene av nedslag av lyn, eller av skader han hadde fått under krigføringen mot perserne. Det faktum at han ledet en seierrik militær kampanje, og at hans sønn Numerianus etterfulgte ham uten opposisjon, antyder at hans død kan ha hatt naturlige årsaker.

Referanser

Litteratur 
Primære kilder
 Aurelius Victor: Epitome de Caesaribus
 Eutropius, Breviarium ab urbe condita
 Historia Augusta, «Life of Carus, Carinus and Numerian»
 Johannes Zonaras: Compendium of History, utdrag: Alexander Severus to Diocletian: 222–284

Sekundære kilder
 Collins, Roger (1999): Early Medieval Europe 300-1000, 2. utg, Palgrave 
 Leadbetter, William: «Carus (282–283 A.D.)», DIR
 Jones, A.H.M., Martindale, J.R. (1971): The Prosopography of the Later Roman Empire, Vol. I: AD260-395, Cambridge University Press
 Southern, Patricia (2001): The Roman Empire from Severus to Constantine, Routledge
 Canduci, Alexander (2010): Triumph & Tragedy: The Rise and Fall of Rome's Immortal Emperors, Pier 9, ISBN 978-1-74196-598-8
 Gibbon, Edward (1776–89): The History of the Decline and Fall of the Roman Empire

Eksterne lenker 
 
 «Carus», NNDB
 «Marcus Aurelius Numerius Carus», Roman-empire.net

Romerske keisere
Dødsfall i 283
Krisen i det tredje århundret