Eugène Christophe

Eugène Christophe (født 22. januar 1885 i Paris, død 1. februar 1970 i Paris) var en fransk landeveissyklist og pioner innen sykkelcross. Hans proffkarriere strakk seg fra 1904 til 1926, og han ble i 1919 den første i Tour de France-historien som bar den gule trøya. Trøya ble introdusert for å markere hvem som til envher tid var i lederposisjon. Selv om Christophe var en dyktig og merittert rytter er han likevel mest kjent for uflaksen sin.

Tour de France 
Christophe kjørte Tour de France første gang i 1906, og endte på en niendeplass. 

I 1912 brukte man for siste gang et poengsystem for å avgjøre sammenlagtvinneren, og selv om Christophe hadde best sammenlagttid var det likevel belgiske Odile Defraye som fikk flest poeng og dermed vant rittet. Belgierene hadde på denne tiden begynt å kjøre taktisk og som lag, og gjorde alt de kunne for at Defraye vant sluttspurtene og dermed fikk flest poeng. Den eneste måten Christophe klarte å vinne etapper på var å gå i brudd og komme alene i mål. Det klarte han tre ganger i 1912, og på den femte etappen (Chamonix-Grenoble) gikk han i brudd 315 km før mål, og kom alene inn. Dette er det lengste vellykkede bruddet i Tour de France-historien. På grunn av stadig mer lagsamarbeid og bruk av taktikk endret man reglene året etter, slik at sammenlagtvinneren fra da av ble avgjort på sammenlagttid.

I 1913 lå Christophe godt an til å vinne Tour de France. På starten av 6. etappe var det riktignok Odile Defraye, vinneren fra året før, som ledet sammenlagt, men han ble kraftig frakjørt på Col du Tourmalet. På toppen av fjellet lå Christophe totalt fem minutter foran Defraye, men på vei ned veltet han og ødela forgaffelen. Han løp flere mil til nærmeste smed i landsbyen Ste. Marie de Campan, og reparerte sykkelen selv mens han ble observert av rittfunksjonærer. Reglene tilsa at det ikke var lov å få hjelp av andre, så da Christophe ba en gutt om hjelpe han, fikk han 10 minutter tilleggstid. Han hadde allerede tapt fire timer på uhellet, og endte til slutt på syvendeplass sammenlagt da de kom til Paris på den 15. etappen. 

I 1919 ble Christophe den som for første gang bar den gule trøya i Tour de France. Før den fjortende og nest siste etappen ledet han med hele 30 minutter på andremann i sammendraget. Dessverre ødela han forgaffelen sin igjen, og tapte to og en halv time på reparasjoner. Han falt ned til andreplass før siste etappe, der han opplevde rekordmange punkteringer, og måtte til slutt ta til takke med en tredjeplass. Historien hans gjorde så stort inntrykk at han fikk like stor pengepremie som vinneren, Firmin Lambot. 

Christophe kjørte sin siste Tour de France i 1925, 19 år etter at han deltok første gang. Han vant aldri, men historien rundt han er blitt en del av rittets mytologi. Christophe er, som René Vietto og Raymond Poulider, feiret som en evig toer, og han ble mer berømt enn mange av sine mer meritterte rivaler på grunn av sin gjentatte uflaks.

Meritter 

1909
 Nasjonalt mesterskap i sykkelcross - vinner
1910
Milano–Sanremo – vinner
Paris–Roubaix – 3.-plass
 Nasjonalt mesterskap i sykkelcross - vinner
1911
Belgia rundt – 2.-plass
 Nasjonalt mesterskap i sykkelcross - vinner
1912
Tour de France – 3.-plass, 3 etappeseiere
Nasjonalt mesterskap i sykkelcross - vinner
1913
 Nasjonalt mesterskap i sykkelcross - vinner
1914
 Nasjonalt mesterskap i sykkelcross - vinner
1917
Paris–Tours – 3.-plass
1919
Tour de France – 3.-plass
1920
Paris–Tours – vinner
Bordeaux–Paris – vinner
Paris–Roubaix – 2.-plass
1921
Bordeaux–Paris – 1.-plass
 Nasjonalt mesterskap i sykkelcross - vinner
Paris-Brest-Paris – 2.-plass
Paris–Tours – 3.-plass

Referanser

Eksterne lenker 
 Christophes meritter på memore-du-cyclisme.net 
 
 Christophes merietter på veloarchive.com. Inneholder også informasjon om Christophes deltakelser i Tour de France.

Franske syklister
Personer fra Paris
Fødsler i 1885
Dødsfall i 1970