Martin Marietta X-23

Martin Marietta X-23 var 4 ubemannede vingeløse eksperimentfartøy bygd av Martin Marietta Corporation for USAs flyvåpen USAF. X-23 var også kjent som SV-5D «PRIME» (Precision Recovery Including Maneuvering Entry), og var andre del av START-programmet (Spacecraft Technology and Advanced Reentry Test).

Historie 
START-prgrammet var finansiert av USAs flyvåpen USAF, og var delt i tre; ASSET (Aero-thermodynamic-elastic Structural Systems Environmental Test) var det første, og PILOT (Piloted Lowspeed Tests) var det tredje av prosjektene som testet ut vingeløse flykropper for tilbakevending fra rommet. Andre del av START var PRIME, og var en videreutvikling mot et bemannet romfartøy som kunne glidelande i stedet for å lande i havet med fallskjermer. Fire X-23 ble levert, 3 ble skutt opp, men det lyktes bare å fange ett av dem i luften slik planen var; de 2 andre gikk tapt. Alle oppskytningene fant sted fra Vandenberg Air Force Base, California. X-23s etterfølger var det bemannede Martin Marietta X-24.

Den tredje X-23 som ble fanget i luften står utstilt på National Museum of the USAF i Dayton, Ohio. Skjebnen til den fjerde som ikke ble brukt, er ukjent.

Formål 
X-23 var kjernen i PRIME-prosjektet som hadde som mål å teste ut ny romteknologi og utvikle vingeløse fartøy for bemannede og ubemannede ferder. 3 flyvninger ble gjennomført, og etter den tredje ferden ble resultatene vurdert til å være så vellykkede at den siste oppskytningen ble kansellert.

Design 
X-23 var primært bygd av titanlegeringen 2014-T6, men beryllium, stål og aluminium var også brukt på enkelte deler. Det var et vingeløst design uten egen motor. Manøvrering utenfor atmosfæren foregikk med små jetdyser som ble drevet av komprimert nitrogen, mens vanlige aerodynamiske ror ble brukt etter tilbakevending til atmosfæren. Varmeskjoldet utgjorde 110 kg, og var et stoff som ble sprøytet på, og nesepartiet var av karbon-materialer. Hele fartøyet veide omkring 400 kg, og ble skutt opp av en Atlas-rakett.

Etter at raketten nådde maksimumshøyden satte den kurs mot Jorden igjen, og akselerte X-23 opp til hastighetene et romfartøy ville ha under tilbakevending til atmosfæren. Når riktig hastighet var oppnådd, ble X-23 frakoblet og fortsatte som glider. Etter at farten var redusert til Mach 2 ble en liten bremseskjerm utløst, og når farten var subsonisk ble en fallskjerm med 14 meter i diameter åpnet. X-23 skulle etter dette fanges i luften av et C-130 transportfly.

Spesifikasjoner 

Dimensjoner

 Mannskap: Ubemannet
 Lengde: 2,1 m
 Høyde: 0,64 m
 Vingespenn: 1,2 m
 Totalvekt: 405 kg
 Rekkevidde: 1 143 km

Ytelse

 Motor: Ingen
 Toppfart: Mach 25
 Maks operasjonshøyde: 152 000 m (500 000 fot

Kilder 
NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 30) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 20. mars 2015
National Museum of the USAF - Factsheet: SV-5D PRIME Besøkt 20. mars 2015

Eksperimentelle fly