A Whiter Shade of Pale

«A Whiter Shade of Pale» er en sang av Procol Harum utgitt som bandets debut-singel i 1967, den er skrevet av Gary Brooker, Matthew Fisher og Keith Reid som var med på Procol Harums debutalbum med samme navn, Procol Harum. Albumet kom ut i 1967.  

Med sine surrealistiske tekster og den barokkinspirerte, mørke orgeltonen ble den umiddelbart en verdensomspennende suksess. I løpet av forsommeren 1967 toppet sangen listene i flere uker i Storbritannia, Tyskland, Norge, Australia og Irland. I USA var det nummer 5 på US Hot 100. I magasinet Rolling Stones liste The 500 Greatest Songs of All Time ble sangen rangert som nummer 47.

Sangen ble i 2009 oppgitt å være den mest spilte i Storbritannia de siste 75 år.

Teksten 
Keith Reid fikk tittelen og ideen til sangen på en fest. Han overhørte noen på festen si til en kvinne: "You've turned a whiter shade of pale", og frasen satt fast i hode hans. Originaltekstene hadde fire vers, hvorav bare to er på originalopptaket. Det tredje verset har blitt hørt i liveopptredener av Procol Harum, og en sjelden gang det fjerde.

Teksten er meget surrealistiske og mange har forsøkt å tolke den, her er første vers:We skipped the light fandango

Turned cartwheels 'cross the floor

I was feeling kind of sea-sick

And the crowd called out for more

And the room was humming harder

As the ceiling flew away

When we called out for another drink

But the waiter brought a tray

And so it was later

As the miller told his tale

That her face at first just ghostly

Turned a whiter shade of paleClaes Johansen antyder i sin bok 'Procol Harum: Beyond the Pale' at sangen "handler i metaforisk form om et mannlig / kvinnelig forhold som etter noen forhandlinger ender i en seksuell handling". Dette støttes av Tim de Lisle i 'Lives of the Great Songs', som bemerker at tekstene gjelder en beruset forførelse, som blir beskrevet gjennom referanser til sex som en form for reise, vanligvis nautiske, ved hjelp av mytiske og litterære reiser. Andre har også kommentert at tekstene gjelder et seksuelt forhold.

Strukturelt og tematisk er sangen uvanlig. Dens uvanlig henvisende og refererende tekster er mye mer komplekse enn de fleste tekster av tiden (for eksempel fokuserer refrenget på Geoffrey Chaucers "The Miller's Tale"). Dermed kan dette stykket betraktes som et tidlig eksempel på progressiv rock. Uttrykket en hvitere nyanse av blek har siden fått utstrakt bruk på engelsk, det er også med i flere ordbøker. Som sådan blir uttrykket i dag ofte brukt i sammenhenger uavhengig av opprinnelsen i sangen.

Komposisjonen 
Sangens særegne, Bach-inspirerte orgeldel ble spilt på en Hammond M102. Sangen er i moderat tid i C-dur og er preget av at basslinjen beveger seg trinnvis nedover i et gjennomgående gjentatt tema. Den harmoniske strukturen er identisk for orgelmelodien, verset og refrenget, bortsett fra at refrenget avsluttes med en kadens. Hovedorgelmelodien dukker opp i begynnelsen og etter hvert vers / refreng. Men den kan også høres gjennom de varierende temaene.

Likheten mellom Hammond Organ-linjen til "A Whiter Shade of Pale" og J.S.Bach's "Air" fra hans Orchestral Suite Nr. 3 BWV1068, (“Air on the G string”), hvor den vedvarende åpningsnoten til hovedmelodilinjen liksom blomstrer til en frittflytende melodi mot en synkende basslinje.

Innspilling 
Procol Harum spilte inn "A Whiter Shade of Pale" i Olympic Sound Studios i London, England. Opptaket ble produsert av Denny Cordell. Fordi de ikke hadde en vanlig trommeslager, ble trommene spilt av Bill Eyden, en session musiker. Sangen ble spilt inn i to opptak, uten ytterligere overdubbing.

Noen dager senere spilte bandet inn sangen på nytt med sin nyansatte trommeslager, Bobby Harrison, i Advision Studios. Denne versjonen ble forkastet, og et av de originale mono opptakene ble valgt for utgivelse som bandets debut-singel. B-siden var "Lime Street Blues", en annen Brooker – Reid komposisjon, som bandet spilte inn på Advision. 

Produsenten Cordell var bekymret for at lyden på "A Whiter Shade of Pale" kunne vise seg å være problematisk på radio på grunn av trommeslagerens fremtredende cymbaler. Han sendte derfor en kopi til Radio London, og bekymringene hans ble lettet da diskjockeyen spilte platen på lufta og kunngjorde: "Det høres ut som en massiv hit".

Medvirkende 

 Gary Brooker - vokal, piano 
 Matthew Fisher - orgel, Hammond M-102 
 Ray Royer - gitar 
 David Knights - bass 
 Bill Eyden - trommer

Musikalsk innflytelse 
"A Whiter Shade of Pale" er et av de første, banebrytende og stilistiske forsøkene på å kombinere rockemusikk og klassisk musikk; retningene som sener er blitt kaldt symfonisk rock eller progressiv rock.

Kulturell innflytelse 
"A Whiter Shade of Pale" ble på mange måter symbolsk for hippiesommeren 1967 ("The Summer of Love"). I dag er det mye brukt som referanse og tidsmarkør i bøker, filmer eller skuespill.

Strid om opphavsrett 
Gary Brooker (musikk) og Keith Reid (tekst) ble opprinnelig oppført som komponister av A Whiter Shade of Pale. I 2005 saksøkte Matthew Fisher, bandets organist, Brooker og musikkutgiveren hans Onward Music. Fisher hevdet at han komponerte den karakteristiske orgelsolo, og også ga andre bidrag til verket. 

I desember 2006 fant en domstol i første instans at Fisher utvilsomt var forfatter av den dominerende orgelmelodien og visse andre deler av verket, og at han derfor hadde rett til 40% av royalty for musikken - fra tidspunktet for dommen, imidlertid ikke med tilbakevirkende kraft for perioden fram til den tiden. Brooker og Reid anket til British High Court.  I april 2008 bekreftet British High Court at Fisher var forfatter av deler av verket, men at han heller ikke hadde krav på fremtidige royalty. Begrunnelsen som ble gitt at han hadde ventet for lenge med å komme med sine krav i retten. Fisher anket på sin side til høyesterett, House of Lords. 30. juli 2009 uttalte Upper House Committee of Five Law Lords enstemmig at Fisher også var forfatteren av verket. De bemerket at forsinkelsen med å bringe saken inn for retten ikke hadde skadet den andre parten, tvert imot hadde han hatt økonomisk utbytte av det. De pekte også på at det ikke var noen tidsbegrensninger for copyrightkrav i henhold til engelsk lov. Retten til fremtidige royalties ble derfor gitt tilbake til Fisher.

Versoner med andre artister (et utvalg)

Internasjonale 
 Michael Bolton
 The Box Tops
 Sarah Brightman, fra albumet La Luna
 Joe Cocker, soul
 King Curtis 
 Annie Lennox, pop
 Willie Nelson og Waylon Jennings, country
 Doro Pesch med Warlock, hardrock
 Percy Sledge, R&B
 The Wailing Souls, reggae
 Ringo Starr 
 Bonnie Tyler
 Zakk Wylde med Black Label Society

 The Everly Brothers, fra albumet The Everly Brothers Sing
 The Shadows
 Halie Loren
 Dan Reeder
 Gregorian
 Herbie Mann
 Hagar Schon Aaronson Shrieve
 Fun Lovin Criminals
 Fausto Papetti
 Johnny Rivers
 Chris Comet & the Tribe
 The Noteworthys
 Sid Kingsley
 Voodoo Coyote
 Riot
 Recovered
 Emmanuel Nwamadi
 Lana Lane
 Justin Hayward
 Marc Bonilla
Santana

Norske 

 ASA

ASA (Asbjørn Krogtoft) skrevet en norsk tekst og ga den tittelen «Da var hun atter like blek». ASA med 1-2-6 som backingband ga den ut som B-siden på singlen RCA NA 1325 allerede i 1967.

Referanser

Eksterne lenker 
 Musikkvideoen til «A Whiter Shade of Pale»

Sanger fra 1967
Singler fra 1967
Poprock-sanger
Progressive rockesanger
Psykedeliske pop- og rocksanger
Rockesanger fra 1960-årene