Flyktningkonvensjonen

Flyktningkonvensjonen, også kalt FNs konvensjon om flyktningers stilling, er en konvensjon som ble utarbeidet av De forente nasjoner (FN) i kjølvannet av annen verdenskrig for å sikre at alle flyktninger får de universelle menneskerettigheter som FN formulerte i 1948 (Menneskerettighetserklæringen).

Konvensjonen ble vedtatt av FNs generalforsamling 28. juli 1951 og trådte i kraft 22. april 1954, etter at 35 stater hadde ratifisert den.

Flyktningkonvensjonen definerer i artikkel 1 a hvem som regnes som flyktning og gir alle flyktninger rett til å søke beskyttelse mot forfølgelse. 
Den enkelte stat å bestemmer hvem som omfattes av vilkårene, men dette tolkes ulikt av de enkelte statene.

Non refoulement-prinsippet i artikkel 33 er mest sentral i beskyttelsen og er forbudet mot å returnere flyktninger til hjemlandet eller til et annet utrygt område.
Flyktningkonvensjonen gir også noen viktige rettigheter for flyktninger som rett til arbeid, utdanning, rett til å organisere seg og tilgang til landets domstoler.

Referanser

Eksterne lenker 
 FNs høykommissær for flyktninger
 Hele konvensjonen 

Internasjonale avtaler
Utlendingsrett
Flyktninger
FN