Kurdistans historie

Kurdistans historie er historien til det kurdiske folk som en etnisk gruppe. Historisk sett har kurderne vært bosatt i de fjellrike områdene sør for Kaukasia, hovedsakelig i fjellkjedene Zagros- og Taurusfjellene, et geografisk område som kollektivt refereres til som Kurdistan. De fleste kurdere snakker kurdisk, et indoeuropeisk språk som tilhører den nordvestlige iranske språkgreinen. Kurdistan er består av fire ulike deler som i dag utgjør områder i nasjonalstatene Tyrkia, Irak, Iran og Syria.

Kurdiske folk har et av de lengste etniske historier i Midtøsten. Deres slekt eller folkegruppe er datert tilbake så tidlig som 2400 f.Kr. da de var bosatt i de samme landområder som de gjør i dag. Imidlertid har mange utenlandske invasjoner og innvandrere formet det kurdiske folk i århundrenes løp. Selv om kurdisk er blitt underlagt arabisk innflytelse og kurdere har fulgt islams lære siden den arabiske invasjonen på 600-tallet, har deres kultur forblitt særskilt egenartet fra alle andre som omgir dem. Denne tidlige separatisme kan ha lagt grunnlaget for de problemer som kurderne siden har hatt med folkegrupper i deres områder.

Det er flere hypoteser og teorier til opphavet og forfedrene til kurderne, blant annet kordiere (som utgjorde et eget rike i nordlige Mesopotamia i antikken) og medere (et iransk folk som bodde i Media, nord for Persia, i oldtiden). I forhistorisk tid styrte oldtidsrikene til mitanniere, kassittere og hourittere i disse fjellområdene, liggende mellom det iranske høylandet og elven Eufrat. Mederne opprettet et rike på 700-tallet f.Kr. som i 612 f.Kr. ble erobret av det mektige Assyria. Denne datoen er betraktet av dagens kurdiske nasjonalister som begynnelsen av det første kurdiske tidsregningen. Også et delvis jødisk opphav til kurderne er blitt fremmet.

De tidligst kjente kurdiske dynastier under islamsk styre (900- til 1100-tallet) er hasanwayhidene, marwanidene, shaddadidene, fulgt av Ajjubide-dynastiet som ble grunnlagt av Saladin.

Slaget ved Khaldoran i 1514 er et viktig vendepunkt i kurdisk historie, og som markerer alliansen mellom kurderne med osmanerne. Sharafnama (kurdisk: Şerefname, «Sharafs bok») fra 1597 av Sharaf Khan Bidlisi er den første skriftlige redegjørelse av kurdisk historie.

Den kurdiske historie på 1900-tallet er markert av framvekst av kurdisk nasjonalisme som hadde som mål å opprette et uavhengig Kurdistan, som berammet ved Fredsavtalen i Sèvres i 1920. Delvis selvstyre ble kortvarig oppnådd i Kurdistan Uyezd (kurdisk: Kurdistana Sor, «Røde Kurdistan») i 1923–1926, opprettet av Lenin i Sovjetunionen. Det samme i Irakiske Kurdistan siden 1991. Derimot har Tyrkiske Kurdistan (kurdisk: Kurdistana Tirkiyeyê) vært preget av en bevæpnet konflikt mellom Kurdistans arbeiderparti (PPK) og Tyrkias hær som har vart fra 1984 og til 1999, og denne regionen fortsetter å være ustabil og urolig med fornyet voldsutbrudd på 2000-tallet.

Referanser

Eksterne lenker 
 Yezidism: historical roots , International Journal of Kurdish Studies, Januar 2005.
 The forced conversion of the Jewish community of Persia and the beginnings of the Kurds
 Kurdistanica, Encyclopaedia of Kurdistan