Blåpetrell

Blåpetrell (Halobaena caerulea) er en monotypisk pelagisk overflatebeitende sjøfugl of eneste art i slekten Halobaena, som videre inngår i stormfuglfamilien (Procellariidae). Den utgjør sammen med artene i Pachyptila gruppen av hvalfugler (Pachyptilini).

Biologi 

Blåpetrell blir  lang og veier typisk . Vingespennet utgjør . Kjønnene er like, men hannen blir litt tyngre og har gjerne litt større vingespenn.

Arten kjennetegnes av ei relativt lys grå fjærdrakt med en karakteristisk stor mørk grå M-lignende tegning på oversiden, som strekker seg fra vingespiss til vingespiss. Stjerten er bred og kort kort og har en tilsvarende, men omvendt og mye mindre mørkere grått M-lignende tegning og halefjær med hvit ytterdel. Hodet, som er relativt stort i forhold til kroppen, er dekket av ei sort hette og nebbet er sort og ganske spinkelt. Hodehetten dekker øynene i et halvmånelignende mønster, mens undersiden og strupen er hvit.

Blåpetrell eter mest små krepsdyr, spesielt krill (Euphausia), og amfipoder, men også noe småfisk, blekkspruter og insekter. Arten jakter føden mest i havoverflaten, men den gjør også noen korte og grunne (inntil cirka 6 meter dypt) dykk etter den. Ofte jager den også maten i flokk med andre arter.

Blåpetreller regnes som ganske lydløs fugl ute på havet, men i fuglekoloniene er den svært vokal om natten, unntatt i måneskinn. Den utstøter uavbrutt duelignende «kuk-kuk-kuk-coo-coo», mest fra bakken, men også i flukt, og med betydelig geografisk variasjon i timing og syntaks for hannene (men ikke hunnene). Tyngre hanner fører relativt hurtigere «samtaler», så rytmen er tilsynelatende korrelert til kroppsmassen.

Hekketiden begynner sent i august eller tidlig i september, da fuglene returnerer til koloniene. Lite er kjent fra denne perioden, men eggleggingen tar til sent i oktober og klekkingen skjer gjerne tidlig i desember. Kyllingene får flygedyktig fjærdrakt fra sent i januar til begynnelsen av februar, samtidig som foreldrene forlater koloniene. Flyging ut og inn av koloniene skjer om natten, for å unngå predatoriske angrep fra spesielt joer (Stercorarius), som kan ta  av fuglene på enkelte øyer (som Mayes Island i Kerguelen). Fuglen hekker også på blant annet Macquarieøya, Sør-Georgia og Crozetøyene.

Inndeling 
Inndelingen følger IOC World Bird List og er i henhold til Gill, Donsker & Rasmussen (2021). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020).

 Procellariiformes, stormfugler
 Procellariidae, stormfuglfamilien, 4 underfamilier, 16 slekter, 96 arter
 Fulmarinae, (havhester), 5 slekter, 7 arter
 Pelecanoidinae, (dykkerpetreller og hvalfugler), 4 slekter, 12 arter
 Aphrodroma, monotypisk
 Pelecanoides, dykkpetreller, 4 arter
 Halobaena, monotypisk
 H. caerulea, blåpetrell (monotypisk)
 Pachyptila, (egentlige hvalfugler), 6 arter
 Pterodrominae, (egentlige petreller), monotypisk. 34 arter
 Procellariinae, (lirer), 6 slekter, 43 arter

Referanser

Eksterne lenker 
 

Stormfugler
Fugler formelt beskrevet i 1789
Dyr formelt beskrevet av Johann Friedrich Gmelin