Sjømannshjem

Sjømannshjem er en type sosialt botilbud for tidligere sjøfolk. Sjømannshjem var på 1800- og 1900-tallet vanlige i mange norske kystbyer og lokalsamfunn. Initiativtakere var ofte lokale foreninger og ideelle organisasjoner, f.eks. sjømannsforeninger. Mange av dem har vært organisert som stiftelser.

Eksempel er sjømannshjemmet Havblikk på Havstad i Arendal. Konvoibyen i Risør er fra siste halvdel av 1900-tallet, og bygd spesielt med tanke på krigsseilerne fra andre verdenskrig.

Behovet for sjømannshjem av denne type er nå nær forsvunnet, dels fordi sjømannens arbeidssituasjon er blitt helt annerledes og dels fordi antall sjøfolk er sterkt redusert.

Sjømannshjemmet i Stavanger var et av de siste i drift. Det ble etablert i 1870, og de siste beboerne flyttet ut i 2008. Sjømannshjemmet i Stavanger reiste et nytt bygg i 1933 da behovet for husvære for sjøfolk var ekstra stort. Skipperhuset i Langesund eksisterer imidlertid fortsatt (pr. 2022); det ble innviet i 1932 og er fortsatt forbeholdt sjømenn og sjømannsenker.

Det fantes også norske/skandinaviske sjømannshjem i store havnebyer jorda rundt. Foreningen for skandinaviske sjømannshjem i fremmede havner eksisterte fra 1901 til 1987. Foreningens arkiv befinner seg i Riksarkivet.

Begrepet sjømannshjem er også brukt i litteraturen. I Henrik Ibsen stykke Gengangere planlegger Snekker Engstrand å bygge et sjømannshjem. Tradisjonen forteller at Henrik Ibsens grandtante Kristine Cathrine Ploug ønsket å etablere et sjømannshjem sammen med kjæresten sin, som var sjøkaptein. Dette er referert til i Joakim Fink Graasvolds stykke Rotte på loftet, som handler om Ibsens gamle grandtante.

Se også 

 Sjømannshjemmet Havblikk, Arendal
 Konvoibyen i Risør
 Sjømannshjemmet i Stavanger
 Skipperhuset i Langesund
Sjømenns aldershjem, Trondheim

Referanser

Litteratur 
 

Norske ideelle organisasjoner
Sjøfart
Artikler i sjøfart-prosjektet