Individuelle klagesalmer

Individuelle klagesalmer er en sjangerbetegnelse benyttet til å kategorisere salmetekster fra Salmenes bok i Det gamle testamente og tilsvarende tekster som uttrykker en klage og en bønn fra en enkeltperson til en gud. Denne type salmer er de det finnes flest av i Det gamle testamente. Ifølge Hermann Gunkels bok «Einleitung in die Psalmen» kan følgende 54 salmer regnes til denne kategorien: Salme 3; 4; 5; 6; 7; 11; 12; 13; 17; 22; 26; 27; 28; 31; 35; 36; 38; 39; 40; 41; 42/43; 51; 52; 54; 55; 56; 57; 58; 59; 61; 62; 63; 64; 69; 70; 71; 73; 75; 77; 84; 86; 88; 94; 102; 109; 120; 121; 130; 139; 140; 141; 142; 143. Denne typen bønner finnes også i andre gammeltestamentlige tekster, og andre nærorientalske tekstfunn.

Formelementer i en individuell klage 

Den individuelle klagen består av bestemte sjangerelementer. De typiske komponentene i en individuell klage er [1] Tilrop, [2] Selvbeskrivelse (Elendighetsskildring), [3] Bønn, [4] Tillitsutsagn, [5] Argumenter for Guds inngripen (Beveggrunner), [6] Løfter og [7] Takk og Lovsang Hvert av disse momentene har sin retoriske funksjon i bønnen.

Salmer blir kategorisert som individuelle klager fordi de hovedsakelig består av disse elementene. Det har forøvrig vært en diskusjon hvorfor det finnes et vendepunkt i alle individuelle klagesalmer i Salmenes bok (utenom Salme 88), hvor bønnen går over i takk og lovsang. Det finnes tre ulike måter å forstå disse takk- og lovsangsmomentene i salmene, og disse representerer måter å oversette verbet i Salme 13:6 «jeg har satt min lit til» (). Det kan enten tolkes som et ordinært perfektum (som oversettelsen), eller det kan tolkes som et perfectum confidentia (også kalt perfectum propheticum): «Men jeg stolte på din trofasthet» underforstått at den som ber skal tenke seg at hjelpen allerede har inntruffet ved at bønnen er fremført. Den tredje måten å oversette dette på er som et Perfectum coincidentiae: «Jeg stolte på din trofasthet», i betydningen fortid, hvor man uttrykker at bønnhørelsen allerede har funnet sted. I så fall vil vers 6 være et tillegg som er satt inn etter at bønnen har blitt oppfylt. Hver av disse måtene å forklare stemningsomslagene i de individuelle klagesalmene har hatt sine tilhengere. Men den forklaringen som har vært mest populær, og som bl. a. Hermann Gunkel stod for var den andre av disse løsningene: perfectum confidentiae eller profeticum hvor bønnhørelsen ble forutsatt som en del av bønnehandlingen.

Hvem har benyttet disse bønnene? 
Det er et vesentlig problem ved disse tekstene at alle, med unntak av Salme 13 inneholder sjangerforstyrrende momenter. Det finnes uttrykk i disse tekstene som bryter med bønnesjangeren, og som omhandler andre ting. Disse momentene regnes å være innskudd i eldre tekster. De opprinnelige tekstene var følgelig bønner som man bad i nødsituasjoner, men tekstene synes videre å ha blitt benyttet som lesetekster for å huske gudens under.

Det finnes ingen fortellende tekster i Det gamle testamente hvor det står at den nødlidende leste en bønn, eller at en profet eller prest leste en bønn for vedkommende. Det typiske er at den som er i nød enten selv sier en improvisert bønn, eller at en profet fremførte en improvisert bønn på den nødlidendes vegne. I mange av de babylonske bønnene følger det omfattende instruksjoner med hva slags rituelle handlinger som skal utføres sammen med bønnen. I de fleste av disse instruksjonene er det benyttet tiltaleform «Du skal...» underforstått at den som skal be bønnen er av det lavere presteskapet, og at teksten er til opplæringsformål. Det er rimelig å tenke at det også er slik flere av grunnsjiktene i de individuelle klagene i Det gamle testamentet opprinnelig er blitt til. Et annet fenomen man kjenner fra babylonia er at kongelige bønner blir skrevet ned i nødssituasjoner.  Det er også mulig at noen av bønnene kan ha blitt til på en slik måte. Vi har en bønn i 2 Kongebok 20:2 hvor en konge (Hiskia) ber en bønn når han er syk, men denne er kort og improvisert. Så det er altså mulig at bønner kan ha blitt nedskrevet til bruk i en bestemt situasjon, men man har ikke gammeltestamentlige eksempler til støtte for dette.

Hvor ble disse bønnene benyttet? 
Selve salmetekstene synes altså å ha vært benyttet i opplærings- og gudstjenestesammenhenger, men sjangeren individuell klage har sin opprinnelse og plass i livet i virkelige bønner (1 Samuelsbok 1:11). Det forekommer i enkelte fortellinger at slike bønner blir uttalt ved et helligsted. Men dette kunne ikke være tilfelle om personer var synlig syke, for da ble man utestengt fra helligstedene. Selv ikke kongen fikk tilgang til tempelet når han var syk (2 Kongebok 20:2). Det synes mer typisk at disse bønnene ble bedd i hjemmet, enten av en selv (Jesaja 44:17), eller av en profet (2 Kongebok 20:2).

Referanser 

Salmenes bok