Pelsdyroppdrett

Pelsdyroppdrett eller pelsdyrnæring vil si oppdrett av rev (blårev og sølvrev), mink og andre pelsdyrarter med de hensikt å bruke dyrenes pels til klær og andre lignende formål. Pelsdyroppdrett regnes som en primærnæring, og er i Norge gjerne er tilknyttet gårdsdrift og landbrukseiendommer.

Bruk av pelsverk til å fremstille plagg har lange tradisjoner i en rekke land, også i Norge.

Historie
Oppdrett i stor skala startet i Alaska i 1865 med oppdrett av blårev. Året etter ble det gjort forsøk på oppdrett av mink. To år etter de første forsøkene med blårev ble det startet oppdrett av sølvrev. Lord Strathcona, direktør i Hudson Bay Company, begynte med sølvrevoppdrett i Canada i 1872. Oppdrett med sølvrev spredte seg deretter til Europa, og i 1913 kom de første sølvrevene til Norge da Arne Christensen i Fredrikstad importerte de første sølvrevene til landet. Christensen betalte  kroner for ett par. På slutten av 1920-tallet ble sølvrevskinn solgt for opp til 400 dollar for de fineste, mens prisen for de dårligste kunne være ned mot 20 dollar. I 1930 ble den norske sølvrevbestanden anslått til  dyr med en samlet kapitalverdi på 75 millioner kroner inkludert bur og hus for dyrene. Norge hadde på den tiden 4000 revefarmer med omkring ⅔ av sølvrevene i Europa. Salvesen anslo at pelsdyrnæringen i 1930 var Norges syvende største eksportnæring på høyde med hermetikk og trelast.

Denne kunnskapsoverføringen fra et engelskspråklig område har satt spor ved at oppdretter og pelsdyrgård blir omtalt som «farmer» og  (pelsdyr/mink/rev-) «farmen».

Nordiske land er samlet sett en betydelig aktør i pelsdyrnæringen. Norsk oppdrett utgjør ca. 250–300 millioner kroner hvert år. Den er først og fremst en tilleggsnæring for bønder i utkantstrøk. I Norge drives det hovedsakelig oppdrett av mink, sølvrev og blårev. Skinn av sølvrev ble i 2010 omsatt for en midlere pris av  (norske skinn gikk for ) på en auksjon i Helsingfors, mens minkskinn gikk for . Råvarer til en pels av reveskinn som typisk er på 10-20 skinn vil dermed komme på . I tillegg til dette kommer kostnad til andre materialer, arbeid og avanse i omsetningsledd.

Fram til begynnelsen av 1900-tallet var pelsverk et resultat av fangst i Norge. Etter denne tid kom man imidlertid i gang med oppdrett av rødrev (rødrev og fjellrev) og mink. I så måte ble Skandinavias første pelsauksjonen holdt i Oslo i 1932. Mot slutten av 1800-tallet var pels blitt et populært statussymbol i noen kretser. Filmstjerner og andre kjendiser tok i bruk pels og konkurrerte om å ha de flotteste plaggene, noe som altså resulterte i et regulært pelsdyroppdrett for å dekke etterspørselen. Fenomenet smittet over til et stadig bredere lag av befolkningen, først og fremst til adel og rikfolk, deretter også til middelklassen og andre lag i samfunnet. På 1960- og '70-tallet ble bruk av pels som statussymbol veldig vanlig i Norge.

I 2003 var Danmark landet med størst markedsandel, 35% av verdensproduksjonen. I Europa foregår oppdrett i hovedsak i Danmark, Finland,  Norge og Nederland. Kina har stor produksjon av pelsklær og er det landet i verden som importerer og reeksporterer mest pels.

Etterspørselen etter pels falt sent på 1980-tallet og 1990-tallet. Dette hadde flere årsaker, inkludert at klesdesignerne ikke klarte å presentere spennende, nye kolleksjoner, og også innsatsen fra dyrevernorganisasjoner spilte en rolle. Men etter årtusenskiftet har salget av pels i verden økt enormt og nådd rekordhøyder. Dette har sammenheng med banebrytende, nye teknikker i foredlingen og fremstillingen av pelsklær samt sterk inntektsøkning hos forbrukere i gigantmarkeder som Kina og Russland. Som en følge av den økte etterspørselen er det etablert store, nye oppdrettsvirksomheter i land som Kina. Aktivistgrupper som PETA har uttrykt bekymring over behandlingen av dyrene i disse anleggene og over forholdene i enkelte slakterier.

Dyrevelferd

Det har vært stigende internasjonal motstand mot pelsdyrnæringen. I Norge har denne motstanden engasjert såvel vanlige folk som dyrevernaktivister. Det er primært dyras dårlige levekår som har vært gjenstand for kritikken fra dyrevernorganisasjonene. 

I 2000 gikk for første gang aktivister i Norge til aksjon for å slippe løs opprettsdyr. Aksjonen ble utført av en gruppe som kalte seg «De ville minkene»,  og senere har en rekke slike aksjoner blitt utført av Dyrenes Frigjøringsfront. I 2002 ble hele 9500 mink sluppet ut i Gjesdal. Oppdretterne hevder at mange frislupne dyr vil sulte ihjel eller bli tatt av andre dyr, fordi de ikke har evne til å klare seg i naturen. Det har blitt etablert en stamme av rømt mink i deler av landet. Oppdrettsminken, Amerikansk Mink (Neovison vison), er uønsket vill, er oppført i Norsk_svarteliste, og er gjenstand for både lokale skuddpremier  og jakt  hele året  . Det er utarbeidet handlingsplan og tiltak. Ved frislipp, når de evner å klare seg i naturen, utgjør oppdrettsrev en genetisk risiko for eksisterende bestander av vill fjellrev. 

Pelsdyroppdrett er forbudt i Østerrike og Storbritannia. Kroatia staret en utfasingsperiode på 10 år den 1. januar 2007. I Sveits er bestemmelsene for oppdrettsvirksomhet så strenge at alle pelsdyrgårdene er nedlagt.   Nederland vedtok 2012 et forbud med utfasing i 2024 Enkelte andre land har forbud mot oppdrett av enkelte dyrearter.

Det har blitt rapportert om skader blant dyr i pelsfarmer.
Dyrevernere har i flere tilfeller tatt bilder og gjort opptak fra pelsfarmer både i Norge og utlandet. Senest i 2010 i Norge, ble over 800 videopptak med skadde og døde dyr fra 39 gårder i Norge, levert inn til NRK fra Nettverk for dyrs frihet og Dyrebeskyttelsen. Disse viste skader som åpne sår, øyesykdommer, avrevne kroppsdeler, og også døde dyr.

Pelsdyroppdrett i Norge

Det var 331 pelsdyrfarmer i drift i Norge i per juni 2009. Antall pelsdyrfarmer har falt fra 1200 i 1995 til 625 i 2005. Antall dyr har i perioden vært relativt uendret, rundt 1 million dyr, noe som indikerer en strukturendring med større enheter. Andelen rev er i perioden fallende, mink stabil eller stigende.. Bransjeorganisasjonen angir en norsk produksjonen på «om lag  minkskinn og  reveskinn årlig» og en «Verdensproduksjon av mink og rev på totalt 53,3 millioner mink- og 3,9 millioner reveskinn» Flertallet av farmene driver oppdrett av rev, mens mindretallet oppdretter mink. Noen farmer har både rev og mink i oppdrett. Både mink og rev i oppdrett lever hele sitt liv i et nettingbur med tilgang til vann og mat hver dag. Videre skal buret inneholde en kasse til å søke ly i og et aktivitetsobjekt. Rever skal i tillegg ha en liggehylle. Lovverket spesifiserer at en rev skal ha et fritt gulvareal på 0,8m², mens en mink skal ha et fritt gulvareal på 0.255m². Pelsdyr i oppdrett er svært følsomme for støy, spesielt i ammeperioden. Det finnes egne soner rundt pelsdyrfarmer hvor fly ikke kan passere for ikke å forstyrre pelsdyrene. Krav til dyrehold for pelsdyrfarmer i Norge er fastsatt i «Forskrift om hold av pelsdyr». Krav til spredeareal for gjødsel er «minimum 4 dekar fulldyrket jord» pr 25 «Avlstisper rev (med tilhørende valper)», eller 40 «avlstisper mink (med tilhørende valper)» Pelsdyroppdretterne har gjennom de siste årene møtt mye kritikk for ikke å følge gjeldende regler og lover. Mattilsynet, underlagt Landbruks- og matdepartementet, er ansvarlig tilsynsmyndighet for pelsdyrnæringen. 

I 1994 uttalte det daværende Landbruksdepartementets etikkutvalg at «Legger man avgjørende vekt på dyras ve og vel, er det etikkutvalgets oppfatning at de driftsformer som anvendes i dag, ikke kan forsvares. De bør derfor avvikles.» Den norske veterinærforening mener regelendringer og hyppigere tilsyn ikke har ført til nevneverdig endring i dyrenes levevilkår, og vil ha pelsdyroppdrett avviklet.

Mattilsynet inspiserte 244 av 331 norske pelsdyrfarmer på sin «nasjonale tilsynsrunde» våren 2009. I en rapport utarbeidet av Mattilsynet  juni 2009 het det at 86% av alle norske pelsdyrfarmer brøt gjeldende regelverk ved inspeksjonstidspunktet. Mattilsynet konkluderte med at «dei fleste pelsdyra som vart inspiserte under kampanjen, vart stelte og oppstalla i tråd med gjeldande regelverk for dyrevelferd.» Mattilsynet hadde opplyst pelsdyrnæringen om det kommende tilsynet i et brev datert 25. februar 2009. Dyrebeskyttelsen påpekte at det var et problem at inspeksjonene var forhåndsmeldt, noe som ga oppdrettsbønder tid til å fjerne døde og skadde dyr. Inspeksjonene ble også utført da det i hovedsak var avlsdyr, og ikke mange valper på farmene. 

Sommeren 2009 inspiserte Nettverk for dyrs frihet ulovlig 45 pelsfarmer i Norge. På en rekke farmer ble det blant annet funnet dyr med avgnagde labber eller ører, og døde dyr. Skadde dyr ble funnet på hver av gårdene. En tilsvarende inspeksjonsrunde i 2010 viste at forholdene ikke hadde endret seg. Organisasjoner som motarbeider de eksisterende driftsformene mener at forholdene opprettholdes for å verne næringen.

For å lage ei pelskåpe av rev går det med omkring 10–20 skinn (av og til også flere), avhengig av størrelse, modell og kåpelengde. Slike kåper ble i 2010 ofte omsatt for mer enn NOK  per stk. I 1988 ble det estimert at nærmere ti millioner reveskinn ble omsatt for bruk i pelsverk. Av disse var omkring halvparten såkalt oppdrettsrev og den andre halvparten viltfanget rev.

Stortinget vedtok i februar 2017 å videreføre pelsdyrnæringen i Norge. Partiene H, FrP, KrF og Sp stemte for dette. De la vekt på bærekraftig utvikling av pelsdyrnæringen med strenge krav til dyreholdet. Det ble innført forbud mot gruppehold av mink og strengere dokumentasjonskrav.

Under regjeringsforhandlingene på Jeløya den 14. januar 2018 fikk partiet Venstre gjennomslag for å forby pelsdyrnæringen fra 1. februar 2025 ved en styrt avvikling. Den 14. juni 2019 vedtok Stortinget å legge ned pelsdyrnæringen. Den 13. januar 2023 la den siste pelsdyrbonden i Norge ned virksomheten sin.

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker
 FOR 2011-03-17 nr 296: Forskrift om hold av pelsdyr

Oppdrett
Dyreavl
Pels
Dyrevern