Hakekors

Hakekors (etter tysk Hakenkreuz) er et likearmet kors der korsarmene er bøyd i krokformede haker som vender i samme retning. Hakene står vanligvis i rett vinkel på armene (卐, 卍), men kan også stå på skrå eller være buet. 

I India er varianter av hakekorset kjent under navnet svastika, som på sanskrit (gammel-indisk) betyr «lykkebringer» (su asti betyr «det er godt»). På gresk kan figuren kalles tetraskelon, «fire bein», på latin crux gammata eller gammadion, det vil si gammakors etter den greske bokstaven gamma (Γ).

Symbolet er kjent siden førhistorisk tid og blitt brukt i de fleste kulturer over hele verden uavhengig av hverandre.  Figuren kan være nøytral dekor eller et meningsbærende tegn, ofte som uttrykk for en roterende bevegelse eller med en bestemt religiøs, magisk eller politisk betydning. Mens svastikaer er vanlig som hellig sol- og fredssymbol, eller tegn for andre positive verdier, i buddhismen og hinduismen i Asia, er det i den vestlige verden blitt et beryktet ideologisk hatsymbol for ultranasjonalistisk, voldelig og anti-demokratisk høyreekstremisme, nazisme, nynazisme, rasisme, antisemittisme og hvit makt. 

Tidlig på 1900-tallet var hakekorset også populært lykkesymbol og nøytralt ornament i Europa og Amerika. Det ble dessuten benyttet som militæremblem i Finland og representerte elektrisitet og vannkraftverk på blant annet norske og svenske kart. 

I vestlig kultur ble den positive og slående hakekorsfiguren valgt som «arisk» og «urgermansk» partimerke for det tyske nazistpartiet NSDAP. I 1920 gjorde lederen Adolf Hitler  en formvariant av hakekorset som dreier mot høyre, til hovedsymbol i den altomfattende nazipropagandaen. Partisymbolet ble også nasjonalsymbol fra nazistene fikk makten i Tyskland i 1933 og fram til det totalitære og aggressive naziregimet brøt sammen ved andre verdenskrigs slutt i Europa i mai 1945.

Etter krigen ønsket de allierte seiersmaktene å avnazifisere det tyske samfunnet, og i flere europeiske land er det fortsatt ulovlig å vise hakekors offentlig. Paragraf 86a i Tysklands straffelov forbyr «bruken av kjennetegn som er grunnlovsstridige eller tilhører terrororganisasjoner» når det ikke handler om  «kunst,  vitenskap, forskning eller undervisning».

Historie og utbredelse 

Som andre, enkle dekorelementer og tegn, har også hakekorset oppstått og blitt brukt i forskjellige kulturer uavhengig av hverandre. Hakekorset ble anvendt allerede i tidlig kobberalder i Elam i dagens Iran. I Europa opptrer det flere steder, blant annet i ettermykensk jernalder i Hellas og i båndkeramikk fra gamle kulturer ved Donau. Helt fra oldtida har hakekorset vært brukt som kristent symbol, selv om det ikke har vært så vanlig. En finner det  blant annet i katakombene i Roma og i kirkeklokker i England, der det også opptrer heraldisk under navnet fylfot. Merket var heller ikke ukjent i Israel, der en har funnet det på en jødisk synagoge.

Tegnet har ellers vært svært utbredt i India og Øst-Asia, der svastikaen brukes som lykkebringende og religiøst symbol. I buddhismen og i den tibetanske Bøn-religionen er det et svært betydningsfullt lykketegn, i hinduismen blir det knyttet til blant annet Vishnu, og i jainismen står korsets armer for «eksistensens fire plan». I Kina er det et lykketegn og tradisjonelt talltegn for ti tusen, i Japan heraldisk emblem for flere adelsslekter og markerer tempelbygninger på kart. Ellers er det spredte funn av hakekorsfigurer i afrikansk kultur. 

Tegnet var nokså vanlig i Nord- og Sør-Amerika før Columbus, der det kunne bety hell og lykke og opptrer i ritualer og mønstre på klær og gjenstander.

Betydning 
Den særpregende og slående formen til hakekorset er både stillestående og i bevegelse rundt midten. Bruken av figuren har vært svært utbredt, og den er blitt tolket på mange måter i religiøse og magiske sammenhenger, kanskje oftest som et solhjul på samme måte som solkorset.

I tillegg til å symbolisere solas gang over himmelen, kan hakekors representere de fire himmelretningene, bevegelsen og kretsløpet i naturen,  årstidene, fruktbarhet og  overflod, eller stjernenes rotasjon omkring polene. 

I hinduismen, buddhismen, jainismen og tantrismen kan symbolet gjenspeile de fire hellige veda-skriftene, menneskets fire mål (purusarthaer), livets fire stadier, åndelig reinhet, livsenergien (prana) og livets flyt, tid, vibrasjoner i universet, og mye mer. Også fargene kan der ha symbolsk betydning.

Figuren kan i tillegg tolkes som en stilisert menneskeskikkelse med to armer og to bein, eller to kryssende Z-formede lynkiler, og forstås ut fra det. 

Svastikavarianter der hakene enten dreier mot høyre eller mot venstre, har blitt tolket som symboler for motsatte prinsipper, i likhet med yin og yang. Noen hevder at hinduer tolker formvarianten der haken øverst peker mot høyre (i klokkeretningen) som en representasjon for sola og den livgivende, beskyttende og opprettholdende guddommen Vishnu, mens varianten som dreier mot venstre (kalt asvastika eller sauvastika) symboliserer natta, magiske krefter og den ofte grusomme og omstyrtende gudinnen Kali. Andre hevder at dette er en misforståelse.

Retningen på hakene spiller imidlertid rolle når det gjelder baskernes tradisjonelle lauburu-hakekors. Baskiske kors som dreier mot høyre kan bety «liv», mens den motsatte versjonen kan bety «død» og brukes som gravmerke. Speilvendte former av svastikaer brukes også for å skape symmetri i ornamenter og dekorative mønstre.

I nyere tid 
 

Hakekorset ble et populært symbol i Europa etter at den driftige tyske amatørarkeologen Heinrich Schliemann fra 1871 fant en mengde svastika-symboler under sine sensasjonelle utgravinger av Troja i Tyrkia, den greske oldtidsbyen kjent fra Homers Illiaden. Schliemann knyttet hakekorssymbolene fra antikken til liknende figurer på potteskår funnet i Tyskland, og påstod at korsfiguren var et betydningsfullt religiøst symbol fra «germanernes» fjerne forfedre. Mot slutten av 1800-tallet var det stor interesse for oldtidshistorien, Den nære orienten og India, og språkvitere og andre akademikere mente hakekorsene dokumenterte en «arisk» felleskultur i Europa og Asia. 

På denne tida vokste også nasjonsbevisstheten for alvor fram i Europa, og tyske nasjonalistbevegelser tok i bruk symbolet som kjennetegn på sin «ariske identitet» og stolte «germanske» fortid. 

Svastika-figurer ble dessuten hentet fra andre eksotiske kulturer, for eksempel fra urinnvånerne i Nord-Amerika der korssymbolet er kjent fra tekstiler og graver og Navajo-stammen forteller om «den virvlende tømmerstokken» (tsil no'oli' ) i sine religiøse seremonier. 

Fram til 1920- og 1930-årene hadde hakekors flere betydninger i vestlig kultur, men den vanligste utenfor Tyskland og Østerrike tidlig på 1900-tallet var som allment symbol for framgang og kjærlighet. Tegnet var som tidligere også religiøst lykkesymbol i Asia, ikke minst på tempelbygg.

Det er mange eksempler på hakekors som er brukt som upolitiske dekorelementer og positive symboler i europeisk og nord-amerikansk arkitektur, kunsthåndverk, produktdesign og populærkultur i årtiene før og særlig etter det forrige århundreskiftet. 

Hakekorset var blant annet logo for det danske bryggeriet Carlsberg fra 1881 til inn i 1930-årene. Bryggeren Carl Jacobsen skal ha sett svastikakorset på en studiereise og ment at et slikt solhjul passet som varemerke for hans nystartede bryggeri Ny Carlsberg. Det ble også anvendt etter sammenslåingen med farens Gammel Carlsberg, blant annet på enkelte av bryggeriets øletiketter. Også den berømte elefantporten på Ny Carlsberg ble prydet av fire indiske elefanter og solhjul hugget i granitt. Svastikategnet var symbol for den hinduistiske lykkeguden Ganesha, som tradisjonelt blir framstilt med elefanthode.

Finland tok hakekorset i bruk som nasjonalsymbol rett etter uavhengigheten i 1917. Det pryder flere finske ordenstegn og det finske presidentflagget der Frihetskorset inngår. Finlands flyvåpen brukte hakekors som nasjonalitetsmerke fra 1918 til 1944. Også Latvia benyttet hakekorset som nasjonalitetsmerke på militærfly i mellomkrigstiden.

Ettersom mange amerikanske urinnvånere var soldater i US Armys 45. infanteridivisjon med hovedsete i Oklahoma 1920–1968, valgte divisjonen hakekorset som tradisjonelt indiansk lykkesymbol i sitt divisjonsmerke. Det ble imidlertid skiftet ut i 1939 da det kunne forveksles med tyske merker.

Fordi hakekorset er et så utbredt og positivt symbol i hinduismen og buddhismen, prøvde Sri Lanka i 1957, og India i 1977, å få innført et rødt hakekors som regionalt Røde Kors-symbol. Anmodningene ble imidlertid avslått.

Fra 1990-årene er hakekorset på nytt forsøkt gjeninnført som et positivt symbol gjennom den kinesiske meditasjonsbevegelsen Falun Gongs merke for deres lovhjul.

Baskisk kors, også kalt lauburu, er formet av fire dråper som danner en svastika. Også triskele med tre spiralsnodde armer kan minne om hakekorset. I Japan kan det dråpeformede symbolet tomoe tegnes i et mønster satt sammen av fire dråper til en slags rund, knivformet hakekorsfigur.

Hakekorset og nasjonalsosialismen

Hakekors i norsk historie 

Før nasjonalsosialistenes tid i 1930- og 40-årene var hakekorset et populært merke i Norge gjennom hundrevis av år. Det er kjent fra folkevansdringstid, blant annet på tekstiler og gjenstander fra Osebergfunnet fra 800-tallet. Det er blitt hevdet at hakekorset i tidlig middelalder skal ha vært symbol for guden Odin
på samme måte som hammeren var symbol for Tor, og noen mener visstnok også at hakekorset kan ha symbolisert Tors stridsøks eller hammer «Mjølner», og representert ham som «luftens, tordenens og lynets gud.»
 
En finner hakekorset i norske personsegl fra 1300-tallet og i norske bønders bumerker mange steder i landet fra 1500-tallet til ut på 1800-tallet. I bumerkene opptrer hakekorset i en lang rekke varianter: Hakene i hakekorset kan ha rette, skråstilte eller bøyde streker, hakekorset kan blant annet være vendt i forskjellige retninger, ha tilleggstreker, mangle streker og være midt inne i andre figurer. Det opptrer blant annet inngravert i metallsigneter, håndskrevet som signatur i dokumenter, skåret i tre og gjengitt på tekstiler i border og mønstre.

Det norske partiet Nasjonal Samling (NS) brukte ikke hakekorset, men den enklere, internasjonalt utbredte figuren hjulkors som de foretrakk å betegne «solkors». De brukte dette blant annet i partimerket og i flagg for hirden og andre partiorganisasjoner. Mikal Sylten, seinere NS-medlem, tok derimot i bruk hakekorset som emblem for sitt vesle, månedlige, antisemittiske tidsskrift Nationalt Tidsskrift allerede fra 1917. Også det danske søsterpartiet av NS brukte hakekorset, i flagg med «danske» farger, det vil si med hvitt hakekors på rød bunn. Ellers skal en av de første gangene det tyske hakekorsflagget ble heist i Norge på den tyske ambassaden, ha vært på flaggdagen for kronprinsesse Märthas fødselsdag i mars 1933.

Et bemerkelsesverdig unntak fra den generelle utrenskningen av hakekors i det offentlige rom etter andre verdenskrig kan sees i mønstret på smijernsporten i innkjørselen til det tidligere Oslo Lysverker på Solli plass i Oslo, fullført i 1931 etter tegninger av arkitektene Andreas Bjercke og Georg Eliassen. Lysverkene og deres arkitekter kan kanskje ha vært uvitende om, likegyldige til eller direkte ha hevet seg over at nasjonalsosialistene allerede hadde begynt å bruke symbolet som sitt eget. Bakgrunnen for å bruke hakekorset som ornament på portbladene var ellers at det i mellomkrigstiden var godt innarbeidet som symbol for elektrisk kraft, kanskje på grunn av dets likhet med et turbinhjul. På kart fra mellomkrigstiden var det også innført som kartsymbol for vannkraftverk. Hakekorset ble dessuten brukt som logo for det svenske elektroselskapet ASEA (Allmänna Svenska Elektriska Aktiebolaget) frem til 1933, samt det norske datterselskapet Per Kure Norsk Motor- og Dynamofabrik (PKNM).

Varianter av hakekors med bøyde armer inngår fortsatt i mange ornamenter og dekorasjoner, blant annet i smijernsportene på Vigelandsanlegget i Oslo. De to turbinene på Tryland kraftverk i Lindesnes kommune er prydet med hvert sitt hakekors. Også disse er fra mellomkrigstiden.  Hakekors finnes ellers i brosteinsmønsteret på Universitetsplassen i Oslo fra 1931, ankerjernene på veggen i Rådhusgata 28 fra 1916, og på spiker laget ved Christiania Spigerverk inntil 1945.

Referanser

Litteratur 
 E. Goblet d’Alviella: Symbols. Their Migration and Universality, Westminster 1894, nytrykk New York 2000)
 H.J. Huitfeldt-Kaas m.fl.: Norske Sigiller fra Middelalderen, Oslo 1899–1950
 L. Strømme: Bumerke frå Sunnmøre, Oslo 1943
 K. og Jon Haukanes: Segl og bumerke frå Hardanger, Oslo 1944
 Hans Krag: Norsk heraldisk mønstring fra Fredrik IV’s regjeringstid 1699–1730, Drøbak 1942 – Kristiansand S 1955, bind 2, Bønder, side 18
 Åsta Østmoe Kostveit: Kors i kake, skurd i tre : tegn og symboler i folkekulturen (Landbruksforlaget, 1997)
 Hans Cappelen: «Hakekors og Grenland», Ætt og annet – jubileumsbok ved Grenland Ættehistorielags 30-årsjubileum, Porsgrunn 2003
 Tuve Skånberg: Glömda gudstecken. Från fornkyrklig dopliturgi till allmogens bomärken (2003) under Creative Commons BY-NC-ND 2.5 licens, Lund 2003
 Hans Cappelen: Bumerker i Norge (Oslo 2005) 
 Anders Bjønnes m. fl. (redaktører): Segltegninger fra hyllingene i Norge 1591 og 1610, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2010

Eksterne lenker 
 
 Om hakekors i Norge 
 卐.com – Liste over alt hakekorstegnet betyr (på Engelsk)
 Utviklingen av nazistenes hakekors (på tysk)

Kors
Heraldikk
Det tredje rike
Nasjonalsosialisme
Høyreekstremisme