Myrsnipe

Myrsnipe (Calidris alpina) er en vadefugl i snipefamilien. Arten består av hele ti taxa, hvorav arctica hekker på Svalbard, schinzii på Jæren og Lista, og nominatformen ellers i Norge, men den er mest tallrik i Nord-Norge.

Taksonomi 
Myrsnipe var tidligere plassert i slekten Erolia, men denne regnes nå som et synonym til Calidris. Arten har tidligere også blitt inkludert i slekten Ereunetes. Ssp. actites er en erstatningsnavn for tidligere litoralis, som var preokkupert. Ssp. centralis blir av og til inkludert i nominatformen. Ssp. hudsonia blir av og til inkludert i pacifica, og pacifica blir av og til regnet som et synonym til enten sakhalina eller arcticola. Det knytter seg således fortsatt usikkerhet med hensyn til inndelingen av denne arten. Noen mener at nominatformen er en mellomstadie mellom centralis og schinzii, og også at det er liten eller ingen forskjell mellom schinzii og arctica.

Biologi 

Myrsnipa er på størrelse med en stær, cirka  cm lang og  tung. Vingespennet utgjør cirka , og nebbet måler cirka .

Myrsnipas utseende varierer med underarten, alder og årstid. Om sommeren kan de voksne fuglene lett kjennes på en svart eller mørk flekk under buken og en merkbar rødbrun rygg, ellers går fargene i varianter av gråbrun. Det som i hovedsak skiller underartene er små forskjeller i størrelsen og utfargingen. Hekkedrakten er mer prangende enn vinterdrakten, men fuglene har i hovedsak kamuflasjefarget fjærdrakt med lys småspettet underside og mørkere overside med ulike jordfarger og større spetter.

Ssp. schinzzii er mattere i rødfarga på ryggen og kan ha kortere nebb enn vanlig myrsnipe, men er ellers vanskelig å skille fra nominatformen. Sørlig myrsnipe har i Norge hatt sterk tilbakegang fordi biotopene har blitt endra med nydyrking i jordbruket. Forekomsten var estimert til mellom 50 og 100 par i 1981, og det meste av bestanden hekker trolig nå bare i et avgrensa område på Høg-Jæren. Derfor er snipa også å finne på den nasjonale rødlista for Norge som en direkte utrydningstrua art. Arten er også i tilbakegang i andre land med unntak av Finland og Sverige der de arbeider for å øke bestanden.

Myrsnipa er utbredt og hekker over arktiske og boreale deler av den nordlige halvkule. I Norge hekker arten fåtallig på strandenger og lyngmarker langs kysten i Sør-Norge, og mere vanlig i fjellet i tilknytning til gress-/starrmyrer og fuktige fjellvidder. Arten overvintrer i tempererte strøk, og i Europa skjer overvintringa i kystområda, fra Middelhavet nord til De britiske øyer og Nederland.

Arten er monogam og hekker solitært. I Arktis legger hunnen fra juni til tidlig i juli, og fra april til mai lenger sør. Det kan være opp mot 100 par per kvadratkilometer, men oftere og mer typisk  par/km². Redet bygges av vegetasjon, ofte på toppen av ei tue. Det fôres innvendig med gress og løv. Hunnen legger fire, av og til tre, egg, med et intervall på  timer. Inkubasjonstiden tar cirka  dager, og begge foreldrene ruger og mater ungene. Hunnen drar imidlertid som regel først. Avkommet er flygedyktig etter cirka  dager, men dødeligheten er høy () det første året.

Inndeling 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).

 Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
 Chionidi, slirenebbfugler
 Charadrii, lofugler
 Scolopaci (Limicoli), snipefugler
 Pedionomidae, slettevandrerfamilien
 Thinocoridae, rypesnipefamilien
 Rostratulidae, riksesnipefamilien
 Jacanidae, bladhønsfamilien
 Scolopacidae, snipefamilien
 Numeniinae, 
 Limosinae, 
 Calidrinae, 
 Arenariini, 
 Calidrini, 
 Calidris
 C. tenuirostris, sibirsnipe
 C. canutus, polarsnipe (islandssneppe)
 C. virgata, brottsnipe
 C. pugnax, brushane
 C. falcinellus, fjellmyrløper (brednebbsnipe)
 C. acuminata, spisshalesnipe
 C. himantopus, styltesnipe
 C. ferruginea, tundrasnipe (krumnebbsnipe)
 C. temminckii, temmincksnipe (temminksnipe)
 C. subminuta, langtåsnipe
 C. pygmaea, skjesnipe
 C. ruficollis, rødstrupesnipe (ruststrupesnipe)
 C. alba, sandløper (polarløper, strandløper)
 C. alpina, myrsnipe
 C. a. arctica, hekker på Nordøst-Grønland og Svalbard
 C. a. schinzii, hekker på Sørøst-Grønland og fra Island gjennom Færøyene til De nordlige britiske øyer, i Skandinavia og De baltiske landene
 C. a. alpina (nominatformen), hekker i Nord-Skandinavia, Nord-Finland og det nordlige Russland østover til Tajmyrhalvøya og elven Jenisej
 C. a. centralis, hekker i Nordøst-Sibir, fra Tajmyrhalvøya til Kolymadeltaet
 C. a. sakhalina, hekker fra Kolymaelven til Tsjukotkahalvøya og Anadyrland
 C. a. actites, hekker på Nord-Sakhalinøya
 C. a. kistchinski, hekker fra det nordlige Okhotskhavet og Korjakfjellene gjennom Kamtsjatkahalvøya nord til Kurilene
 C. a. arcticola, hekker i Nordvest-Alaska (nord for Sewardhalvøya) og i Nordvest-Canada
 C. a. pacifica, hekker i Sørvest-Alaska (sør for Sewardhalvøya)
 C. a. hudsonia, hekker i det sentrale Canada (fra Victoriaøya til den sørvestre Hudsonbukta
 C. ptilocnemis, klippesnipe
 C. maritima, fjæremus (fjærepist, fjæreplytt)
 C. bairdii, gulbrystsnipe
 C. minuta, dvergsnipe
 C. minutilla, pygmesnipe (pygmésnipe)
 C. fuscicollis, bonapartesnipe
 C. subruficollis, rustsnipe
 C. melanotos, alaskasnipe
 C. pusilla, sandsnipe
 C. mauri, berigsnipe (beringsnipe)
 Prosobonia, (polynesiasniper)
 Scolopacinae, 
 Tringinae, 
 Turnici, springvaktelfugler
 Lari, måkefugler

Referanser

Eksterne lenker 
 

Snipefugler
Fugler på rødliste for Svalbard
Fugler formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné