Blendingsgardin

Blendingsgardin er en tett  gardin som monteres på innsiden av et vindu for å hindre lys å slippe inn eller ut. 

Avblendingen kan gjøres med lystette fortrekks- eller rullegardiner som dekker hele vindusflaten. Noen er konstruert med festelister i sidene eller en ramme slik at det ikke blir lysåpninger langs kantene. Blendingsgardiner er ofte montert i takvinduer (overlysvinduer).

Gardiner som er ugjennomtrengelige for lys, kan stenge ute forstyrrende dagslys eller kunstig belysning utenfra. Blendingsardiner er typisk installert i hotell- og soveværelser eller i rom der en bruker bildeskjermer og prosjektører.

Liknende skjerming kan også forhindre uønsket lysforurensning i nattemørket. «Overflødig» menneskeskapt lys fra vinduer, lamper og skilt kan forstyrre astronomiske observasjoner, økosystemer og dyrs atferd.

Blendingsgardiner og andre lysdempende innretninger har også blitt brukt for å skjule bebyggelse, anlegg og landskap i mørket som beskyttelse mot nattlige luftangrep fra bombefly. Under andre verdenskrig var det i krigførende og okkuperte land strenge påbud om blending (skjerming og demping) og mørklegging (slokking) av lyskilder som del av luftvernet for å hindre piloter og flymannskap fra å kunne orientere seg visuelt.

Blendingsgardiner og blending under andre verdenskrig

Under krigen i Norge 1940–1945 var blendings- eller mørkleggingsgardiner påbudt i alle vinduer der en hadde lys i rommet innenfor. I april 1939 kom forskrifter for luftvern med nedblending av lys som kunne sees fra lufta, og total mørklegging ved at elektristetsverk slo av strømmen, for å hindre visuell navigering fra fly. Avblending ble innført i deler av landet da verdenskrigen i Europa brøyt ut samme høst. Etter Nazi-Tysklands angrep på Norge 9. april 1940 krevde tyskerne «fullstendig mørklegging av norsk territorium», og påbudet om blending gjaldt fra da av overalt. Slike påbud ble utstedt i alle land som var berørt av krigen, mens eksempelvis Sverige som nøytralt land, ikke hadde noe tilsvarende.

Hensikten med nedblending i byer og bygder var å fjerne direkte lys og gjenskinn fra bygninger,  veier, infrastruktur og landemerker som kunne hjelpe fly å navigere i mørket. Også det lille som var av lovlig biltrafikk, ble berørt ved at hovedlyktene ble blendet av med limbånd eller maling slik at bare en stripe lys kom ut. Det kom også spesiallampernsom skulle erstatte de vanlige lyktene. Militære kjøretøyer har fortsatt blendingshetter til hovedlysene som brukes ved feltøvelser. Også sykler kunne ha egne lykter som lyste svakere og ikke var synlige ovenfra. 

Under årene med blendingspåbud ble det flere steder malt hvite striper og felt på trær og annet som skulle gjøre det lettere for folk å ta seg fram i mørket. Norske veier ble dessuten for første gang hvitstiplet. Lamper og belysning ute ble slukket eller fikk blå lyspærer eller kupler som var malt over med bare en liten åpning til lyset. I byene kunne det også være egne lostjenester der unge menn hjalp folk å finne veien.  

Blendingsgardinene kunne være ulikt utformet, men måtte være absolutt lystette. I praksis anskaffet de fleste seg rullegardiner av tykt, svart papir med bredde litt over vindusåpningen. Disse måtte festes tett med skodder eller klemmer.   Kvaliteten på papiret var så som så, så reparasjon og utskiftning ble nødvendig etter en tid. Blendingsbestemmelsene var lette å kontrollere, og brudd resulterte i ubehagelig besøk av øvrigheten. Flere dekte også til vinduer og luker med celluloseplater og liknende. 

Etter at krigen i Europa var over 8. mai 1945 kunne folk kaste blendingsgardinene. Da ble det i mange norske byer arrangert en «felles bålfest», der folk kunne komme med sine lite elskede blendingsgardiner til byens torv eller en annen åpen plass hvor gardinene ble brent til allmenn jubel.

Se også

 Gardin
 Mørklegging

Referanser

Eksterne lenker
 Digitalt fortalt: «Blendingsgardinene - et kulturminne fra krigen» (skrevet av Anne Hals, Riksarkivet) (besøkt 30. mars 2012)

Andre verdenskrig
Interiør
Luftvern