Sigrid Undset

Sigrid Undset (født 20. mai 1882 i Kalundborg i Danmark, død 10. juni 1949 på Lillehammer i Norge) var en norsk forfatter som mottok Nobelprisen i litteratur i 1928, «spesielt for sine mektige beskrivelser av livet i Norden i middelalderen». 

Sigrid Undset skrev på riksmål og er mest kjent for romanene om livet i skandinaviske land i middelalderen. Hennes mest kjente verk er trilogien Kristin Lavransdatter (1920–1922).

Livsløp

Barndom og tidlig yrkesliv 

Undset ble født i Kalundborg som datter av arkeologen Ingvald Undset og hans danske kone Charlotte Undset, født Gyth. I april 1884 ble deres andre datter, Ragnhild, født, og i juli flyttet familien til Kristiania (dagens Oslo), etter at Stortinget hadde bevilget Ingvald Undset et statsstipend på kr. 3000 i året. Sigrid Undset har senere skrevet om barndom på Fagerborg ved Stensparken. De bodde på flere ulike adresser ved parken, lengst i Lyder Sagens gate 10. Der ble hennes søster Signe født i 1887. 

Hun begynte ikke på skolen før hun var åtte år. Før den tid hadde moren undervist henne. Hun begynte direkte i tredje klasse på Ragna Nielsens latin- og realskole.

Sommeren 1892 var familien hos farens foreldre i Trondheim. Sigrid Undset opplevde her sin første kontakt med sagatidens dikting, da hun leste Njåls saga. Hun leste sagaene høyt for faren, som lå på sitt siste, etter lengre tids sykdom. Slik ble hun kjent med norrøn litteratur, vikingtiden og middelalderen. 

Faren døde 3. desember 1893.  I 1934 skrev hun Elleve år, en selvbiografisk roman om sin barndom fram til farens død. 

Etter farens død ville moren at Sigrid skulle ta videre skolegang, men Sigrid visste at moren hadde dårlig råd etter hun ble enke, og tok derfor handelsskolen og fikk jobb som kontordame som 17-åring. Den jobben hadde hun i ti år. Det man vet om hennes ungdomsår, er i hovedsak blitt kjent gjennom brevene hun skrev til sin svenske brevvenn Andrea Hedberg. De av brevene som er bevart, er publisert i boken Kjære Dea.

Sigrid Undset var forfatter ved siden av kontorjobben. 
Hun ønsket å være forfatter på heltid, men drømmen måtte vente.
Tre år etter debutromanen Fru Marta Oulie, som kom ut i 1907, kunne hun bli forfatter på heltid.

Voksenliv 
Sigrid Undset fikk stipend fra Theodor Henrichsens legat, og reiste til Italia. Der levde hun i et kunstnermiljø. Hun traff maleren Anders Svarstad, og de forelsket seg. Hun var 27 år gammel, og han var 40. Han var allerede gift og hadde tre barn, så forholdet deres måtte holdes hemmelig da de kom tilbake til Kristiania. 

I 1912 giftet de seg i det norske konsulatet i Antwerpen.
Etter at Sigrid Undset hadde giftet seg med Anders Svarstad, reiste de til London og var der i et halvt år, og deretter til Roma. I Roma 1913 ble sønnen Anders født. Han holdt på å dø, og Sigrid reiste hjem til moren med ham, mens mannen kom hjem tre måneder senere. 
Ekteskapet til Sigrid og Anders var preget av lange adskillelser, og begge jobbet mye. Paret fikk to barn til: datteren Maren Charlotte, som hadde epilepsi og var psykisk utviklingshemmet og sønnen Hans.

I 1919 flyttet Sigrid Undset og mannen fra hverandre. Hun flyttet til Bjerkebæk ved Lillehammer. Hun var gravid, og det var hun som tok med seg barna. Helt fra hun var ung skrev hun om natten, alene, mens hun drakk kaffe og røkte sigaretter. Denne vanen tok hun nå opp igjen for å få tid til å skrive. 

Litt senere sa Sigrid Undset at hun ville skilles fordi hun ville bli katolikk. Den 1. november 1924 konverterte hun. Den 7. mars 1927, på festen for Thomas Aquinas, mottok hun drakten (i form av et lite skapular eller medaljong) som medlem av Dominikanernes tredjeorden (hun ble tertiær, det som nå kalles legdominikaner) og tok navnet søster Olave. Ett år senere, den 7. mars 1928, avla hun så løfte om å leve etter tredjeordenens regel for resten av sitt liv.

Invasjonen av Norge og flukt i 1940 
På grunn av sin markerte holdning mot Hitler og nazismen, og sitt engasjement for jødenes skjebne, måtte hun rømme fra Norge etter invasjonsdagene i 1940. Undset var i Oslo 9. april (hun bodde på Bondeheimen som vanlig) og reiste til Lillehammer som hun forlot etter få dager (20. april) da tyske styrker nærmet seg byen. De britiske styrkene ga 20. april opp en stilling sør for Lillehammer og tyske styrker var ventet til byen i løpet av dagen. Det var frykt for at hun ville bli arrestert og myndighetene anbefalte henne forlate byen. Undset brente brev og andre potensielt farlige papirer i huset før hun reiste. 

Nordover gjennom Gudbrandsdalen fikk hun skyss med militær lastebil. På Otta hadde NRK satt opp en provisorisk radiosender og hun holdt der en tale til det norske folk. Ifølge Gidske Anderson leste Undset og Paasche inn sine taler på plate som ble sendte med fly til Storbritannia og sendt over BBC til Norge. Dette var Undsets første tale under krigen. Hun ble værende noen dager i Dovre sammen med sin venn professor Fredrik Paasche og hans familie. Hun reiste videre til et bombet og brennende Åndalsnes, videre til Molde og nordover kysten med en fiskeskøyten «Krysseren» (ført av Knut Huse) med kurs for Tromsø. «Krysseren» var rekvirert av den frie norske marine til å frakte proviant, soldater og krigsfanger. Båten var full av våpen, proviant og soldater da Undset gikk ombord. Blant sivile ombord var redaktøren Olav Scheflo og Dagmar Loe samt tyske flyktninger inkluder fem jødiske. Undset hadde tenkt å gå i land i Bodø, men der ble ingen sivile sluppet i land og Undset reiste sørover igjen til Mo i Rana der det er kort vei til Sverige. Fra Rana reiste hun inn i Sverige 8. mai via Umbukta. Hun hadde var ikke kledd for å ta seg over fjellet på snøføre og hun var tungfør og ikke sprek. Med hjelp av lokale norske menn fra området ble hun trukket på slede over fjellet sammen med Scheflo som var invalidesert av leddgikt. Etter 14 timer i snøen kom de til bebyggelse på svensk side. Undset kom 10. mai med tog til Stockholm der hennes søster bodde. Fra Sverige reiste hun til USA, hvor hun under krigen utrettelig forsvarte Norge og de allierte i en rekke artikler og foredrag.

Hun fulgte regjeringen og statsapparatet. Sammen med henne var også Fredrik Paasche og Olav Scheflo med sine familer, blant dem Scheflos datter, den senere journalisten Dagmar Loe. På veien stoppet hun på Otta og holdt en radiotale som skal ha fått Goebbels til å øyeblikkelig å forby bøkene hennes. Reisen gikk gjennom Sverige og Sovjetunionen til Vladivostok og videre med båt vi Korea til Tsuruga i Japan. Undset var imponert over hvor velstelt og velfungerende alt var i Japan (inkludert det okkuperte Korea) sammenlignet med Sovjetunionen. Hun hadde studert japansk litteratur og kunst, og ble betatt da hun for første gang fikk se landet med egne øyne. Hun satte særlig pris på japanske hagekunst og perfeksjonismen i håndverk og dagligliv. Undset hadde under oppholdet i Japan vanskelig for å forstå at landet var i krig, bortsett fra at hun merket mangelen på ris og at myndighetene var brutale mot personer mistenkt for spionasje. Hun mente befolkningen var passive og hadde blitt lurt inn i militarisme og aggressiv utenrikspolitikk av makthaverne. Mens de ventet på båtskyss besøkte hun sammen med sønnen Hans Nara og Kyoto, og skrev livaktige skildringer av det hun opplevde. Hun reiste med tog til Kobe og videre til båt via Honolulu til San Francisco (der hun ankom 26. august 1940). Etter noen dager i California reiste hun og sønnen Hans til New York med tog. Det hadde da gått fem måneder siden hun flyktet fra hjembyen Lillehammer.

Sønnen Anders Castus Svarstad falt ved Kampene i Gausdal ved Segalstad bru 27. april 1940.

Tiden i USA 
I USA arbeidet hun for Norges frigjøring. Hun var en ivrig patriot og skrev artikler og holdt foredrag for et fritt Norge. Hun argumenterte under og etter krigen for at tyskerne burde underlegges vitenskapelig undersøkelse særlig av sinnssykeleger. Undset argumenterte med at Tyskland etter krigen måtte bygges økonomisk opp igjen så fort som mulig, både av kristne/humanitære grunner og for å hindre ny krig. Undsets sterke motvilje mot Tyskland og tyskere begynte lenge før krigen, trolig fra sin danske mor. I New York ble hun tatt mot av den kjente forleggeren Alfred Knopf (grunnlegger av forlagshuset Alfred A. Knopf) og hun besøkte Knopf og familien privat. 

Undset holdt sin første offisielle tale i Brooklyn i oktober 1940 og uttrykte der pessisme selv om demokratiene etterhvert skulle vinne over diktaturene.

Etterkrigstiden 
Undset kom tilbake til Norge 21. juli 1945 med lasteskipet Montevideo, offisielt som hjelpemannskap for å få plass. Okkupasjonsmakten hadde brukte Bjerkebæk som fødehjem for norske kvinner som skulle ha barn med tyske soldater og huset var nokså nedslitt da hun kom hjem. Inventaret var til dels ramponert. Boksamlingen hadde Undsets venner på Lillehammer reddet ut og oppbevarti kjelleren på Romedal kirke. Etter krigen reiste Undset hjem til Bjerkebæk ved Lillehammer. Der bodde hun til sin død.

Undset opptrådte siste gang offentlig 29. mai på Domkirkeodden i forbindelse med 25 års jubileum for St Torfinns menighet. Hun døde på Lillehammer sykehus den 9. juni 1949.

Forfatterskap 

Undset begynte sin forfattervirksomhet mens hun arbeidet som kontordame. Hennes litterære verk handlet særlig om konfliktene knyttet til kvinner som brøt de tradisjonelle kjønnsrollemønstrene, enten det var samtidige bykvinner eller historiske skikkelser. Motsetningsforholdet mellom ideal og virkelighet er et tema som går igjen, kanskje spesielt tilspisset i romanen som ble hennes gjennombrudd: Jenny fra 1911. Dette er, ifølge Anne-Lisa Amadou, den eneste av hennes nåtidsromaner som antyder en «ekte» kjærlighetshistorie.

Undset hadde en sterk forankring i folkeviser og sagalitteratur, og hennes første litterære forsøk var en historisk roman, med emne fra Danmark i det trettende århundre. I 1905 leverte hun denne fortellingen, Aage Nielssøn til Ulvholm, til Gyldendal forlag i København. Undset er selv kilde til anekdoten om at forlagssjef Peter Nansen skal ha nøyd seg med å svare: «Forsøk Dem ikke mer på historiske romaner. Det kan De ikke.» Fra et brev Undset skrev til lillesøsteren Signe datert 31. juli 1905, vet vi at Nansen i virkeligheten sendte henne «et pent brev», der han skrev at han ikke kunne tilrå utgivelse, men at han fant «meget talent» med «partier af megen finhed og megen styrke» i manuskriptet hennes, og at det ville interessere ham å se henne «behandle et moderne emne». Avslutningsvis advarte han henne «mot forkledning – dvs historie naturligvis». Manuskriptet til Aage Nielssøn til Uvholm er bare indirekte kjent, men motivet ble utviklet videre i Olav Audunssøn i Hestviken (1925).

Hun debuterte i 1907, med samtidsromanen Fru Marta Oulie. Denne gang sendte hun manus til det norske forlaget Aschehoug. Romanen ble først refusert, men etter at forfatteren Gunnar Heiberg hadde lest manus og anbefalte utgivelse, ble boken likevel antatt. 

I 1924 offentliggjorde hun en samling nedtegnelser hun hadde gjort av eventyr moren og barnepikene hadde fortalt henne. Sigrid Undset kjente til den norske og danske folketradisjonen og fortalte gjerne eventyr selv. Utgivelsen ble gjort i samarbeid med Rikard Berge. 

Sigrid Undset var i en årrekke medlem av Forfatterforeningens litterære råd og foreningens formann fra 1936 til 1940.

Utmerkelser og hedersbevisninger

Fra 1928 til hennes død i 1949 
Undset fikk Nobels litteraturpris i 1928 for de historiske romanene om Kristin Lavransdatter: Kransen, Husfrue og Korset. Hun gav halvparten av pengene hun fikk til et legat for familier med psykisk utviklingshemmede barn, og resten ble fordelt mellom Legat for ubemidlede katolikker og Forfatterforeningens stipendiefond.

I tillegg til nobelprisen ble Undset tildelt en rekke andre ordener og utmerkelser for sitt virke. Hun ble i 1930 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for fremragende litterære arbeider». I 1947 ble hun forfremmet og tildelt storkorset av St Olavs Orden «for fremragende litterært virke og fortjenester av fedrelandet.» Undset var den andre kvinne som ble tildelt storkorset av denne ordenen, den første var kronprinsesse Märtha. Hennes innsats for Norge under krigen bidro til denne utmerkelsen. Undset ble i 1928 utnevnt til ridder av Den islandske falkeorden og i 1929 mottok hun den pavelige utmerkelsen Æreskorset Pro Ecclesia et Pontifice. I 1947 ble hun tildelt Kong Christian Xs frihetsmedalje.

Våren 1941 ble hun tildelt en kristen kulturpris av Assumption College i Canada. Under tiden i USA ble Undset utnevnt til æresdoktor ved Russell Sage College, Rollins College og Smith College. I USA ble hun i 1943 også utnevnt til Honorary Associate ved National Institute of Arts and Letters og i 1945 til Fellow av American Geographical Society. I januar 1944 ble hun av Jewish Welfare Board i New York hedret med en citation i anerkjennelse av hennes innsats for de som kjempet for den allierte sak.

I Norge ble Undset i 1945 utnevnt til æresmedlem i Foreningen til norske Fortidsminnesmerkers Bevaring og året etter til livsvarig medlem av Den Norske Forfatterforening. Allerede i 1928 var hun blitt utnevnt til livsvarig medlem av Det norske studentersamfunn.

Posthumt 
En del av Sigrid Undsets boksamling ble gitt til Gunnerusbiblioteket i Trondheim som testamentarisk gave. 

I 1991 ble det satt opp en skulptur av henne i Stensparken i Oslo. Billedhugger var Kjersti Wexelsen Goksøyr.

Sigrid Undset er hedret med gatenavn i flere norske kommuner. Hun er også portrettert på et norsk frimerke med serienummer NK919.
 
Hun var portrettert på forsiden av en norsk femhundrekroneseddel som var i sirkulasjon fra 30. juni 1999 til høsten 2019. Grafiker Sverre Morken utformet seddelens grafiske uttrykk, inkludert gjengivelsen av Sigrid Undsets ungdomsportrett.

Våningshuset på Bjerkebæk ble fredet i 1983, og et publikumsbygg åpnet i 2007. Fra 2011 er Bjerkebæk en avdeling av stiftelsen Lillehammer museum.

Bibliografi 

 1907: Fru Marta Oulie (roman)
 1908: Den lykkelige alder (noveller)
 1909: Fortællingen om Viga-Ljot og Vigdis (roman)
 1910: Ungdom (lyrikk)
 1911: Jenny (roman)
 1912: Fattige skjebner (noveller)
 1914: Våren (roman)
 1915: Fortellinger om Kong Artur og ridderne av Det runde bord (gjenfortelling av Thomas Malorys Le Morte d'Arthur)
 1917: Splinten av troldspeilet (noveller)
 1918: De kloge jomfruer (noveller)
 1919: Et kvindesynspunkt (essays)
 1920: Vårskyer (noveller)
 1920: Sankt Halvards liv, død og jærtegn (fortelling)
 1920–22: Kristin Lavransdatter (romantrilogi): 
1920: Kransen
1921: Husfrue
1922: Korset
 1925: Olav Audunssøn i Hestviken (roman)
 1927: Olav Audunssøn og hans barn (roman)
 1927: Katholsk propaganda (essays)
 1929: Gymnadenia (roman)
 1929: Etapper (essays)
 1930: Den brændende busk (roman)
 1930: Hellig Olav, Norges konge (hagiografi)
 1932: Ida Elisabeth (roman)
 1933: Etapper. Ny række (essays)
 1934: Elleve aar (selvbiografisk roman)
 1936: Den trofaste hustru (roman)
 1937: Norske helgener (hagiografi)
 1938: Selvportretter og landskapsbilleder (historie)
 1939: Madame Dorthea (roman)
 1945: Tilbake til fremtiden (memoarer) – engelsk utgave i 1942
 1947: Lykkelige dager (memoarer) – engelsk utgave i 1942

Posthume utgivelser 
 1951: Caterina av Siena (hagiografi)
 1952: Artikler og taler fra krigstiden (essays)
 1955: Sigurd og hans tapre venner (barnebok) – engelsk utgave i 1943
 1957: Sten Steensen Blicher (kulturhistorie)
 1968: I grålysningen (roman) – skrevet 1911
 1972: Østenfor sol og vestenfor måne (skuespill for modellteater) – skrevet i 1927
 1973: Prinsessene i berget det blå, barnebok (skuespill for modellteater) – skrevet i 1928
 1979: Kjære Dea (brevsamling)
 1992: Fred på jorden (novellesamling)

Oversettelser 
 Det evige menneske, Gilbert K. Chesterton, Aschehoug forlag, 1931

Se også 
 Sigrid Undset-dagene
 9919 Undset – en asteroide oppkalt etter forfatteren

Referanser

Litteratur 

 
 Gidske Anderson: Sigrid Undset, et liv, Gyldendal, 3. utgave 2003, ISBN 9788205313408
 Vigdis Bjørkøy: Sigrid Undset. Biografi, Lettlest 2006, ISBN 8280980164, ISBN 9788280980168
 
 Bernt T. Oftestad: Sigrid Undset, modernitet og katolisisme, Universitetsforlaget, 2003, ISBN 8215004970, ISBN 9788215004976
 Anne B. Ragde: Sigrid Undset, ogsaa en ung pige, Gyldendal Tiden, 2001, 9788205279704
 Oddvar Rakeng: Bjerkebæk – fra dikterhjem og bohemhule til museum, Snøfugl forlag, 2. utgave, 2009, ISBN 9788270833597
 Nan Bentzen Skille: Innenfor gjerdet. Hos Sigrid Undset på Bjerkebæk, Aschehoug, 2003. ISBN 978-82-03-22946-6
Nan Bentzen Skille: 2018 Inside the Gate. Sigrid Undset's Life at Bjerkebæk - biography (oversatt av Tiina Nunnally), University of Minnesota Press, ISBN 978-1-5179-0496-8
Sigrun Slapgard: Dikterdronningen Sigrid Undset, Gyldendal, 2007, ISBN 9788205332898
 
 Tordis Ørjasæter: Menneskenes hjerter. Sigrid Undset - en livshistorie, Aschehoug, 1993, ISBN 8203167772 - e-bok fra bokhylla.no

Eksterne lenker 
 
 
 
 
 
  undset.no; Sigrid Undset-selskapet
  bjerkebek.no; Sigrid Undsets hjem Bjerkebæk på Lillehammer
  NRK: Lydfiler med Sigrid Undset
  Sigrid Undset-bibliografi fra Nasjonalbiblioteket
  Digitaliserte bøker av Undset og om Sigrid Undset hos Nasjonalbiblioteket.
 Times Literary Supplement 24. august 2018. " Look to Norway "

 
Hagiografer
Norske nobelprisvinnere
Nobelprisvinnere (litteratur)
St. Olavs Orden
Den islandske falkeorden
Personer avbildet på norske pengesedler
Personer fra Kalundborg
Personer fra Oslo
Nordmenn født i Danmark
Begravelser på statens bekostning