Svinefylking

Svinefylking var en angrepsformasjon ment for gjennombrudd som hadde eksistert under middelalderen, som senere blir oversatt til en kile-formasjon som spesielt kavaleri tydde til helt fram til moderne tider.

En vanlig misforståelse er at svinefylking var eneste form for formasjon hos skandinavere og vikinger, hvilket ikke stemmer. Det er fra den danske historikeren Saxo (ca. 1200) man vet at denne type taktikk var brukt av vikingene og skandinavene selv om det er få henvisninger i sagaene. Taktikken var ikke bare forbeholdt hedenske hærer fra nord, det var kristne makter i sentrale og vestlige Europa som fram til 900-tallet eller lengre hadde brukt denne i få slag.

Opprinnelsen bak svinefylking skal være senromersk fra de siste århundrer av Romerrikets eksistens som så borgerkrig og invasjonsforsvar for et ord på latin var funnet. Porcinum capet betyr grisehode, og på engelsk dukket likheten med et svin opp som swine array på 300-tallet. Det skyldes at en svinefylking som trekantet formasjon hadde to mann forrest i første rekke som med deres skjold kunne minne om trynet på en gris. Dessuten kunne formasjonens aggressivitet og slagkraftighet også minne om et villsvin som angriper hodeløst, noe som ikke var tapt for disse som beskriver formasjonen. En slik formasjon vant seg stor popularitet i germanske folkestammer som goterne og lombardene der kompliserte formasjonsstrid var vanskelig å tilpasse en aggressiv ånd. Allerede under slaget ved Castilinum i 554 på Italia var en svinefylking brukt av lombardene også kalt boar's head på engelsk eller bjørnhodet der bysantinerne vant ved å beherske en mer komplisert taktikk.

Når svinefylking ble introdusert Nord-Europa er ikke kjent, selv om det er sagt at det var dødsguden Odin som hadde oppfunnet dette etter Saxos nedskrivelser mange århundrer senere. Svinefylking hadde merkelig nok ikke blitt omtalt i mange av de islandske sagaenene inkludert Heimkringla og fra 1200-tallet har vi Kongespeilet som skulle omtale en slik svinefylking som islandske kilder.

En svinefylking er lik en kile med 15 mann i dybden, mindre blir den ikke. Fremst står to mann, deretter tre, så 5, siden 7, deretter 9 – to mer for hver rekke. Men den var en angrepsformasjon for gjennombrudd og måtte ha stort nok moment til å kunne slå seg inn for å bryte motstanderens rekker og deretter dominere kampene ved å splitte og herske. Den kunne ikke brukes i stigende terreng eller på myk grunn, og egnet seg bare på flat, fast mark og i nedoverbakke mot fienden. Fra borgerkrigsperioden var det skildret slag der den som hadde høyere posisjon i terrenget, kunne angripe med stort håp om å vinne uten at det vites om det var svinefylking eller fylking. 

En slik formasjon var sårbar for angrep på flanker eller i rygg. Det kan bety at en svinefylking ikke var så ofte brukt som fylking som later til å være det mest foretrukne valget. Det krevde rom for å kunne angripe og hvis fienden var kommet nært nok, trenges det en defensiv formasjon som kunne avansere om enn i lav hastighet. I andre tilfeller skulle svinefylking ha blitt brukt som et gjennombruddsvåpen med øks og med de beste menn i ringbrynje forrest. 

Det er ikke kjent når svinefylkingen falt ut av bruk, men mest sannsynlig på 1200-tallet og var til tross for å være så kjent i moderne dager, ikke så ofte brukt som fylking som også kalles shield wall på engelsk. Kile som formasjon blir mer eller mindre overtatt av kavaleri i ettertiden.

Referanser

Kilder
 Øyvind Flatnes, Leidangen i operativ tjeneste, Masteroppgave i historie, Universitetet i Bergen våren 2005

Infanteri
Norrøn tid