Maddad

Maddad (gælisk Matad) av Atholl var mormaer av Atholl i tidsrommet fra en gang på 1130-tallet til ca. 1139. Han er mest kjent som far til Harald Maddadsson, jarl av Orknøyene.

Forskeren John Roberts mener at det er mulig at Maddad fikk sin mormaerdømme av kongen av Skottland istedenfor å ha arvet det, men andre mener det ikke er sannsynlig. Om han likevel arvet det gjorde han det fra sin far Máel Muire. I henhold til Orknøyingenes saga var Maddad sønn av Máel Muire som igjen var sønn av kong Duncan I av Skottland (Donnchad I) og den yngre broren av kong Malcolm III av Skottland (Máel Coluim III Cenn Mór). Det er ikke rimelig at kongene av Skottland som ikke hadde større krav på den skotske tronen enn Maddad selv var i en posisjon å tildele mormaerdømmer. Det er mer sannsynlig at Maddad arvet som en avtale gjort med Máel Muire med kongen som en motytelse for at Máel Muire og hans etterkommere ikke skulle kreve den skotske trone.

Mormaer Maddad er mest berømt for å være far til den norrøne jarlen Harald Maddadsson, eller Arailt mac Mataid som gæliske kilder kaller ham. Maddad giftet seg med Margarete Håkonsdatter, datter av Håkon Pålsson, sønn av Torfinn den mektige. Gjennom dette ekteskapet ble deres sønn Harald arving til jarldømmet Orknøyene ca. 1139.

Han ble kalt for Maddadr i Orknøyingenes saga, et navn som historikere stort sett har fulgt, skjønt gæliske kilder kaller ham for Matad, eksempelvis som vitne i charter under kong David I av Skottland hvor han navngis som Madeth Comes og Maddaoc Comes. Comes var en latinsk oversettelse av tittelen mormaer. Andre navn har vært Madach og Maddad.

I henhold til Anderson døde Maddad en gang mellom 1151 og 1161. Han ble etterfulgt som mormaer for Atholl av en annen sønn Máel Coluim.

Referanser

Litteratur 
 Anderson, Alan Orr: Early Sources of Scottish History: AD 500-1286, 2 bind, (Edinburgh, 1922
 Roberts, John L.: Lost Kingdoms: Celtic Scotland in the Middle Ages, (Edinburgh, 1997)
 Topping, Patrick: «Harald Maddadson, Earl of Orkney and Caithness, 1139-1206», i The Scottish Historical Review, 62, 1983.

Mormaer