Svartglente

Svartglente (Milvus migrans) er en predatorisk rovfugl i haukefamilien (Accipitridae) og tilhører slekten Milvus. Den overlever i kraft av sju aksepterte underarter. Artens nærmest nålevende slektning er glente (M. milvus), som er fysisk noe større, men har en betydelig mindre utbredelse.

Svartglente er observert flere ganger i Norge, men arten hekker ikke her. Den lar seg skille fra glente gjennom sin mindre størrelse og mangel på hvite flekker på vingenes underside. Arten er dessuten gjennomgående mørkere og har mindre definert kløftestjert.

Taksonomi 
To av underartene blir tidvis regnet som selvstendige arter; svartøreglente (M. lineatus) og gulnebbglente (M. aegyptius). Sistnevnte danner en selvstendig klade med ssp. parasitus. I inndelingen nedenfor blir imidlertid begge regnet som underarter av svartglente, i henhold til HBW Alive i påvente av mer utfyllende data.

Biologi 

Svartglente blir cirka  lang og har et vingespenn på cirka . Hunnen blir størst og veier typisk , mens hannen typisk veier .  Ssp. fasciicauda blir noe mindre og mørkere enn nominatformen.

Fjærdrakten er i hovedsak rødbrun, mens stjerten er brun og kun svakt kløfteformet. Nominatformen er gråhvit i hoderegionen, men de fleste andre underartene mangler dette karaktertrekket, i større og mindre grad. Svartglenta mangler også i stor grad de hvite flekkene på undersiden av vingene, som er så karakteristiske for glente. Arten er dessuten mørkere i buken, selv om akkurat det varierer noe med underartene. Ssp. aegyptius og parasitus har gult nebb, mens de andre underartene har sort nebb med gul vokshud ved basen. Ssp. lineatus er noe lysere utfarget i hoderegionen enn de andre, og den har en mørk flekk i øreregionen, som gir opphav til betegnelsen svartøreglente.

Arten er nærmest allestedsnærværende hva habitat angår. Den opptrer i alt fra semi-ørken, gressland og savanne til åpne skogslandskap, men unngår tett skog. Trær er imidlertid viktig når fuglene hviler. Arten er dessuten vanlig i våtmarksområder og langs elver, langs bredder ved kysten, enger og regulære myrområder med mer, men den kan også være tallrik i tørre områder. Den lenkes også (i større og mindre grad) til menneskelig aktivitet i forsteder, havneområder, landsbyer og nomadiske bosettinger.

Ernæringsmessig er arten svært tilpassningsdyktig, og den har blitt svært kommensial med mennesker. Den eter blant annet åtsler etter pattedyr, fugler og fisk (som rester fra fiskeindustrien) og organisk søppel etter mennesker. Den kan imidlertid også jakte, for eksempel på mindre pattedyr som smågnagere, mindre haredyr, flaggermus og mindre fugler. Sistnevnte inkluderer også tamfugler, som tamhøns og kyllinger. Likeledes jakter og eter den fisk, øgler, amfibier og virvelløse dyr, som gresshopper, sirisser, biller, termitter, meitemarker, krepsdyr og bløtdyr.

Fra Australia er det kjent at svartglente er én av artene som bevisst sprer gress- og krattbranner. Dette skyldes at fuglene potensielt jakter byttedyr som skremmes fram av brannene. Spredningen skjer ved at fuglene bærer med seg brennende greiner og slipper dem ned andre steder. Og det ser ut til, at fuglene helst gjør dette bevisst da eksisterende branner er i ferd med å dø ut, åpenbart for at brannene skal fortsette. Tidligere har man antatt, at mennesker var de eneste som kunne kontrollere åpen ild. i tillegg til svartglente er fenomenet også kjent fra plystreglente (Haliastur sphenurus) og brunfalk (Falco berigora).

Hekketiden er svært variabel, gitt den store utbredelsen denne arten har. I den tempererte sonen i Eurasia legger hunnen normalt eggene i ; i det tropiske Afrika som regel i tørketiden; i Sør-Afrika normalt i august–desember; i Australia variert, men hovedsakelig i perioden juli–november; i India (rundt Delhi) fra midt i desember til midt i april, med en topp i tidsrommet fra midt i januar til midt i februar.

Hunnen bygger et forholdsvis lite reir i toppen av høye trær. På Madagaskar plasseres reiret typisk  over bakken, og mens hunnen bygger reiret, er det hannen som i hovedsak (cirka 75 prosent) kommer med byggematerialene. Reiret består av pinner, kvister og gjerne papir og tøyrester fuglene finner, og det tar i omkring  dager (på Madagaskar) å bygge det. Hunnen tar gjerne også over andre rovfuglreir.

Hunnen legger typisk  egg ( regnes som normalt) med en intervall på  dager. Inkubasjonstiden tar omkring  dager, og eggene ruges i hovedsak av hunnen alene. Om hannen bringer henne nok mat jakter ikke hunnen selv i denne perioden. I Spania får avkommet full fjærdrakt etter cirka  dager, og de blir typisk uavhengige etter ytterligere  dager. I Japan får avkommet full fjærdrakt først etter cirka  dager, og de blir typisk uavhengige etter ytterligere 47 dager. Opp til fire unger kan overleve til de blir uavhengige, men det normale er 0,9–1,2 unger per hekkepar. Ungfugler kan hekke selv etter ett år, men det er mer vanlig at det tar lenger tid. Høyeste registrerte levealder for ei svartglente er 23 år.

Inndeling og utbredelse 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Thiollay (2018).

 Accipitriformes, haukefugler
 Accipitridae, haukefamilien
 Accipitrinae, (hauker)
 Accipitrini
 Milvus, (rødglenter)
 M. milvus, glente eller rødglente
 M. migrans, svartglente
 M. m. migrans (nominatformen), Kapp Verde, Nordvest-Afrika, det sørlige og sentrale Europa og østover til det sørvestre Asia (Vest-Pakistan); overvintrer i Afrika sør for Sahara
 M. m. govinda (pariaglente), fra Øst-Pakistan østover gjennom India og Sri Lanka til Yunnan i Sør-Kina, Indokina og Malayahalvøya
 M. m. formosanus, Taiwan og Hainan
 M. m. affinis, Sulawesi, Molukkene (Buru) og de små Sundaøyer (øst til Timor), det østre Ny-Guinea og Nord-Australia (sør til Victoria)
 M. m. lineatus, svartøreglente, fra Ural og østover gjennom Sibir til Amurland og Japan, sørover til Nord-India, det nordlige Myanmar, Nord-Kina og Ryukyuøyene; overvintrer i sør til Sør-Irak, Sør-India og i Sørøst-Asia
 M. m. aegyptius, gulnebbglente, Egypt, Den sørvestre arabiske halvøy og sørover langs kysten av Øst-Afrika til Kenya
 M. m. parasitus, Afrika sør for Sahara, Komorene og Madagaskar

Referanser

Eksterne lenker 
 

Haukefugler
Afghanistans fugler
Albanias fugler
Algeries fugler
Angolas fugler
Armenias fugler
Australias fugler
Aserbajdsjans fugler
Bahrains fugler
Bangladeshs fugler
Belgias fugler
Benins fugler
Bhutans fugler
Bosnia-Hercegovinas fugler
Botswanas fugler
Bruneis fugler
Bulgarias fugler
Burkina Fasos fugler
Burundis fugler
Danmarks fugler
Djiboutis fugler
Egypts fugler
Ekvatorial-Guineas fugler
Elfenbenskystens fugler
De forente arabiske emiraters fugler
Eritreas fugler
Estlands fugler
Etiopias fugler
Filippinenes fugler
Finlands fugler
Frankrikes fugler
Gabons fugler
Gambias fugler
Georgias fugler
Ghanas fugler
Gibraltars fugler
Hellas' fugler
Guams fugler
Guineas fugler
Guinea-Bissaus fugler
Belarus’ fugler
Indias fugler
Indonesias fugler
Irans fugler
Iraks fugler
Israels fugler
Italias fugler
Japans fugler
Jemens fugler
Jordans fugler
Kambodsjas fugler
Kameruns fugler
Kapp Verdes fugler
Kasakhstans fugler
Kenyas fugler
Kinas fugler
Kirgisistans fugler
Komorenes fugler
Republikken Kongos fugler
Den demokratiske republikken Kongos fugler
Nord-Koreas fugler
Sør-Koreas fugler
Kroatias fugler
Kuwaits fugler
Laos' fugler
Latvias fugler
Libanons fugler
Lesothos fugler
Liberias fugler
Libyas fugler
Liechtensteins fugler
Litauens fugler
Luxembourgs fugler
Madagaskars fugler
Malawis fugler
Malaysias fugler
Malis fugler
Maltas fugler
Mauritanias fugler
Mayottes fugler
Moldovas fugler
Mongolias fugler
Montenegros fugler
Marokkos fugler
Mosambiks fugler
Myanmars fugler
Namibias fugler
Nepals fugler
Nederlands fugler
Nigers fugler
Nigerias fugler
Nord-Makedonias fugler
Nord-Marianenes fugler
Omans fugler
Pakistans fugler
Palaus fugler
Palestinas fugler
Papua Ny-Guineas fugler
Polens fugler
Portugals fugler
Qatars fugler
Romanias fugler
Russlands fugler
Rwandas fugler
São Tomé og Príncipes fugler
Saudi-Arabias fugler
Senegals fugler
Den sentralafrikanske republikks fugler
Serbias fugler
Sierra Leones fugler
Singapores fugler
Slovakias fugler
Slovenias fugler
Somalias fugler
Sør-Afrikas fugler
Sør-Sudans fugler
Spanias fugler
Sri Lankas fugler
Sudans fugler
Swazilands fugler
Sveriges fugler
Sveits' fugler
Syrias fugler
Taiwans fugler
Tadsjikistans fugler
Tanzanias fugler
Thailands fugler
Togos fugler
Tunisias fugler
Tsjads fugler
Tsjekkias fugler
Tyrkias fugler
Turkmenistans fugler
Tysklands fugler
Ugandas fugler
Ukrainas fugler
Ungarns fugler
Usbekistans fugler
Vietnams fugler
Vest-Saharas fugler
Zambias fugler
Zimbabwes fugler
Østerrikes fugler
Øst-Timors fugler
Dyr formelt beskrevet av Pieter Boddaert
Fugler formelt beskrevet i 1783