Festdagsreduksjonen

Festdagsreduksjonen (helligdagsreformen), gjerne oppfattet som Struensees festdagsreduksjon, var en halvering av antallet helligdager i Danmark-Norge, gjeldende fra 1771. Forordningen ble underskrevet av kong Christian VII 20. oktober 1770.

Forordningens tekst lød som følger:

Med denne forordning skulle altså følgende dager ikke lenger være helligdager:
Helligtrekongersdag, 6. januar (13. dag jul).
Kyndelsmesse, 2. februar (halvgått vinter).
Maria budskapsdag, 25. mars.
Tredje påskedag.
Tredje pinsedag.
Jonsokdag, 24. juni.
Maria besøkelsesdag, 2. juli.
Mikkelsmess, 29. september (tid for høstonn).
Allehelgensdag, 1. november.
Tredje juledag.

Etter reformen gjensto det elleve høytidsdager.  Høytidene rundt november ble samlet i den bevegelige allehelgensdag (første søndag i november).

Mange steder ble helligdagene som ble fjernet videreført som prikkedager, «halv-helligdager» da tjenestefolket skulle ha fri og minst mulig skulle gjøres.

Struensees festdagsreduksjon?

Det har vært en utbredt feiloppfatning at denne reformen ble utarbeidet av Struensee. Utarbeidelsen av reformen skjedde imidlertid før Struensee hadde fått den endelige makten i regjeringen.  Dette oppnådde han først over sommeren 1770, og den eneste innflytelsen han har hatt, er at han har akseptert reformen og fått kongen til å underskrive den. Så selv om Struensee godtok reformen, var den ikke et produkt av hans regime. Historikeren Edvard Holm har uttalt at hvis reformen hadde vært utarbeidet av Struensee, så hadde enda flere helligdager blitt fjernet. Tross dette faktum ble det allerede i samtiden en utbredt forestilling at det var Struensee som sto bak, og denne forestillingen har blitt videreført i senere tiders populærhistoriske litteratur.

Referanser 

Kirkeåret
Reformer