Barnevernloven

Lov om barneverntjenester (barnevernloven) er en norsk lov av 17. juli 1992, og som trådte i kraft 1. januar 1993. Den har som formål å sikre at mindreårige som lever under forhold som kan skade deres helse og utvikling, får nødvendig hjelp og omsorg til rett tid, og å bidra til at barn og unge får trygge oppvekstsvilkår. Loven erstattet lov om barnevern av 17. juli 1953. Den blir selv avløst av lov om barnevern (barnevernsloven) 1. januar 2023. 

Barnevernloven og barnevernretten bygger på tre hovedprinsipper: det biologiske prinsipp, minste inngreps prinsipp og hensynet til barnets beste. Disse rettsprinsippene ligger til grunn for utøvelse av myndighet i tråd med barnevernloven, og er styrende for de avgjørelsene som blir fattet etter loven. Det er i første rekke foreldrene som har ansvar for sine barn. Barnevernloven gir regler om det offentliges ansvar for barn, som kommer i andre rekke. Sentralt for det offentliges ansvar er tiltak og inngrep som kan gjøres overfor barn og familier. Loven har regler om hvilke tiltak som kan iverksettes, innholdet i tiltakene, og hva som skal til for at det kan gjøres inngrep. Barnevernloven inneholder blant annet regler om hjelpetiltak i hjemmet, omsorgsovertakelse, samværsrett, fratakelse av foreldreansvar og adopsjon. I tillegg har loven regler om hvem som har myndighet til å treffe ulike avgjørelser, om saksbehandlingen og om hvordan avgjørelser kan overprøves av domstolene.

Referanser

Eksterne lenker 
 Barnevernloven på lovdata.no

Barnevern i Norge
Norske lover