Peltast

Peltaster var lett infanteri i antikkens Hellas som fungerte som irregulære styrker.

Beskrivelse
Peltaster bar et halvmåneformet skjold kalt pelte (latin: peltarion) som sin hovedbeskyttelse som de fikk sitt navn fra. Ifølge Aristoteles var pelten uten fast form og dekket i geite– eller saueskinn, men i kunsten er den vanligvis halvmåneformet. Den dukket også opp i skytisk kunst og kan ha vært vanlig i Sentral–Europa. Skjoldet hadde et sentralt håndtak i tillegg til en bærereim. Peltastenes våpen bestod av flere kastespyd, ofte med kastereimer for å øke kraften i kastet.

Utvikling
I den arkaiske perioden i gresk tradisjonell kampkunst fokuserte en nesten utelukkende på tungt infanteri eller hoplitter.  

Kampstilen som ble brukt av peltastene hadde sin opprinnelse i Thrakia, og de første greske peltastene ble rekruttert fra de greske byene langs den thrakiske kysten. På vaser og andre avbildninger er de vanligvis avbildet med thrakiske kostymer inkludert den frygisk lue. Denne ble laget av reveskinn og hadde ørelapper. Men mange innleide peltaster var antagelig rekruttert i Hellas. Noen vaser viser også hoplitter som bærer korintiske hjelmer, leggskinner, kyrasser, hoplittspyd og pelter. De mytologiske amasonene (kvinnelige krigere) vises med peltastutstyr.

Peltastene ble gradvis viktigere i gresk krigføring, særlig under peloponneserkrigen. De greske leiestyrkene i slaget ved Cunaxa inkluderte peltaster. De beskrives i kamphandlinger mot persisk kavaleri av Xenofon hvor de ikke var utstyrt med siden de motsatte seg perserne med sine sverd. 

De ble hovedtypen av gresk innleid infanteri i det 4. århundre f.Kr. Deres utstyr var billigere enn det tradisjonelle hoplittutstyret og var lettere tilgjengelig for de fattigere medlemmene av samfunnet. Den athenske generalen Ifikrates ødela en spartansk falanks i slaget ved Lechaeum i 390 f.Kr. hovedsakelig ved hjelp av peltaster. 

I beretningen til Diodorus Siculus sies det at Ifikrates bevæpnet mennene sine på nytt med lange spyd, kanskje rundt 374 f.Kr. Denne reformen kan ha ført til en type peltaster bevæpnet med et lite skjold, et sverd og spyd i stedet for kastespyd. Noen autoriteter som J.G.P. Best hevder at disse senere peltastene ikke var ekte peltaster i sin tradisjonelle form, men lett bevæpnede hoplitter som bar pelte–skjoldet sammen med lengre spyd, en kombinasjon som har blitt tolket som en direkte forgjenger til den makedonske falanksen.

Spyd er derimot inkludert i noen illustrasjoner av peltaster før tiden til Ifikrates, og noen peltaster kan ha båret dem i tillegg til kastespyd fremfor som erstatning for dem. Siden ingen beretninger om kamphandlinger beskriver peltaster med lange spyd, kan det hende at de noen ganger ble båret av individer fordi de foretrakk dem mer enn en politikk eller reform. Peltaster fra det 4. århundret f.Kr. ser også noen ganger ut til å ha båret hjelmer og brystning.

Aleksander den store brukte peltaster hentet fra thrakiske stammer nord for Makedonia, særlig agrianoi. I det 3. århundre f.Kr. ble peltaster gradvis erstattet med thureoforoser. Senere henvisninger til peltaster kan faktisk henvise til deres utstyrsstil siden ordet peltast ble synonymt med leiesoldat.

Litteratur
Head, Duncan, Armies of the Macedonian and Punic Wars, 1982, WRG.
Connolly, Peter, Greece and Rome at War. Macdonald, 1981 (Black Cat, 1988). ISBN 0-7481-0109-8
Best, J. G. P., Thracian Peltasts and their influence on Greek warfare, 1969.

Eksterne lenker 
 Bilde av en peltast

Militæret i antikkens Hellas
Infanteri