Snyltebiller

Hemirhipidiinae
 Micholaeminae
 Pelecotominae
 Ptilophorinae
 Ripidiinae
 Snyltebiller, Ripiphorinae

Snyltebiller (Ripiphoridae) er en familie av biller som skiller seg ganske mye fra andre biller når det gjelder utseende og levevis. De er blant de svært få billene som lever som parasittoider, det vil si at larvene utvikler seg på en vert som de til slutt dreper, i motsetning til ekte parasitter som ikke dreper verten sin. Noen arter ligner på broddbiller (Mordellidae) men skiller seg fra disse på at bakkroppen ikke er trukket ut til en spiss, og at antennene er kam- eller buskformede. Andre har svært reduserte dekkvinger og ligner lite på biller i det hele tatt, snarere på store viftevinger (Strepsiptera). Vi har to arter i Norge.

Utseende 
Middelsstore (4 – 36 mm) biller med sterkt varierende kroppsform. Hannene har buskformede antenner. De typiske gruppene har en kileformet kropp og ligner broddbiller (Mordellidae). Likson disse er de mer hvelvet på undersiden enn på oversiden, og dekkvingene dekker ikke hele bakkroppen. Noen arter har et sterkt avvikende utseende og det er vanskelig å kjenne dem igjen som biller. Hodet er temmelig lite og ofte mer eller mindre skjult under brystskjoldet. Antennene er middels lange og buskformede hos hannene, ofte ganske korte og trådformede hos hunnene. Dekkvingene er oftest korte, og møtes ikke fullstendig i midten, slik at bakkroppen og flygevingene ikke er fullstendig dekket. Hos noen arter er de redusert til små skjell. Beina er lange og tynne. Det er ofte stor forskjell på kjønnene, og hunnene er mye større og tyngre enn hannene. Hos noen arter beholder hunnene mange larvelignende trekk, og utvikler ikke vinger.

Levevis 
Snyltebillene lever som parasitoider på andre insekter, det vil si at larvene utvikler seg på eller inne i en vert som de til slutt dreper. Dette i motsetning til såkalte ekte parasitter, som ikke dreper verten sin. Blant vertene finnes kakerlakker, treborende biller, bier og veps. De nyklekte larvene, som blir kalt planidium-larver, er små, langbeinte og kjappe. De kryper omkring til de finner en passende vert og hekter seg fast i denne, og forandrer seg deretter til en tykk, kortbent larve som spiser på verten. Den ene av artene som mer funnet i Norge, Metoecus paradoxus, snylter på sosiale vepser (Vespidae) som bygger underjordiske bol, særlig jordveps (Vespula vulgaris). Hunnen legger eggene sine på gammel, fuktig ved. De nyklekte larvene sitter der og venter på veps som kommer for å tygge ved som de bruker som papirmasse når de bygger på bolet sitt. Hvis de får kontakt med en veps hekter de seg fast i denne og blir med tilbake til bolet. Der finner de fram til en halvvoksen vepselarve som de borer seg inn i, og fullfører resten av livssyklusen inne i denne larven. Ganske nylig ble en annen art, kakerlakksnyltebillen (Ripidius quadriceps) funnet i en hul eik i Oslo. Denne billen snylter på vår eneste frittlevende kakerlakk, markkakerlakken (Ectobius lapponicus). Hunnene legger eggene sine inne i hule trær der også kakerlakkene gjerne oppholder seg, og de nyklekte larvene borrer seg inn i kakerlakker og utvikler seg inne i dem. Det er sjelden man finner snyltebiller, men det kan ha å gjøre med deres skjulte levevis snarere enn at de er veldig sjeldne.

Systematisk inndeling 

 Ordenen biller, Coleoptera
 Underordenen Polyphaga
 Gruppen (infraorden) Cucujiformia
 Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
 Familien snyltebiller, Ripiphoridae (=Rhipiphoridae)
 Underfamilien Hemirhipidiinae
 Underfamilien Micholaeminae
 Underfamilien Pelecotominae
 Pelecotoma fennica (Paykull, 1799)  – nærmest funnet i Finland
 Underfamilien Ptilophorinae
 Underfamilien Ripidiinae
 Kakerlakksnyltebille, Ripidius quadriceps Abeille de Perrin, 1872
 Underfamilien Ripiphorinae
 Metoecus paradoxus (Linnaeus, 1761)

Referanser

Kilder 
 Zahradník, J. og Chvála, M. 1991. Teknologisk forlags store bok om insekter. N.W. Damm. Om snyltebiller, side 323.

Eksterne lenker 
 Rhipiphorus, hunn: .
 Rhipiphorus, hann: .
 Metoecus paradoxus: .
 Ripidius sp. : 
 

Biller
Dyr formelt beskrevet av Max Gemminger