Anárjohka nasjonalpark

Anárjohka nasjonalpark  (nordsamisk Anárjoga álbmotmeacci) er en norsk nasjonalpark som ligger sørøst på Finnmarksvidda; langs elven Anárjohka, ved grensen til Finland. Parken ble vedtatt opprettet 19. desember 1975, men vedtaket trådte først i kraft 1. april 1976; derfor kan begge årstall forekomme i omtale av nasjonalparken, for «å bevare et stykke av Finnmarksvidda med et representativt utvalg av de naturtyper som forekommer der, så som furuskog, bjørkeskog og vidde med kratt, myr, vatn, elver og låge fjell. Dyre- og plantelivet skal få utvikle seg mest mulig fritt uten menneskelig påvirkning. » og den dekker et område på 1409 km².

Nasjonalparken ligger i kommunene Karasjok og Kautokeino; og den grenser opp til Lemmenjoki nasjonalpark i Finland. Parken endret navn fra Øvre Anarjokka nasjonalpark til Anárjoga álbmotmeacci/Anárjohka nasjonalpark i juli 2021.

Geografi, landskap, geologi 
Anárjohka utgjør en del av Finnmarksvidda og preges av  bjørkeskog og furumoer, store myrer og mange vann. Vidda utgjør et flatt platå med flere rolige, lave høgdedrag. Myr, vann og skogløs vidde utgjør halvparten av nasjonalparken. Myrene kan være flere kilometer lange, og er da et hinder for ferdsel. 

Gavdnjajávri er den største innsjøen i området, og det er i alt over 700 vann. Flere elver har sitt utspring her. De største elvene fra nasjonalparken er Skiehččánjohka, Anárjohka, Gorsjohka, Bávttajohka og Kárášjohka som alle renner ned og forbi Karasjok og danner Deatnu (Tanaelva).

Flora og fauna 
Nasjonalparken har stort innslag av østlig vegetasjon, som f.eks. storveronika, sibirturt, finnmarksfrøstjerne, russefrøstjerne, lappflokk, lappsoleie, dvergmaigull og brannmyrull.

Fuglelivet er rikt og variert, og også dette er delvis østlig orientert. 

Elgen er det største pattedyret i området og er å finne i området hele året. Elgen har sine vinterbeiteområder i Anarjok og Gorsjokdalen der den de senere år har økt i antall og tildels kommer i konflikt med reindrifta i området. Bjørn overvintrer og yngler her og jerv finnes som streifdyr og har også yngling i området. Rødrev, røyskatt og smågnagere er vanlig. Musearten rødmus, som ellers har sin vanligste utbredelse i Sibir, har en av få norske bestander her.

Kulturminner 
Området har vært brukt av samene til veiding og reindrift så langt tilbake som man kjenner kilder. Det er også dokumentert boplasser fra steinalderen og fram til vår tid.  

En ikke drivverdig gullgraving på 1960-tallet er en parentes i områdets historie.

Adkomst 
Nasjonalparken er lite tilrettelagt for friluftsliv, men det finnes noen turmuligheter. Ellers er adkomst til nasjonalparken via tettstedet Karasjok, derfra går turen 17 kilometer mot Finland og tar av oppover langs Anárjohka på norsk side. Her følges en grusvei 7 mil oppover dalen der veien slutter, herfra er det omtrent 5 kilometer å gå inn til nasjonalparkgrensa. Et annet alternativ er å ta av fra Anárjohkveien oppetter elva Gorsjohka eller langs veien som går ca. 12 kilometer oppover Gorsjokdalen. Fra veis ende i Gorsjokdalen er det ca. 15 kilometer til nasjonalparkgrensa og er da oppe på fjellet Galmmat.  

Det går også an å gå til nasjonalparken fra Guovdageaidnu (Ávži eller Šihččajávri), men det er en del lenger og vil normalt kreve overnatting på vegen. Det er noe kortere å gå til nasjonalparken fra finsk side.

Reindrift   

I nasjonalparken er det vinterbeiteområde for reindrifta.

Referanser 
Fotnoter

Litteratur
 Leif Ryvarden. Stabbursdalen, Øvre Pasvik og Øvre Anárjohka. Gyldendal, 2007 (Norges nasjonalparker; 3) ISBN 978-82-05-37638-0
 Sigmund Sivertsen. «Øvre Anarjokka» I: Den norske turistforenings årbok 1969. 
Tina Solbakken: Det urørte landskapet i Øvre Anárjohka nasjonalpark. UIT 2014.

Eksterne lenker 
 
 
 Øvre Anárjohka nasjonalpark - overnatting på Anarjohka forest lodge  / Anárjohka Utmarksturisme. En bedrift som tilbyr utleie av hytte/rom og guiding mm. i Anarjokdalen. Ligger ca. 4 mil fra nasjonalparkgrensa.
 Øvre Anarjohka nasjonalpark fra Karasjok kommune

Nasjonalparker i Norge
Verneområder i Karasjok
Verneområder i Kautokeino
1975 i Norge
Verneområder opprettet i 1975