Klotar IV

Klotar IV (død 718) var frankisk konge i navnet av Austrasia (Østfrankerriket) fra 717 til sin død i 718. Han tilhørte merovingerslekten, og ble innsatt som konge av Karl Martell, en kandidat til posisjonen som major domus, rikshovmester. Han ble innsatt i opposisjon til Chilperik II, hvis rike ble redusert til Neustria (Vestfrankerriket). Klotars tid som konge markerte den første gangen siden 679 hvor Frankerriket var delt. Som følge av hans død ble det igjen forent under Chilperik.

Liv og virke 
Klotars foreldre eller opphav, og de nøyaktige datoene for hans styre er usikre ettersom det er ingen primærkilde som oppgir dem nøyaktig. Dokumenter fra Klotars tid som konge plasserer ham på tronen mellom 28. juni 717 og 24. februar 718. En frankisk kongeliste fra styret til Karl den skallede, et og et halv århundre senere, oppgir hans styre til ett år, noe som konsistent med alle andre bevis og slutninger. Hans styre begynte ikke tidligere enn 21. mars og var over ved 18. mai 718. Det har blitt foreslått at han ikke var en ekte merovingerkonge, men passende og bekvemmelig skyggekonge, men det er neppe sannsynlig da det var behov for legitimeringen av merovingertradisjonen som fikk Karl Martell til å fremme en rivaliserende konge i første omgang. Klotars far må enten ha vært Teoderik III (død 691), hvilket innebærer at han må ha vært rundt 35 år da han kom på tronen, eller Childebert III (død 711), i hvilket tilfelle han var nærmere alderen 20 år.

Da Karl Martell ble innsatt som rikshovmester som følge av sin seier over styrkene til Chilperik II og Ragamfred, rikshovmester av Neustria og Burgund, i slaget ved Vincy den 21. mars 717, ble Klotar gjort til konge. Det plasserte Karl Martell i kontroll over det meste av Austrasia, skjønt mindre områder anerkjente fortsatt Chilperik. Opprettelsen av en rivaliserende konge i Klotar hadde to målsetninger: for det første legitimerte det Karl Martell som rikshovmester, en posisjon som han krevde som arv etter sin far, Pipin av Herstal, som døde i desember 714. For det andre utvidet det hans militære ressurser ved at han kunne samle en større hær fra et større område basert på kongelig ordre.

Som følge av at Klotar ble opphøyd til konge, om enn kun i navnet, allierte Chilperik og Ragamfred seg med hertug Odo av Aquitaine. Tidlig i 718 ledet Karl Martell en hær i Klotars navn mot en hær samlet fra Neustria og Aquitaine. Karl seiret i slaget ved Soissons og tvang Chilperik til å flykte til Aquitaine og hertug Odos beskyttelse. Karl ledet deretter den samme hæren dypt inn i saksernes land i nord, så langt som til elven Weser.

Lex Alamannorum, lovverket til alamannerne, ble kunngjort under Klotars styre og i hans navn.

Liber historiae Francorum synes å antyde at Klotar døde i 719, men det er mer sannsynlig at han døde i 718, en gang mellom 24. februar (datoen for hans siste kjente handling) og 18. mai da Wissembourg-klosteret i Alsace, som var lojal til Karl Martell og daterte dets chartere ved styret til Klotar IV, endret å daterte dem til Chilperik II. Karls forfølgelse av Chilperik som endte med en forhandling og avtale med Odo om hans tilbakevending, ble antagelig påkevd grunnet at Klotar brått døde av en eller annen grunn. Det har blitt foreslått at ettersom han døde så plutselig var hans død mistenkelig, en mulig indikasjon på at Karl fikk ham fjernet så snart han ikke lenger hadde behov for ham ved at han hadde den mer legitimerte Chilperik tilgjengelig. Det er imidlertid ingen primærkilder som hentyder at hans død var mistenkelig.

Referanser

Litteratur 
 Gerberding, Richard A. (1987): The Rise of the Carolingians and the Liber Historiae Francorum, Oxford University Press
 Hartmann, Martina (2002): «Pater incertus? Zu den Vätern des Gegenkönigs Chlothar IV. (717–718) und des letzten Merowingerkönigs Childerich III. (743–751)», Deutsches Archiv für Erforschung des Mittelalters 58
 Fouracre, Paul (2016): The Age of Charles Martel, Routledge

Eksterne lenker
 Oxfords merovingerside (engelsk)

Frankiske konger
Fødsler på 600-tallet
Dødsfall i 710-årene