Waldheim-prosessene

Waldheim-prosessene er betegnelsen på en serie politiske prosesser som fant sted fra 21. april til 29. juni 1950 i tukthuset i den saksiske småbyen Waldheim i den daværende totalitære kommuniststaten DDR.

Ca. 3 400 personer, overveiende konsentrasjonsleirfanger fra de sovjetopererte konsentrasjonsleirene i Bautzen, Buchenwald og Sachsenhausen, ble dømt i politiske skueprosesser for påståtte «krigsforbrytelser» og «nasjonalsosialistiske forbrytelser», noe som i realiteten betød at personene stod i opposisjon til stalinismen og SED-regimet. Etter at de siste sovjetiske interneringsleirene hadde stengt, ble fangene overgitt til DDR-myndighetene «for granskning av sine forbryterske aktiviteter og domfellelse av retten».

Hver enkelt rettssak varte i gjennomsnitt tyve minutter, og noen kritisk gjennomgang av bevisene presentert av de stalinistiske myndighetene fant ikke sted. Prosessen ble nøye styrt av SED-ledelsen, og dommerne var ikke jurister, men «folkedommere» utvalgt på grunnlag av lojalitet til regimet og deretter gitt et kortvarig opplæringskurs. Dette skulle sikre at dommene var slik SED-ledelsen og de sovjetiske okkupantene ønsket. De få tilfellene hvor enkelte av dommerne oppviste motstand mot prosessen, ble massivt undertrykt. Blant de ansvarlige var Hilde Benjamin («Røde Hilde»), som i 1953 ble belønnet med posten som DDRs justisminister.

Dommene skulle ikke være på mindre enn fem års tukthus. Hva forsvarerne angikk, i den grad slike var tilstedeværende, var dette utkommanderte statlige advokater.

Av de tiltalte ble 32 dømt til døden, og 24 av disse henrettet. Bare 14 av de 3 400 personene fikk straffer på mindre enn fem år.

I tukthuset Waldheim/Sachsen omkom natt til 4. november 1950 ifølge dødsattestene 24 ungdommer av hjertesvikt med fem minutters mellomrom. I virkeligheten var de blitt hengt.

Prosessene førte til internasjonale protester, og mange dømte ble løslatt i 1952. Andre fikk redusert straff. Thomas Mann skrev til Walter Ulbricht og spurte hvilken mening det ga å dømme folk «i nazismens villeste stil», nøyaktig slik «den til helvete ankomne Roland Freisler» hadde gjort.

Waldheim-prosessene ble erklært ugyldige, og alle ofrene rehabilitert etter DDRs undergang. Noen av dommerne og statsadvokatene i prosessene ble stilt for retten ved tyske domstoler etter gjenforeningen, tiltalt for blant annet frihetsberøvelse.

Referanser

Litteratur 
 Fricke, Karl Wilhelm: Politik und Justiz in der DDR, Wissenschaft und Politik, Köln 1990, ISBN 3-8046-8568-4.
 Werkentin, Falco: Politische Strafjustiz in der Ära Ulbricht, Ch. Links, Berlin 1995, S.176ff, ISBN 3-86153-069-4.

Eksterne lenker 
  Foto fra prosessen, 21. juni 1950.

DDR
Hendelser i 1950