«La Ville d’Orléans»

«Ville d’Orléans», på fransk ofte skrevet i bestemt form som la «Ville d’Orléans», var en bemannet gassballong som tok av fra Paris under den tyske beleiringen av byen under den fransk-tyske krigen i 1870. Ballongen, som var lastet med rundt 250 kilo post, kom ut av kurs, og de to førerne, Paul Rolier og Leon Bézier, landet under Lifjell i Seljord i Telemark 25. november, nesten 15 timer etter oppstigningen og over 1200 km unna. De fleste av brevene ble levert, men en militær melding til franske styrker utenfor besatte områder nådde ikke fram i tide.

Den rekordlange luftferden ble en sensasjon i samtiden. Franskmennene, som kom uskadd fra den dramatiske reisen, ble hyllet som helter. Overfarten regnes fortsatt som en begivenhet i luftfartshistorien.

Bakgrunn, luftferd og etterspill

Tidlige luftballonger i Norge

Reisen med «Ville d’Orléans» har vært regnet som den første bemannede luftferden over Norge. Det var imidlertid flere ballongoppstigninger fra norsk jord i 1852 utført av Ignatz Lassé i Christiania (Oslo). Aasmund Olavsson Vinje skrev om dette i sine korrespondentbrev fra hovedstaden for Drammens Tidende i 1852. Vinje omtaler flyging med ballongen «Samson» fra Bygdøy og oppover til Maridalen. Dette er også omtalt i en utgave av Guinness rekordbok fra 1977. Ellers regnes gjerne artisten Francesco Cetti fra Bergen som Norges første aeronaut, luftskipper, med luftferder fra rundt 1890 og framover.

I nordisk sammenheng var den danske fotografen Julius Wilhelm Moyel (1825–1898) fra København meget tidlig ute, da han kjøpte silkeballongen «Samson» fra dødsboet etter den italiensk-danske ballongskipper Joseph Tardini (1817–1851) i april 1852. Det var Moyel som organiserte ballongoppvisningene omkring Norges hovedstad sommeren 1852, ført av Tardinis venn, ballongfører Johannes «Ignatz» Lass(é). Ballongskipperen som kalte seg Johs. Ignaz Lassé beskrev sine egne ballongreiser omkring hovedstaden i avisen Illustreret Nyhedsblad i en lang artikkel 21. august 1852.

Gassballonger under beleiringen av Paris 1870–71

19. juni 1870 startet den fransk-tyske krigen, og etter fransk overgivelse oppstod opprør i Paris. Fra 19. september ble byen beleiret av tyske soldater under ledelse av Preussen ved forbundskansleren i Det nordtyske forbund, Otto von Bismarck. Forsyningene til byen ble stoppet, telegraflinjene kuttet, og under stadige angrep ble forholdene svært kritiske. Innbyggerne tok derfor i bruk gassfylte luftballonger for å få ut meldinger og viktige personer.

Allerede i 1783 hadde brødrene Montgolfier og Jacques Charles foretatt oppstigninger med henholdsvis varmluft og gass. Ballongbruken under beleiringen av Paris ble likevel historisk for utviklingen av lufttrafikken. Dette var første gang aerostater, svevende luftfartøy, ble satt inn som kommunikasjonsmiddel i organisert transport. Gassen som ble brukt for å løfte ballongene, ble kalt kullgass (gaz d'houille). Den var et biprodukt ved framstilling av koks og brannfarlig.

Tyskernes beleiring varte i fire måneder, og franskmennene sendte opp i alt nesten 70 ballonger i denne perioden. Alle luftfartøyene fikk navn. Den aller første oppstigningen ble mislykket, men den neste, med ballongen «Neptune», skjedde 23. september 1870. Den siste ballongen, «Général Cambronne», dro 28. januar 1871. De fleste av luftseilasene unngikk de tyske fiendene og endte i ubesatte deler av Frankrike eller i et nøytralt utland.

En av initiativtakerne til å bruke ballonger var den berømte fotografen og karikaturtegneren Felix Nadar som selv benyttet slike til å ta luftfoto. Også militære rekognoserigsballonger var kjent fra før. Ballongene var gjerne tjoret fast i et langt tau, slik at en kunne gå opp for å få overblikk og komme ned med beskjed om fiendtlige stillinger og manøvre.

Aeronautene (pilotene, ballongførerne eller -skipperne) var ofte arbeidsledige marineoffiserer som fikk kortvarig opplæring.

Luftfartøyene fraktet i alt 91 personer ut av Paris. En av disse var den radikale politikeren Léon Gambetta som opprettet Den nasjonale forsvarsregjeringen etter det franske keiserdømmets fall tidlig i krigen og som forlot Paris i ballong 7. oktober. Det lyktes imidlertid ingen å ta seg den motsatte veien forbi tyskerne og inn i byen «per ballong».

Fra 8. oktober ble dessuten to og en halv millioner brev sendt med ballongpost (poste-ballon), begynnelsen til seinere tiders luftpost. Brevene ble skrevet på tynt papir og brettet uten konvolutt.

Blokaden førte til den selvstendige Pariserkommunen våren 1871. Den franske regjeringen utenfor måtte dermed håndtere et revolusjonært utbryterdemokrati i sin egen hovedstad i tillegg til å bekjempe Bismarcks erfarne soldater. Den fransk-tyske krigen sluttet med en fullstendig fransk overgivelse i mai. Det andre franske keiserdømmet ble erstattet av Den tredje republikk, og tyske stater samlet seg i Det tyske keiserriket.

«Ville d'Orléans»

Fra Paris

Den 24. november 1870 litt etter klokka 23.30 ble «Ville d’Orléans», som ballong nummer 35 i rekken, sendt opp fra jernbaneområdet på Gare du Nord i Paris. Ballongen var oppkalt etter byen som nylig var befridd, men som skulle komme under tysk kontroll bare et par måneder seinere. Ballongvolumet var på 2030 m3.

Ombord var føreren, den 26 år gamle ingeniøren Paul Rolier (Paul-Valéry Rolier, 1844–1918), og en passasjer og assistent, den 30 år gamle franktirøren Léon Bézier (Léonard Béziers, Léonard-Jules-Francoise Bézier, 1840–1897) Den frivillige bysoldaten Bézier ble i norske og franske aviser først omtalt med det falske navnet Deschampes (Dechamps).

Det endelige målet var Tours i Loiredalen, 200 km i luftlinje sørvest for Paris. Innsydd i klærne hadde ballongfarerne med en kodet militærdepesje fra Louis Jules Trochu, guvernøren og den militære lederen i hovedstaden, til Gambetta som ledet regjeringsdelegasjonen i Tours. Den hemmelige beskjeden handlet om en felles fransk offensiv for å bryte den prøyssiske blokaden. Lasten ellers var seks brevduer og 250 kilo depesjer (ilbrev), ferske aviser, propaganda og annen post i forseglede sekker.

Den tyske våpenfabrikanten Krupp hadde nylig utviklet  antiluftskyts med kanoner som var lettere å flytte og sikte med, og faren for at en ballong ble skutt ned, var blitt større.  Farkosten tok derfor av i ly av nattemørket. Luftballongen lot seg imidlertid ikke styre, i motsetning til luftskip og «styrbare ballonger» (les dirigiables) som skulle bli utviklet seinere. Tvert om drev ballongene fritt med vinden, og pilotene kunne bare regulere gass og vekt for å heve og senke fartøyet i håp om å komme inn i passende luftstrømmer.

Luftferden

På kort tid løftet gassen «Ville d’Orléans» opp til to tusen meters høyde. Der var farkosten trygg for skudd fra prøyssiske kanoner, men kom opp i luftlag med sterk vind som førte den nordover i stor fart. Før mannskapet rakk å slippe ut gass og lande i ubesatte franske områder i nordvest, eller i Belgia, fortsatte ballongen ut over havet. Ballongfarerne skal ha sett flere byer, men navigasjonsinstrumentene var enkle, og de mistet fullstendig kontroll over hvor de befant seg. Over havet kom ballongen dessuten inn i tjukk tåke. Mennene skal ha tolket bulder og sus som fjerne tog og sett antydninger til spisse trær med snø på toppene, men seinere ha forstått at det var lyd fra bølgene og hvite skumtopper.

I Nordsjøen møtte mennene flere skip, også franske, som seinere rapporterte om det overraskende synet av en ballong i voldsom fart. Forsøkene på å slippe ut tau og nå båtene lyktes ikke. Sør for Mandal holdt hele ballongen på å styrte i sjøen. I desperasjon måtte mennene kaste ut en postsekk på 60 kilo for å gjenvinne høyde. Det meste av innholdet ble reddet opp av fiskere i nærheten og sendt videre til England så snart alt var tørket.

I Norge
Fredag 25. november klokka 14.25, etter nesten 15 timers dramatisk luftseilas, lenge i mørke og uvær, satte «Ville d’Orléans» seg fast i et tre under Lifjell i Telemark, over 1200 km i luftlinje fra Paris. Da franskmennene falt ut av gondolen, ble kurven lettere, og ballongen rev seg løs og fór videre i vinden. Den havarerte til sist i Krødsherad der den ble funnet ved gården Sandum ved Noresund, sammen med to postsekker, levende brevduer i et bur og bagasjen med 800 francs, brød og vin.

Forfrosne og utslitte karret de tynnkledde ballongfarerne seg gjennom dyp snø til en høyløe uten tak. Dagen etter fant de sledespor og en tømmerkoie der de møtte folk. 19 timer etter landingen fikk de mat og varme av brødrene Harald og Klas Stand som holdt til på østsida av Seljordsvannet. Da franskmennene, som først trodde de var havnet på Island, oppdaget ordet «Christiania» (Oslo) på en fyrstikkeske fra Nitedals Tændstikfabrik, innså de at de hadde kommet til Norge og kunne telegrafere hjem. Strand-brødrene rodde de langveisfarende over vannet, der presten og andre ga dem mat, husly og hjalp dem videre mot hovedstaden.

Øyevitner kunne fortelle at ballongen hadde holdt uvanlig stor fart. Den beveget seg over store områder på kort tid, og folk meldte at de hadde sett det enestående luftfartøyet flere steder i landet. De første dagene var det derfor uklart om det var kommet tre store ballonger til Norge. Norske lokalaviser meldte om flere utrolige observasjoner og funn, blant annet ferske utenlandske aviser datert 24. november. Da avistelegrammene etter noen dager ble samlet, og aeronautene kunne fortelle sitt, ble detaljene i historien om «La Ville d’Orléans» klarere.

Den oppsiktsvekkende luftseilasen var verdens lengste, og ryktet om den store bragden spredte seg raskt via telegrafen som hadde kommet 15 år tidligere. I Norge lå sympatien hos Frankrike under den pågående krigen med de tyske statene, og de dristige ballongskipperne ble mottatt som helter på sin trimufferd mot hovedstaden: både i Seljord og Kongsberg, dit de ankom via Heddal etter 20 timers strabasiøs ferd,  og i Hokksund og Drammen fikk Rolier og Bézier en overdådig mottakelse med hjemmelagde franske flagg og hylningsrop.

Da de ankom Christiania 29. november, ble de innlosjert hos den franske konsulen Alexander Hepp som hadde bolig på Karl Johans gate. Han fikk avkodet militærmeldingen og telegrafert den videre i etapper til Tours, dit den kom for seint til at de franske soldatene utenfor og inne i Paris fikk samordnet forsøket på å bryte beleiringen. Også i hovedstaden ble aeronautene feiret med stor offentlig oppmerksomhet og festlighet. I en tilstelning i Frimurerlosjen deltok rundt 1000 personer, deriblant dikterhøvdingen Bjørnstjerne Bjørnson, og et studentkor fremførte en spesialskrevet sang av Jonas Lie. Det ble dessuten preget en minnemedaljong med metall  fra batteriet til den elektriske lykten ballongen hadde med.

Ballongfarerne reiste hjemover fra Christiania med den engelske «North Star» torsdag 1. desember. Skipet la samme dag til i Kristiansand og fortsatte dagen etter mot London, dit det ankom 4. desember. Mennene tok deretter tog til Southampton og så båt til St. Malo i Frankrike der de steg i land 8. desember.

Brevduer var avgjørende for å bringe meldinger inn til Paris, og de verdifulle fuglene som ble funnet i live sammen med ballongen ved Krøderen i Hallingdal, ble fraktet tilbake til Frankrike.

Det meste av posten som ble sendt med Paris-ballongene, var vanlige brev til familie, venner og forretningsforbindelser. Forsendelsene som hadde vært ombord i «Ville d’Orléans» og som var intakt, ble formidlet videre til minst 19 forskjellige destinasjoner. Postsekken som ble funnet igjen i Mandal etter å ha blitt kastet på sjøen, inneholdt 40 000 brev og ble sendt til England. All ballongposten skal ha blitt utlevert til adressatene før jul samme år. Det siste objektet ble levert i Konstantinopel (Istanbul) 23. desember.

I november 1871 vendte luftskipperen Rolier tilbake til Norge sammen med kona. Han ville se igjen og vise fram Seljord og de gjestmilde nordmennene han hadde møtt på den ufrivillige vinterreisen året før.

Rekorden for lengste luftferd ble slått først i 1898 og 1899, da ballonger fra Paris nådde blant annet Västervik i Sverige 1350 km unna.

Minner
 
Like under snaufjellet på Lifjell finner en «Ballongfararsteinen» som markerer stedet hvor den franske ballongen havnet før den fór videre.

Ballongkurven ble bevart og stilt ut med ballongen i «Den franske Bazar» på Christiania Tivoli i Stortingsgata i Oslo 22.-28. januar 1871, Utstillingen var «illuminert» og omfattet også flere is- og snøskulpturer av franske politikere og annet. Inntektene gikk blant annet til franske krigsofre.

Gondolen og et fransk flagg fra fartøyet finnes i dag i Norsk Teknisk Museums samlinger i Oslo.

Post fra «Ville d’Orléans» er ettertraktede samleobjekter, og det er ikke uvanlig at de fineste av brevene oppnår priser på over 20 000 kroner på auksjoner.

Referanser

Litteratur

Halvor Kleppen (2020).  Dei kom i lufti: ballongen 1870. Bø: Eldhuset AS. ISBN  9788269131642

Eksterne lenker
 
 Kathrine Daniloff, kommunikasjonssjef på Teknisk museum 2020: 1870: Fra Paris til Seljord gjenom luften
 Live Vedeler Nilsen, Nasjonalbiblioteket 14. august 2020: Viktig krigsbeskjed skulle til Tours – havnet i Telemark
 Lars Tore Endresen, NRK Vestfold og Telemark 2010: 140 år siden dramatisk ballongferd
 Harald Strand forteller om den franske ballongferden til Lifjell i Seljord i 1870, radiointervju sendt 1965

Ulykker og hendelser med ballonger og luftskip
Den fransk-tyske krig
Paris
1870 i Frankrike
1870 i Norge
Norsk luftfartshistorie