El 1

El 1 er et elektrisk lokomotiv som var i tjeneste hos NSB fra 1922 til 1973.

Teknisk beskrivelse 

Lokomotivtypen er slektning med det tyske type E 71 og det svenske Oc. Det har to 2-akslede boggier der en motor i hver driver en blindaksel som via kobbelstenger er forbundet med hver av de fire drivhjulene i hver boggi. I 1986 gjorde maskinen sine siste turer i godstog på Rjukanbanen. 

Foran hvert førerrom er elektromotorene plassert under et «panser». Mellom førerrommene er effektbryter, transformator og reguleringsutstyr plassert. De to elektromotorene yter tilsammen 940 hk. Transformatoren kan yte 600 kVA kontinuerlig. Lokomotivet veier 62 tonn, og toppfarten er 70 km/t.

Anskaffelse og drift 

Loktypen var NSBs første elektriske loktype og ble anskaffet for Oslo V–Brakerøya (rett før Drammen) som ble høytidelig åpnet for elektrisk drift 27. november 1922. Allerede fra 18. juni ble lokene brukt mellom Oslo V og Asker.På grunn av manglende nye bruer over Drammenselven kunne de elektriske lokene kjøres kun fram til Brakerøya stasjon, der lettere damplok (f.eks. type 21) overtok togene den siste biten inn til Drammens stasjon. Fra 6. mai 1930 kunne de elektriske lokene kjøre helt fram til Drammen stasjon.

Etter hvert som elektrfisering av det vestlige banene skred fram, ble bruken av El 1 utvidet tilsvarende: Drammen–Kongsberg i 1929, Kongsberg–Hjuksebø og Notodden–Borgestad i 1936, Nordagutu–Lunde i 1942, Lunde–Neslandsvatn i 1943, Marnardal–Sira og Skien G–Eikonrød i 1944, Kristiansand–Marnardal i 1946, Neslandsvatn–Nealug i 1948, Nelaug–Kristiansand og Borgestad–Brevik i 1949, Sira–Egersund i 1950, Egersund–Stavanger i 1956 (dvs. hele Sørlandsbanen mellom Oslo og Stavanger fullført elektrisk), Eidanger–Larvik i 1956, Larvik–Drammen og Skoppum–Horten i 1957 og til slutt Hokksund–Hønefoss i 1959.  

Med elektrifiseringen av Sørlandsbanen kom også de første lokene av type El 8 og fra 1950-tallet også El 11. Disse nyere loktypene ble foretrukket mer og mer i de viktigste persontogene. Bruken av El 1 ble derfor mer og mer godstog, og etterhvert heller ikke de tyngste godstogene da El 13 fra 1960-tallet kom på det vestlige nettet. Likevel kunne El 1 finnes i noen lokale persontog nesten helt til slutten av driftstiden, f.eks. Notodden–Hjuksebø og Larvik–Eidanger. Loktypen var godt egnet til skifting og ble derfor mye brukt i det som kalles arbeidende godstog som satt ut og inn godsvogner på de mange stasjonene som fram til 1973 hadde stykkgodsekspedision (avløst av Linjegods). Driftsbasene for El 1 var Oslo V, Drammen, Kristiansand og Stavanger.

Bevarte lokomotiver 

To lok er bevart, Nr 2001 og 2011, begge hos Norsk Jernbanemuseum.

Referanser 

01
Lokomotivtyper hos Norges Statsbaner