Småflaggermus

Emballonuroidea
 Rhinopomatoidea
 Rhinolophoidea
 Vespertilionoidea
 Molossoidea
 Nataloidea
 Noctilionoidea

Småflaggermusene (Microchiroptera) utgjør tilsammen gruppen Microchiroptera, under gruppen flaggermus. Beskrivelsen småflaggermus er litt unøyaktig da flere arter er større enn enkelte av Flygehunder. Småflaggermus er den mest tallrike av de to gruppene, både når det gjelder antall familier og antall arter.

Taksonomi 
Chiroptera (flaggermus, som er ei monofyletisk gruppe) har til nå vært delt inn i to underordener, basert på størrelse; Microchiroptera (småflaggermus) og Megachiroptera (flygehunder). Nye molekylære beviser antyder imidlertid at dette kan være feil. Megachiroptera og fem andre familier, som tidligere ble definert til Microchiroptera (Rhinopomatidae, Rhinolophidae, Hipposideridae, Craseonycteridae, og Megadermatidae), har blitt forslått inkludert i en ny underorden kalt Yinpterochiroptera. Resterende familier i Microchiroptera plasseres i Yangochiroptera.

Beskrivelse 
Generelt er småflaggermus fra 4 til 16 cm lang. Den største arten som lever i Europa er Nyctalus lasiopterus (sårbar), som kan ha et vingespenn på opp mot 46 cm. Arten er kjent for å jakte på spurvefugler, noe som ellers bare er kjent fra asiatiske arter. Arten lever ikke i Norge, men den er en nær slektning av storflaggermus (N. noctula) som finnes her (om enn i begrenset omfang).

Forskjellene mellom småflaggermusene og flygehundene er:

 Småflaggermus bruker ekkoet fra sin egen stemme, på lignende måte som ubåter bruker sonar, til å «se» både sine omgivelser og sine byttedyr, mens flygehunder ikke gjør det.
 Småflaggermus mangler neglen på den andre tåen på framlemmene.
 Ørene på småflaggermus er ikke formet som en lukket ring, men som et stort øre separert i to deler.

Atferd 
De fleste småflaggermus lever av insekter, frukt eller nektar. Noen av de største artene jakter i tillegg på fugler, firfisler, frosker eller til og med fisk. Vampyrflaggermus er en type småflaggermus som lever av blod fra store pattedyr. Disse lever hovedsakelig i Sør-Amerika.

Ekkolokalisering 

Flaggermus er det mest kjente eksempelet for dyr som driver med ekkolokalisering. Alle småflaggermus driver med ekkolokalisering. Den eneste flygehunden som bruker ekkolokalisering er Rousettus, men på en annen måte enn småflaggermus.

Småflaggermus generer ultralyd via strupehode og sender ut lyden gjennom nesen eller munnen. Småflaggermus bruker frekvenser fra  til over , det menneskelige øret oppfatter til sammenlikning frekvenser mellom 20 og . De utsendte lydbølgene bruker til å undersøke omgivelsene, se hovedartikkelen om ekkolokalisering for detaljer.

Noen møll har utviklet beskyttelsesmetoder mot flaggermus. De hører flaggermusens ultralyd og står enten helt i ro, eller flykter. Som svar på denne forsvarsmekanismen kan flaggermus slutte å sende, eller redusere mengden ultralyd.

Arter i Norge 
Det er tretten forskjellige arter flaggermus i Norge, alle småflaggermus.

 Vespertilionidae (glattnesefamilien)
 Barbastella
 Bredøre (Barbastella barbastellus)
 Eptesicus
 Nordflaggermus (Eptesicus nilssonii) (vår vanligste art)
 Sørflaggermus (Eptesicus serotinus)
 Myotis
 Skogflaggermus (Myotis brandtii)
 Vannflaggermus (Myotis daubentonii)
 Skjeggflaggermus (Myotis mystacinus)
 Børsteflaggermus (Myotis nattereri) (ett bekreftet funn i Norge)
 Nyctalus
 Storflaggermus (Nyctalus noctula )
 Pipistrellus
 Trollflaggermus (Pipistrellus nathusii)
 Tusseflaggermus (Pipistrellus pipistrellus)
 Dvergflaggermus (Pipistrellus pygmaeus)
 Plecotus
 Brunlangøre (Plecotus auritus)
 Vespertilio
 Skimmelflaggermus (Vespertilio murinus)

Se også 
 Flaggermus
 Flygehunder

Referanser

Eksterne lenker 
 

Flaggermus
Dyr formelt beskrevet av George Edward Dobson
Pattedyr formelt beskrevet i 1875