Æthelberht av Wessex

Æthelberht (angelsaksisk: Æþelberht, i betydning «staselig + edel») var konge av Kent fra 858 og av Wessex fra 860 og fram til han døde i 865. Han var den tredje sønnen til Æthelwulf av Wessex og hans første hustru Osburga.

Liv og virke 

Æthelberht hadde fire brødre, Æthelstan, Æhelbald, Æhelred og Alfred, og dessuten en søster, Æthelswith, som ble gift med Burgred, konge av Mercia.

I 855 ble han underkonge av Kent mens hans far reiste til Roma etter at hans hustru (antagelig) var død. Hans bror Æthelbald ble gitt ansvaret for Wessex. Etter farens død i 858 etterfulgte han faren som konge av Kent og de andre østlige delene av kongeriket. Da Æthelbald døde barnløs i 860 gikk Wessex også til Æthelberht.

Som sin far og bror ble også Æthelberht kronet ved Kingston upon Thames Den angelsaksiske krønike beskrev Æthelberhts styre som et godt med varig fred. Det var riktig for indre affærer, men norrøne vikinger forble en stor trussel, som blant annet stormet Winchester, men tok ikke byen, og herjet østlige Kent.

En utvikling var at Wessex og dens nyere sørøstlige erobringer ble et forent kongerike grunnet trusselen utenfra og at Æthelberht i motsetning til sine forgjengere ikke utnevnte et familiemedlem som underkonge av Kent. Et charter utgitt i løpet av det første året av hans styre reflekterte en ny form for forsamling: det var det første charter fra en vestsaksisk konge som omfattet et komplett antall av både vestsaksiske og kentiske vitner.

Æthelberht døde i 865 og ble etterfulgt av sin bror Æhelred. Han ble gravlagt i klosteret Sherborne Abbey i Sherborne i Dorset ved siden av sin bror Æthelbald.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 «Æthelberht 9» hos Prosopography of Anglo-Saxon England; antagelig også «Æthelberht 12»

Angelsaksiske monarker