De ti oljebud

De ti oljebud eller de ti oljepolitiske bud er tilnavn brukt om hovedkonklusjonene i innstilling nr. 294 fra Stortingets utvidete industrikomité i 1971, under behandling av stortingmelding nr. 76 om petroleumsvirksomheten
på norsk kontinentalsokkel.  De ti hovedkonklusjonene ble stående som et viktig grunnlag for videre politisk styring av petroleumsviksomheten, med tilhørende lovverk.

Stortingsmelding nr. 76 

Stortingsmelding nr. 76 (1970-71) fra Industridepartementet ble laget for å gi en samlet redegjøring til Stortinget om petroleumsvirksomheten i Nordsjøen og for å trekke opp retningslinjer for denne virksomheten.  
Produksjonen fra det første feltet i Nordsjøen, Ekofiskfeltet, startet 6. juni 1971.  I tillegg til Ekofisk var det funnet flere felt, inkludert Tor og Eldfisk.

Meldingen inneholdt en oversikt over selskap som var gitt rettigheter i Nordsjøen, og aktiviteter og oljefunn er beskrevet.   
Retningslinjer for videre virksomhet drøfter konsesjonsbehandling, utenrikspolitikk og forholdet til EF, skatte- og avgiftsspørsmål, miljøspørsmål og distriktpolitikk.  

Meldingen inneholdt også en betekning skrevet av  ekspedisjonssjef Jens Evensen i Utenriksdepartementet, «Oversikt over oljepolitiske spørsmål bl.a. på bakgrunn av utenlandsk oljelovgivning og utenlands konsesjonspolitikk».

Behandling i den utvidete industrikomité 

Industrikomitéen i Stortinget behandlet meldingen våren 1971. For anledningen var komitéen utvidet med to medlemmer fra utenriks- og konsitusjonskomitéen, Knut Frydenlund og Erling Petersen.
Formann i komitéen var Theodor Dyring fra Senterpartiet.   

Innstillingen fra komitéen ble framlagt Stortinget og behandlet 14. juni 1971.  Hovedkonklusjonene i innstillingen var  

Erklæringen gir et bilde av hva det politiske miljøet ønsket å oppnå gjennom framtidige politikk og hvilke statlig styringsgrep en mente var nødvendig for å nå målene. 
Innstillingen inneholder en konkret anbefaling om opprettelse av Statoil.  Komitéen understreker at virksomheten kan få utenrikspolitiske og dermed sikkerhetspolitiske konsekvenser. 
Miljø er nevnt, men ikke sikkerhet. Innstillingen uttrykker et ønske om nasjonal kontroll, og for å oppnå dette må en utvikle norsk kompetanse og kunnskap om petroleumsvirksomhet.

Tilnavnet «de ti oljebud» 

Under behandling av innstillingen i Stortinget var Rolf Hellem fra Arbeiderpartiet saksordfører, på vegne av industrikomitéen. Da han presenterte innstillingen for Stortinget, brukte han tilnavnet «de ti oljebud» om hovedkonklusjonene – som han selv hadde utformet – og dette tilnavnet ble sittende.

Hovedkonklusjonene fra innstillingen ble viktige i den senere utformingen av norsk oljepolitikk og lovverket for petroleumsvirksomheten.

Referanser

Litteratur

Se også
 Oljeregimet i Norge

Petroleumsvirksomhet i Norge