De dakiske krigene

De dakiske krigene var to korte kriger mellom Romerriket og Dakia i keiser Trajans keisertid som utspant seg mellom 101–102 og 106–107. Konflikten var et resultat av herjingen over Donau av dakere i 86 og inn på sørsiden av den romerske provinsen Moesia.

Trajan vendte sin oppmerksomhet til Dakia, et område nord for Makedonia og Hellas og øst for Donau som hadde vært på den romerske agenda siden dagene før Julius Cæsar da de hadde beseiret en romersk hær i slaget ved Histria. I 85 hadde dakerne dratt over Donau og herjet i Moesia og innledningsvis beseiret en romersk hær som keiser Domitian sendte imot dem, men romerne seiret i slaget ved Tapae i 88 og fredsavtale ble inngått.

Keiser Trajan gjeopptok fiendtlighetene mot Dakia og, etter et usikkert antall med kamper, beseiret han den dakiske hærfører Decebalus i andre slaget ved Tapae i 101. Med Trajans tropper som presset mot dakernes hovedstad Sarmizegetusa Regia, inngikk Decebalus atter fred. Decebalus gjenoppbygde sin makt i løpet av de neste årene og angrep romerske festninger i 105. Som svar marsjerte Trajan på nytt inn i Dakia, beleiret den dakiske hovedstaden i beleiringen ved Sarmizegetusa, og herjet og ødela den ned til grunnen. Med Dakia undertrykt kunne Trajan invadere det parthiske riket i øst, og hans erobringer førte til at Romerriket fikk sin største utstrekning. Romas grenser i øst ble indirekte styrt ved et system av klientstater for en tid, noe som førte til mindre direkte krigføring enn i vest på denne tiden.

Referanser

Eksterne lenker 
 «Assorted Imperial Battle Descriptions», De Imperatoribus Romanis.

Kriger under det romerske keiserriket