Tyrkerdue

Tyrkerdue (Streptopelia decaocto) er en art i duefamilien (Columbidae) og inngår der i slekten Streptopelia, som i alt teller 17 arter. Arten stammer opprinnelig fra Sør-Asia. Den globale populasjonen har blitt estimert til omkring 20–50 millioner individer, hvorav man regner med at omkring halvparten holder til i Europa.

Nominatformen etablerte seg og har hekket i Norge siden 1950-årene, og per 2021 har den status som nær truet i Norsk rødliste for arter, fordi man regner med at den norsk populasjonen ikke teller mer enn  reproduserende individer. I Sverige regner man med en stabil populasjon på cirka  reproduserende individer. I Danmark ble populasjonen beregnet til hele  individer i 2011, men der regner man med at bestanden har hatt en nedgang på  de siste tre generasjonene. Internasjonalt har imidlertid arten status som livskraftig i IUCNs rødliste.

Biologi 

Tyrkerdua er en forholdsvis liten og slank due med lys, sandfarget fjærdrakt og et tydelig svart nakkebånd. Nebbet er svart og øynene har en nesten hvit, tynn øyering og mørk brun iris. Den blir cirka 28,6–30,4 cm lang og veier typisk 140–180 g. 

Arten er standfugl og flyr kun kortere distanser for å finne mat, typisk kun rundt 2,5 km fra plassen der den holder til. Den er mest vanlig i halvørken og tørre soner med spredte trær, som trær i akasieslekten (Acacia). Fuglene unngår fuktig skog, men opptrer hyppig i jordbruksområder, spesielt der det dyrkes korn, og i urbane områder som byer og andre tettsteder, spesielt i parker, frukthager og hager. Dette omfatter globale landområder med både subtropisk- og temperert klima. I Norge foretrekker arten semi-naturlig- og sterkt endret mark. Det siste er en samlebetegnelse på fastmarksområder med ny eller sterkt endret overflate, hvor mennesker har fjernet jorda eller forandret størsteparten av den opprinnelige landoverflata.

Arten stammer opprinnelig fra området India, Sri Lanka og Myanmar i Asia, men den ekspanderte både vestover og østover ganske tidlig. Alt på 1600-tallet nådde den Tyrkia og Balkan. Videre nådde den inn i Europa på 1900-tallet og hadde kolonisert det tidligere Jugoslavia i løpet av 1912, Ungarn i 1930, Tyskland i 1945, Storbritannia i 1955 og Irland like etter, og Portugal i løpet av 1974. Akkurat når arten nådde Skandinavia er usikkert, men den ble observert på Dovre i Oppland i 1949 og hekking ble påvist i Moss og Oslo i 1952. I dag hekker den regulært i Norge.

Arten ble trolig introdusert til det nordlige Kina og Korea fra India, og videre fra Kina til Japan i løpet av det 18. eller 19. århundre. Nominatformen ble også introdusert på New Providence i Bahamasøyene midt på 1970-tallet, fra hvor den har spredd seg til andre deler av den nye verden, spesielt Nord-Amerika.

Maten består for det meste av frø, korn, noen grønne deler av planter, bær og små mengder mindre virvelløse dyr. I Europa blir det bekreftet at arten eter fra omkring 30 ulike sorter planter. Maten finner fuglene for det meste på bakken. Det hevdes at en flokk på 600–800 duer kan konsumere omkring 20 kg korn daglig.

Det varierer mye med utbredelsen når arten hekker og legger eggene sine. Mange steder hekker den året rundt. Hunnen bygger som regel redet, mens hannen bringer byggematerialene. Det tar normalt 1–3 dager. Hunnen legger normalt to egg med én dags mellomrom, av og til kun ett. Går eggene tapt kan hun legge nye i løpet av 5–7 dager. Rugingen begynner med det andre egget om det er to. Begge foreldrene ruger, hunnen om natta og hannen om dagen. Eggene klekker asynkront etter cirka 14–15 dager og ungene får flygedyktig fjærdrakt etter cirka 17 dager. De fleste ungene blir uavhengige etter 30–40 dager.

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020).

 Columbiformes, duefugler
 Columbidae, duefamilien
 Columbinae
 Columbini
 Streptopelia
 S. turtur, turteldue
 S. lugens, rustvingedue
 S. hypopyrrha, rosenbukdue
 S. orientalis, mongolturteldue
 S. bitorquata, jomfrudue
 S. dusumieri, filippinerdue
 S. decaocto, tyrkerdue
 S. d. decaocto, nominatformen er utbredt i store deler av Eurasia (ikke særlig i Russland og Sibir) og Nord-Amerika, inkludert Mellom-Amerika
 S. d. xanthocycla, utbredt kun på tørre gressletter i Myanmar
 S. roseogrisea, saheldue
 S. reichenowi, elvedue
 S. decipiens, klagedue
 S. semitorquata, rødøyedue
 S. capicola, savannedue
 S. vinacea, vindue
 S. tranquebarica, gråhodedue
 S. picturata, umbradue
 S. chinensis, perlekragedue
 S. senegalensis, palmedue

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker 
 

Duefugler
Fugler formelt beskrevet i 1838
Fugler på norsk rødliste