Takin

se inndeling!

Takin (Budorcas taxicolor) er et meget stort antilope-lignende klovdyr som lever i bratte og ulendte fjellskråninger i de sørøstlige og østlige delene av Himalaya, deriblant i deler i India, Burma, Bhutan, Tibet og Kina. Arten er også kjent som geiteantilope og gnugeit. Det sies om takin, at den har horn som en gnu, mule som en elg, hale som en bjørn, og kropp som en bison. Arten er Bhutans nasjonaldyr og den regnes som en nasjonalskatt i Kina, sammen med den ikoniske pandaen.

Taksonomi 
Det har lenge hersket usikkerhet omkring hvorvidt man skal regne takin som én art med fire underarter eller som fire selvstendige arter. Hybridisering mellom dem er imidlertid ikke kjent. I nyere faglitteratur, som Handbook of the Mammals of the World og Bovids of the World: antelopes, gazelles, cattle, goats, sheep, and relatives, regner man med fire selvstendige monotypiske arter. I inndelingen under regner vi imidlertid med én art med fire underarter. Det har også hersket usikkerhet med hensyn til plasseringen. Noen har plassert slekten i underfamilien Caprinae, andre i tribuset Caprini i underfamilien Antilopinae.

Det eldste beviset man har for slekten Budorcas stammer fra Shaanxi og ble oppdaget i steinformasjoner som er omkring 4–2 millioner år gamle. Funnet av den fossile arten omtales under det vitenskapelige navnet B. teilhardi.

Morfologiske studier har tidligere antydet at moskusfe var en nær slektning. DNA-sekvensering har imidlertid senere avdekt, at likheten mellom takin og moskusfe trolig skyldes et tilfelle av konvergent evolusjon, og at ulike arter av sau (blåsau, tahrgeit, mankesau med flere) er nærmere beslektet enn moskusfe.

Inndeling 
Inndelingen under følger IUCNs rødliste med én art og fire underarter, men nyere faglitteratur mener de bør behandles som fire selvstendige arter.

 Artiodactyla, klovdyr
 Bovidae, kvegfamilien
 Antilopinae, (antiloper, gaseller og deres nærmeste slektninger)
 Caprini, sauer og geiter
 Budorcas
 B. taxicolor, takin
 B. t. bedfordi, gylden takin, utbredt i Qinlingfjellene i det sørlige Shaanxi, Kina
 B. t. taxicolor, mishmi takin, utbredt sørøst for Tibet og i Nordvest-Yunnan
 B. t. tibetana, sichuan takin, utbredt på den østlige kanten av Tibetplatået
 B. t. whitei, bhutan takin, utbredt i Tibet, Bhutan og India

Biologi

Beskrivelse 
Takiner er massive dyr som utviser betydelig kjønnsdimorfisme, i det hannene blir betydelig større enn hunnene. Den kompakte kroppen blir cirka  lang, og den korte halen måler i tillegg cirka . Skulderhøyden er cirka  (men største høyde varierer cirka 10 cm mellom de ulike underartene) og vekten utgjør normalt cirka  (hanner typisk , hunner typisk ). Takin har stor mule og store øyne, men påfallende små ører. Kroppen er massiv og lett lutende mot bakparten. Begge kjønn bærer horn, som løper parallelt med hodet og skrur opp ytterst. Hornene måler cirka , avhengig av kjønn. Hunnens horn er også mindre massive. Dyra har en usedvanlig tett to-lags pels, med lange raggete dekkhår og tett underull. Pelsen varierer i farge med underarten.

Sichuan takin regnes i snitt som den største av takinene og bhutan takin som den minste, men forskjellene er ikke utpregede. Bhutan takin har imidlertid forholdsmessig kortere og mindre massive horn enn de andre, typisk kun  lange.

Arten har en rekke tilpasninger til det tøffe klimaet. Blant annet har den store snuten store hulrom nær bihulene, der den kalde luften dyrene puster inn varmes opp før den når lungene. I motsetning til mange andre slik dyr så har ikke takin duftkjertler (musk) rundt om på kroppen, men derimot så skilles det ut et oljeaktig sekret fra porer i huden som dekker pelshårene og øker motstanden mot fuktighet og kulde. Den bitre oljen dufter som en blanding av hest og musk.

Underartene

Habitat og atferd 
Takiner er flokkdyr som lever i bratt og vanskelig terreng i subtropiske og subalpine skoger (inkludert bambusskog), typisk i høyder mellom  og .

Arten er en dagaktiv drøvtygger, men dyra beiter helst i skumringen på morgenkvisten og om kvelden. Takiner lever i hovedsak av et bredt utvalg av gress, urter, skudd og blader, inkludert fra planter i rododendronslekten og eviggrønn. For å nå mat som henger høyt kan dyra lett stå på bakbena, med frambena strukket opp etter en trestamme. Midt på dagen hviler de gjerne, om det ikke er helt overskyet. Da kan dyra fortsette å beite. Flokkene er ofte fåtallige om vinteren, mens de om sommeren kan telle opp mot 300 individer. Sommerbeitene ligger gjerne nær tregrensen. Årlige vandringer mellom sommer- og vinterbeite er vanlig. Likeledes vandrer dyrene jevnlig (langs selvgjorte stier) til spesielle steder der det er tilgang på salt. Det er ikke uvanlig å se hanner som sitter på baken og hviler, som hunder.

Voksne kjønnsmodne hanner lever solitært utenom paringstiden. Eldre hanner blir ofte mer og mer solitære. Paringstiden begynner på sensommeren. Dominante hanner sloss da om retten til å samle seg et harem og pare seg. Vinnerne får pare seg med flere hunner. Territorial atferd er imidlertid ikke kjent. Hunnen går drektig i cirka  dager. Kalvingen skjer som regel i skog eller tett vegetasjon. Hun føder typisk kun én kalv, sjelden to. Kalven veier gjerne cirka  og stå og die i løper av 30 minutter. Den er klar til å følge mora når den er omkring tre dager gammel. Omkring seks måneder gammel begynner kalven å utvikle horn, og omkring ni måneder gammel blir kalven avvendt. Hunnen kan kalve på nytt neste år, men det er vanlig at årskalven fortsetter å følge mora. Avkommet blir normalt kjønnsmodent omkring 2,5 år gamle, kanskje først etter 3,5 år for bhutan takin hanner. Forventet levetid er cirka 15 år for ville dyr.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Sauer og geiter
Pattedyr formelt beskrevet i 1850
Sårbare arter på IUCNs rødliste