Dykkerklokke

En dykkerklokke er, i sin enkleste form, en beholder med en åpning i bunnen. Klokken vil inneholde luft også når den senkes ned i vann. Luften vil da ha det samme trykk som vannet utenfor klokken.

Historisk
Dykkerklokken ble første gang beskrevet av Aristoteles i det 4. århundre f.Kr.:

 

I 1535 skapte og anvendte Guglielmo de Lorena hva som i dag anses for å være en moderne dykkerklokke.

De tidligste anvendelser var sannsynligvis kommersielle til svampe-fisking. En dykkerklokke ble brukt under bergingen av de fleste verdifulle kanoner fra det svenske krigsskipet Regalskipet «Vasa» en tid etter at det forliste i 1628.

I 1690 laget Edmund Halley planer for en dykkerklokke, som var i stand til lengre tids neddykning og som var utstyrt med et vindu med formål å gjøre undervannsundersøkelser. I Halleys dykkerklokke ble luften løpende utskiftet med luft fra tønner med «dykkerbelter» sendt fra havoverflaten.

Prinsippet bak dykkerklokken
Det grunnleggende prinsippet, som brukes både i gamle tradisjonelle dykkerklokker og i mer moderne, er at vanntrykket blir brukt til å skape et luftrom i en lukket klokke og at vannets trykk overføres til luftens trykk:

Dykkerklokken til venstre er fri av vannet (typisk vil den stå på et skip). Her er lufttrykket i klokken det samme som det omgivende lufttrykk (normalt omkring 1 atm.). Klokken i midten står med bunnen i vannoverflaten. Lufttrykket inne i klokken er stort sett som det omgivende lufttrykk, da vannflaten inne i klokken er på samme nivå, som vannoverflaten omkring klokken. Klokken lengst til høyre er derimot senket 10 meter ned i vannet. 

Vannets trykk påvirker direkte luftens trykk og da vanntrykket her er 2 atm. og med bakgrunn i Boyles lov (som avledet sier at ) vil luftens volum være halvert. Grunnen til at dette lar seg gjøre er at alle øvrige sider av klokken er fullstendig lukket. Kun en enkelt åpning vil gjøre klokken begrenset anvendelig eller helt uanvendelig.

Moderne dykkerklokker

Moderne dykkerklokker kan ha mange forskjellige utforminger, alt etter deres formål og den dybde de skal anvendes på. Dykkerklokker inndeles i dag i lukkede og halv-lukkede (også kalt halv-åpne) samt åpne (også kalt dykker-kurv).
En lukket dykkerklokke er lukket i hele dykkerens høyde, mens en halv-lukket kun er lukket i den øverste del. Her brukes komprimert luft for å utligne det økte trykk og dermed holde vannets overflate ved det lukkede roms underkant.

En åpen klokke har ikke noen klokkevirkning, men er kun en senkbar plattform. Klokkene er i nesten alle tilfelle ikke kun forsynt med en wire, for å heise klokken opp og ned med, men også en såkalt umbilical (betyr egentlig en navlestreng), som grunnleggende inneholder overflateforsynt luft, men også kan inneholde trykkmåler, kommunikasjon, bilder fra kameraer, strøm til lamper, hydraulikktrykk til verktøy, varmt vann osv.

Lukket klokke
En lukket klokke har en luke i bunnen og anvendes ved metningsdykking, hvor dykkeren er under trykk i lange perioder (opp til 4 uker). Klokken heises opp og tilkobles en luftsluse, hvor dykkeren så oppholder seg i en trykktank i de perioder, hvor denne ikke er i vannet. I bunnen av klokken er en luke som er lukket på alle andre tidspunkt enn når klokken er på arbeidsdybden, typisk fra 75 til 180 meter.

Halvlukket klokke
En halv-lukket klokke er åpen i bunnen. Klokken anvendes ved dykk hvor dykkeren for eksempel har med verktøy eller er iført tung utrustning med overflateforsyning. Den halv-lukkede klokke anvendes ved dykk fra 25 til 75 meter og er typisk utstyrt med lys, trykkmåler, nødluft og luftuttak for utligning av vannstand i klokken.

Den åpne klokke
Den åpne klokke er kun en kurv, med luftuttak til dykkerne. Den har ingen egentlig klokkevirkning, men kan ha lys og verktøyskurv, og eventuelt også nødluft til dykkerne.

Se også
Batysfære
Fridykking

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Om dykkerklokke, fra Store norske leksikon

Dykking