Bermuda

Bermuda er et selvstyrt britisk oversjøisk territorium i Nord-Atlanteren utenfor kysten av Nord-Amerika. 

Under andre verdenskrig var øya en viktig marinebase for beskyttelse av konvoitrafikken over Atlanterhavet (se slaget om Atlanterhavet).

FN regner Bermuda som et ikke-selvstyrt område. 

Bermuda er kjent som et skatteparadis hvor en rekke rederier er registrert.

Navn 

Det offisielle navnet er Bermuda, men The Bermuda Islands er også benyttet, eksempelvis på enkelte kart. Historisk har flertallsformen Bermudas også vært benyttet. Inntil innføringen av grunnloven i 1968, var Bermuda Islands hyppig brukt. I grunnloven av 1968 benyttes formen Bermuda.

Bermuda er oppkalt etter Juan Bermúdez. Det er ikke nøyaktig kjent når Bermúdez besøkte øya, men det kan ha vært i 1505 da han var kaptein på karavellen «La Garza». Øya er avmerket som «la bermuda» på et kart av Pietro Martire d'Anghiera fra 1511. Utover på 1500-tallet ble den på kart vanligvis kalt La Bermuda, eller fransk La Bermude, men på enkelte kart forekommer også La Garza eller Garza, samt Los Diablos («Djevleøyene»). På engelsk har øyene også vært kjent som Somers Islands etter George Somers som led skipbrudd på Bermuda i 1609. Etter at han døde, ble øyene kalt Somers Islands, selv om det ikke fortrengte navnet Bermuda helt.

Den største øya kalles Bermuda Island eller Great Bermuda Island, om den ikke omtales som hovedøya (The Main Island eller bare The Main). Sjeldnere er den kalt The Great Island og The Continent.

På norsk heter øygruppa Bermuda. Tidligere har Bermudaøyene også forekommet.

Geografi 
Øygruppen ligger i Atlanterhavet. Bermuda består av 181 øyer som til sammen er 53,3 kvadratkilometer. 

Nærmeste fastland er Cape Hatteras i Nord-Carolina i USA, og avstanden dit er 1050 km.

Demografi

Folkegrupper 
Ved folketellingen i 2010 oppga 54 % at de var svarte, mens 31 % rapporterte å være hvite. 8 % oppga å ha blandet bakgrunn og 4 % var asiater.

Folketellingen i 2010 viste at nesten 66 % av innbyggerne hadde bermudisk bakgrunn. 18 % hadde bakgrunn fra Vestindia, mens 16 % stammet fra Storbritannia og 10 % hadde portugisisk bakgrunn.

Religion 

Kristendom er den mest utbredte tro på Bermuda. Befolkningen tilhører mange forskjellige kirkesamfunn. Ved folketellingen i 2010 var 16 % anglikanere, mens 15 % var katolikker. 9% tilhørte African Methodist Episcopal Church, 7 % var sjuendedagsadventister, 4 % var pinsevenner, 3 % metodister, 3 % presbyterianere/kongregasjonalister og 2 % tilhørte Church of God. Frelsesarmeen, brødrene og baptistene samlet hver 1 % av befolkningen. 9 % tilhørte ingen bestemt trosretning. 9 % oppga å ha annen tro og 19 % oppga å ikke være troende.

Historie 
Bermuda ble oppdaget i 1505 av spanjolen Juan Bermúdez. De første innbyggerne kom til øya i 1609, i 1679 ble øya en britisk koloni. 
I 1797 ble en britisk militærbase bygget på øya. Slaveriet på Bermuda ble forbudt i 1834, slik som i andre britiske kolonier.

Tidslinje 
 1505 – Øya blir oppdaget av spanjolen Juan Bermúdez
 1609 – De første innbyggerne kommer til Bermuda fra Storbritannia
 1679 – Bermuda blir en britisk koloni
 1797 – En britisk militærbase bli bygd på øya
 1834 – Slaveri blir forbudt på Bermuda
 1968 – Øya får indre selvstyre

Politikk og administrasjon

Administrativ inndeling 

Bermuda er delt inn i ni parishes (distrikter, «prestegjeld») og to kommuner

Bermudas parishes:

 Devonshire
 Hamilton
 Paget
 Pembroke
 St George's
 Sandys
 Smith's
 Southampton
 Warwick

Bermudas to kommuner:

 Hamilton (city)
 St. George's (town)

Avkolonisering 
Bermuda står på FNs liste over ikke-selvstyrte områder.

FNs spesialkomité for avkolonisering overvåker implementeringen av Erklæringen om uavhengighet for koloniland og -folk og følger den politiske utviklingen på Bermuda. Storbritannia er som administrasjonsmakt forpliktet til å rapportere til avkoloniseringskomiteen. Storbritannias regjering argumenterte i 2012 for at FNs spesialkomité for avkolonisering ikke lenger fylte noen relevant rolle for de britiske oversjøiske territoriene, som den britiske regjeringen viser til har indre selvstyre og burde vært fjernet fra listen over ikke-selvstyrte områder. Samtidig anerkjente Storbritannia territorienes rett til selv å bestemme sin framtid. Regjeringssjefene i de britiske oversjøiske territoriene ble i desember 2012 enig om en felleserklæring som ba avkoloniseringskomiteen stryke de territoriene som ønsket det av listen over ikke-selvstyrte områder. 

Generalsekretær Ban Ki-moon bekreftet i august 2013 FNs forpliktelse til arbeidet med å få slutt på kolonialisme og tok til orde for uavhengighet for de gjenværende ikke-selvstyrte områdene. Samtidig anerkjente han at folket i de ikke-selvstyrte områdene ikke nødvendigvis ønsker uavhengighet, men la vekt på at de må få et valg. FN anser retten til selvstyre folket i et område som Bermuda har for å være oppfylt dersom folket fritt kan velge mellom tre alternativer: 1) bli en selvstendig stat, 2) bli en assosiert stat i tilknytning til en annen uavhengig stat, eller 3) bli helt integrert i en annen uavhengig stat.

Økonomi

Referanser

Kilder 
 Ahrens, Wolfgang P. og Sheila Embleton (1999): «The Naming of Bermuda», Names. A Journal of Onomastics, bd. 47, nr. 3, s. 191–204.

Eksterne lenker 
 

 
Deltakere i Øylekene