Jurij Andropov

Jurij Vladimirovitsj Andropov (russisk: Юрий Владимирович Андропов; født  i Nagutskaja, død 9. februar 1984 i Moskva) var en sovjetisk politiker som var generalsekretær i Sovjetunionens kommunistiske parti (SUKP) fra 12. november 1982 til sin død 16 måneder senere. Han var tidligere formann for KGB.

Liv og virke

Bakgrunn og tidlig karriere 
Andropov ble født den 15. juni 1914, mest sannsynlig i Nagutskoje, Stavropol Gubernija, som sønn av en jernbanefunksjonær, Vladimir Konstantinovitsj Andropov, som var av donkosakkisk slekt, og Jevgenia Karlovna Fleckenstein, adoptivdatter av den moskovittiske urmaker Karl Franzovitsj Fleckenstein som kom fra Finland. Begge foreldrene døde tidlig, og Jurij ble foreldreløs som 13-åring. Som tenåring arbeidet han som losser, telegraffunksjonær og sjømann for et dampskipsselskap på Volga.

Andropov ble utdannet ved Den tekniske høyskole for vanntransport i Rybinsk og tok eksamen i 1936. Han ble medlem av Komsomol i 1930 og fullt medlem av partiet i 1939. Under andre verdenskrig deltok Andropov i partisangrupper som bedrev geriljakrig mot tyskerne. Etter krigen flyttet han til Moskva og ble en del av partisekretariatet i 1951.

Etter Stalins død i 1953 ble han sendt i «eksil» til den sovjetiske ambassade i Budapest. Han spilte en viktig rolle i den sovjetiske invasjonen i Ungarn i 1956. Han overbeviste en nølende Nikita Khrusjtsjov om at militær intervensjon var nødvendig. De ungarske lederne ble arrestert, og Imre Nagy henrettet.

KGB-sjef 
Han returnerte til Moskva i 1957 og fikk diverse verv i det sovjetiske maktapparatet. I 1967 ble Andropov utnevnt til leder for KGB, etter anbefaling fra Mikhail Suslov. I 1973 ble han fullt medlem av Politbyrået. Han satt som leder av KGB helt frem til 1982.

Under begivenhetene rundt Pragervåren i Tsjekkoslovakia var Andropov hovedtalsmannen for «ekstreme tiltak». Han forordnet fabrikasjonen av falske etterretningsmeldinger ikke bare for offentlig konsumpsjon, men også for å gjøre inntrykk innen det sovjetiske Politbyrået. KGB nøret opp om en frykt for at Tsjekkoslovakia vil bli utsatt for aggresjon fra NATO eller stå overfor et statskupp. Agenten Oleg Kalugin meldte fra Washington at han hadde fått tilgang til absolutt pålitelige dokumenter som viste at verken CIA eller noen annet etterretningstjeneste manipulerte den tsjekkoslovakiske reformbevegelse, men hans melding ble tilintetgjort fordi den ikke passet med den konspirasjonsteori som Andropov ønsket å utbre. Andropov gav ordre til en rekke aktive tiltak, under samlenavnet Operasjon PROGRESS, rettet mot tsjekkoslovakiske reformpolitikere.

Etter mordforsøket på Bresjnev i januar 1969 ledet Andropov forhøret av Viktor Ivanovitsj Iljin, som hadde forøvet attentatet.  Iljin ble kjent sinnssyk og sendt til Kazan psykiatriske hospital.

Andropov tok mål av seg til å ødelegge dissens i alle dens former og fremholdt at den angivelige kampen for menneskerettighetene var et de imperialistiske grep for å undergrave grunnlaget for sovjetstaten. Den 3. juli 1967 foreslo han opprettetsen av KGBs 5. direktorat, som skulle konsentrere seg om den politiske opposisjon (ideologisk kontraspionasje). I slutten av juli ble direktoratet opprettet og fikk som sitt saksområde alle sovjetiske dissidenter, deriblant Andrej Sakharov og Aleksander Solsjenitsyn. I 1968 gav Andropov ordren «Om statssikkerhetens oppgaver i kampen mot motstanderens ideologiske sabotasje», som gav instrukser om kampen mot dissidentene og deres imperialistiske herrer. Den 29. april 1969 fremla han for Sentralkomiteen for Det sovjetiske kommunistiske parti en detaljert plan om å benytte et antall psykiatriske sykehus i forsvaret om sovjetregjeringen og den sosialistiske orden mot dissidentene. Andropovs forslag om å benytte psykiatrien i kampen mot dissidentene ble iverksatt.

Undertrykkelsen av dissidentene omfattet også planer om å fysisk skade danseren Rudolf Nurejev, som hadde hoppet av i 1961. Det er dem som tror at Andropov stod bak Fjodor Kulakov and Pjotr Masjerovs dødsfall - de var de to yngste medlemmer av det sovjetiske lederskapet.

Et nedgradert dokument har vist at Andropov som KGB-leder gav ordre om å forhindre uautoriserte forsamlinger fra å sørge over John Lennons død.

Andropov spilte en dominerende rolle da Sovjetunionen besluttet å invadere Afghanistan den 24. desember 1979. Han insisterte på invasjonen, selv om han regnet med at det internasjonale samfunn ville ta avstand fra den; beslutningen førte til den langvarige sovjetiske krigen i Afghanistan (1979–1989).

Generalsekretær i kommunistpartiet 
Han overtok som generalsekretær for kommunistpartiet i 1982, da Leonid Bresjnev døde. At nettopp Andropov ble valgt var overraskende. De fleste ventet at Konstantin Tsjernenko skulle bli utnevnt til Sovjetunionens nye leder. I vesten ble valget mottatt med mistenksomhet, spesielt siden Andropov hadde vært leder av KGB og hans rolle ved invasjonen av Ungarn i 1956.

President 
Andropov fikk også vervet som president i Sovjetunionen i 1983. Han forsøkte under sin tid som leder å bedre økonomien og redusere korrupsjonen. Dessuten vil han bli husket for sin kampanje mot alkoholmisbruk og hans streben etter å øke arbeidsdisiplinen.

I utenrikspolitikken oppnådde han lite. Krigen i Afghanistan fortsatte, og forholdet til vesten ble stadig dårligere. Andropov forsøkte seg med utspill om nedrusting, men dette ble dårlig mottatt i vesten, da spesielt hos Reagan-regjeringen og i Storbritannia av Margaret Thatcher. I september 1983 skjøt sovjetiske jagerfly ned et sivilt passasjerfly, Korean Air Lines Flight 007, som hadde forvillet seg inn over russisk område. Dette førte til en meget spent tone mellom øst og vest, og ting ble ikke noe bedre da USA utplasserte Pershing-raketter i Europa. Dette var et svar på at Sovjet hadde stasjonert ut SS-20-raketter.

Andropov led av en nyresykdom, og den 9. februar 1984 døde han i Moskva etter lengre tids sykeleie. Han ble etterfulgt av Konstantin Tsjernenko.
 
I ettertid mener mange av det var Andropovs fortjeneste at Mikhail Gorbatsjov kom seg oppover i partiapparatet, og flere håpet at det var nettopp han som skulle etterfølge Andropov.

Referanser 

Russiske politikere
Sovjetledere
Personer fra Stavropol kraj