Ripsslekta

alperips (R. alpinum)
 blodrips (R. sanguineum)
 gullrips (R. aureum)
 hagerips (R. rubrum)
 bergrips Ribes petraeum
 solbær (R. nigrum)
 stikkelsbær (R. uva-crispa)
 svartstikkelsbær (R. divaricatum)
 villrips (R. spicatum)

Ripsslekta (Ribes) er en slekt av busker. Den regnes vanligvis som den eneste slekta i ripsfamilien, men enkelte botanikere skiller stikkelsbær og noen andre arter med torner ut i en egen slekt, Grossularia. 

De er som regel 1–1,5 m høye busker, men de kan en sjelden gang bli små trær. De fleste artene feller løvet om vinteren, men det er også noen eviggrønne eller vintergrønne arter. Bladene sitter spredt og er håndflikete med 3–5 lapper. De fem- eller firetallige blomstene sitter i hengende eller opprette klaser i bladhjørnene. Blomsten er oversittende. Kronbladene er små, og arret er todelt. Frukten er et kjøttfullt bær der begeret sitter igjen. Noen arter har tvekjønnede blomster, mens andre har adskilte hann- og hunnblomster på ulike planter (særbu).

Ripsslekta omfatter omtrent 150 arter og er utbredt i de tempererte strøkene på den nordlige halvkule og i Andesfjellene. I Norge vokser alperips, solbær og villrips naturlig, mens hagerips og stikkelsbær er innført og naturalisert for lenge siden. Noen andre hagearter blir av og til forvillet.  

De mest kjente medlemmene av slekten dyrkes på grunn av bærene: hagerips, som har hvite eller røde bær, solbær og stikkelsbær. Alperips er en nøysom hekkplante, mens blodrips og gullrips dyrkes for de vakre blomstene.

Artene i ripsslekta er mellomvert for den parasittiske soppen solbærfiltrust. Amerikanske furuarter har liten motstandskraft mot denne soppen, og USA hadde 1912–1966 strenge føderale begrensninger på import og dyrking av Ribes-arter. I noen delstater er det fortsatt forbudt å dyrke solbær. Disse restriksjonene har begrenset kommersiell dyrking av rips og solbær i USA.

Galleri

Litteratur

Eksterne lenker