Trehumle

Trehumlen (Bombus hypnorum) er en av våre aller vanligste humlearter. Den har kort tunge, og kan derfor bare hente nektar fra planter med korte kronrør. Dette er nok uten tvil vår mest aggressive humle. Trehumla forsvarer bolet svært intenst, og blir den forstyrret, raser et stort antall svært så aggressive arbeidere ut for å forsvare bolet. De flyr i stor fart rundt bolinngangen i alle retninger for å skremme bort den som har forstyrret bolet. I en slik situasjon er trehumla også svært stikkevillig. Av denne grunn så kommer trehumla ofte i konflikt med mennesker når den legger sine bol i hus. Men blir den ikke forstyrret er også trehumla svært fredelig av seg.

Kjennetegn 
Trehumla er normalt gulbrun på ryggsiden av brystet. og gjerne på de første leddene på bakkroppen. Resten av bakkroppen er sort med hvit bakkroppsspiss. Mørke og sorte individer forekommer en svært sjelden gang. Trehumla kan lett forveksles med liten trehumle (Bombus cingulatus), men er normalt større, og har ingen antydning til mørke hår mellom vingeknutene  slik liten trehumle har.

Bolet 
Bolet til trehumla ligger ofte i isolasjonen eller gamle musebol i hus og vegger. Finner den et meisereir er dette et svært attraktivt sted å bygge bolet for trehumla. Ute i naturen slår den seg ofte ned i morkne trestammer og stubber hvor den kan bruke flis som bolmateriale, eller et musebol om den klarer å finne det.

Trehumlebolene utvikler seg raskt og kan bli veldig store. Kjempebol med flere tusen arbeidere er blitt funnet. Men trehumla er svært utsatt for parasitter som ødelegger bolet eller spiser opp larvene. Slike parasitterte bol blir sjelden eller aldri store.

Utbredelse 
Vi finner trehumla over det meste av Norge, men sparsomt i nord.

Bilder

Litteratur 
 Løken, Astrid. 1985. Humler, tabeller til norske arter (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.

Eksterne lenker 
 

Humler
Årevinger formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné