Yul Brynner

Yul Brynner (født Youl Bryner/Julij Borisovitsj Brinner; russisk: Юлий Борисович Бриннер; 11. juli 1920 i Vladivostok i dagens Russland, død 10. oktober 1985 i New York) var en amerikansk-sveitsisk skuespiller. Han ble født i Den fjernøstlige republikk i dagens Russland. Han var amerikansk borger i omkring 20 år før han fikk sveitsisk statsborgerskap. Han sa fra seg sitt amerikanske statsborger av skattegrunner.

Liv og virke
Brynners far var av delvis sveitsisk opphav, moren Marousia var russisk. Brynners far Boris skal ha hatt sveitsisk pass, noe moren også fikk da de giftet seg. Moren studerte skuespill i St. Petersburg. Familien bodde i St. Petersburg til søsteren ble født, deretter flyttet de til Vladivostok. Selv likte Brynner å fortelle fantasifulle historier om sin bakgrunn, blant annet at moren var sigøyner og at han var født som «Taidje Khan» på Sakhalin i 1917. Faren forlot dem da Yul Brynner var 3–4 år gammel. Moren flyttet med barna til Harbin der faren allerede var med sin nye kone. Der bodde de åtte år og Yul Brynner gikk på en russisk skole. I 1930-årene flyttet de til Paris (av frykt for krig mellom Japan og Kina) der Brynner var akrobat i et sirkus i flere år, men etter en ryggskade gikk han over til å spille teater. I Frankrike skal han 15 år gammel også ha opptrådt som gitarist i et sigøynerorkester. I 1938 flyttet Brynner og moren tilbake til Harbin av frykt for krig i Europa. I 1940 flyttet han så med moren til New York, der søsteren allerede var. Han snakket russisk og fransk flytende, og noe kinesisk, men knapt engelsk da han kom til USA. Han fikk amerikansk statsborgerskap et par år senere.

Brynner gjorde sin scenedebut på Broadway i 1946 og sin filmdebut i 1949 som banditt i B-filmen Port of New York. Det hårløse hodet ble hans kjennemerke.

Brynner fikk sitt store gjennombrudd i 1951, i rollen som Mongkut, kongen av Siam i en Broadwayoppsetning av Rodgers og Hammersteins musical Kongen og jeg (The King and I). Han spilte rollen 4625 ganger fra 1946 til 1985, og han gjorde også suksess med filmversjonen i 1956 og vant en Oscar. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame. 

Mot slutten av sitt liv engasjerte Brynner seg i anti-røyksaken, etter at han ble klar over at kjederøykingen var årsaken til hans kreftsykdom. Brynner røykte opp til seks pakker sigaretter daglig. Han spilte inn en kampanje som ble vist etter at han var død: «Når dere hører dette, er jeg død». 

Brynner hevdet å ha sigøynerbakgrunn og i 1977 ble han utnevnt til ærespresident i det internasjonale romaniforbundet (Romano Internacionalno Jekhetanipe). I 1950-årene begynte Brynner å arbeide for FNs høykommissær for flyktninger og beskrev blant annet situasjonen for arabiske flyktninger i bok og TV-program.

Filmografi

Spillefilmer 
 Port of New York (1949)
 Kongen og jeg (1956)
 De ti bud (1956)
 Anastasia (1956)
 The Brothers Karamazov (1958)
 The Buccaneer (1958)
 The Journey (1959)
 The Sound and the Fury (1959)
 Solomon and Sheba (1959)
 Once More, with Feeling! (1960)
 Testament of Orpheus (1960)
 Surprise Package (1960)
 The Magnificent Seven (1960)
 Goodbye Again (1961)
 Escape from Zahrain (1962)
 Taras Bulba (1962)
 Kings of the Sun (1963)
 Flight from Ashiya (1964)
 Invitation to a Gunfighter (1964)
 Morituri (1965)
 Cast a Giant Shadow (1966)
 The Poppy Is Also a Flower (1966)
 Return of the Seven (1966)
 Triple Cross (1966)
 The Double Man (1967)
 The Long Duel (1967)
 Villa Rides (1968)
 The Picasso Summer (1969)
 The File of the Golden Goose (1969)
 Battle of Neretva (1969)
 The Madwoman of Chaillot (1969)
 The Magic Christian (1969)
 Adiós, Sabata (1971)
 The Light at the Edge of the World (1971)
 Romance of a Horsethief (1971)
 Catlow (1971)
 Fuzz (1972)
 Night Flight from Moscow (1973)
 Westworld (1973)
 The Ultimate Warrior (1975)
 Death Rage (1976)
 Futureworld (1976)

Kortfilmer 
 On Location with Westworld (1973)
 Lost to the Revolution (1980) (forteller)

Scenearbeider 
 Twelfth Night (2.-13. desember 1941) (Broadway)
 The Moon Vine (11.–27. februar 1943) (Broadway)
 Lute Song (6. februar – 8. juni 1946) (Broadway)
 The King and I (29. mars 1951 – 20. mars 1954) (Broadway og USA turne)
 Home Sweet Homer (4. januar 1976) (Broadway)
 The King and I  (Revival) (2. mai 1977 – 30. desember 1978) (Broadway og USA turne)
 The King and I (Gjenoppsettning) (7. januar – 30. juni 1985) (Broadway)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 Yul Brynner: The Magnificent King

Skuespillere fra USA
Oscar-vinnere (hovedrolle)
Tony Award-vinnere
Hollywood Walk of Fame
Sigøynere
Personer fra USA født i Russland
Personer fra USA av sveitsisk opphav
Personer fra Vladivostok