Alf Larsen

Alf Larsen (født 22. juli 1885 i Tjøme kommune, død 12. desember 1967 samme sted) var en norsk forfatter. Han er særlig kjent for sin naturlyrikk og virket som kulturkritiker og tidsskriftredaktør. Det fremkom senere at han var overbevist antisemitt.

Liv og arbeid

Bakgrunn
Alf Larsen ble født på Hudø rett vest for øya Tjøme i Vestfold. Han gikk på Amtsskolen i Nordby, nå Skiringssal folkehøyskole i Sandefjord, skoleåret 1902 til 1903. Deretter reiste han til Danmark, der han fra november 1903 til mars 1904 fulgte Vinterskolen på Grundtvigs højskole i Lyngby nord for København. Fra januar 1908 til september 1909 var Larsen elev ved St. Andreas-kollegiet i Charlottenlund, også det nord for København. 

I 1912 debuterte han med diktsamlingen Vinterlandet i 1912, under pseudonymet Alf Ingebrekt. Etter et par år i Frankrike kom han tilbake i 1920 og bosatte seg på Tjøme. I 1921 kjøpte han Rød gård i Tjøme og slo seg ned i Norge for godt. På Tjøme fikk han også fredet den første og nordligste delen av Rød-Dirhue landskapsvernområde i 1942. Rød gård er i dag omgitt av en golfbane.

Forfatter
Alf Larsen begynte som fin-de-siècle-dikter med tekster preget av anarkisme, undergangsstemning og livslede. Etter at han sluttet seg til Rudolf Steiners antroposofiske bevegelse, ble diktene preget av naturfrom livstro. Mye av hans diktning er, direkte eller indirekte, preget av Tjømes landskap. Som kulturdebattant og samfunnskritiker var han omstridt i sin samtid.

Larsen har selv skrevet om hvordan han ble antroposof i 1925. Fra 1933 til 1941 redigerte og utgav han det kulturkonservative tidsskriftet Janus. Her skrev han i 1933: «Jødeforfølgelsen er en skamflekk på det tyske folks historie, en uavtvettelig skamflekk. Og den autodafé (bokbrenning) som i disse dager er foranstaltet på frihetstenkende og frittenkende menneskers skrifter, den vil bli en vardeild som kommer til å samle alt det som heter frihetsånd i Europa til et oppgjør med den bøddelånd som nu triumferer i øst og vest, i syd og nord. Vi behøver ikke å rope «død over tyrannene». Sin undergang besørger de selv. For det slår aldri feil det ord at den som griper til sverd, skal omkomme ved sverd. Borgerkrigen i helvete er brutt løs, men ingen skal få oss som virkelig tror på et «tredje rike» og vet hva det er, nemlig frihetens rike, til å delta i den. Hitler har, som Bertram Dybwad Brochmann så riktig skrev, tatt kommunismens ånd op i sig i kraft av å hate den og gjør nu dens gjerninger.» Han fordømmer nazismens vesen, og ber leseren ikke å fortvile.

Om Vidkun Quisling skrev Larsen i samme artikkel at han «er ennu en uklar ånd. Bare det at han bygger på rasetanken er nok; Av alle de tanker som tjener til påskudd for et eller annet parti som vil til makten, eller for et eller annet som vil beholde den, er rasetanken den mest abstruse (dunkle, uforståelige), den hvori der er minst virkelighet og minst mening, den der mest må leses som et tegnsprog. Og det vil igjen si at det er den mest reaksjonære. Når fortidsåndene kommer igjen, kommer de i en alltid mer forvrengt skikkelse. Det er bare det som ligger på den annen side av tidenes vendepunkt, Golgatamysteriet, som kommer igjen i en stadig mer forklart skikkelse. På den omstendighet kan vi prøve nazismen som ånd. Den er en mørkets og forvirringens ånd i aller vesentligste forstand. I den velter alt det illegitime og ulovmedholdelige i menneskelivet og menneskehistorien op igjen.(...)I bolsjevismen arbeides der dog på å forme fremtidens skall, men i nazismen er alt forutbestemt, er alt bakutvendt like til den moralske kraft til å bli en impuls for å slå andre med i stedet for å løse verdensknutene. De som tror at de store verdensfloker nu kan løses ved hjelp av en «mann», de er så naive at man må si: de er forbrytersk naive!»

Også nevøen Aasmund Brynildsen, sønn av sjøkaptein Holm Brynildsen og Alf Larsens søster Lilly, skrev for Janus. Under krigen var Alf Larsen også med på å stifte Dreyers forlag i 1941. Han skrev for Morgenbladet og tidsskriftene Spektrum og Horisont. 

André Bjerke brukte Larsen som modell for «Gabriel Mørk», redaktøren for kulturtidsskriftet Svøpen i kriminalromanen De dødes tjern fra 1942. Han tenkte på aforismesamlingen Jødeproblemet som ikke ble utgitt. Dette upubliserte verket ble til i 1950-årene, og Larsen gir uttrykk for forståelse for Hitlers jødeforfølgelser og bagatelliserer holocaust. «Nazismen er jødedommens endelige triumf i verden,» skrev Larsen blant annet. Ebbestad-Hansen skriver at Larsen var kritisk til nazistisk ideologi og til Vidkun Quisling. Men Larsen anså den tyske okkupasjonen for en nødvendig renselse av det norske samfunnet, og at de samfunnstoppene som satt på Grini, fikk som fortjent. Verre syntes han det ville være om kongen og regjeringen kom tilbake. Alf Larsens antisemittisme tiltok og ble etterhvert dominerende i hans politiske syn. Han var etter andre verdenskrig en ledende antisemitt i Norge: Han uttrykte seg skeptisk til tall og vitneskildringer om holocaust. Larsen benektet ikke at det fantes gasskamre og at jøder ble forfulgt, men mente at jødene selv var skyld i forfølgelsen og tilintetgjørelsen. Larsen mente at Hitler og hans folk med rette skar alle jøder over en kam, og Larsen gikk langt i å rettferdiggjøre folkemordet. Larsen beskrev den stereotype jøde med utgangspunkt i handelsmannen Leib Sachnowitz i Larvik. Sachnowitz og Larsen drev fra slutten av 1920-tallet antikvitetshandel sammen. Sachnowitz ble drept i Auschwitz i desember 1942 og Larsen mente i praksis at Sachnowitz fikk som fortjent. Sønnen Herman Sachnowitz overlevde.

Utgivelser (utvalg) 
 Vinterlandet (1912), dikt, debut under pseudonymet Alf Ingebrekt
 Indgangen (1915), dikt
 Billeder fra den gamle stue (1916), dikt
 I Vindens sus (1927), dikt
 Med vår under vingen (1928), dikt
 I jordens lys (1946), dikt
 Stemninger ved Okeanos' bredder (1949), dikt
 En tangkrans (1959), dikt
 Den kongelige kunst (1948), essays
 Nattetanker (1951), aforismer
 Utvalgte dikt (1956), dikt
 Høsthav (1958), dikt
 En tangkrans (1959), dikt
 I kunstens tjeneste (1964), essays
 Den jordiske vandringsmann (1968), dikt
 Siste strofer (1969), etterlatte dikt

Utmerkelser 
 Gyldendals legat i 1959
 Statens kunstnerlønn fra 1960
 Dobloug-prisen i 1961

Tjømø-sangen 
Alf Larsens tekst til «Tjømø-sangen» ble tonesatt av Åge Myklegård, domorganist i Tønsberg. Sangen fungerer i dag som øyas «nasjonalsang» og framføres blant annet på 17. mai.

Referanser

Eksterne lenker 
 Werring, Henri (1977): Alf Larsen. En dikters livsløp. Hos Nasjonalbiblioteket
Fyldig biografi og bibliografi 
 Alf Larsens litterære stiftelse
 "Mitt møte med antroposofien", Alf Larsen, Libra 3-1985 
 Alf Larsen-sitater
 Artikkel i Morgenbladet om Alf Larsens anitisemittisme, av Jan-Erik Ebbestad Hansen.
 Et svar på artikkel om Larsens anitisemittisme i Morgenbladet, av Cato Schiøtz og Ragnar Ytrehus.
 Digitaliserte bøker av Alf Larsen hos Nasjonalbiblioteket.

Norske lyrikere
Norske essayister
Riksmålstematikk
Norske antroposofer
Vinnere av Gyldendals legat
Vinnere av Doblougprisen
Personer fra tidligere Tjøme kommune
Personer fra Færder kommune