Andes

Andes eller Andesfjellene (spansk: Cordilleras de los Andes) er en uavbrutt fjellkjede langs kontinentets vestkyst fra Det karibiske hav i nord til Kapp Horn i sør, nær vestkysten av Sør-Amerika. Fjellkjeden er over  lang, det vil si Sør-Amerikas lengste (også verdens lengste) og høyeste fjellkjede, med en gjennomsnittshøyde på ca.  Største bredden er ved vannskillet mellom elvene Madeira og Pilcomayo, 19° sørlig bredde, og er på  den minste bredden er i Chile, 47° sørlig bredde, og den er  Middelbredden er  Andesfjellene dekker et areal på over  Andes er Sør-Amerikas hovedvannskille med losiden på østsiden av Andes der vi finner Amazonas, og lesiden, eller regnskyggen, på vestsiden av fjellkjeden. Det høyeste fjellet i Andes er Aconcagua, som er  (denne ble tidligere målt til  og som ligger i Argentina.

Geologi 

Geologisk henger Andesfjellene sammen med fjellsystemet i de vestlige delene av Nord-Amerika og er på samme måten som disse foldet i nyere geologisk tid. Fjellmassen er brutt opp ved forkastninger i litosfæreplatene i store blokker og er i dag fjellrekker som stort sett står parallelle med kysten, med høysletter langs fjellrekkene. Vulkanisme og jordskjelv er vanlig i området da fjellkjeden dannes ved at Nazcaplaten (havbunnsplate) synker ned inn under Sør-Amerikaplaten ved subduksjon. Av de mange vulkanene regnes ca. 60 fortsatt som virksomme, med 25 av disse vulkanene som mest aktive. Fjordene i sør i Chile er gravd ut av store breer i istidene. Fjellkjeden består av foldefjell fra kritt-tertiærtid i tre parallelle kjeder.

Mineralforekomster  
Det er rike kobber- og tinnforekomster i flere områder, og rettighetene til utvinning av disse er i flere land solgt til utenlandske multinasjonale selskaper. Men fjellene danner ofte en barriere for samferdselen generelt og utnyttingen av mineralene spesielt.

Inndeling 
Andesfjellene kan deles i tre hoveddeler: de nordlige Andesfjellene, de midterste Andesfjellene og de sørlige Andesfjellene.

  De nordlige Andesfjellene strekker seg helt opp til Det karibiske hav, og kan igjen deles i tre deler: 1) de peruanske, fra Arequipa til 4° sørlig bredde, som består av tre hovedkjeder med smale høysletter uten vulkaner, 2) de ecuadorianske, fra 4° sørlig bredde til 1° nordlig bredde som danner to kjeder, begge med mange vulkaner og 3) de colombianske, fra 1° til 8° nordlig bredde; de har tre kjeder, som i sør har vulkaner. Isolert fra de øvrige Andesfjellene ligger fjellkjeden Sierra Nevada de Santa Marta, nær Colombias kyst ved Det karibiske hav, som har en maksimal høyde på ca. 5800 meter.
  De midterste Andesfjellene går fra Aconcagua til Arequipa, og har i nord to hovedkjeder. Mellom disse ligger et av jordas største høyplatåer. Denne delen av Andesfjellene har veldig mange vulkaner, mens den indre og vestlige delen er ørkenaktig, og den østlige delen fra 25° sørlig bredde er skogkledd.
  De sørlige Andesfjellene går fra Ildlandet (Tierra del Fuego) i Chile, til Aconcagua, og består av to parallelle kjeder. Den vestligste er delt opp i øyer lengst sør, til Chiloé, mens den går langs kysten videre nordover, og skilles fra den østlige kjeden ved den chilenske lengdedalen. Høyden øker fra sør mot nord til Aconcagua.

Klima  
Klimaet i Andesfjellene varierer mye, avhengig av høyde, breddegrad og nærheten til havet. Fjellkjeden er Sør-Amerikas viktigste vannskille og deler dermed også Sør-Amerika klimatisk. Det er hovedsakelig fuktig og frodig regnskog på østsiden og tørt og karrig på vestsiden. Også i sørøst, i de sydlige delene av Argentina, er det ganske tørt. Den nordre delen av Andesfjellene ligger på samme breddegrader som Vest-Afrika, mens de sydlige delene nesten når helt ned til Antarktis. I nord er klimaet derfor overveiende varmt og fuktig, mens det i sør er kaldt og vindfullt. I høyden er det også kaldere enn i de lavereliggende områdene. Helt sør i Andes finnes det også isbreer.

Flora og fauna  
 
 
Plante- og dyrelivet preges i stor grad av forskjellene i nedbørsmengdene. De lavtliggende helningene på Stillehavssiden i Colombia og Ecuador er dekket av tropiske regnskoger. En rekke arter av planter og dyr lever her, inkludert dovendyr, jaguarer, brøleaper, flaggermus, riksetrost og klippefugler. 
 
På høyere høyder er skogene tilpasset et temperert klima. I de bolivianske delene vokser Cinchona, med bark som brukes til å fremstille blant annet kinin brukt som medisin mot malaria.

I svært høye områder i Ecuador, Peru og Bolivia finnes skog av slekten Polylepis. Trærne, som lokalbefolkningen kaller Queñua, Yagual eller Quinua, finnes på  meters høyde over havet. Treet har vært brukt som byggematerialer og som brensel, noe som har ført til at skogene gradvis har blitt mindre siden inkaenes tid. I dag er det bare 10 prosent igjen av skogene, og trærne anses å være svært truet.

I Chile er det Patagoniasypress som kan være over 2000 år gammel. I Peru vokser puya og kandelaberkaktus.

Pattedyrene i Andesfjellene har ekstra stort lungevolum for å greie seg i den tynne fjellufta. Vi finner flere endemiske dyrearter i Andesfjellene, blant annet chinchillaen som blir holdt som kjæledyr i Norge i dag, og som er en delikatesse i blant annet Peru.

Lamaen trives i høytliggende områder av fortrinnsvis Peru og Bolivia. Alpakkaen har blitt domestisert på grunn av den eksklusive ullen. Vikunja og guanako lever også her. Vikunjan ble en gang jaktet på på grunn av den fine ullen, men ble beskyttet da bestanden nådde et farlig lavt nivå. Også chinchillaen, en gnager funnet i Andesfjellene, er en truet art. Den har også blitt jaktet på på grunn av pelsen. Viscaschaen er en annen gnager som bor her. Andre pattedyr inkluderer andeshjort, mankeulv og puma.

Den sydamerikanske kondoren er den største fuglen av sitt slag på den vestlige halvkule. Den lever hovedsakelig av døde dyr. Det er også fugler som tulipacacara og tofstinamon.

I sørlige Andes er det en spesiell type høyslette kalt puna. Karakteristisk for dette er at det er veldig vindfullt og at nettene er veldig kjølige. Vegetasjonen er også ganske økonomisk.

Atacamaørkenen er et annet spesialområde i Andes. Her regner det sjelden, og det eneste vannet som mange ørkenplanter får, kommer fra tåken som kondenserer fra Stillehavet, og som noen ganger virvler over land.

Befolkning  
Andes har en stor urbefolkningsbosetning i   høyde. Menneskene som lever der har tilpasset seg både den tynne luften og temperaturutvekslingen mellom dag og natt.

Historie  
 
Andesfjellene danner en nord-sør-akse med kulturelle påvirkninger. Kulturutvikling over lang tid kulminerte i utvidelsen av Inkariket i det sentrale Andes i løpet av det 15. århundre. Inkaene dannet denne sivilisasjonen gjennom imperialistisk militarisme, så vel som et forsiktig og nøye kontrollert styre. Styresmaktene sponset bygging av akvedukter og veier i tillegg til den eksisterende infrastrukturen. Noen av disse konstruksjonene eksisterer fortsatt i dag. 
 
Svekket av europeiske sykdommer som de ikke hadde immunitet mot og sivile kriger, ble inkaene beseiret i 1532 av en allianse bestående av titusener av allierte fra nasjoner de hadde underkastet (f.eks. huanacaene, chachapoyaene og cañariene) og en liten hær på 180 spanjoler ledet av Francisco Pizarro. En av de få inkabyene spanjolene aldri fant i løpet av sin erobring var Machu Picchu, som lå skjult på en topp på østsiden av Andes hvor fjellkjeden heller ned mot Amazonas. Noen av de overlevende språkene til de andinske folkene er i språkfamiliene quechua og aymara. Woodbine Parish og Joseph Barclay Pentland undersøkte en stor del av det bolivianske Andes fra 1826 til 1827.

Byer  
 
I moderne tid er de største byene i Andes Bogotá i Colombia, med en befolkning på rundt åtte millioner, Santiago i Chile og Medellin i Colombia. Lima i Peru er en kystby ved foten av Andes, og er den største byen i alle Andeslandene. Det er hovedsetet til Det andiske fellesskap. 
 
La Paz huser den bolivianske regjeringen og er den høyestliggende hovedstaden i verden, i en høyde på omtrent . Byen El Alto, som tidligere ble regnet som en forstad til La Paz, men fikk status som egen by i 1987, strekker seg opp til .

Andre byer i eller nær Andesene inkluderer Arequipa, Cusco og Huancayo i Peru, Quito og Cuenca i Ecuador, Cochabamba, Oruro og Sucre i Bolivia, Mendoza, Tucumán, Salta, og San Juan i Argentina, Rancagua i Chile, Cali, Cucuta, Bucaramanga, Pereira, Pasto, Villavicencio og Manizales i Colombia, og Barquisimeto, San Cristóbal, Mérida, og Valera i Venezuela. Byene Caracas, Valencia og Maracay er i Cordillera de la Costa, som er en omdiskutert utvidelse av Andes helt nord i Sør Amerika.

Transport 

De største byene er knyttet sammen med asfalterte veier, mens mindre byer ofte er bundet sammen av grusveier, noe som kan kreve kjøretøy med firehjulstrekk. 
 
 
 
Det grove terrenget har historisk sett gjort det for dyrt for de fleste naboland å bygge gode veier og jernbaner som krysser Andes for å knytte landene sammen, selv med moderne bygningsingeniørkunst. Det var ikke før ganske nylig at endene på noen hovedveier som lå ganske nær hverandre fra øst og vest ble koblet sammen. Mye av transporten av passasjerer skjer via fly. 
 
Det er imidlertid en jernbane som forbinder Chile med Argentina via Andes, og det er andre som gjør den samme forbindelsen via Sør-Bolivia. Se jernbanekart over regionen. 
 
Det er en eller flere motorveier i Bolivia som krysser Andes. Noen av disse ble bygget under en krig mellom Bolivia og Paraguay for å transportere bolivianske tropper og forsyninger til krigsfronten i lavlandet i sørøstlige Bolivia og vestlige Paraguay. 
 
I flere tiår hevdet Chile eierskap av land på den østlige delen av Andesfjellene. Disse kravene ble imidlertid forlatt i 1870 under Salpeterkrigen mellom Chile, det allierte Bolivia og Peru, i en diplomatisk avtale for å holde Argentina ute av krigen. Den chilenske hæren og marinen beseiret de allierte styrkene fra Bolivia og Peru, og Chile overtok Bolivias eneste provins på Stillehavskysten. Bolivia har vært helt uten kystlinje siden dette. De bruker nå for det meste havner i Øst-Argentina og Uruguay til sin internasjonale handel fordi landets diplomatiske forbindelser med Chile har vært suspendert siden 1978.

Landbruk  
 
På grunn av fjellskråningene har terrassejordbruk vært en vanlig praksis. Dette ble imidlertid ikke veldig vanlig før inkaenes imperialisme var på det sterkeste, da et stadig voksende rike krevde større tilgang på ressurser. Potet har lenge hatt en svært viktig rolle som mat for befolkningen. Mais var også en viktig avling for disse menneskene, og ble brukt til produksjon av chicha, viktig for indianere fra Andes. For tiden er tobakk, bomull og kaffe de viktigste eksportavlingene. Coca, til tross for utryddelsesprogrammer i enkelte land, forblir en viktig avling for lovlig lokal bruk i mildt stimulerende urtete, og er både kontroversielt og ulovlig for produksjon av kokain.

I områder uten kunstig vanning er beite den vanligste typen arealbruk. I regntiden (som sommeren) blir en del av beiteområdene brukt til dyrking (hovedsakelig poteter, bygg, bønner og hvete).

Irrigasjon  
 
Teknikker for kunstig vanning har eksister i Andesfjellene i så mye som 6000 år, og særlig inkaene hadde avanserte systemer for å vanne avlingene. 
 
Vanning er nyttig i å framskynde veksten til sommeravlingen, noe som garanterer et tidlig utbytte i perioder med matmangel. I tillegg kan mais dyrkes høyere opp i fjellet (til 3800 m) dersom man kan så tidligere. I tillegg muliggjør irrigasjon dyrking i frostsesongen (vinter) og tillater dyrking av frostresistente vegetabilske avlinger som løk og gulrot.

Gruvedrift  
Andesfjellene ble berømt for sin mineralske rikdom i løpet av den spanske koloniseringen av Sør-Amerika. Selv om urbefolkningen i Andes laget seremonielle smykker av gull og andre metaller, ble mineralforekomstene i Andes først utvunnet i stor skala etter den spanske ankomsten. Potosí i dagens Bolivia og Cerro de Pasco i Peru var blant de viktigste gruvene i det spanske imperiet i den nye verden. Río de la Plata og Argentina har fått sine navn etter sølvet av Potosí.

Chiles og Perus gruvedrift i Andes plasserer dem som henholdsvis største og tredje største produsent av kobber i verden. I Peru befinner også den fjerde største gullgruven i verden seg, Yanacocha i Cajamarca-regionen. I boliviansk Andes produseres hovedsakelig tinn, men historisk hadde sølvgruvedrift en stor innvirkning på den spanske prisrevolusjonen i 1700-tallets Europa.

Høyde 
Kamhøyden til fjellkjeden er i enkelte tilfeller mer enn  og den er sjelden lavere enn  Topphøyden på fjelltoppene er også forskjellig; den er i både Chile og Peru over  Snøgrensen ligger i sør  ved 15° sørlig bredde over  og under ekvator så høyt som   Innenfor Valparaíso er det et fjellpass på knapt  som heter Uspallata-passet, mens i Peru og Bolivia ligger ingen av passene under  På tross av den store passhøyden er det flere jernbaner som krysser over Andesfjellene. Eksempler er Arequipa–Punobanen i Peru ved Titicacasjøen, som har en passhøyde på

Topper  
Dette er en liste over noen av de høyeste toppene i Andesfjellene.

Argentina  
 Aconcagua,  
 Cerro Bonete,  
 Galán,  
 Mercedario,  
 Pissis,

Grensen mellom Argentina og Chile  
 Cerro Bayo,  
 Cerro Fitz Roy,  eller  m, Patagonia, også kjent som Cerro Chaltén 
 Cerro Escorial,  
 Cordón del Azufre,  
 Falso Azufre,  
 Incahuasi,  
 Lastarria,  
 Llullaillaco,  
 Maipo,  
 Marmolejo,  
 Ojos del Salado,  
 Olca,  
 Sierra Nevada de Lagunas Bravas,  
 Socompa,  
 Nevado Tres Cruces,  (sørligste topp) (III Region) 
 Tronador,  
 Tupungato,  
 Nacimiento,

Bolivia  
 Janq'u Uma,  
 Cabaraya,  
 Chacaltaya,  
 Wayna Potosí,  
 Illampu,  
 Illimani,  
 Laram Q'awa,  
 Macizo de Pacuni,  
 Nevado Anallajsi,  
 Nevado Sajama,  
 Patilla Pata,  
 Tata Sabaya,

Grensen mellom Bolivia og Chile  
 Acotango,  
 Michincha,  
 Iru Phutunqu,  
 Licancabur,  
 Olca,  
 Parinacota,  
 Paruma,  
 Pomerape,

Chile  
 Monte San Valentín,  
 Cerro Paine Grande,  
 Cerro Macá, c. 
 Monte Darwin, c. 
 Cerro Hudson, c. 
 Cerro Castillo Dynevor, c. 
 Mount Tarn, c. 
 Polleras, c. 
 Acamarachi, c.

Colombia  
 Nevado del Huila,  
 Nevado del Ruiz,  
 Nevado del Tolima,  
 Pico Pan de Azucar,  
 Ritacuba Negra,  
 Nevado del Cumbal,  
 Cerro Negro de Mayasquer,  
 Ritacuba Blanco,  
 Nevado del Quindío,  
 Puracé,  
 Santa Isabel,  
 Doña Juana,  
 Galeras,  
 Azufral.

Ecuador  
 Antisana,  
 Cayambe,  
 Chimborazo,  
 Corazón,  
 Cotopaxi,  
 El Altar,  
 Illiniza,  
 Pichincha,  
 Quilotoa,  
 Reventador,  
 Sangay,  
 Tungurahua,  
 Titicaca,

Peru  
 Alpamayo,  
 Artesonraju,  
 Carnicero,  
 Chumpe,  
 Coropuna,  
 El Misti,  
 El Toro,  
 Huandoy,  
 Huascarán,  
 Jirishanca,  
 Pumasillo,  
 Rasac,  
 Rondoy,  
 Sarapo,  
 Salcantay,  
 Seria Norte,  
 Siula Grande,  
 Huaytapallana,  
 Yerupajá,  
 Yerupajá Chico,

Venezuela  
 Pico Bolívar,  
 Pico Humboldt,  
 Pico Bonpland,  
 Pico La Concha,  
 Pico Piedras Blancas,  
 Pico El Águila,  
 Pico El Toro  
 Pico El León  
 Pico Mucuñuque

Se også 
 Altiplano
 Puna

Referanser

Eksterne lenker 

1000 artikler enhver Wikipedia bør ha