Prajñāpāramitā

Prajñāpāramitā (sanskrit; devanāgarī: प्रज्ञा पारमिता; pali: paññapāramitā, singalesisk: ප්‍රඥාව, tibetansk: ་ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པ་, wylie: shes rab kyi pha rol tu phyin pa, mongolsk: Төгөлдөр билгүүн, tradisjonell kinesisk: 般若波羅蜜多, pinyin: bōrě bōluómìduō, koreansk: 반야바라밀다, revidert romanisering: banyabaramilda, japansk: 般若波羅蜜多, hannya-haramitta, burmesisk: ပညာပါရမီတ  [pjɪ̀ɴɲà pàɹəmìta̰], thai: ปรัชญาปารมิตา, vietnamesisk: bát-nhã-ba-la-mật-đa) er et teknisk begrep i buddhismen. Det er et sammensatt sanskritord, som ofte blir oversatt som «visdommens perfeksjon». En mer forklarende oversettelse er «visdommen (prajñā) som har trengt hinsides eller transcendert (pāramitā) verdens lidelse». Det er visdommen som fører den søkende til «den andre bredden» over verdenslidelsens hav.

Prajñāpāramitā er mahāyāna-buddhismens fundament, og tidfestes av orientalister til perioden 100 f.Kr. – 100 e.Kr.

Prajñāpāramitā som teknisk begrep

Prajñāpāramitā er et teknisk begrep i mahāyāna-buddhismen. De seks pāramitās er seks egenskaper ved personligheten til en bodhisattva. Den sjette pāramitā er prajñā eller visdommen.

I den store prajñāpāramitā sūtra er Buddha's fjerde edle sannhet – den 8-delte veien, inndelt i etiske regler (Śīla), kontemplasjon (Samādhi) og visdom (Prajña).

Prajña eller visdommen er erkjennelsen av eksistensens fire «generelle tilstander» (samyāna-lakśaņā):

 Alle ting som er dannet av årsaker er forgjengelige
 Alle ting som er forgjengelige er forbundet med lidelse
 Alle ting er Anatman (uten noe permanent selv)
 Nirvāna er Fredfylt

Prajña er å innse tomheten (Śūnya) og den ontologiske tomheten (Śūnyata) ved alle fenomener. Fenomenene er flyktige og forgjengelige fordi de er tomme for egen eksistens (svābhava).

Som hjelp til meditasjon inneholder Prajñāpāramitā-tekstene en rekke numeriske lister (mātŗka) fra den skolastiske Abidharma-litteraturen.

Tantriske perspektiver

Sanskrit-utgaven av den store prajñāpāramitā i 100 000 vers benytter det tekniske begrepet «Prajñāpāramitā-Yoga», og dets derivater yukta og yojayati. Dette tekniske begrepet er benyttet i det som utgjør kjernen av hjertet av Prajñāpāramitā, populært kalt hjertesūtraen.

Ifølge Tantra er det mulig å knytte lærdommene til chakraene.

Prajñāpāramitā-litteraturen

Prajñāpāramitā er også navnet på den mest omfattende litteraturen innenfor mahāyanā-buddhismen. Den utgjør omkring 40 tekster, som i størrelse varierer fra 125,000 vers ned til en tekst bestående av det enkle ordet ikke på sanskrit.

Den store prajñāpāramitā sūtra finnes i utgaver på 8 000, 10 000, 18 000, 25 000 og 100 000 vers.

I tillegg finnes det en rekke forkortede utgaver. De mest kjente er diamantsūtraen og Hjertet av Prajñāpāramitā, også kalt hjertesūtraen, som er en kompakt fremstilling av læren om tomheten.

Store deler av denne litteraturen er bevart i sanskrit-manuskripter som kan dateres til perioden 100 f.Kr. – 100 e.Kr. Den er også bevart i oversettelser til tibetansk og kinesisk foretatt mellom det 2. århundre og det 9. århundre e.Kr.

I tillegg er et stort antall eksegeser tilknyttet denne litteraturen. Eksegeser ble skrevet av mahāyāna-buddhister i Sør-India i det 1. århundre e.Kr., i Nord-India i det 3. århundre e.Kr., og senere i Tibet, Sentral-Asia, Kina, Korea og Japan.

Den store prajñāpāramitāsūtraen

Den «store prajñāpāramitāsūtraen» er en fellesbenevnelse på minst 6 tekster med et varierende antall vers (shlokas), der hvert vers har 32 stavelser. I Nepal, Kashmir og Tibet ble 5 tekster i det 9. århundre tildelt følgende titler:

 Shatasāhashrikā (100 000 vers)
 Pañchavimshāti-sāhashrikā (25 000 vers)
 Ashtādasha-sāhashrikā (18 000 vers)
 Dashasāhashrikā (10 000 vers)
 Ashtasāhashrikā (8 000 vers)

Den sjette teksten, en forkortelse av «prajñāpāramitāsūtraen i 8 000 vers», er bevart i en kinesisk oversettelse fra sanskrit som ble foretatt i det 7. århundre.

Den store prajñāpāramitā sūtra er den største teksten i mahāyanā-buddhismen. I den tibetanske buddhistiske kanon utgjør 5 av tekstene 20 bind i Derge-utgaven av Kenguyr.

I tibetansk tradisjon er den store prajñāpāramitā sūtra kalt GYE DRING DU SUM, «tre bøker, lang, middels, kort»: Lang (GYE) er utgaven i 100 000 vers, middels (DRING) er utgavene på 25 000 og 18 000 vers, og kort (DU) er utgavene på 10 000 og 8 000 vers.

Den originale prajñāpāramitā sūtra ble ødelagt av muslimske brann-stiftere under den islamske invasjonen av India, der blant annet Universitetet i Nalanda gikk opp i flammer.

Etiketter som «8 000 vers» var neppe tekstenes opprinnelige titler. For det første er benevnelsene upresise. Manuskriptet Add.866 av «Prajñāpāramitā sūtra i 8 000 vers» ved Cambridge University, et sanskrit-manuskript fra Nepal fra 1008 e.Kr., har 8 411 vers. Likeledes har «Prajñāpāramitā sūtra i 100 000 vers» fra Nepal mer enn 125 000 vers.

For det andre ble slike titler aldri brukt i Kina. Oversettelsen av utgaven på 25 000 vers til kinesisk i året 291 e.Kr. ble tildelt tittelen «Prajñāpāramitā sūtra som utstråler Lyset», på bakgrunn av tittelen på første kapittel.

Oversettelsen til kinesisk i årene 172-179 e.Kr. av utgaven på 8 000 vers, hadde tittelen «sūtraen om praktisering av veien».

På grunn av prajñāpāramitā-litteraturens kompleksitet, er betegnelsene 8 000, 10 000, 18 000, 25 000 og 100 000 vers likevel brukt for å lette forståelsen.

Prajñāpāramitā i den østasiatiske buddhistiske kanon

Prajñāpāramitātekster i Kangyur 
Kangyur inneholder fem varianter av «den store prajñāpāramitāsūtraen» (Toh. 9-12). Bind 34 av Dergè Kangyur inneholder også 18 forkortede utgaver (Toh. 13-30). Mest kjent er diamantsūtraen (Toh. 16) og hjertesūtraen (Toh. 21), som er en kompakt fremstilling av læren om tomheten.

Syv tekster i Kangyur er ikke tilstede i den kinesiske buddhistiske kanon: Toh. 11, Toh. 20, Toh. 26, Toh. 27, Toh. 28, Toh. 29 og Toh. 30.

Prajñāpāramitātekster i Taishō shinshū daizōkyō
Den kinesiske buddhistiske kanon inneholder syv prajñāpāramitā-tekster som ikke finnes i den tibetanske buddhistiske kanon:

 Variant av Prajñāpāramitāsūtraen i 8 000 vers (T 220[5])
 Den edle mahāyānasūtraen ved navn avhandling om de fem pāramitāer (Ārya pañcapāramitānirdeśa nāma mahāyāna sūtra) (T. 220[11-15])
 Prajñāpāramitā for bodhisattvaen Nāgaśri (T. 220[8], T. T. 234)
 Prajñāpāramitāsūtraen om den fullbyrdede rettferdighet (T. 247)
 Prajñāpāramitāsūtraen om konger med medlidenhet (T. 245, T. 246)
 Sūtraen om bodhisattvaen Prajñāpāramitā (T. 259)
 Prajñāpāramitāsūtraen om de seks pāramitāer (T. 261)

Prajñāpāramitābiblioteket til Xuánzàng (玄奘)

Oversettelsen til Xuánzàng (玄奘, 602-664) er den største buddhistiske tekst som eksisterer. Den består av 16 tekster som omfatter 600 bokruller, inneholdende 5 millioner kinesiske skrifttegn, der hvert tegn uttrykker et helt ord.

Originalen var en sanskrit-tekst som ble ervervet i Sørøst-India like før året 643 e.Kr. Xuánzàng oversatte teksten til kinesisk ved klosteret Yù Huá Gōng (玉華宮) i nærheten av Jade-blomster palasset mellom den 16. februar 660 og den 25. november 663.

Keiser Shomu i Japan (701-756) hadde en særskilt tro på denne teksten, og fremmet seremonielle opplesninger av teksten og beordret kopiering av mange sett. Kopieringen av de 600 bokrullene begynte i året 730, og var avsluttet etter 15 år. Hver av de 600 bindene ble bemyndiget av et medlem av en liten gruppe av ansatte ved hoffet. 

Fra Nara-perioden (710-794) og fremover, ble denne enorme teksten lest fra begynnelsen til slutten i ritualer som en bønn for en rikelig avling og for beskyttelse av staten mot pest. Senere leste prester bare ut av tittelen eller en seksjon av hver rull. På japansk er tittelen Daihannyaharamita-kyo.

Prajñāpāramitā som bodhisattva

Prajñāpāramitā er også navnet på en kvinnelig bodhisattva som personifiserer tekstene. Bilder og statuer av henne er å finne i Bengal, Sumatra, Java, Kambodsja, Nepal, Tibet, Kina og Japan. 

Som gudinne er Prajñāpāramitā mor til alle Buddhaer (Buddha Mātri) og total opplysning. Hun er arketypen for alle buddhistiske gudinner. Den kinesiske reisende Fa-hsien beskrev statuer av henne i India i året 400 e.Kr. De eldste bevarte bilder og statuer er fra 800-tallet og senere.

Innenfor japansk Shingon (Tantra) finner man henne i malerier av garbhadhātu-mandala, hvor hun opptrer i den lysbærende forsamling. I Tantra er hun beskrevet som det feminine aspekt av Ādi Buddha (den første Buddha).

Hun er vanligvis portrettert som gul og hvit, med 4 armer; noen ganger også med 2, 6, 10 eller 12 armer. I Kambodsja er hun ofte avbildet med 11 hoder og 22 armer.

Hendene er avbildet i belærende gester (dharmā chakrā mūdras). I øverste høyre hånd holder hun ofte tordenkilen eller diamantstaven (vajra) for å demonstrere uforanderlighet og tomheten (sunnyatā). I øverste venstre hånd holder hun ofte visdommens bok Prajñāpāramitā Sūtra for å demonstrere prajñā eller visdom.

Laveste høyre hånd holder hun ofte på hennes bryst for å demonstrere mangel på frykt og tilbakedrive onde krefter, og laveste venstre hånd hvilende i hennes skjød for å demonstrere meditativ stabilitet.
Enkelte ganger holder hun også en lotus-blomst, en rosenkrans, et sverd (som skiller sannhet fra løgn) og en tiggerbolle (fornektelse av materielle goder for å oppnå visdom).

I Kina kalles hun Guān Yīn, barmhjertighetens og medlidenhetens bodhisattva.

Referanser

Litteratur

Se også
 Paramita
 Mahâyâna