Selvbergingsjordbruk

Selvbergingsjordbruk betegner en praksis der en produserer mat til eget bruk. Selvberging og selvforsyning er begreper som brukes om hverandre for å beskrive i hvilken grad et samfunn produserer like mye av varer og tjenester som det forbruker.

Land som i dag har stor grad av selvbergingsjordbruk og liten sysselsetting utenfor landbruket tillhører de fattigste i verden. Underernæring og ekstrem fattigdom preger mange land i Afrika sør for Sahara.

I Norge markerte overgangen fra selvbergingsjordbruk til handelsjordbruk et tidsskille i økonomisk uvikling. Driftsformen som på mange måter var uendret fra vikingtiden til 1700-tallet ble endret gjennom innføring av nye vekster og bedre kornsorter. Fra cirka 1790 og fremover på 1800-tallet ble nye redskaper innført, og det store skiftet til handelsjordbruk kom med bruk av importert kraftfôr i 1890-årene og kunstgjødsel fra cirka 1915. Det var først i tiårene etter andre verdenskrig at mekaniseringen av jordbruket og fisket virkelig skjøt fart. Da kunne langt færre bønder og fiskere produsere langt mer mat enn tidligere.

Se også 
Selvforsyning

Referanser 

Landbruk