Antimilitarisme

Antimilitarisme (sammensatt av gresk anti, «mot», og militarisme, «overdreven militærinteresse») er en oppfatning at et lands militærvesen ikke må prioriteres på bekostning av andre viktige samfunnsinteresser, at myndighetene bør unngå krig og bruk av militære maktmidler og at man generelt bør unngå militærvelder og dyrking av det militære. Antimilitarismen har tradisjonelt vært begrunnet enten pasifistisk eller sosialistisk.

Begrunnelser og historikk

Historisk knyttes antimilitarismen særlig til kampen mot opprustning, våpenkappløp, kapitalisme, nasjonalisme og imperialisme, det vil si en aggressiv makt- og utenrikspolitikk som har som mål å styre og dominere andre land, gjerne ved bruk av våpenmakt. Antimilitarismen forbindes også ofte med pasifistiske protester, selv om antimilitaristene ikke nødvendigvis er pasifister imot bruk av vold; sosialistiske antimilitarister kan snarere være kritiske til det statlig sentraliserte voldsmonopolet og mene at soldatene må vende seg mot sin egen regjering for å stoppe en imperialistisk krig. De kan isteden gå inn for folkevæpning i ulike former. Dette synet kan føre til politisk situasjonsbestemt militærnekting; ikke-pasifistiske militærnektere og antimilitarister kan motsette seg å bruke våpen for det regimet man lever under, eller mot de fiendene som dette regimet peker ut. 

I Europa og Norge sto antimilitarismen særlig sterkt i tida før og etter første verdenskrig, ikke minst i den internasjonale arbeiderbevegelsen. Antimilitarismen har i mindre grad preget kampen mot atomvåpen etter andre verdenskrig og protestene mot krigsoperasjoner ledet av Nato og FN, fordi de fleste mener at et samfunn til en viss grad har behov for et militærvesen av hensyn til egen sikkerhet.

Se også
 Det brukne geværs politikk
 Pasifisme
 Fredsbevegelsen
 Opprustning

Referanser 

Militærvesen
Filosofi
Politiske ideologier