Sviknott

Sviknott blir vanligvis bare kalt knott og må ikke forveksles med knott (simuliidae).

 Ceratopogoninae
 Forcipomyiinae

Sviknott (Ceratopogonidae), vanligvis bare kalt knott (alternativt smekke eller smikke), er en ganske artsrik familie av veldig små mygg. Noen arter er blodsugere, men ikke alle artene suger blod, noen er også aktive rovdyr som driver jakt på andre små insekter. Sviknottene klekkes i fuktig jord og er særlig tallrike i myrområder.

Sviknott-familien omfatter omtrent 5 000 beskrevne arter i verden. I Norge er den dårlig undersøkt, men det ser ut til at vi har en god del arter. En enkelt undersøkelse av faunaen i trekroner i furuskog, ble det funnet 56 arter av sviknott. Til nå er det registrert ca. 75 arter i Norge, men det finnes sikkert mange flere.

Noen er blodsugere 
Det er særlig slekten Culicoides man legger merke til, da flere av disse artene biter mennesker og kan være meget plagsomme. 

Ikke alle sviknott suger blod. Hunnene av artene i underfamilien Ceratopogoninae, bortsett fra slekten Culicoides, er alle rovdyr som fanger ulike små, flyvende insekter. I denne gruppen er det vanlig at hunnen spiser hannen under paringen. Noen sviknott, for eksempel Forcipomyia eques, er så små at det kan leve av å suge «blod» (kroppsvæske) fra andre insekter.

Utseende 
Sviknottene er veldig små til små mygg, mellom 1 og 5 mm lange. De ligner fjærmygg, men er vanligvis mer tettvokste og kan skilles fra fjærmyggene på detaljer i vingeårenettet. 

Kroppen er vanligvis nokså kraftig. Hodet er stort, litt kortere enn bredt, med store, nyreformede fasettøyne, men uten punktøyne (ocelli). Antennene er ganske lange og tynne med kranser av lange hår på hvert ledd. De innerste leddene er vanligvis forstørret. Munndelene er ikke forlenget til en sugesnabel, men omfatter skarpe stikkeredskaper. Beina er vanligvis slanke, men noen arter har fortykkede baklår. Vingene er forholdsvis korte og brede, ofte tydelig hårete, og har gjerne mørke flekker eller tverrbånd. 

Larvene kan variere mye i utseende, men har alltid en tydelig hodekapsel. Noen grupper, for eksempel slektene Bezzia og Culicoides, er svært lange og tynne, mens andre, som slekten Atrichopogon, er kraftige med fingeraktige utvekster på ryggen.

Levevis 
Larvene til sviknotten lever i ulike slags fuktige miljøer, særlig i fuktig jord eller mudder. Noen arter kan finnes under barken på døde trær. Larvestadiet kan vare bare noen få dager hos enkelte arter, men kan også vare flere måneder. 

De voksne myggene flyr helst fra sent på ettermiddagen og utover kvelden og natten, men på overskyede og fuktige dager kan de være i aktivitet hele dagen. 

De blodsugende artene finner trolig offeret sitt ved å gå etter karbondioksid i utåndingsluften. Som hos alle mygg er det bare hunnene som stikker. De trenger proteinene fra blod for å utvikle eggene. 

Sviknottene er så små at man lett overser dem, noen er så små at de kan krype gjennom myggnett. Bittene er meget irriterende og forårsaker kløe. Der hvor sviknottene i slekten Culicoides er tallrike utgjør de et stort trivselsproblem. I Skottland regner man disse myggene som det største problemet for turistnæringen, ettersom folk som har blitt kraftig angrepet, ofte ikke kommer tilbake. I Norge er problemene særlig store der det finnes mye myrlendte områder. Sviknottene flyr ikke der det er vind, så leplantinger kan i noen tilfelle øke sviknott-plagen kraftig. 

Noen sviknott-arter kan spre sykdommer som virus og ulike parasitter, men problemene med dette er relativt små i Nord-Europa.

Systematisk inndeling / norske arter 

 Orden Tovinger, Diptera
 Underorden Mygg, Nematocera   
 Overfamilie Chironomoidea
 Familie sviknott Ceratopogonidae
 Underfamilie Austroconopinae - ikke i Europa
 Underfamilie Leptoconopinae - ikke i Europa
 Underfamilie Ceratopogoninae
 Stamme Culicoidini
 Culicoides alatavicus Smatov og Isimbekov, 1971 – kjent fra Sigdal i Buskerud
 Culicoides albicans (Winnertz, 1852) – kjent fra Buskerud og Hordaland
 Culicoides chiopterus (Meigen, 1830) – spredt over hele Norge
 Culicoides circumscriptus Kieffer, 1918
 Culicoides clintoni Boorman, 1984 – kjent fra Buskerud og Hordaland
 Culicoides comosioculatus Tokunaga, 1956 – kjent fra Sigdal i Buskerud
 Culicoides dewulfi Goetghebuer, 1936  – spredt over hele Norge, vanligst på Vestlandet
 Culicoides fascipennis (Stæger, 1829)  -kjent fra Oppland og Nord-Norge
 Culicoides grisescens Edwards, 1939  – ser ut til å mangle på Vestlandet
 Culicoides heliophilus Edwards, 1921  – kjent fra Telemark og Aust-Agder i Norge
 Culicoides impunctatus Goetghebuer, 1920 – spredt over hele landet, den vanligste arten på Vestlandet. I Storbritannia kjent som "the Highland midge", skaper store problemer i Skottland.
 Culicoides kibunensis Tokunaga, 1937 – kjent fra Buskerud og Hordaland
 Culicoides newsteadi Austen, 1921
 Culicoides obsoletus (Meigen, 1818)  – spredt over hele Norge
 Culicoides pulicaris (Linnaeus, 1758)  – spredt over hele Norge
 Culicoides punctatus (Meigen, 1804) – kjent fra Østlandet og Møre og Romsdal
 Culicoides reconditus Campbell og Pelham-Clinton, 1959 – kjent fra Østfold, Telemark og Møre og Romsdal
 Culicoides riethi Kieffer, 1914 – bare kjent fra Østfold i Norge
 Culicoides salinarius Kieffer, 1914 – bare kjent fra Østfold i Norge
 Culicoides scoticus Downes og Kettle, 1952 – spredt over hele landet, vanlig mange steder på Sør-og Østlandet
 Culicoides sphagnumensis Williams, 1955 – funnet på Østlandet, suger blod fra fugler
 Culicoides stigma (Meigen, 1818) – kjent fra Akershus, Buskerud og Hordaland
 Culicoides vexans (Stæger, 1839) – kjent fra Sigdal i Buskerud
 Stamme Ceratopogonini
 Alluaudomyia quadripunctata (Goetghebuer, 1934) – kjent fra Sigdal i Buskerud
 Brachypogon bialoviesicus Krzywinski, 1994
 Brachypogon borealis (Kieffer, 1919)
 Brachypogon hyperboreus (Clastrier, 1961)
 Brachypogon incompletus (Kieffer, 1925)
 Brachypogon nitidulus (Edwards, 1921)
 Brachypogon norvegicus Szadziewski og Hagan, 2000
 Brachypogon perpusillus (Edwards, 1921) 
 Brachypogon sociabilis (Goetghebuer, 1920)
 Brachypogon vitiosus (Winnertz, 1852)
 Ceratopogon crassinervis (Goetghebuer, 1920)
 Ceratopogon lacteipennis Zetterstedt, 1838
 Schizohelea leucopeza (Meigen, 1804)
 Serromyia femorata (Meigen, 1804)
 Stamme Sphaeromiini
 Mallochohelea scandinaviae (Clastrier, 1962)
 Nilobezzia posticata (Zetterstedt, 1850)
 Stamme Palpomyiini
 Bezzia affinis (Stæger, 1839)
 Bezzia bicolor (Meigen, 1804)
 Bezzia nigrita Clastrier, 1962
 Bezzia nigritula (Zetterstedt, 1850)
 Bezzia rhynchostylata Remm, 1974
 Bezzia solstitialis (Winnertz, 1852)
 Palpomyia aterrima Goetghebuer, 1921
 Palpomyia concoloripes Clastrier, 1962
 Palpomyia pubescens Kieffer, 1919
 Palpomyia serripes (Meigen, 1818)
 Underfamilie Forcipomyiinae
 Stamme Dasyheleini
 Dasyhelea bensoni Edwards, 1933
 Dasyhelea biunguis Kieffer, 1925
 Dasyhelea europaea Remm, 1962
 Dasyhelea flavoscutellata (Zetterstedt, 1850)
 Dasyhelea ledi Remm, 1993
 Dasyhelea luteiventris Goetghebuer, 1934
 Dasyhelea modesta (Winnertz, 1852)
 Dasyhelea norvegica Szadziewski og Hagan, 2000
 Dasyhelea parallela Remm, 1962
 Stamme Forcipomyiini
 Atrichopogon griseolus (Zetterstedt, 1855)
 Atrichopogon lucorum (Meigen, 1818)
 Atrichopogon minutus (Meigen, 1830)
 Forcipomyia acidicola (Tokunaga, 1937)
 Forcipomyia albostyla Remm, 1979
 Forcipomyia bipunctata (Linnaeus, 1767)
 Forcipomyia brevipennis (Macquart, 1826)
 Forcipomyia ciliata (Winnertz, 1852)
 Forcipomyia eques (Johannsen, 1908)
 Forcipomyia fuliginosa (Meigen, 1818)
 Forcipomyia hygrophila Kieffer, 1925
 Forcipomyia kaltenbachi (Winnertz, 1852)
 Forcipomyia monilicornis (Coquillett, 1905)
 Forcipomyia nigra (Winnertz, 1852)
 Forcipomyia nigrans Remm, 1962
 Forcipomyia palustris (Meigen, 1804)
 Forcipomyia titillans (Winnertz, 1852)

Referanser

Kilder 
 Boorman, J. 1997. Family Ceratopogonidae. Side 349-368 i: Papp, L. og Darvas, B. (red.): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. Volume 2. Science Herald, Budapest.
 Hagan, D.V., Hassold, E., Kynde, B., Szadziewski, R., Thunes, K.H., Skartveit, J. og Grogan, W.L.,Jr. 2000. Biting midges (Diptera: Ceratopogonidae) from forest habitats in Norway. Polskie Pismo Emtomologiczne 69: 465-476.
 Mehl, R. 1996. Ceratopogonidae – Culicoides. Blodsugende sviknott. Side 249-251 i: Aagaard, K. og Dolmen, D. (red.): Limnofauna norvegica. Katalog over norsk ferskvannsfauna. Tapir Forlag, Trondheim.
 Szadziewski, R., Krzywinski, J. og Gilka, W. 1997. Diptera Ceratopogonidae, Biting Midges. Side 243-263 i: Nilsson, A.N. (red.): Aquatic Insects of North Europe. A Taxonomic Handbook. Apollo Books, Stenstrup.

Eksterne lenker 
 
 Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.

Mygg