Herodes den store

Herodes (hebraisk:  – Hordos; gresk:  – Hērṓidēs), også kjent som Herodes den store (født 73 eller 74 f.Kr., død 4 f.Kr. i Jeriko) var en romersk klientkonge av Judea. Hans tilnavn «den store» er i stor grad blitt bestridt da han er beskrevet som «galning som myrdet sin egen familie og en stor mengde rabbier». Han er også kjent for sine enorme byggeprosjekter i Jerusalem og andre steder, inkludert hans utvidelse av det andre tempelet i Jerusalem (tidvis referert til som «Herodes tempel») og byggingen av havnen i Caesarea Maritima. Viktige detaljer i hans biografi er innsamlet fra verkene til den jødisk-romerske historikeren Flavius Josefus fra 100-tallet e.Kr.

Familie 
Herodes var andre sønn av Antipatros fra Idumea (latin: Antipater), og Kypros, en nabateer. Antipater var en embetsmann av høy rang under etnark (stattholder) Johannes Hyrcanus II. Herodes hadde tre brødre, Fasael, Josef og Feroras, og en søster, Salome. Herodes hadde i løpet av sin levetid ti koner og fikk minst femten barn. Mange personer i familien giftet seg med sine slektninger, noe som gjør at det er svært kompliserte familieforhold i det dynastiet han grunnla. 

Romerne gjorde senere Herodes' sønn Herodes Arkhelaos til etnark (stammeleder) av Judea, Samaria og Idumea (Bibelens Edom) fra år 4 f.Kr. og til 6 e.Kr., referert tidvis til som tetrarkiet Judea. Herodes' andre sønn, Herodes Antipas, var tetrark (fjerdingsfyrste) av Galilea fra 4 f.Kr. og til 39 e.Kr. En tredje sønn, Herodes Filippo, ble tetrark over området øst for Jordanelven. Arkhelaos ble bedømt som udugelig av den romerske keiser Augustus, som deretter satte Samaria, selve Judea og Idumea sammen til en romersk provins kalt Iudaea under ledelse av en prefekt fram til 41.

Biografi 

Herodes ble født en gang rundt 73-74 f.Kr. i sør (Idumea var den region som lå lengst sør). 

Herodes var en praktiserende jøde da edomittene (idumeerne) og mange nabateere hadde konvertert til jødedommen av hasmoneerne (også kalt for makkabeerne). Som en lojal støttespiller av Hyrcanus II utnevnte Antipatros sin sønn Herodes som guvernør av Galilea da han var 25 år gammel, og hans eldre bror Fasael (eller Fasaelos) til guvernør av Jerusalem. Han hadde Romas støtte, men hans omfattende brutalitet ble fordømt av Sanhedrinet, storrådet, det jødiske folkets øverste politiske og religiøse organ i gresk-romersk tid. Herodes hadde fått ryddet noen røvere av veien. De ble henrettet. Da saken ble klaget noen saken inn for sanhedrinet ble det hevdet at de var blitt straffet uten noen rettferdig saksbehandling. Herodes stilte opp med livvakt da han stod for sanhedrinet. De ble sett på som en stor fornærmelse, ettersom han som proselytt ble ansett for å være ansvarlig overfor rådet.

I år 43 f.Kr. i kjølvannet av det kaos som oppsto etter at Antipatros tilbød finansiell støtte til de romerske stormennene som myrdet Julius Cæsar, ble han forgiftet. Herodes, støttet av en romersk hær, fikk henrettet sin fars morder og overtok embetet. Etter slaget ved Filippi, det siste og avgjørende slaget i krigen under det andre triumvirat, overbeviste han Marcus Antonius og Octavian at hans far hadde blitt tvunget til å hjelpe Cæsars mordere. Etter at Marcus Antonius marsjerte inn i Asia ble Herodes gjort til tetrark av Galilea av romerne.

To år senere tok Antigonos Mattathias, nevø av Hyrcanus II, tronen fra sin onkel ved hjelp av partierne. I år 40 f.Kr. ble de østlige delene av Romerriket invadert av Partia. Herodes flyktet til Roma for å be romerne om å gjeninnsette ham på tronen. Det romerske senatet utnevnte ham til «jødenes konge». Josefus plasserer dette i året til konsulembetet til Calvinus og Pollio (40 f.Kr.), men den greske historikeren Appian av Alexandria tidfester det til år 39 f.Kr. Herodes seilte tilbake til Judea for å vinne kongedømmet fra Antigonus og på samme tid giftet han seg med en niese av Antigonus, en tenåring ved navn Mariamne (kalt for Mariamne I for å skille henne fra andre med samme navn) i et forsøk på å sikre seg et krav på tronen og skaffe seg gunst og velvilje hos jødene. Imidlertid hadde Herodes en hustru fra før, Doris, og en sønn på tre år kalt Antipatros. Han valgte da å forvise Doris og sønnen.

Tre år senere erobret Herodes og romerne endelig Jerusalem og fikk henrettet Antigonus. Herodes tok på seg rollen som enehersker av Judea og tok tittelen basileus (fra gresk Βασιλευς, «konge»), begynte Herodes-dynastiet og avsluttet hasmoneernes slektslinje. Josefus rapporterer at dette var året til konsulembetet til Agrippa og Gallus, år 37 f.Kr., men sier også at det var nøyaktig 27 år etter at Jerusalem falt for Pompeius, hvilket vil indikere år 36 f.Kr. (Dio Cassius rapporterte at i år 37 «oppnådde romerne ingenting verd å merke seg» i området.) Ifølge Josefus styrte han i 37 år, hvorav 34 år etter at Jerusalem ble erobret.

Selv om Herodes' familie hadde konvertert til jødedommen, ble hans religiøse overbevisning trukket i tvil av en del i det jødiske samfunnet. Da Johannes Hyrkanos erobret regionen Idumaea (Edom i den hebraiske Bibelen) i 140-130 f.Kr. krevde han at alle edomitter skulle adlyde jødisk lov eller bli forvist; de fleste edomitter konverterte således til jødedommen, hvilket betydde at de måtte bli omskåret. Selv om kong Herodes offentlig identifiserte seg selv som en jøde og ble betraktet som det av endel, ble hans offentlige identitet som jøde undergravd av den dekadente livsstilen til hans familie, noe ble møtt med mistro hos troende jøder.

Herodes henrettet senere flere medlemmer av sin egen familie, inkludert hans hustru Mariamne i år 29 f.Kr., men han sørget i flere måneder over tapet.

Arkitektoniske landevinninger  

Herodes mest berømte og ambisiøse prosjekt var utvidelsen av det andre tempelet i Jerusalem.

I det 18. år av hans styre (20-19 f.Kr.) fikk Herodes ombygd tempelet på «en mer storslått måte». Selv om arbeidet på de ytre bygningene og forgården fortsatte i ytterligere åtti år, ble det nye tempelet ferdiggjort i løpet av et og et halvt år. For å overholde den religiøse loven ansatte Herodes 1000 prester som murere og snekkere i ombyggingen. Det ferdige tempelet, som ble ødelagt i år 70 e.Kr., er tidvis referert til som Herodes' tempel. I dag er kun fire murer som står igjen, inkludert Klagemuren i vest. Disse murene skapte en flat plattform (Tempelhøyden) som tempelet ble bygget på. 

En del av de andre utførelser som Herodes oppnådde er utviklingen av vanntilførsel til Jerusalem, bygging av festningene Masada og Herodium, og grunnleggelsen av nye byer som Caesarea Maritima og inngjerdingen av Makpela-hulen (patriarkenes grotte) og Mamre i Hebron, opprinnelig en kanaanittisk kultsted, som fikk en mur på mer enn 5 meter i diameter som var 2 meter tykk og omkranset et område som var 60 meter bredt og 83 meter langt. Sammen med Kleopatra hadde han monopol på utvinningen av asfalt fra Dødehavet, noe som var benyttet i byggingen av skip. Han leide kobbergruver på Kypros fra den romerske keiser.

Herodes' død  

Siden boken til den tyske teologen Emil Schürer i 1896, har de fleste bibelforskere vært enige om at Herodes døde i slutten av mars eller tidlig i april år 4 f.Kr.

Det tok Netzer 35 år på å identifisere det nøyaktige stedet, men den 7. mai 2007 annonserte en israelsk gruppe av arkeologer fra Det hebraiske universitetet, ledet av Netzer, at de hadde oppdaget graven. Stedet er lokalisert på nøyaktig det stedet som ble oppgitt av Josefus på toppen av tunneler og vannbassenger ved flatgjort sted i ørkenen, halvveis opp høyden til Herodium, 12 km sør for Jerusalem. Graven inneholdt en ødelagt sarkofag og levninger av et legeme.

Oppdagelse av gruve 
Den 25. september 2007 annonserte Yuval Baruch, arkeolog ved Israels myndighet for fortidsminner, sin oppdagelse av en gruve eller steinbrudd som kong Herodes benyttet for å skaffe steiner til fornyelsen av det andre tempelet. Mynter, keramikk og jernpåler som ble funnet gjorde det mulig å gi en datering av steinbruddet til rundt 19 f.Kr. Arkeologen Ehud Netzer bekreftet at store omriss av steinkutt er bevis på at det var et omfattende offentlig byggeprosjekt som krevde arbeid fra hundrevis av arbeidere eller slaver.

Ekteskap og barn

{| class="wikitable"
|+ Herodes' ekteskap og barn
! Hustru
! Barn
|-
|style="vertical-align: top"| Doris
|style="vertical-align: top"|
 Sønn Antipater II, henrettet 4 f.Kr.
|-
|style="vertical-align: top"| Mariamne I, datter av Hasmoneaeren Alexandros
|style="vertical-align: top"|
 Sønn Aleksander, henrettet 7 f.Kr.
 Sønn Aristobulus IV, henrettet 7 f.Kr.
 Datter Salampsio
 Datter Kypros
|-
|style="vertical-align: top"| Mariamne II, datter av overpresten Simon|style="vertical-align: top"|
 Sønn Herodes Boëthus
|-
|style="vertical-align: top"| Malthake
|style="vertical-align: top"|
 Sønn Herodes Arkhelaos – etnark
 Sønn Herodes Antipas – tetrark
 Datter Olympias
|-
|style="vertical-align: top"| Kleopatra av Jerusalem
|style="vertical-align: top"|
 Sønn Herodes Filippo – tetrark
 Sønn Herodes
|-
|style="vertical-align: top"| Pallas
|style="vertical-align: top"|
 Sønn Fasael
|-
|style="vertical-align: top"| Faidra
|style="vertical-align: top"|
 Datter Roxanne
|-
|style="vertical-align: top"| Elpis
|style="vertical-align: top"|
 Datter Salome, datter av Herodes
|-
| En kusine (navn ukjent)
|style="vertical-align: top"|
 Ingen kjente barn
|-
|style="vertical-align: top"| En niese (navn ukjent)
|style="vertical-align: top"|
 Ingen kjente barn
|}

Antagelig hadde Herodes enda flere barn, særlig med de siste hustruene, og dessuten at han hadde flere døtre da fødslene til jenter sjelden ble nedtegnet.

 Referanser 

 Litteratur 
 Brandon, S.G.F. (1962): "Herod the Great: Judaea’s Most Able but Most Hated King" i: History Today 12, ss. 234–242.
 Grant, Michael (1971): Herod the Great. New York: American Heritage Press. ISBN 0070240736.
 Günther, Linda-Marie (2009): Herodes und Jerusalem, Stuttgart: Franz Steiner Verlag.
 Günther, Linda-Marie (2007): Herodes und Rom, Stuttgart: Franz Steiner Verlag.
 Kokkinos, Nikos (1998): The Herodian Dynasty: Origins, Role in Society and Eclipse, Sheffield, Sheffield Academic.
 Marshak, Adam Kolman (2006): "The Dated Coins of Herod the Great: Towards a New Chronology" i: Journal for the Study of Judaism 37 (2), ss. 212–240.
 Netzer, Ehud (2006): The Architecture of Herod, the Great Builder, Tübingen: Mohr Siebeck.
 Perowne, Stewart (1956): The Life and Times of Herod the Great. New York: Abingdon Press.
 Richardson, P. (1999): Herod the King of the Jews and Friend of the Romans, Edinburgh.
 Roller, Duane W. (1998): The Building Program of Herod the Great, Berkeley: University of California Press. ISBN 9780520919358.
 Sandmel, Samuel (1967): Herod: Profile of a Tyrant. Philadelphia: Lippincott.
 Witztum, Eliezer (2006): King Herod: A Persecuted Persecutor. A Case Study in Psychohistory and Psychobiography, Berlin and New York, Walter de Gruyter.
 Zeitlin, Solomon (1963): "Herod: A Malevolent Maniac" i: Jewish Quarterly Review 54', ss. 1–27.
 Zeitlin, Solomon (1962–1978): The Rise and Fall of the Judean State. Philadelphia: The Jewish Publication Society.

 Eksterne lenker 
 Halachic Status of Herod , Yakov Shafranovich 2002
 Family trees , slektstrær for Herodes' familie
 Outline of Great Books Volume I – King Herod: utdrag fra tekstene til Josefus
 Timeline 49 to 1 BCE
 Herod surnamed the Great  i Encyclopædia Britannica fra 1911
 Herod, Catholic Encyclopedia King Herod the Great
 Herod I, Jewish EncyclopediaHerodes' grav
 Tomb Found, graven funnet
 Herod's Tomb, images, bilder fra graven
 King Herod's Tomb Found Biblical Archaeology Review''

Dødsfall i 4 f.Kr.
Herodes-slekten
Bibelske personer
Matteusevangeliet