Svarta Bjørn

«Svarta Bjørn» var ei legendarisk norsk anleggskokke på Malmbanan (Ofotbanen). Ifølge legenden skal en same ha gitt henne tilnavnet på grunn av hennes atletiske styrke, svarte hår og mørke øyne. Det er ikke helt sikkert hvem denne kokka var – det kan ha vært flere kvinner som har vært kalt Svarta Bjørn – men siden 1970-tallet har navnet vært knyttet til Anna Rebekka Hofstad fra Helgeland. Svarta Bjørn har med årene blitt et symbol for Narvik, Ofotbanen og kvinnene som deltok i arbeidet med jernbanen.

Anna Rebekka Hofstad 

Anna Rebekka Hofstad ble født 7. april 1878 på gården Skjellosen på Offersøy i Tjøtta. Da hun var 4 år flyttet familien til Brattland i Utskarpen i nåværende Rana kommune, der hun vokste opp. Som 16-åring fikk hun tjeneste i Gildeskål, og kom senere til Sulitjelma. Hun dro videre og jobbet som tjenestejente på Ballstad og i Svolvær, før hun fikk jobb som kokke under byggingen av Malmbanan mellom Kiruna og Narvik. Som «rallarkokke» hadde hun ansvar for koking, vasking og anskaffelse av brensel og vann. Hun døde 19. september 1900 og ble gravlagt fire dager senere på rallarkirkegården i Tornehamn.

Ulike kilder har ulike versjoner av historien om Anna / Svarta Bjørn. Noen kilder forteller at hun også fungerte som «gledespike» (prostituert) for rallarene, andre kilder nevner ikke dette. Avhengig av hvilken versjon av historien man leser, skal hun ha vært pen eller mindre pen, lat eller arbeidsom. Ifølge noen versjoner av historien skal hun ha vært i slåsskamp med ei annen kokke, Maja Well. Begge var glad i samme mann, rallaren Ådals-Kalle. Svarta Bjørn ble stygt skadet i slåsskampen, hun fikk et hardt slag i hodet eller i kroppen og falt i en bekk, og ble bragt til sykestua i Tornehamn der hun døde en tid senere, muligens også rammet av tuberkulose eller en annen sykdom. Andre versjoner av historien nevner ikke slåsskampen, men forteller bare at hun døde av tuberkulose. Noen skal ha møtt Svarta Bjørn også etter den datoen da Anna Rebekka Hofstad døde.

På gravene på rallarkirkegården i Tornehamn står hvite trekors; på ett av dem står «Anna Norge» og datoen 19. september 1900, og denne graven regnes av noen som Svarta Bjørns siste hvilested. Men korset har også hatt to andre datoer risset inn – 12. oktober 1901 og 10. november 1901. Ifølge en artikkel i LKABs internavis Malmbanenytt, referert i avisa Fremover, er det et spedbarn, Anna Olsen, som ligger i denne graven. Skriftlige kilder bekrefter at Anna Rebekka Hofstad ligger på denne kirkegården, men forteller ikke nøyaktig hvor på kirkegården hun ligger. En minnestein til minne om henne ble satt opp på kirkegården i 1982. Steinen har denne tekst: 

Historiker og forfatter Nils A. Ytreberg skrev Narviks historie i 1953 og 1954, med vekt på historien om rallarene og byggingen av Ofotbanen. Han utga i 1954 romanen Svarta Bjørn. Romanen bidro til å bygge opp under legenden om Svarta Bjørn.

I 1969 kontaktet Arne Hofstad fra Utskarpen avisa Fremover og mente at hans tante Anna Rebekka Hofstad måtte være den virkelige Svarta Bjørn. Dette ble mer og mer akseptert utover på 1970-tallet, og det har siden gjerne blitt regnet som en sannhet, særlig i Narvik. Det er sannsynlig at det var henne, men det er vanskelig å avgjøre sikkert hva som er sant og hva som har blitt til som en del av legenden.

Svarta Bjørn i moderne kultur 
Årlig siden 1959 har det blitt utnevnt en «Svarta Bjørn» under Vinterfestuka i Narvik. Årets «Svarta Bjørn» skal være mellom 20 og 30 år, «mørk, uredd og nysgjerrig», ikke ulikt den Svarta Bjørn som ble beskrevet i Nils A. Ytrebergs roman. Følgende kvinner har blitt utnevnt som Svarta Bjørn:

 1959 - Wenche Thon, Narvik
 1960 - Marianne Bjørklund, Gällivare
 1961 - Mai Doris Rempi, Porjus
 1962 - Berit Marhaug, Svolvær
 1963 - Anita Rehnströmm, Älsbyn
 1964 - Agnetha Liljeström, Kemi
 1965 - Jorunn Adolfsen, Alstad
 1966 - Carina Dedring, Luleå
 1967 - Birgitta Lundgren, Luleå
 1968 - Turid Pettersen, Narvik
 1969 - Karola Nilsson, Luleå
 1970 - Astrid Danielsen, Tromsø
 1971 - Turid Krogstad, Narvik
 1972 - Ann Christin Degerlund, Boden
 1973 - Martta Hiukka, Rovaniemi
 1974 - Rose Pedersen, Harstad
 1975 - Chatarina Dahlèn, Boden
 1976 - Hanne Johnsen, Narvik
 1977 - Hannele Heikenheimo, Rovaniemi
 1978 - Kari Lien, Bodø
 1979 - Sissel Vian, Leknes
 1980 - Gøril Nilsen, Narvik
 1981 - Gry Luneborg, Narvik
 1982 - Tuija Petätäjärvi, Rovaniemi
 1983 - Sissel Horrigmo, Narvik
 1984 - Turu Toivonen, Rovaniemi
 1985 - Hanne Kulbotn, Narvik
 1986 - Gyda Bjørgo Larsen, Leknes
 1987 - Johanna Pyykönen, Rovaniemi
 1988 - Maria Rönnlund, Luleå
 1989 - Cathrine Widsten, Narvik
 1990 - Linda Rondestvedt, Narvik
 1991 - Lisa Mangseth, Leknes
 1992 - Anne Rebekka Rasmussen, Målselv
 1993 - Monica Gundersen, Ramsund
 1994 - Ulrika Larsen, Kiruna
 1995 - Torill Nilsen, Ballangen
 1996 - Ingeborg Nina Nygård, Sjøvegan
 1997 - Britt Veronica Høie, Harstad
 1998 - May Brith Broderstad, Kvæfjord
 1999 - Liv Salen, Narvik
 2000 - Heidi Irene Bolte, Rossfjord
 2001 - Anna Popova, Murmansk
 2002 - Yvonne Skjaeret, Narvik
 2003 - Ellen Alm, Harstad
 2004 - Marjo Remes, Rovaniemi
 2005 - Ina Bjarkøy Larssen, Narvik
 2006 - Alexandra Martinsen, Narvik
 2007 - Cecilia Lindsten, Narvik
 2008 - Maria Adolfsen, Narvik
 2009 - Jenna Nalli, Tornio
 2010 - Susanne Langnes, Målselv
 2011 - Kristbjørg Hansen, Leknes
 2012 - Heidi Eliassen Holtet, Narvik
 2013 - Liselotte Niia Holmlund, Narvik
 2014 - Lisa Mari Pettersen, Tjeldsund
 2015 - Kristen Aspenes, Narvik
 2016 - Karoline Sørensen, Narvik
 2017 - Christina Amundsen, Narvik
 2018 - Pernille Baustad, Narvik
 2019 - Ida Brækkan, Narvik
 2020 - avlyst grunnet Covid-19
 2021 - avlyst grunnet Covid-19
 2022 - Linn Solvoll Kolbeinsen, Narvik
 2023 - Ingvild Emmelie Olsen Gaarden, Narvik

Siden 1960 har også prisen «Æres-Svarta Bjørn» blitt utdelt med ujevne mellomrom. Ifølge moderne kriterier kan denne prisen gis til kvinner «som med rallarkokken Svarta Bjørns nytenkning, mot og handlekraft har gjort en banebrytende innsats innen arbeidsliv eller innenfor den kulturelle sektoren i nord». Fra og med 2007 har også «Svarta Bjørn-konferansen» vært en del av Vinterfestuka. Siden 1989 har Stiftelsen Vinterfestuka arrangert turmarsjen «Svarta Bjørn-marsjen» om sommeren, etterfulgt av arrangementet Folkefest i Rombaksbotn. Stiftelsen Vinterfestuka har registrert «Svarta Bjørn» som varemerke i Norge og Sverige.

Visedikteren Henry Skilbred laget ei vise om Svarta Bjørn som ble innspilt med ham og Inger Jacobsen i 1966 og ble svært populær. Rita Engebretsen og Helge Borglund hadde i 1997 en versjon av sangen på albumet Frem fra Glemselen kap.18.

I 1979 kom den svenske TV-filmen Legenden om Svarta Björn, regissert av Ingvar Skogsberg. Hun er også skildret i visa Rallarens ros av svenske Nils Hennix (1984).

Kari Bremnes laget kabareten Svarta Bjørn som bestillingsverk til Festspillene i Nord-Norge i 1998. Samme år ga hun ut en CD med samme navn med sanger fra forestillingen.

Svarta Bjørn-monumentet står i Jernbaneparken i Narvik. Statuen er laget av Tom Berre og ble avduket 16. mars 1986 av Wenche Thon. Thon var den første som ble kåret til Svarta Bjørn under vinterfestuka. Rallarklubben i Narvik tok initiativet og samlet inn penger til å få reist monumentet.

Se også 
 Rallar

Litteratur 
 Jan-Erik Johansson: Rallarkockan Svarta Björn – Legend och verklighet; Rallarkyrkogården. Kiruna Rallarfesten 1999. ISBN 91-630-7958-5
 Nils A. Ytreberg: Svarta Bjørn (roman). Oslo 1954, siste utgave Aschehoug 2002. ISBN  9788203185816

Referanser

Eksterne lenker 
 Digitalt fortalt: "Svarta Bjørn" Myteomspunnet rallarkokke (skrevet av Ann Kristin Klausen, Helgeland Museum) (besøkt 7. november 2010)
 Åse-Johanna Syversen: Pen, malmsterk og flott – en sosiologisk analyse av Svarta Bjørn-utvelgelsen i Narvik. Mastergradsoppgave i sosiologi ved Universitetet i Tromsø 2010.
 Fosna-Folket: Rallardronningen med røtter i Fosen  (22. januar 2009) (siterer blant annet en tidligere utgave av denne Wikipedia-artikkelen)

Narviks historie
Norske kokker
Historisk næringsliv i Norge
Personer fra Alstahaug kommune
Personer fra Rana kommune