De tolv olympiske guder

De tolv olympiske guder eller Dodekatheon (gresk: Δωδεκάθεον, fra δώδεκα, dōdeka, «tolv» og θεός, theos, «gud») var i gresk religion et samlenavn for de fremste gudene, som levde på Olympen. Over tid har flere enn tolv vært regnet med blant dem, «men akkurat hvem som utgjorde de tolv, bekymret grekerne lite. Sikkert er det at på denne listen finner vi de viktigste gudene som grekerne forholdt seg til i sin religion.» De olympiske gudene fikk sin overmakt i krig med andre guder hvor Zevs ledet med sine søsken til seier over titanene.

Konseptet med tolv guder er eldre enn noen bevart gresk eller romersk kilde, og det er antagelig av anatolisk opprinnelse. Gudene møttes til råd i de homeriske hymnene, men første antikke referanse til religiøse seremonier for de olympiske gudene som en kollektiv enhet kan bli sporet til 500-tallet f.Kr. i Athen og hadde antagelig intet tidligere sidestykke i den mykenske perioden. Alteret til de tolv olympiske gudene i Athen er vanligvis datert tilbake til arkontskapet til Pesistratos den yngre i tiden 522/521 f.Kr.

Det er en del variasjoner til hvilke guder som ble inkludert, men de kanoniske tolv som vanligvis ble framstilt i kunsten og poesien var Zevs, Hera, Poseidon, Demeter, Athene, Hestia, Apollon, Ares, Afrodite, Hefaistos, Artemis og Hermes.

Hades, kjent i de eleusinske mysterier som Pluto, var vanligvis ikke inkludert blant de olympiske gudene ettersom hans rike var underverden, men «samtidig er han Zevs' bror og tilhører i den forstand generasjonen av olympiske guder». Filosofen Platon knyttet de tolv olympiske gudene med årets tolv måneder, og antydet at han betraktet Pluto som en av de tolv i å foreslå at den siste måneden burde bli viet ham og de dødes ånder. I dialogen Faidros likestilte Platon de tolv med den himmelske dyrekretsen og ville fjerne Hestia fra deres rekke.

I antikkens greske religion ble «de olympiske guder» og «kultene til de tolv guder» ofte relativt adskilte konsepter. Dodekatheon til Herodot omfattet Zeus, Hera, Poseidon, Hermes, Athene, Apollon, Alfeios, Kronos, Rhea og kharitene. Herodot nevnte også at Herakles var inkludert som en av tolv av noen. På den greske øya Kos ble Herakles og Dionysos inkludert ble de tolv, og Ares og Hefaistos ble utelatt. For Pindar, Pseudo-Apollodorus og Herodot var Herakles ikke blant de tolv, men den som etablerte deres kult. Lukian inkluderte både Herakles og Hefaistos som medlemmer av de tolv, men forklarte ikke hvilke to som måtte gi plass for dem.

Hebe, Helios, Eros, Selene og Persefone er andre betydningsfulle guder og gudinner som tidvis er inkludert i en gruppe på tolv. Eros er ofte avbildet ved siden av de andre tolv, særlig hans mor Afrodite, men er vanligvis ikke regnet med i deres antall.

Den romerske poeten Ennius oppga den romerske tilsvarigheten, Dii Consentes, med seks mannlige og kvinnelige komplementære guddommer, men bevarte Vesta (tilsvarte greske Hestia) ettersom hun hadde en avgjørende rolle i romersk religion som en statsgudinne håndhevet av vestalinnene.

De klassiske tolv olympiske gudene

Referanser