Halldór Laxness

Halldór Kiljan Laxness (født Halldór Guðjónsson) (født 23. april 1902, død 8. februar 1998) var en islandsk forfatter. Han ble tildelt Nobelprisen i litteratur i 1955. I tillegg var han den første mottageren av Stalinprisen i 1949.

Liv og virke

Bakgrunn 
Laxness var sønn av Sigríður Halldórsdóttir (født 1872) og Guðjón Helgason (født 1870). Han ble født i Reykjavík, men etter bare noen få år flyttet familien til Laxnes i Mosfellssveit.

Forfatter 
Han startet tidlig å lese, og allerede som fjortenåring fikk han publisert sin første artikkel i Morgunblaðið (Morgenbladet), da under pseudonymet H.G.. Ikke lenge etter fikk han en ny artikkel på trykk, denne gangen under sitt eget navn.

Som ung reiste Laxness mye rundt i Europa og midt på 1920-tallet konverterte han til katolisismen, noe som også preget forfatterskapet hans gjennom selvbiografiske og reflekterende verk. Han tok mellomnavnet Kiljan etter den irske helgenen St. Kilian. Laxness' religiøsitet varte imidlertid ikke livet ut, på en reise i Amerika ble han i stedet en overbevist sosialist, og emnevalgene i romanene hans fulgte etter.

Laxness ble første gang utgitt på norsk i 1946, med romanen Salka Valka utgitt på Aschehoug. Islands klokke ble først utgitt av Tiden i 1951, så igjen i 1957 av Gyldendal. Tiden utga Sjálfstætt fólk i 1954 som Frie menn, og siden i 2004 med tittelen Sin egen herre.

Da han døde i 1998 hadde han skrevet 51 romaner, en mengde dikt, avisartikler, skuespill, reiseskildringer og noveller. Han avsluttet sitt forfatterskap med den selvbiografiske Dagar hjá munkum fra 1987. På sin eldre dager søkte han tilbake til den katolske kristentro han hadde hatt som ung, og ble begravet fra den katolske domkirken i Reykjavík. Da han ble spurt hvorfor han ikke skrev mer, skal han ha svart: «Når du har skrevet mer enn 50 bøker, kommer du til et punkt der du ikke har mer på hjertet».

Nobelprisen i litteratur 1955 
I sin begrunnelse for å tildele ham Nobelprisen i litteratur, sa Svenska akademien følgende:
 «..for his vivid epic power which has renewed the great narrative art of Iceland..»
som noe fritt kan oversettes til
 «..for hans livlige episke kraft som har fornyet Islands storslagne fortellerkunst..»

Begrunnelsen vitner for øvrig om omverdenens syn på moderne, islandsk litteratur, hvor en så den som gjennomgående sterkt påvirket av de gamle, tradisjonsrike Islendingesagaene, en påstand som ikke er helt ubegrunnet, men som ikke favner omkring hele det moderne, islandske, litterære feltet – heller ikke hele Laxness' produksjon.

Bibliografi

Romaner 
 1919 – Barn náttúrunnar
 1924 – Undir Helgahnúk
 1927 – Vefarinn mikli frá Kasmír (Den store veveren fra Kashmir)
 1931–32 – Salka Valka (Salka Valka)
 1934–35 – Sjálfstætt fólk (Sin egen herre)
 1937–40 – Heimsljós (Verdens lys)
 1943–46 – Íslandsklukkan (Islands klokke)
 1948 – Atómstöðin (Land til salgs)
 1952 – Gerpla (Kjempeliv i nord)
1957 – Úngfrúin góda og Húsið (Den gode frøken og Huset)
 1957 – Brekkukotsannáll (Brekkukotkrønike)
1958 – Hús skáldsins fegurð himins (Himmelens skjønnhet)
 1960 – Paradísarheimt (Det gjenfunne paradiset ) (Det attfunne paradiset)
 1968 – Kristnihald undir Jökli (Sjelesorg ved Jøkelen)
 1970 – Innansveitarkronika (Bygdekrønike)
 1972 – Guðsgjafaþula (Guds gode gaver)

Noveller 
 1923 – Nokkrar sögur
 1933 – Fótatak manna (novellene ble senere utgitt i Þættir)
 1935 – Þórður gamli halti (novellene ble senere utgitt i Þættir)
 1942 – Sjö töframenn (novellene ble senere utgitt i Þættir)
 1954 – Þættir (gjenutgiving av tidligere noveller)
 1964 – Sjöstafakverið

Teaterstykker 
 1934 – Straumrof
 1950 – Snæfríður Íslandssól (basert på Íslandsklukkan)
 1954 – Silfurtúnglið
 1961 – Strompleikurinn
 1962 – Prjónastofan Sólin
 1966 – Dúfnaveislan
 1970 – Úa (basert på Kristnihald undir Jökli)
 1972 – Norðanstúlkan (basert på Atómstöðin)

Dikt 
 1930 – Kvæðakver

Større og mindre artikler 
 1925 – Kaþólsk viðhorf
 1929 – Alþýðubókin (Folkets bok)
 1937 – Dagleið á fjöllum
 1942 – Vettvángur dagsins
 1946 – Sjálfsagðir hlutir
 1950 – Reisubókarkorn
 1955 – Dagur í senn
 1959 – Gjörníngabók
 1963 – Skáldatími
 1965 – Upphaf mannúðarstefnu
 1967 – Íslendíngaspjall
 1969 – Vínlandspúnktar
 1971 – Yfirskygðir staðir
 1974 – Þjóðhátíðarrolla
 1977 – Seiseijú, mikil ósköp
 1981 – Við heygarðshornið
 1984 – Og árin líða
 1986 – Af menníngarástandi

Reisebrev 
 1933 – Í Austurvegi
 1938 – Gerska æfintýrið

Minningasögur 
 1952 – Heiman eg fór
 1975 – Í túninu heima
 1976 – Úngur eg var
 1978 – Sjömeistarasagan
 1980 – Grikklandsárið
 1987 – Dagar hjá múnkum

Referanser

Litteratur 
 Wilhelm Friese: Halldór Laxness. Die Romane. Eine Einführung. Helbing und Lichtenhahn, Basel/Frankfurt am Main 1995. In: Beiträge zur nordischen Philologie, Bd. 24.
 Wilhelm Friese: Knut Hamsun und Halldór Kiljan Laxness: Anmerkungen zu Werken und Wirkung. A. Franke, Tübingen/Basel 2002, ISBN 3-7720-2780-6
 Guðrún Hrefna Guðmundsdóttir: Halldór Laxness in Deutschland. Rezeptionsgeschichtliche Untersuchungen. Lang, Frankfurt am Main/Bern/New York/Paris 1989.
 Halldór Guðmundsson: Halldór Laxness. Leben und Werk. Steidl, Göttingen 2002, ISBN 3-88243-805-3
 Auður Jónsdóttir: Skrýtnastur er maður sjálfur, 2002 (Kinder-/Jugendbuch, Porträt von Halldór Laxness)
 Aldo Keel: Innovation und Restauration. Der Romancier Halldór Laxness seit dem Zweiten Weltkrieg. Helbing und Lichtenhahn, Basel/Frankfurt am Main 1981. In: Beiträge zur nordischen Philologie, Bd. 10.
 Günter Kötz: Das Problem Dichter und Gesellschaft im Werke von Halldór Kiljan Laxness. Ein Beitrag zur modernen isländischen Literatur. Wilhelm Schmitz, Gießen 1966.
 Halldór Laxness, Erik Sønderholm: De islandske Sagaer og andre Essays. Gyldendal, København 1963.
 Erik Sønderholm: Halldór Laxness. En monografi. Gyldendal, København 1981.

Eksterne lenker 
 
 
 

Halldor Laxness
Nobelprisvinnere (litteratur)
Mottakere av Lenins fredspris
Forfattere av reiseskildringer
Halldór Laxness
Dødsfall i 1998