VM i fotball 2010

VM i fotball 2010, det 19. verdensmesterskapet i fotball, ble arrangert i Sør-Afrika fra 11. juni til 11. juli 2010. Dette var første gang fotball-VM ble avholdt på det afrikanske kontinentet. Bare afrikanske land fikk søke om å arrangere verdensmesterskapet, og i 2004 valgte det internasjonale fotballforbundet, FIFA, Sør-Afrika som vertsnasjon fremfor Marokko og Egypt. Kampene ble spilt på ti stadioner i ni byer rundt om i landet, og finalen ble spilt på Soccer City i Sør-Afrikas største by, Johannesburg.

32 lag ble valgt ut til å delta gjennom en verdensomspennende kvalifiseringsrunde som begynte i august 2007. I første runde av turneringen kjempet lagene for poeng i round robin-grupper bestående av fire lag, og de to beste lagene i hver gruppe gikk videre. Disse 16 lagene avanserte til sluttspillet, hvor tre utslagsrunder bestemte hvilke to lag som skulle møte hverandre i finalen.

Regjerende europamester , som aldri før hadde blitt verdensmester, vant turneringen. I finalen slo de , som var VM-finalist for tredje gang, 1–0 etter scoring av Andrés Iniesta i annen ekstraomgang. Vertsnasjonen Sør-Afrika ble slått ut i gruppespillet i likhet med finalistene fra forrige VM,  og . Andre store VM-nasjoner som ,  og  røk ut i sluttspillet.  ble det eneste ubeseirede laget i turneringen.

Dette var første gang en europeisk nasjon vant turneringen utenfor sitt eget kontinent, første gang at to ulike europeiske lag ble verdensmestere på rad, og første gang hverken Brasil, Argentina, Italia eller Tyskland var representert i finalen. Med 204 av FIFAs da i alt 208 medlemsland som deltok i kvalifiseringen til verdensmesterskapet, deler turneringen rekorden for flest deltakerland i et sportsarrangement i verden sammen med sommer-OL 2008.

Bakgrunn

Valg av vertsnasjon 

Det var på forhånd klart at det var det afrikanske kontinentet som skulle arrangere VM i 2010, etter at FIFA bestemte at mesterskapene skulle roteres mellom kontinentene. De fire søkerne til mesterskapet, var:
 
 / (felles)
 
 

Den 14. mai 2004 trakk Tunisia søknaden, da det ble klart at de ikke ville få tillatelse til å dele arrangementet med Libya. Libya ble senere utelatt av FIFA i den avgjørende stemmerunden siden søknaden deres ikke var bra nok for å holde mesterskapet alene.

Etter én avstemningsrunde kunngjorde FIFAs eksekutivkomité i Zürich med president Sepp Blatter i spissen under en pressekonferanse den 15. mai 2004 at Sør-Afrika skulle arrangere mesterskapet. Stemmegivingen var som følger:

  Tunisia trakk søknaden tilbake 8. mai 2004 etter at fellessøknaden deres ikke ble tillatt.
  Libyas søknad ble avslått: den imøtekom ikke listen over krav og fellessøknad ble ikke tillatt.

I 2006 og 2007 sirkulerte rykter i ulike nyhetskilder om at fotball-VM 2010 kunne bli arrangert i et annet land. Enkelte personer, inkludert Franz Beckenbauer og noen FIFA-ledere, uttrykte bekymring over planleggingen, organiseringen og tempoet på Sør-Afrikas forberedelser. FIFA-tjenestemenn uttrykte imidlertid gjentatte ganger sin til Sør-Afrika som vertsnasjon og sa at en beredskapsplan bare eksisterte for å dekke over naturkatastrofer, slik det hadde vært i tidligere VM.

Etter apartheid-tiden 
Det ble reist spørsmål om dette verdensmesterskapet kunne bedre raseforholdene i Sør-Afrika i lys av dødsfallet til Eugene Terreblanche. Det vrimlet av kommentatorer som hadde forskjellige meninger om at mesterskapet ville få innvirkning på raseforholdene i landet. Det ble blant annet trukket paralleller til rugby-VM 1995, som Sør-Afrika vant på hjemmebane.

Kvalifisering 

Trekningen til VM-kvalifiseringen for fotball-VM 2010 ble arrangert i Durban den 25. november 2007. Som vertsnasjon kvalifiserte  seg automatisk for mesterskapet, og som for forrige turnering, ble ikke regjerende mester automatisk kvalifisert, og  måtte derfor kvalifisere seg på vanlig måte. 204 av 208 FIFA-landslag deltok i kvalifiseringen til mesterskapet.

Gjennom en lang kvalifisering fant det sted flere kontroverser. I den andre kampen i den europeiske play-off-kampen mellom  og  tok den franske kapteinen Thierry Henry ballen med hånden, før han sendte ballen til en umarkert William Gallas som satte ballen i mål og sendte Frankrike til VM. Irland ville på grunn av dette ha omkamp, men FIFA avviste etterhvert anmodningen. Irland forespurte seg også om å inngå som en enestående 33. VM-deltaker, men de trakk senere dette kravet. Som et resultat av denne dommerfeilen, kunngjorde FIFA at de vurderte å starte med å bruke kamerateknologi eller ekstra assistentdommere for å unngå dette i VM, men de bestemte senere at dette ikke ville bli brukt allerede i 2010.

Også i andre play-off-kamper ble det kontroverser.  klaget over s vinnermål i playoffen mellom femteplassen i CONMEBOL-kvalifiseringen og fjerdeplassen i CONCACAF-kvalifiseringen da det viste seg at det skulle vært dømt offside før den avgjørende scoringen, mens i kampen mellom  og  i november 2009, ble det voldelig både på og utenfor banen.

Totalt er 32 land med, slik det har vært siden 1998, og mesterskapet i Sør-Afrika ble det første VM i historien som ikke hadde med debutantnasjoner.

CAF (Afrika) 

 
Kvalifiseringen fra CAF begynte 13. oktober 2007 med utslagsrunder for å begrense antallet land til 48. Disse ble så fordelt ut i tolv grupper à fire lag.

De tolv gruppevinnerne og de åtte beste av toerne avanserte til neste runde, og ble plassert i fem grupper à fire lag, der kun gruppevinnerne kvalifiserte seg til mesterskapet, i tillegg til Sør-Afrika, som er vertsnasjon.

De seks kvalifiserte nasjonene fra Afrika var:
   (Vertsnasjon)

AFC (Asia) 

Kvalifiseringen fra AFC begynte i oktober 2007 med to utslagsrunder for å begrense antallet land fra 43 til 20. Landene ble så fordelt på fem grupper à fire lag. Vinnerne og toerne gikk videre til de to siste finalegruppene, der vinnerne og toerne kvalifiserte seg til mesterskapet, mens de to treerne gjorde opp mellom seg om retten til videre playoff mot  fra Oseania.

De fire kvalifiserte nasjonene fra Asia var:

CONMEBOL (Sør-Amerika) 

Kvalifiseringen fra CONMEBOL begynte i oktober 2007. Ti nasjoner spilte mot hverandre to ganger, der de fire beste nasjonene ble direkte kvalifisert. Laget på 5.-plass, , spilte playoff mot , som ble nummer fire i den nordamerikanske kvalifiseringen, og Uruguay vant med 2–1 sammenlagt.

De fem kvalifiserte nasjonene fra Sør-Amerika var:
  
  
  
  
   (playoff)

OFC (Oseania) 

Kvalifiseringen fra OFC begynte i august 2007 under Stillehavslekene. Medaljørene fra denne turneringen (,  og ) gikk sammen med  i en gruppe der de begge spilte mot hverandre to ganger. New Zealand vant og fikk dermed muligheten til å spille playoff mot , der de vant 1–0 sammenlagt.

Den ene kvalifiserte nasjonen fra Oseania var:

UEFA (Europa) 

Kvalifiseringen fra UEFA begynte i august 2008. 53 nasjoner kjempet om 13 plasser i ni grupper på fem eller seks lag. De ni gruppevinnerne gikk direkte til mesterskapet, mens åtte av ni toere gikk videre til innbyrdes playoff. , som ble nummer to i sin gruppe, ble dårligste toer, og fikk dermed ikke spille playoff.

De 13 kvalifiserte nasjonene fra Europa var:

CONCACAF (Nord-Amerika, Sentral-Amerika og Karibia) 

Kvalifiseringen fra CONCACAF begynte i februar 2008 med to utslagsrunder. De tolv nasjonene som var igjen ble plassert i tre grupper á fire nasjoner, der de to beste gikk videre til siste runde. I den siste runden møtte de seks beste nasjonene hverandre, hvorav de tre beste gikk til VM, mens nummer fire, , gikk til playoff mot , der de tapte 2–1 sammenlagt.

De tre kvalifiserte nasjonene fra Nord-Amerika, Sentral-Amerika og Karibia var:

Forberedelser 

I alt fem nye stadioner ble bygget for mesterskapet, og fem av de eksisterende stadionene ble oppgradert for å tilfredsstille FIFAs krav. De totale byggekostnadene var ventet å bli 8.4 milliarder rand (litt under 7 milliarder kroner).

I tillegg til å bygge og oppgradere arenaene som skulle brukes, forbedret også Sør-Afrika sin offentlige transportinfrastruktur i vertsbyene, inkludert metroen i Johannesburg og undergrunnsjernbanen Gautrain. Veiene i tilknytning til byene ble også kraftig forbedret. I mars 2009 rapporterte Danny Jordaan, som var presidenten i organisasjonskomiteen, at alle stadionene som skulle brukes i mesterskapet var i rute til å bli fullført innen seks måneder.

Landet iverksatte også tiltak for å sikre trygghet og sikkerhet for tilskuere i henhold til FIFAs strenge krav. Dette inkluderte også at flytrafikken i områdene rundt stadionene skulle begrenses.

Ved seremonien for å markere 100 dager før arrangementet, roste FIFA-president Sepp Blatter arbeidet til organisasjonskomiteen og Sør-Afrika for deres villighet til å bli ferdig med forberedelsene i tide.

Streik 
Den 8. juli 2009 gikk 70 000 bygningsarbeidere som arbeidet på de nye stadionene ut i streik. De fleste av arbeiderne fikk 2500 rand per måned (ca. 2000 norske kroner), men fagforeningene i Sør-Afrika hevdet at noen av arbeidstakerne ble grovt underbetalt. En talsmann for National Union of Mineworkers sa til SABC at streiken ville fortsette til FIFA hadde gått inn for å stoppe underbetalingen. Streiken ble raskt avblåst, og arbeidere var tilbake på jobb innen en uke etter den startet. Det var ingen flere streiker og alle stadionene og byggeprosjektene ble fullført i tide til avspark året etter.

Prispenger 
Den totale summen for prispengene er bekreftet av FIFA at blir på 420 millioner dollar (cirka 2,5 milliarder kroner). Dette er en økning på over 60 prosent fra VM i 2006. Før turneringen starter, vil hvert deltakende land motta en million dollar for forberedelsekostnader. I starten av turneringen vil hvert deltakende land motta åtte millioner dollar. Etter gruppespillet vil prispengene deles ut som følger:

 $ 9 000 000 – Åttendedelsfinale
 $ 18 000 000 – Kvartfinale
 $ 18 000 000 – Fjerdeplass
 $ 20 000 000 – Bronse
 $ 24 000 000 – Sølv
 $ 30 000 000 – Verdensmestere
For første gang i VM-sammenheng vil det også bli betalt ut kompensasjon til klubblagene, til sammen 26 millioner euro (omtrent 250 millioner kroner).
 Dette ble avtalt etter at blant andre Newcastle United fikk kompensasjon på etter en skade Michael Owen pådro seg under Fotball-VM 2006.

Baner og spillesteder 
I 2005 ga arrangørene en foreløpig liste over 13 baner som skulle brukes i VM: Bloemfontein, Cape Town, Durban, Johannesburg (to baner), Kimberley, Nelspruit, Orkney, Polokwane, Port Elizabeth, Pretoria og Rustenburg. Dette antallet ble redusert til 10 spillesteder, og beslutningen ble offisielt kunngjort av FIFA den 17. mars 2006.

Det ble rapportert at høyden over havet på av flere av banene påvirket bevegelsen til ballen og spillernes ytelse, selv om FIFAs medisinske sjef bagatelliserte dette. Seks av ti baner lå over 1200m over havnivået, med de to banene i Johannesburg (Soccer City og Ellis Park) på det høyeste (1750 m).

Dommere 

5. februar 2010 offentliggjorde FIFA listen over de 30 dommerne som skulle dømme i VM. To av dem ble fjernet fra listen etter at assistentene deres ikke besto de fysiske testene. Uruguayanske Martín Vázquez ble kalt inn som erstatter, og den endelige listen omfatter dermed 29 dommere fra 26 forskjellige land.

29. juni opplyste FIFA om at 19 av 29 dommerteam ble igjen i Sør-Afrika etter åttedelsfinalene. Dommerne som bare hadde vært reservedommere, ble sendt hjem. Det ble også Roberto Rosetti og Jorge Larrionda, etter at de gjorde store feil i sine åttedelsfinaler 27. juni. Massimo Busacca, Koman Coulibaly og Stéphane Lannoy ble også sendt hjem. Den engelske dommeren Howard Webb ble valgt ut til å dømme finalen, og ble dermed den første dommeren som dømte både finalen i UEFA Champions League og VM-finalen samme år.

Dommere i kursiv tekst var bare reservedommere under mesterskapet.

Tropper 

Som i Fotball-VM 2006 består alle de 32 troppene av 23 spillere hver, der tre av spillerne skal være påmeldt som målvakter. Hvert fotballforbund sendte inn og bekreftet sin endelige tropp innen den endelige fristen som var 1. juni. Etter denne fristen var det kun lov å gjøre mindre endringer på skadede spillere inn til ett døgn før deres første kamp i mesterskapet.

Av de 736 spillerne som deltok i mesterskapet kom over halvparten fra en av de fem store europeiske ligaene, som England (117 spillere), Tyskland (84), Italia (80), Spania (59) og Frankrike (46). De engelske, tyske og italienske troppene var kun bestående av hjemlige spillere, mens kun  hadde null spillere fra sin hjemlige liga. Tilsammen var det tatt ut spillere fra 52 forskjellige fotballserier. FC Barcelona fra Spania var den klubben som hadde flest spillere i VM, da 13 spillere fra deres klubb deltok.

Seeding 

Seedingen til mesterskapet ble offentliggjort av FIFA den 2. desember 2009. Seedingen var basert på FIFA-rankingen per oktober 2009, så også hvordan lagene hadde spilt etter VM 2006 ble avgjørende. Regjerende sølvmedaljør  har ikke hatt gode år siden forrige VM og ble dermed ikke toppseedet. Syv nasjoner pluss Sør-Afrika ble toppseedet, mens resten av pottene ble gruppert per verdensdel. Dette blir gjort for at land fra samme verdensdel ikke skal kunne møte hverandre og for å få mest fordelte grupper. Det vil si at ingen av de tre søramerikanske lagene kunne komme i gruppe med Brasil eller Argentina. Dette ble løst ved at de to første afrikanske lagene som ble trukket ut, ble plassert i gruppene der Brasil og Argentina allerede var plassert. Sør-Afrika kunne på sin side ikke møte afrikanske lag, og ble automatisk plassert i Gruppe A.

Trekningen av gruppene til mesterskapet fant sted den 4. desember 2009 i Cape Town.

Kamper

Gruppespill 

I gruppespillet ble de trettito lagene delt inn i åtte grupper med fire lag. Hver gruppe bestod av seks kamper, der hvert lag spilte en kamp mot hver av de andre lagene i samme gruppe. Lagene ble tildelt tre poeng for seier, ett poeng for uavgjort og null poeng for tap. Lagene som endte som nummer en og to hver gruppe kvalifiserte for sluttspillet.

De søramerikanske lagene gjorde det sterkt i gruppespillet og alle fem lagene avanserte til utslagsrundene (fire som gruppevinnere).
 
Av de seks afrikanske lagene, vant kun tre av de noen kamper, og kun en nasjon () kom seg til videre til utslagsrundene. Dette ble sett på som skuffende av blant annet observatøren Roger Milla.

Bare seks av 13 lag fra Europa gikk videre til sluttspiller, noe som var en rekordlav andel europeiske lag siden åttedelsfinalen ble innført i 1986. Begge finalistene fra forrige VM,  og , ble eliminert i den innledende fasen av mesterskapet, noe som er første gang i VMs historie For Sør-Amerika derimot var gruppespillet en positiv opplevelse, alle fem lag gikk videre til cupspillet, hvorav fire vant sin gruppe.  endte turneringen som det eneste ubeseirede laget etter at de spilte tre uavgjorte kamper, selv om de endte bak  og , og ble eliminert.

Rekkefølgen mellom lagene 
For VM bruker FIFA følgende kriterier for å avgjøre rekkefølgen mellom lagene.

 Høyest antall poeng.
 Høyeste målforskjell.
 Høyest antall scoret mål.
 Innbyrdes oppgjør.
 Loddtrekning.

Lagene på første- og andreplass (merket med grønn) kvalifiserte seg for sluttspillet.

Alle tider er sørafrikansk standardtid (UTC+2)

Gruppe A

Gruppe B

Gruppe C

Gruppe D

Gruppe E

Gruppe F

Gruppe G

Gruppe H

Sluttspillet 

Ettersom alle de seks europeiske lagene møtte hverandre i åttedelsfinalen, var det kun tre europeiske lag igjen i kvartfinalen – igjen historisk lavt. Sør-Amerika fikk på sin side med seg fire lag til kvartfinalen, også dette var det maksimale, da Chile og Brasil møtte hverandre i åttedelsfinalen. Det siste laget til kvartfinalen var Ghana, som nå skulle representere Afrikas ære. I kvartfinalene snudde imidlertid trendene totalt: De tre europeiske lagene slo alle ut tre lag fra Sør-Amerika, noe som tippet mesterskapet i klar europeisk favør, og ble en stor skuffelse for Argentina og Brasil. I den siste kvartfinalekampen slo Uruguay ut Ghana på straffespark, etter noe usportslig spill på slutten av siste ekstraomgang. Siden både Ghana, Argentina og Brasil nå var ute, ble det klart at det for første gang var et annet lag enn de to sistnevnte som skulle vinne VM utenfor sitt eget kontinent. Til slutt endte mesterskapet med europeiske lag på de tre øverste plassene: Gull til Spania, sølv til Nederland, og bronse til Tyskland. I cupspillet var altså de eneste som slo ut europeiske lag nettopp andre europeiske lag, noe de færreste hadde trodd etter gruppespillet.

Utslagsrunder

Åttendedelsfinaler

Kvartfinaler

Semifinaler

Bronsefinale

Finale

Statistikk

Målscorere 

Siphiwe Tshabalala fra  var den første spilleren til å score i mesterskapet, i kampen mot . Daniel Agger fra  ble kreditert det første selvmålet i tapet mot . Den  spissen Gonzalo Higuaín var den eneste spilleren til å score et hat-trick i turneringen, i Argentinas 4-1 seier over . Det var det 49. hat-tricket i VMs historie.

 scoret færrest mål for en mester å være, med åtte. Den tidligere rekorden for minst scoringer var 11, satt av  i 1994,  i 1966 og  i 1934. I tillegg hadde Spania kun tre forskjellige målscorere, med tre, men de hadde også færrest baklengsmål for en mester å være med to, lik som Italia (i 2006) og  (i 1998). Spanias seier markerte også første gang at et lag vant VM uten å slippe inn mål i utslagsrundene.

De fire toppscorerne hadde fem mål hver, og kom alle fra en av de lagene som på topp fire, (, , , og ). Gullballen gikk til Thomas Müller fra  som hadde tre målgivende pasninger, noe de andre ikke hadde. Sølvballen gikk til David Villa fra  som spilte totalt 635 minutter, og Bronseballen til Wesley Sneijder fra , som spilte 652 minutter. Diego Forlán fra  hadde fem mål og en målgivende pasning på 654 minutter. Ytterligere tre spillere scoret fire mål hver.

Kun 145 mål ble scoret i mesterskapet, det laveste antall scorede mål siden VM fikk 32 lag. Dette fortsatte en nedadgående trend siden den første finalen med 64-kampsformatet ble avholdt 12 år tidligere, med 171 mål i Frankrike 1998, 161 i Korea/Japan 2002 og 147 i Tyskland 2006.

	 
	 
5 mål
  Thomas Müller
  David Villa
  Wesley Sneijder
  Diego Forlán

4 mål
  Gonzalo Higuaín
  Róbert Vittek
  Miroslav Klose

3 mål
  Luís Fabiano
  Asamoah Gyan
  Luis Suárez
  Landon Donovan

2 mål
  Carlos Tevez
  Brett Holman
  Elano
  Robinho
  Keisuke Honda
  Samuel Eto'o
  Javier Hernández
  Arjen Robben
  Kalu Uche
  Tiago
  Andrés Iniesta
  Lee Chung-yong
  Lee Jung-soo
  Lukas Podolski

1 mål
  Martín Demichelis
  Gabriel Heinze
  Martín Palermo
  Tim Cahill
  Juan
  Maicon

1 mål (forts.)
  Jean Beausejour
  Mark González
  Rodrigo Millar
  Nicklas Bendtner
  Dennis Rommedahl
  Jon Dahl Tomasson
  Didier Drogba
  Salomon Kalou
  Koffi Ndri Romaric
  Yaya Touré
  Jermain Defoe
  Steven Gerrard
  Matthew Upson
  Florent Malouda
  Kevin-Prince Boateng
  Sulley Muntari
  Dimitris Salpingidis
  Vasilis Torosidis
  Daniele De Rossi
  Antonio Di Natale
  Vincenzo Iaquinta
  Fabio Quagliarella
  Yasuhito Endō
  Shinji Okazaki
  Cuauhtémoc Blanco
  Rafael Márquez
  Klaas-Jan Huntelaar
  Dirk Kuyt
  Giovanni van Bronckhorst
  Robin van Persie
  Winston Reid
  Shane Smeltz
  Yakubu Aiyegbeni

1 mål (forts.)
  Ji Yun-nam
  Antolín Alcaraz
  Cristian Riveros
  Enrique Vera
  Hugo Almeida
  Liédson
  Raul Meireles
  Cristiano Ronaldo
  Simão
  Milan Jovanović
  Marko Pantelić
  Kamil Kopúnek
  Valter Birsa
  Robert Koren
  Zlatan Ljubijankič
  Carles Puyol
  Gelson Fernandes
  Bongani Khumalo
  Katlego Mphela
  Siphiwe Tshabalala
  Park Chu-young
  Park Ji-sung
  Cacau
  Arne Friedrich
  Mesut Özil
  Álvaro Pereira
  Maxi Pereira
  Michael Bradley
  Clint Dempsey
Selvmål
  Daniel Agger (mot )
  Park Chu-young (mot )

Disiplin 

Tilsammen 28 spillere ble suspendert etter å ha blitt utvist. 13 spillere fikk to gule kort, syv spillere fikk først et gult, etterfulgt av et rødt, mens åtte spillere fikk direkte rødt kort. Det ble delt ut tilsammen 260 gule kort i løpet av turneringen.

Priser 
 VMs beste spiller:  Diego Forlán ()
 Toppscorer:  Thomas Müller ()
 Beste keeper:  Iker Casillas ()
 Beste unge spiller:  Thomas Müller ()
 Fair-play pris:

All-Star lag 
All-Star-laget ble stemt frem av internettbrukere verden over, som ble invitert til å bestemme et lag i 4-4-2 pluss beste trener, som de mente var VMs beste spillere.

Seks av elleve spillere kom fra vinnerne , sammen med treneren. Resten av laget bestod av spillere fra , ,  og .

Laget var som følger:
 Målvakt:  Iker Casillas ()
 Forsvarere: Sergio Ramos og Carles Puyol (), Maicon (), Philipp Lahm ()
 Midtbanespillere: Andrés Iniesta og Xavi (), Bastian Schweinsteiger (), Wesley Sneijder ()
 Angripere: Diego Forlán (), David Villa ()
 Trener: Vicente del Bosque ()

Ranking etter mesterskapet 

Kort tid etter finalen kunngjorde FIFA en ranking over det de mente var de beste lagene. Rankingen baserte seg på resultater og kvaliteten på motstanderne.

Rankingen var som følger:

Symboler

Maskot 

Den offisielle maskoten til mesterskapet er Zakumi (født ), en antropomorf leopard med grønt hår. Maskotens farger, gul og grønn, gjenspeiler to av stripene i vertsnasjonens flagg. Maskotens navn kommer av ZA som er ISO 3166-1-koden til Sør-Afrika og kumi, som på mange afrikanske språk betyr «ti».
.

Zakumis fødselsdag er på samme dag som den offisielle høytidsdagen for ungdommer som markerer dagen for Soweto-opprøret, og fødselsåret (1994) er året det for første gang ble gjennomført et ikke-rasistisk valg i Sør-Afrika. Han vil altså bli 16 år i løpet av mesterskapet.

Det offisielle mottoet til Zakumi er: «Zakumi's game is Fair Play» («Zakumis spill er fair play»).

Offisiell sang 
Den offisielle sangen til VM 2010 var «Waka Waka», sunget på både engelsk og spansk av den colombianske sangeren Shakira og det sørafrikanske bandet Freshlyground. Sangen er basert på en tradisjonell afrikansk soldatsang ved navnet «Zangalewa». Shakira og Freshlyground fremførte sangen under Kick Off-konserten i Soweto 10. juni, dagen før mesterskapet ble sparket i gang. Den ble også sunget på åpningsseremonien 11. juni og ble fremført før finalen den 11. juli.

Matchball 

Den offisielle fotballen for fotball-VM 2010 hadde navnet «Jabulani», og var laget og designet av Adidas. Navnet Jabulani betyr «feire» på zulu, et av Sør-Afrikas offisielle språk. Tallet elleve spiller også en fremtredende rolle i den nye ballen: Det er den ellevte matchballen som er produsert av Adidas, den inneholder elleve farger (en for hver spiller på banen) og det er elleve offisielle språk i Sør-Afrika. Dessuten vil arrangementet starte på den ellevte dagen av juni og ende på den ellevte dagen i juli.

Det kom også massiv kritikk av ballen, og FC Barcelonas keeper Víctor Valdés var en av de som sa: «Jeg er redd for ballen, den er uforutsigbar!» Også s keeper Julio Cesar, og s trener Diego Maradona klaget på at ballen var uforutsigbar og at ballen favoriserte angripere.

Vuvuzela 

Under mesterskapet gikk det fra start til slutt en diskusjon om bruken av vuvuzela, et langt horn, blåst av fans under kampene. Mange spillere klaget over støyen som hornene medførte, blant andre s Patrice Evra, som la skylden på støyen for lagets dårlige prestasjoner, s Lionel Messi, som klaget på at lyden vanskeliggjorde kommunikasjonen mellom spillerne på banen, og kringkastingsselskaper, som klaget over at kommentatorenes stemmer ble overdøvet av lyden.

Også TV-seere klaget over at lyden fra arenaene kun inneholdt lydene av vuvuzela og at de naturlige lydene av folk på tribunen derfor ble overdøvet. En talsmann for ESPN sa at de vurderte å gjøre endringer på lydnivået for å minimere støyen på deres sendinger. Også BBC undersøkte muligheten for å tilby sendinger uten vuvuzela-lyd.

Media

Kringkasting 

Fotball-VM 2010 var ventet å bli den mest sette TV-begivenheten i historien. Hundrevis av kringkastere som representerte ca. 70 land overførte VM til et TV-publikum som FIFA forventet å overgå 26 milliard mennesker, en gjennomsnitt på ca. 400 millioner seere per kamp. FIFA regnet med at rundt 700 millioner seere ville se VM-finalen.

Nye former for digitale medier har også gitt seerne dekning gjennom alternative midler. «Kampene sendes live på mobiltelefoner og datamaskiner og VM 2010 får derfor mer online dekning enn noe stort sportsarrangement til nå», sa Jake Coyle i Associated Press før mesterskapet.

I Norge hadde TV 2 i gjennomsnitt 282 000 seere i gruppespillkampene som begynte klokken 16.00, og 690 000 seere under de kampene som begynte 20.30. Gjennomsnittlig hadde kanalen 480 000 seere gjennom mesterskapet. Under finalen så over 1.3 millioner kampen, noe som gjorde det til det åttende mest sette programmet i TV-kanalens historie.

Kamerateknologi 
Sony-teknologi ble brukt til å filme kampene i verdensmesterskapet. Ifølge FIFA ville inntil 25 av kampene bli filmet med 3D-kameraer. Sony skal ha levert flere kameraer av selskapets flaggskip HDC-1500 samt sin nye HDC-P1-enheter, et kompakt kamera av typen point-of-view (POV) med 2/3" linse. 3D-kampene ble vist for FIFA av Host Broadcast Services.

Se også 
 VM i fotball for kvinner 2011
 VM i fotball 2014
 Blekkspruten Paul

Referanser

Eksterne lenker 
 
 FIFAs offisielle side  
 Sør-Afrikas offisielle side om mesterskapet 
 Informasjon om grupper og kamper 

 
Fotball i Sør-Afrika
Internasjonale mesterskap i Sør-Afrika
Sport i Sør-Afrika i 2010