Berghøne

Berghøne (Alectoris chukar) inngår i slekten steinhøns som er en gruppe i fasanfamilien. Denne arten har størst utbredelse blant alle steinhøns og er utbredt fra Bulgaria og Hellas i vest østover gjennom det sentrale Asia til kysten av Gulehavet i Kina. Hele 14 underarter blir i øyeblikket akseptert, men ennå flere har blitt beskrevet. Disse har imidlertid blitt synonymiserte med én av de 14 aksepterte underartene.

Berghøna er Pakistans nasjonalfugl.

Taksonomi 

Berghøne er nærmest beslektet med steinhøne, svartstrupehøne og qinghaihøne, og alle fire har tidligere blitt regnet som konspesifikke.

Den seneste inndelingen av berghøna er fra 1965 og teller 14 underarter. Mange flere underarter har imidlertid blitt beskrevet, men disse har blitt synonymiserte med én av de 14 nevnte. I så måte er caucasica synonymisert med kleini; scotti med cypriotes; daghestanica og armenica med kurdestanica; farsiana med werae; laptevi og dementievi med shestoperovi; obscurata med dzungarica; ordoscensis med pubescens; og senest asoica som er klassifisert som en mellomform mellom werae og kurdestanica.

Navnet falki erstatter kakelik, som regnes som et mellomstadia.

Biologi 

Berghøne blir 34–38 cm lang og veier 550–675 g. Kjønnene er ganske like, men hunnen har litt svakere tegninger i hodet og mangler spore. Hannen blir dessuten litt større enn henne.

Fjærdrakten varierer med utbredelsen. De ulike underartene skiller seg imidlertid hovedsakelig gjennom nyanser i fargene, i det fugler i mer fuktige områder blir mørkere og mer olivenfargen på oversiden, rikere rustfarget undersiden; og fugler i tørre områder blir blekere og gråere på oversiden, blekere gule undersiden.

Arten er utbredt fra Bulgaria og Hellas østover til Liaoning, Hebei og Shandong områdene rundt Bohaibukten ved kysten av Gulehavet i Kina. Den har også blitt introdusert mange steder, og er blant annet etablert med populasjoner i USA og Canada, samt på New Zealand og Hawaii. I Storbritannia er det vanlig med hybrider mellom denne arten og rødhøne, som også er introdusert der.

Arten trives i steinete skråninger med kort gress, tynt dekket med korte busker, men mikrohabitattrekk varierer mellom ulike underpopulasjoner, selv de som ligger relativt nært. Dette er vanligvis halvtørre og tørre områder, fra lavereliggende sletter ned mot havnivå og opp til , lokalt til , og opp til og med  i Vest-Himalaya.

Berghøna er bakkekjær fugl som spiser mens han går og løper og hopper fremfor å fly. I fjellskråninger løper den vanligvis oppoverbakke og kan effektivt distanse en person til fots. Fuglene hopper fra stein til stein eller fra stein til bakke til stein, når de krysser ulendt terreng. Når fuglene er i fjellskråninger og tar til vingene skjer det gjennom intense vingeslag for å vinne høyde, før de svever nedover. Like før de lander vender de seg oppover mot skråningene og lander. Det normale er en flukt på mellom 46 og 365 m, men av og til kan man observere fugler som flyr opp mot 800 m når de krysser mellom dalsider. Fugler som er svært oppjagde kan imidlertid fly lenger enda.

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen m.fl. (2008, 2017, 2020).

 Galliformes, hønsefugler
 Phasianoidea, fasanfugler
 Phasianidae, fasanfamilien
 Pavoninae
 Coturnicini
 Alectoris, steinhøns
 A. barbara, berberhøne
 A. melanocephala, araberhøne (monotypisk)
 A. rufa, rødhøne
 A. chukar, berghøne
 A. c. cypriotes, er utbredt i nordøst og sør i Hellas, Sør-Bulgaria, det sørvestre og sørsentrale Tyrkia og på Kreta, Rhodos og Kypros
 A. c. sinaica, er utbredt fra nord i Syriaørkenen sørover til Sinaihalvøya og det nordvestre Saudi-Arabia
 A. c. kurdestanica, er utbredt fra Kaukasus sørover til Sørøst-Tyrkia, Nord-Syria, Nord-Irak og Nord-Iran
 A. c. werae, er utbredt i Øst-Irak og Sørvest-Iran
 A. c. koroviakovi, er utbredt fra Øst-Iran til Pakistan
 A. c. subpallida, er utbredt i Usbekistan, Sørøst-Kasakhstan og Tajikistan
 A. c. falki, er utbredt fra Nordøst-Kasakhstan sørover til det nordsentrale Afghanistan og østover til Vest-Xinjiang i Kina
 A. c. dzungarica, er utbredt fra Øst-Tien Shan til Altajfjellene, Tuva og Nordvest-Mongolia
 A. c. pallescens, er utbredt i Nordøst-Afghanistan og Pamir østover gjennom Nordvest-India og til Tibetplatået
 A. c. pallida, er utbredt i det vestre og sørlige Xinjiang i Kina
 A. c. fallax, er utbredt i Tien Shan i Nordvest-Xinjiang i Kina
 A. c. chukar, nominatformen er utbredt fra Øst-Afghanistan østover til Nepal
 A. c. pubescens, er utbredt i Kina, fra Vest-Qinghai og Vest-Sichuan nordøstover gjennom Indre Mongolia til Liaoning
 A. c. potanini, er utbredt i Vest-Mongolia, Nord-Gansu og Indre Mongolia
 A. graeca, steinhøne
 A. philbyi, svartstrupehøne (monotypisk)
 A. magna, qinghaihøne (monotypisk)

Referanser

Eksterne lenker 
 

Steinhøns
Fugler formelt beskrevet i 1830
Dyr formelt beskrevet av John Edward Gray