Landtoning

Landtoning er et begrep som brukes innen navigasjon. En landtoning er et bilde av hvordan silhouetten av landet ser ut, sett fra et punkt på sjøen. Eldre sjøkart og bøker for navigasjon har ofte illustrasjoner som viser landtoning, for eksempel Lucas Janszoon Waghenaers kart som viser Norges kyst. Bebyggelse og særlig større bygninger er ofte en del av landtoningen.

En landtoning vil endre seg med lysforholdene og etter årstidene. 

Et lett gjenkjennelig parti i en landtoning kalles gjerne en landkjenning. Når et skip har landkjenning, da har navigatøren ombord sett land og han har identifisert landet ved hjelp av en landkjenning.

I Henrik Ibsens dikt Terje Viken beskrives en slik situasjon. Terje ror fra Jylland og hjem til Grimstad. En morgen ser han fjell med tinder og skar i horisonten - og så ser han Imenæssadlen bred og blaa. Da kjendte han, hvor han var. Imenessadelen er en stor og karakteristisk ås ved gården Imenes innenfor Grimstad.  

Jomåsknutene er en annen mye brukt landkjenning på Skagerrakkysten. Dette er tre lett kjennelige åser i Froland. De er synlig 12 mil fra land, og er avmerket på hollandske sjøkart fra 1500-tallet. 

Fjære kirke og Tromøy kirke ble også brukt som sjømerker. 

Risørflekken er en hvitkalket fjellknaus i Urheia over Risør havn. En skal kunne se denne 12 mil fra land.

Referanser

Litteratur 
 [Norges sjøkartverk]: Kystens historie i kart og beskrivelser. Norges sjøkartverk 1932 - 1982.

Navigasjon
Skipsterminologi