Igor Tamm

Igor Jevgenjevitsj Tamm (russisk: Игорь Евгеньевич Тамм, IPA: [ˈiɡərʲ jɪvˈɡʲenʲjɪvitɕ ˈtam] , født  i Vladivostok, død 12. april 1971 i Moskva) var en russisk fysiker. Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1958 sammen med Pavel Aleksejevitsj Tsjerenkov og Ilja Frank for oppdagelsen og tolkningen av Tsjerenkoveffekten. Han mottok også Stalinprisen to ganger, en gang i 1948 og en gang i 1953.

Krateret Tamm på månen er oppkalt etter ham.

Biografi 
Ifølge russiske kilder hadde Tamm tysk adelig herkomst på farssiden, bestefaren hans, Teodor Tamm, emigrerte fra Thüringen til Russland, flere kilder sier at Tamm også var jøde.
Hans mor het Olga og hans far het Evengij og var sivilingeniør. Han studerte på gymnaset i Elisavetgrad (nå Kropyvnytskyj) i Ukraina. I perioden fra 1913 til 1914 studerte han ved Universitetet i Edinburgh. Han var også ateist.

Under første verdenskrig ble han frivillig med i Den røde armé som feltlege. Han deltok aktivt under revulosjonsbevegelsen i 1917 og ble en aktivist mot krig. Han var med i flere revolusjonskomiteer under marsrevolusjonen. Etter dette fullførte han utdanningen sin i fysikk ved statsuniversitetet i Moskva i 1918.

Tamm giftet seg med Natalija Sjujskaja i september 1917; de fikk to barn, Irina (født 1921, død 2009), som ble kjemiker, og Evengij (født 1926, død 2008) som ble fysiker og fjellklatrer. Evengij ledet den sovjetiske ekspedisjonen til toppen av Mount Everest i 1982.

I 1919 var han lærer i fysikk i Simferopol på Krim, og senere ved det polytekniske institutt i Odessa.

1. mai 1923 begynte Tamm å undervise i fysikk ved det statlige pedagogiske universitetet i Moskva. Samme år fullførte han sitt første vitenskapelige verk, Electrodynamics of the Anisotropic Medium in the Special Theory of Relativity. På denne tiden var han svært opptatt av fysikk, han skrev i et av sine brev at fysikk var alt han tenkte på, i tillegg roste han Albert Einstein for relativitetsteorien. I 1928 tilbrakte han et par måneder med den nederlandske fysikeren Paul Ehrenfest ved Universitetet i Leiden. Fra 1934 inntill han døde i 1971 var han leder i teoridelen ved Lebedevs fysisk institutt i Moskva.

Under andre verdenskrig var han fysiker for staten og utviklet teorien om atomkjernen og elementærpartiklene, i forbindelse med utviklingen av hydrogenbomben. Mellom 1949 og 1953 bodde han i Sarov som lederen av et team som skulle utvikle en hydrogenbombe, men han sluttet arbeidet sitt der kort tid etter den første hydrogenbomben ble detonert. Deretter dro han tilbake til Lebedevs fysisk institutt i Moskva.

I 1934 foreslo Tamm og Semjon Altsjuller at et nøytron hadde en magnetisk bevegelse som ikke var lik null, ideen ble mottatt med skepsis, siden nøytronet skulle være en elementærpartikkel med ingen ladning, og derfor ikke kunne han noen magnetisk bevegelse. Samme år kom Tamm med ideen at proton-nøytron-interaksjoner kunne forklares med en utveksling av energi via en da ukjent, men stor partikkel. Denne ideen ble senere videreutviklet av Hideki Yukawa til teorien om mesonkrefter.

I 1951 foreslo Tamm, sammen med Andrei Sakharov, et Tokamak-system for å kunne bruke fusjonsenergi. Ideen ble inspirert av Oleg Lavrentiev. Designet som Tamm foreslo viste seg å være lovende, og ga mye høyere energiutbytte enn tidligere design og hva som var forventet, hvilket startet en bølge med optimisme siden fusjon kunne bli en mulig energikilde, og er i dag den vanligste måten å få energi ut av fusjon.

I 1958 ble han tildelt Nobelprisen i fysikk sammen med Pavel Aleksejevitsj Tsjerenkov og Ilja Frank for oppdagelsen og tolkningen av Tsjerenkoveffekten.

Tamm døde 12. april 1971 grunnet ALS og ble begravet i Novodevitsjijkirkegården i Moskva.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Russiske fysikere
Russiske nobelprisvinnere
Nobelprisvinnere (fysikk)
Personer fra Vladivostok
Fødsler i 1895
Dødsfall i 1971