Vevkjerringer

Cyphophthalmi
 Eupnoi 
 Dyspnoi   
 Laniatores 

Vevkjerringer (Opiliones) tilhører edderkoppdyrene. De er helt harmløse og ufarlige for mennesker, og finnes i hele Norge.

Det er beskrevet over 6 300 arter i verden. Vevkjerringer kan ha mange lokale navn på norske dialekter, særlig vanlig er langbein. De navneforveksles ofte med tovinge-gruppen stankelbein. Det offisielle norske navnet peker på at de ofte føler seg fram ved å bevege det andre beinparet fram og tilbake foran seg, med en bevegelse ikke ulik en vever som sender en skyttel fram og tilbake gjennom veven.

Det er funnet fossiler som regnes å være 400 millioner år gamle. De viser at vevkjerringer ikke har gjennomgått store anatomiske endringer siden den gang.

Utseende 

Vevkjerringer synes å ha bare ett ovalt rundt, kroppsavsnitt. Dette skiller dem fra edderkopper som har to tydelig adskilte avsnitt. Men vevkjerringene har egentlig to kroppssegmenter som er svært sammenvokst og det ser ut som om kroppen er ett segment. Det er ett hode-bryst-stykke (cephalothorax) og en bakkropp (abdomen). Bakkroppen  har i alt ti tett sammenvokste ledd.

Hos noen arter er de første leddene på bakkroppen vokst til et lite ryggskjold (scutum).

Beina er gjerne svært lange i forhold til kroppen, og tynne. Det andre beinparet er ekstra lange og fungerer som følere eller antenner. Beina er ofte tydelig piggete, i noen tilfeller ekstremt.

Vevkjerringer har to øyne, midt foran på hodet, og kan se til hver side fra kroppen. Øynene sitter gjerne på en knøl (tuberkel) midt oppe på hodet. Under og foran øynene er det et par kraftige chelicerer («giftklør»), disse ender i en tang som ligner en liten krabbeklo. Ulikt edderkopper har vevkjerringene hverken giftkjertler eller kjertler som produserer silke.

Vevkjerringer er gjerne lys brune, gråbrune eller litt mørkt farget. Flere arter har mørkere tegninger eller mønster. Fargene varierer etter leveviset, en kan generelt si at de dagaktive artene er lysere farget. Noen er sterkere farget i oransje eller grønt.

Vevkjerringer puster med trakéer, slik som insekter, og ikke med boklunger som de fleste edderkopper. Hjertet er plassert i det første lange segmentet på beinet (femora). Derfor fortsetter beinet å bevege seg selv om vevkjerringen mister det. Dette kan vare noen minutter eller opptil en time. En regner med at dette er nyttig for vevkjerringer, som et middel for å komme seg bort fra farer, som angrep av rovdyr. Vevkjerringen som ikke beveger seg veldig raskt har dermed en mulighet å stikke seg bort og unnslippe.

Som andre edderkoppdyr har de en primitiv form for indre skjelett mellom tarmen og nervesystemet, en ansamling kompakt bindevev som danner et bruskaktig materiale som vokser i takt med dyret, og tjener som feste for visse muskelgrupper. Hos noen arter av vevkjerringer foregår det en kalsifisering av dette vevet.

Levevis 

De fleste arter har en ettårig livssyklus. Om dagen er de som regel litt gjemt i vegetasjonen, men noen er dagaktive.  De fleste arter er aktive i mørke (nattaktive).

Noen arter kan utsondre en ubehagelig duft dersom de blir skremt.

De fleste vevkjerringer har et allsidig kosthold, alt fra andre mindre dyr, plantedeler og sopp inngår i menyen. Noen arter lever også av døde dyr (råtnende kjøtt) og dyreavføring. De kan ikke spinne eller lage fangstnett. Maten kommer de tilfeldig over. For å spise kommer de kraftige kjevene til nytte.  Men, de har ikke gift som edderkopper, og er derfor helt ufarlige.

Forplantning 

Mange arter leddyr har indirekte overføring av sæden til hunnen, det vil si at hannen avsetter en sædpakke hunnen plukker opp. Men slik er det ikke hos vevkjerringer, de har direkte overføring av hannens sæd til hunnen (sammenkobling). For å få til dette har hannen utviklet en meget lang og fleksibel penis.

Hunnen legger egg. Noen arter har ynglepleie.

Mange navn på norsk 

Vevkjerringer kan ha ulike navn i de norske dialektene, som spindelkjerringer, spinnkjerringer, langbein, kongero, kongle, langfot-kongle, høyhest og kingelor. Noen kaller dem også feilaktig for stankelbein.

 Systematisk inndeling 
Inndelingen følger Kury, A.B.
Norsk entomologisk forening har utgitt en rekke Insekttabeller. Dette er små og billige hefter som tar for seg enkelte små grupper av leddyr. Heftene har bestemmelsesnøkkel for å finne navn på de enkelte artene. Et av heftene tar for seg vevkjerringene (se kilde).

Vevkjerringer (Opiliones) deles vanligvis i fire delgrupper (underordener).  De er nærmest i slekt med midder (Acari).

 Edderkoppdyr (Arachnida)
 Vevkjerringer (Opiliones) 
 underorden middlignende vevkjerringer, Cyphophthalmi (Simon, 1879)
 gruppe Tropicophthalmi
 familie Stylocellidae Hansen & Sørensen, 1904
 overfamilie Ogoveoidea
 familie Neogoveidae Shear, 1980
 familie Ogoveidae Shear, 1980
 gruppe Temperophthalmi
 overfamilie Sironoidea
 familie Pettalidae Simon, 1879
 familie Sironidae Simon, 1879
 familie Troglosironidae Shear, 1993 
 underorden Eupnoi (Hansen & Sørensen, 1904)
 familie Caddidae Banks, 1892
 overfamilie Phalangioidea Latreille, 1802
 familie Monoscutidae Forster, 1948
 familie Neopilionidae Lawrence, 1931
 familie Sclerosomatidae Simon, 1879
 familie Phalangiidae Latreille, 1802 
 underorden Dyspnoi (Hansen & Sørensen, 1904)
 overfamilie Ischyropsalidoidea Simon, 1879
 familie Ceratolasmatidae Shear, 1986
 familie Ischyropsalididae Simon, 1879
 familie Sabaconidae Dresco, 1970
 overfamilie Troguloidea Sundevall, 1833  
 familie Dicranolasmatidae Simon, 1879
 familie Nemastomatidae Simon, 1872
 familie Nipponopsalididae Martens, 1976
 familie Trogulidae Sundevall, 1833
 underorden Laniatores (Thorell, 1876)
 gruppe Insidiatores
 overfamilie Triaenonychoidea Sørensen, 1886
 familie Cladonychiidae Hadzi, 1935
 familie Briggsidae Özdikmen & Demir, 2008 (synonym Pentanychidae Briggs, 1971)
 familie Travuniidae Absolon & Kratochvíl, 1932
 familie Synthetonychiidae Forster, 1954
 familie Triaenonychidae Sørensen, 1886
 gruppe Grassatores
 overfamilie Samooidea Sørensen, 1886
 familie Biantidae Thorell, 1889
 familie Escadabiidae Kury & Pérez, 2003
 familie Kimulidae Pérez m.fl., 2007
 familie Podoctidae Roewer, 1912
 familie Samoidae Sørensen, 1886
 familie Stygnommatidae Roewer, 1923
 overfamilie Assamioidea Sørensen, 1884
 familie Assamiidae Sørensen, 1884
 familie Epedanidae Sørensen, 1886
 familie Stygnopsidae Sørensen, 1932
 overfamilie Gonyleptoidea Sundevall, 1833
 familie Agoristenidae Šilhavý, 1973
 familie Cosmetidae Koch, 1839
 familie Cranaidae Roewer, 1913
 familie Gonyleptidae Sundevall, 1833
 familie Manaosbiidae Roewer, 1943
 familie Stygnidae Simon, 1879
 overfamilie Phalangodoidea Simon, 1879
 familie Oncopodidae Thorell, 1876
 familie Phalangodidae Simon, 1879
 overfamilie Zalmoxoidea Sørensen, 1886
 familie Fissiphalliidae Martens, 1988
 familie Guasiniidae González-Sponga, 1997
 familie Icaleptidae Kury & Pérez, 2002
 familie Zalmoxidae Sørensen, 1886

 Referanser 

 Litteratur 
 Kury, A.B. Classification of Opiliones.  Besøkt 25.5. 2010
 Stol, Ingvar. 1982. On the Norwegian Harvestmen (Opiliones). Contribution to ecology, morphological variation and distribution. Fauna norv. Ser. B. Vol. 29 No. 2 s. 122-134
 Stol, Ingvar. 1999. Norske og nordiske Langbeinarter (opiliones). Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller 16, 16 sider
 Stol, Ingvar. 2003. Distribution and ecology of harvestmen (Opiliones) in the Nordic contries.'' Norwegian Journal of Entomology 50 (1),  side 33-42
 Stol, Ingvar. 2007. Checklist of Nordic Opiliones. Norwegian Journal of Entomology 54: 23-26.

Eksterne lenker 
 
 Harvestman: Order Opiliones - Diagnostic photographs and information on North American Harvestmen
 Classification of suprageneric groups
 Complete list of valid generic names

 
Dyr formelt beskrevet av Carl J. Sundevall
Edderkoppdyr formelt beskrevet i 1833