Erik Plogpenning

Erik Plogpenning (Erik IV av Danmark), sønn av Valdemar Seier og Berengaria, født i 1216, var sin fars medkonge 1232, dansk enekonge fra 1241–50. Han var gift med Jutta av Sachsen som han fikk fire døtre med. Datteren Ingeborg ble gift med Magnus Lagabøte og dermed dronning av Norge. Eriks øvrige døtre var Sofia (som ble dronning i Sverige), Agnes og Jutta.

Strid mellom brødre 
I 1231 døde Valdemar den unge barnløs, og året etter ble Erik kronet som sin fars medkonge. I 1239 foreslo paven som lå i strid med Frederik 2., Erik som tysk-romersk keiser, men Erik avslo etter råd fra sin far<ref>Pajung, Stefan; Jensen, Kurt Villads: «Erik 4. Plovpenning» i Den Store Danske' på lex.dk. Hentet 27. mars 2023 fra </ref> som ønsket at Erik skulle stå fritt til å overta den danske tronen. Han etterlot seg to barn og enken Ingeborg, datter av Cæcilia (som igjen var datter av Esbern Snare), og Anders Grosønn Ulfeldt av Tersløsegård som senere slektene Grubbe og Brahe og dikteren Ludvig Holberg overtok.

I 1258 fikk broren Kristoffer overført Erik Plogpennings jordiske levninger til St. Bendts kirke i Ringsted for begravelse. Roskildebispen Lage Urne la til rette for dette, etter at avdøde hadde vært midlertidig gravlagt fire ulike steder.

På hvelvingene over Eriks grav kan man se kalkmalerier med scener fra hans liv og død, som søkes koblet sammen med drapet på Knud Lavard mer enn hundre år tidligere. Den ledsagende teksten forklarer på latin: «Her synges messe», så kanskje fikk Erik Plogpenning lov til å skrifte før han ble drept.

 Mislykte forsøk på kanonisering 
Anstrengelsene for å få Erik Plogpenning kanonisert til helgen feilet, og ble trolig motarbeidet av danske geistlige. Paven var selv i knipe, for om han utnevnte kong Erik til helgen, la han seg ut med kong Abel. Han valgte derfor å trenere prosessen. Da Kristoffer som yngste sønn av Valdemar Seier kom på tronen etter kong Abel, tok han opp igjen arbeidet med å få sin eldste bror Erik kåret som helgen, som en legitimering av kravet på tronen. Heller ikke dette førte frem, og dronning Margrethes utspill i 1411 var også forgjeves.

Beretningene om miraklene kong Erik angivelig utvirket, er pålitelige vitnesbyrd om hvor omfattende samkvemmet var mellom de nordiske landene på 1200-tallet. En tredjedel av de som skal ha blitt hjulpet av Eriks helgenkraft, var nordmenn og svensker, og de aller fleste av disse besøkte klosterkirken i Ringsted. Ettersom byen ikke lå langs de vanlige handelsrutene, bekrefter dette Ringsteds status som valfartsmål. Men her må Erik dele æren med Knud den hellige, selv om dette ikke nevnes i beretningen om Erik.

 Erikskrøniken Erikskrøniken, Sveriges eldste historiske kildeskrift, er kritisert for sin politiske subjektivitet som drar ned troverdigheten, men ellers en fargeglad skildring av en periode full av kongedrap og politiske intriger i samtlige nordiske land. Blant annet beskriver krøniken kong Erik av Danmarks voldsomme død (utdrag i original tekst):Danmark thz fik digher skadha thz konung erik aff ringst han bleff swa jammerlika döder han var forradin aff sinom bröder Hans broder het hertugh abel han gaff sith rad ok vilia ther tell thz man honom nidh i slää sänkte Ve ward honom at han thz tenkte Fatighe fiskara hitto vpa hans liik hwar thz a grunden laa Ok fördot til landz i thera baat önkelika dödh ok illa waat Huar man honom förde eller baar ther brunno liwss ä hwar han war The gud nid aff hymelin sende oc the helgo ängla tände Gud hauer giort han swa säligh at han er i hymerike häligh Abel var tha konung en lithen riidh sidan vart han dräpin i strid han wart släghin i häll aff frisa Nw haffuer han i heluite engen lisa we er them swa jorderikis ödh...''

Dronning Jutta og deres barn 
Dronning Jutta nevnes som vitne i brevet hvor kong Erik få måneder etter sin fars død uttalte et ønske om å få dø i fransiskanernes ordensdrakt og begraves i deres klosterkirke i Roskilde. Ellers er det bare opplyst om henne at hun en tid oppholdt seg på Skanderborg, og derfra i høy grad plaget munkene i Øm kloster. Jutta fødte kong Erik mange barn, men om det var sønner blant disse, må de ha vært døde før faren. Etter drapet på Erik i 1250 vendte Jutta visstnok tilbake til Tyskland.

Erik Plogpenning hadde kun døtre som overlevde hans ekteskap med Jutta av Sachsen. De mest betydningsfulle av disse var:
Sofia Eriksdatter, gift med kong Valdemar av Sverige.
Ingeborg Eriksdatter, (født ca. 1244), gift med kong Magnus Lagabøte av Norge.
Jutta (1246-84) ble som sin yngste søster
Agnes eller Agnete (1249-95) sendt i kloster som dominikanernonner. Begge forlot klosteret i 1270.

Referanser

Eksterne lenker 
 Erikskrönikan fra Prosjekt Runeberg (første halvdel)

Danske monarker
Fødsler i 1216
Dødsfall i 1250