Marcus Aemilius Lepidus

For konsulen fra det 2. århundre f.kr., se Marcus Aemilius Lepidus (konsul)

Marcus Aemilius Lepidus (latin: M·AEMILIVS·M·F·Q·N·LEPIDVS) var en romersk politiker i det 1. århundre f.Kr.. Han er alminnelig kjent som Lepidus, og var sønn av Marcus Aemilius Lepidus den eldre og Appuleia. Hans far var også involvert i et opprør mot republikken, og ble drept som følge av dette. Han var medlem av det annet triumvirat og Pontifex maximus.

Lepidus var blant Julius Cæsars fremste støttespillere. Han startet sin cursus honorum som praetor i 49 f.Kr. og ble valgt til konsul i 46 f.Kr. etter Pompeius' nederlag i øst. Etter mordet på Cæsar den 15. mars 44 f.Kr. allierte Lepidus seg med Marcus Antonius i et fellesskap som søkte makten. Men Cæsar hadde etterlatt en arving: Octavianus, hans grandnevø og adoptivsønn. Han hadde like store ambisjoner og vel så stor popularitet. Sammen utgjorde de tre det annet triumvirat. Dette ble legalisert under navnet triumvires for folkets organisasjon gjennom Lex Titia i 43 f.Kr. Triumviratet hadde en varighet på fire år, og ble fornyet i 38 f.Kr. med samme varighet.

Etter seieren i øst og Cæsarmordernes nederlag forble Lepidus i Roma. Han ble guvernør over de vestlige provinser Hispania og Afrika. På en eller annen måte lyktes det ham lenge å unngå å stå på Octavians eller Antonius' side, men i 36 f.Kr. lyktes det Octavianus å dømme Lepidus etter at hans politikk slo feil. Han ble dømt for opprørstiftelse på Sicilia, og ble tvunget i eksil. Alle hans embeder ble inndratt, unntatt posisjonen som Pontifex maximus.

Lepidus døde av naturlige årsaker i 13 f.Kr.

Referanser

Kilder 
 
 

Lepidus, Marcus Aemilius
Fødsler i 80-årene f.Kr.
Dødsfall i 13 f.Kr.