Paleolitikum

Paleolitikum, også kalt eldre steinalder (fra gresk παλαιός paleos, «gammel» og λίθος lithos, «stein»), regnes som den første perioden i steinalderen. Begrepet ble innført av arkeologen John Lubbock i Pre-historic Times i 1865. Perioden begynner med hominider's første bruk av steinredskaper, omtrent 3.3 millioner år siden, og varte frem til mennesket begynte med intensivt jordbruk i Midtøsten, i mesolitikum.

I moderne arkeologisk forskning, hvor vektleggingen av klimatiske variasjoner er mer framtredende enn tidligere vektlegging på kulturelle typer og perioder, markeres et viktig skille i perioden mellom istiden pleistocen og varmeperioden holocen. SIstnevnte, hvor jordbruket er den kulturelle hovedskillelinjen og yngre dryas er den ytre klimatiske. Begreper som mesolitikum, om overgangsperioden mellom steinalderen (paleolitikum) og jordbruksalderen (neolitikum), samt annen 'fininndeling' av tidsepokene (PPNA, PPNB), er omstridt i moderne arkeologi, og vektleggingen på kulturelle «perioder» er i økende grad i ferd med å utgå fra faglitteraturen.

Underepoker 
 Den paleolittiske perioden er vanligvis delt inn i tre underperioder:
Tidlig paleolitikum. Dette var perioden da hominidene tok i bruk håndøksen. Perioden varte fra omtrent 2,5 millioner til 120 000 år siden. Hominidene som levde i denne perioden var Homo erectus og Homo habilis.
 I Italia, ved Monte Poggiolo har det nylig blitt funnet tusenvis av håndlagde steiner som skal stamme fra denne perioden, rundt 800 000 år siden. Dette er bevis for at Europa allerede da var befolket av menneskearter.
Mellom-paleolitikum. Dette var perioden fra rundt 300 000 år siden til 30 000 år siden. Mer avanserte redskaper ble da laget, for eksempel av bein, skinn og tre. Dette er tiden da neandertalene dominerte det europeiske kontinentet.
Sen-paleolitikum. Denne perioden varte fra 30 000 til 10 000 år siden. Man antar at det i denne perioden begynte å utvikle seg et språk blant menneskene.

Innledning 

Den paleolitiske perioden utmerker seg ved utviklingen av de første steinredskaper. Den dekker den aller største delen av menneskehetens historie, grovt regnet rundt 99% av menneskelig historie, og strekker seg fra 2,5 eller 2,6 millioner år siden med introduksjonen av steinredskaper til introduksjonen av jordbruk og slutten på den den paleolitiske perioden en gang rundt 10 000 f.Kr. Fra paleolitikum kom mesolitikum, en mellomperiode inntil neolittisk tid avløste i vestlige Europa, og i områder ikke påvirket av istiden som med epipaleolitisk epoke, eksempelvis som i Afrika.

I løpet av den paleolitiske perioden grupperte menneskene seg sammen i små samfunn og livnærte seg ved å samle planter og jakte på ville dyr. Paleolitikum er karakterisert ved bruken av steinredskaper som ble konstruert ved å slå stykker av et steinemne til den hadde fått sin rette form i henhold til funksjon. På samme tid lagde man også redskaper av tre og bein. Andre organiske emner som ble tilpasset for redskaper var lær og plantefibrer, men på grunn av disses vesen og varighet er arkeologene i liten grad i stand til å avdekket disse. Bevarte gjenstander fra paleolitisk tid er faglig kjent som paleolitter. Menneskeheten utviklet seg gradvis fra de tidligste medlemmer av menneskeslekten Homo (hominider), som Homo habilis — som benyttet enkle steinredskaper — til de moderne mennesker, både anatomisk og i vesen, Homo sapiens sapiens, i løpet av denne lange tidsepoken. I løpet av slutten av paleolitikum, spesielt mellom-paleolitikum og sen-paleolitikum, begynte menneskene framskape tidlige former kunst og bli engasjert i religiøs og åndelig oppførsel som begravelser og ritualer. Klimaet i løpet av den paleolitiske perioden var preget av en rekke istider, hvor klimaet skiftet mellom varme og kalde perioder.

Menneskelig utvikling 
 Se hovedartikkel, Menneskets evolusjon
 Menneskelig utvikling er en del av den biologiske evolusjon angående fremkomsten av mennesker som en egen art. Det er et emne av en bred vitenskapelig forespørsel som søker å forstå og beskrive hvordan denne endringen og utviklingen skjedde. Studiet av menneskelig evolusjon består av mange vitenskapelige disipliner, mest fremtredende er biologisk antropologi, paleoantropologi, paleontologi, arkeologi, lingvistikk og genetikk. Begrepet menneske, i sammenhengen menneskelig evolusjon, viser til hominider, men studiet av menneskelig evolusjon omfatter vanligvis andre hominider som eksempelvis Australopithecus.

Menneskelig evolusjon i paleolitikum 
Den evolusjonære historien til menneskeheten er sporet tilbake av paleoantropologer til mellom 5-7 millioner eller 8-10 millioner siden, altså før den paleolitiske perioden da vår nærmeste hominidiske forfedre avvek fra felles opphav til mennesker, sjimpanser, og bonoboer. Disse nærmenneskene, eller tidlige før-paleolitiske hominider (som Ardipithecus og Australopithecus), begynte å utvikle oppreist gange og gav opphav til de tidligste medlemer av menneskeslekten, Homo habilis, en gang rundt 2.6 millioner år siden. Også Homo habilis hadde beholdt en del tilpasninger til klatring samt tobeint gange. Et liv på bakken dukket ikke opp før Homo erectus/Homo ergaster.  

Tallrike forklaringer har blitt foreslått av antropologer og biologer for å forklare hvorfor oppreist gange evolverte hos mennesker. Sjimpanser som lever i typisk åpent lende vil bevege seg tidvis bipedalt for å få oversikt. Dette gjaldt sannsynligvis våre næreste forfedre. Andre forklaringer, slik som provianteringsmodellen, hevder tobeint gange var en tilpasning til et monogamt samfunn. Hypotesen om at holdning og amming førte til at denne måten å bevege seg på, bidro til bedre inntak av føde. Videre, den termoregulerende modell, som hevder at menneskelig bipedalisme oppsto for å redusere oppheting av kroppen.

Det tidligste medlem av menneskeslekten, Homo habilis, oppsto for rundt 2,6 millioner år siden, og markerer begynnelsen av den paleolitiske perioden og dannelsen av de oldowanske steinredskaper. De fleste eksperter antar at Homo habilis’ intelligens og sosial organisasjon var mer sofistikert enn tilsvarende hos Australopithecus eller sjimpanser. Tidlig i epoken pleistocen, for 1.5 til 1 millioner år siden, var det noen befolkningsgrupper av Homo habilis i Afrika, Asia og Europa som utvikler større hjerner og lagde mer forseggjorte steinredskaper. Disse ulikheter og andre var tilstrekkelige for antropologene å konkludere at de hadde gitt opphavet til en ny art, Homo erectus. Selv om Homo habilis sameksisterte med andre menneskelignende primater med høyreist gange, som Paranthropus boisei, hvor noen av disse var framgangsrike i mange millioner år, ble Homo habilis mest framgangsrike, muligens på grunn av dets oppdagelse av redskaper og en mindre spesialisert og begrenset tilgang på mat. Av den grunn ble derfor Homo habilis forgjengerne til en hel rekke nye arter hvor Paranthropus boisei og dets robuste slektninger forsvant fra arkeologenes nedtegnelser av fossiler.

Referanser

Eksterne lenker
 Zdeněk Burian - Sen-paleolitikum : fargebilder (engelsk)
 Zdeněk Burian - Mellom-paleolitikum : fargebilder (engelsk)
 Eldre steinalder, artikkel hos Norgeshistorie.no

Steinalderen
Arkeologiske perioder