Musvåk

Musvåk (Buteo buteo) er en art av rovfugl som inngår i slekten Buteo (egentlige våker) i haukefamilien (Accipitridae). Arten er vanlig i de vestlige og sentrale delene av Eurasia, mens trekkfuglene blant dem overvintrer i det sørlige Afrika. Arten består som ni underarter, hvorav nominatformen hekker i Norge nord til Trøndelag, men den er mest vanlig i det sørlige Sør-Norge og mest tallrik på Sørlandet.

Taksonomi 

Musvåk har av og til blitt ansett som konspesifikk med flekkvåk (B. oreophilus), skogvåk (B. trizonatus) og madagaskarvåk (B. brachypterus), og arten inkluderte inntil ganske nylig også japanvåk (B. japonicus) og himalayavåk (B. refectus). Den er nært beslektet med alle fem og muligvis også rødhalevåk (B. jamaicensis) og patagoniavåk (B. ventralis).

To av de nåværende ni aksepterte underartene, såkalt kappverdevåk (B. b. bannermani) og steppevåk (B. b. vulpinus), blir av noen regnet som selvstendige arter, men HBW Alive regner ikke artsspørsmålet som avklart.

Beskrivelse 

Musvåken blir cirka  lang og har korte, brede vinger med fem løse håndsvingfjær. Hunnen blir størst og veier typisk , mens hannen typisk veier . Vingespennet utgjør cirka .

Stjerten er rett avskåret og fjærdrakten er svært variert utfarget, men i hovedsak kamuflasjefarget. Både helt mørke og helt lyse individer finnes, herunder en variant som er nærmest hvit med mørke spetter. Oversiden er oftest ensartet brunlig, mens fuglen ofte på undersiden har et lyst brystbånd. Halen er grålig med mange tverrbånd og et tydelig ytterst randbånd. Ved knoken på undersiden av vingen har fuglen ofte mørke pletter, samt mørke randbånd. Musvåken kan lett forveksles med fjellvåken, som er litt større og mer langvinget. Den har imidlertid alltid hvit overgump og et mørkt felt over buken samt et mørkt bånd ytterst på halen og fjærkledde ben. Vepsevåken kan også likne musvåken, men den har slankere hale og et mindre, mere dueaktig hode med gule øyne.

Inndeling 
Inndelingen følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2017). Den er imidlertid kontroversiell og må regnes som uavklart. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Norske navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige i påvente av offisielle beskrivelser. 

 Accipitridae, haukefamilien
 Elaninae, (elanineglenter)
 Gypaetinae, (afrikanske gribber og klatrehauker)
 Perninae, (bazaer og vepsevåker)
 Gypinae, (åtselgribber)
 Circaetinae, slangeørner
 Lophospizinae
 Harpiinae, (harpyørner) (4 arter)
 Aquilinae, (sanne ørner)
 Accipitrinae, hauker
 Buteoninae, (glenter, havørner og våker)
 Harpagini
 Milvini, (havørner og glenter)
 Buteonini, (våker og nære allierte), 15 slekter, 62 arter
 Butastur, 4 arter
 Ictinia, 2 arter
 Busarellus, monotypisk
 Geranospiza, monotypisk
 Rostrhamus, monotypisk
 Helicolestes, monotypisk
 Cryptoleucopteryx, monotypisk
 Buteogallus, 9 arter
 Morphnarchus, monotypisk
 Rupornis, monotypisk
 Parabuteo, 2 arter
 Geranoaetus, 3 arter
 Pseudastur, 3 arter
 Leucopternis, 3 arter
 Buteo (egentlige våker), 29 arter
 B. plagiatus, gråvåk
 B. nitidus, (grålinjevåk)
 B. lineatus, rødvingevåk
 B. ridgwayi, hispaniolavåk
 B. platypterus, bredvingevåk
 B. solitarius, hawaiivåk
 B. albigula, hvitstrupevåk
 B. brachyurus, korthalevåk
 B. galapagoensis, galapagosvåk
 B. swainsoni, prærievåk
 B. albonotatus, båndhalevåk
 B. jamaicensis, rødhalevåk
 B. ventralis, patagoniavåk
 B. lagopus, fjellvåk
 B. regalis, kongevåk
 B. brachypterus, madagaskarvåk
 B. archeri, somalivåk
 B. auguralis, brunhodevåk
 B. augur, augurvåk
 B. rufofuscus, sjakalvåk
 B. japonicus, (japanvåk)
 B. hemilasius, mongolvåk
 B. refectus, (himalayvåk, himalayavåk), tidvis B. burmanicus Buteo oreophilus, flekkvåk
 B. buteo, musvåk
 B. b. rothschildi, Azorene
 B. b. harterti, Madeira
 B. b. insularum, Kanariøyene
 B. b. buteo (nominatformen), Europa (unntatt i det sentrale sør) østover til Sverige, Polen, Romania og Tyrkia; overvintrer lenger sør
 B. b. arrigonii, Korsika og Sardinia
 B. b. pojana, Italia og Sicilia
 B. b. bannermani (kappverdevåk), Kapp Verde (mulig en selvstendig art; se Noter under)
 B. b. vulpinus (steppevåk), Finland og europeisk Russland øst til Jenisej og sørover til det nordlige Kaukasus og Sentral-Asia (Altaj og Tien Shan); overvintrer i Øst- og Sør-Afrika og Sør-Asia
 B. b. menetriesi, Sør-Krim og Kaukasus sørover til Øst-Tyrkia og Nord-Iran
 B. trizonatus, (skogvåk)
 B. rufinus, ørnvåk
 B. bannermani, kappverdevåk (som oftest regnet som en underart av B. buteo; se Noter under)
 B. socotraensis, sokotravåk

Noter
Ssp. bannermani (kappverdevåk) ble i en genetisk studie anslått å stå nærmere sokotravåk (B. socotraensis) og ørnvåk (B. rufinus) enn musvåk, og blir av og til plassert som en underart av en av disse. Taxonomy in Flux har imidlertid løftet underarten til en selvstendig art og plassert den mellom disse to artene, men dette er kontroversielt.

Ssp. vulpinus (steppevåk) nærmer seg status som selvstendig art, og vil i så tilfelle få ssp. menetriesi som underart.

 Habitat 
Musvåken foretrekker åpne landskaper i flatt terreng med spredte trær og små skoger, gjerne nær dyrket mark, eng og beitemarker. Normalt fra havnivået og opp til . Om sommeren også i områder opp over tregrensen. Om vinteren gjerne i områder med få trær, åpne felt, steppe og våtmark.

 Atferd 
Musvåken flyr høyt på himmelen med stive, forsiktige vingeslag. Den svever med vingene utbredt i en flat "V" mens den ser etter føde. Den er en fremragende flyver, og ekspert i å utnytte termiske drag i luften, og man kan se den utnytter disse luftstrømmene til å sirkle rundt i svært lang tid nesten uten å bruke energi. Den kan også bruke en jaktteknikk der den sitter på en høy utkikkspost og speider etter føde.

 Vokalisering 

Stemmen kan beskrives som et høyt mjauende «Hi-æææ».

 Ernæring 
Dietten består helst (opp mot 90 prosent) av små pattedyr (som regel smågnagere), men det jakter og eter også padder, frosk, åtsler, ormer og en sjelden gang også fugler den slår på bakken(helst fugleunger som er noe dårligere i å fly). Den kan av og til også stjele bytte fra andre rovfugler som for eksempel vandrefalk.

 Hekking 
Musvåken bygger et stort rede, tildels av friske grener og som regel i et tre. De 2-4 eggene er hvite eller gråbrune med rødbrune flekker. Eggene legges i mai. Rugetiden er ca. 36 dager. Begge kjønn ruger og pleier ungene som forlater redet etter 45-50 dager.

 Litteratur 
 Tommy Dybbro og Henning Anthon: Politikens store fuglebog, samtlige danske fuglearter, 1995. side 96-97.
 Anita Ettrup (dansk redaktør): Politikens store naturbog'', 2002. side 212.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Haukefugler
Fugler formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Europas fugler
Makaronesias fugler