Saksedyr

Hemimera
 Arixeniina
 Forficulina

Saksedyr (Dermaptera) er en orden innen insektene.  Det finnes tre arter i Norge, og i verden ca. 2 000 arter fordelt på ti familier i tre underordener. De lever vanligvis noe bortgjemt, under steiner og bark. 

Navnet kommer av «tangen», «kloa» eller «saksen» på bakkroppen. Mange kaller saksedyr for klypedyr.

Utseende 
De norske artene er ca. 10 –12 mm lange, eller noe kortere. Saksedyr kjennes lett på «tangen» på bakkroppen. Den brukes til forsvar, til å fange byttedyr med og under parringsleken. Selv om tangen er skremmende, er den ikke kvass, og et saksedyr klyper heller ikke særlig hardt. Saksedyr er helt ufarlige, selv om mange mennesker er redde dem.

Skogsaksedyret mangler dekkvinger. Det finnes også saksedyr som er helt vingeløse, mens andre har velutviklede vinger. Hos enkelte arter finnes det, under de små dekkvingene, membrane flyvevinger. Disse er på et meget sinnrikt vis foldet sammen for å få plass. Undersøkelser har vist at de må brettes opp mot førti ganger for å få plass til å kunne skjules av dekkvingene. Saksedyr bruker vingene svært sjeldent til å fly med, muligens på grunn av den kompliserte bretteteknikken.

Levevis 
Saksedyr har ufullstendig forvandling, nymfene vokser seg gradvis mer og mer lik de voksne dyrene. Vekst skjer ved hudskifte, vanligvis skjer hudskiftet fem ganger før saksedyret er voksent og kjønnsmodent (imago).

Hunnen graver en hule eller gang i jorda om høsten, et lite overvintringssted. I den samme jordgangen legger hun egg neste vår. Saksedyr har primitiv yngelpleie. Det er uvanlig blant insekter at hunnen passer avkommet. De både mates og det holdes rent.

Nyttig liten hjelper i hagen 
Saksedyr har bitende munndeler og lever av forskjellig organisk føde, men kan gjerne ta mindre levende byttedyr. Derfor er saksedyr et nyttig dyr, som er med på å holde bestanden av bladlus og andre skadedyr nede. Men mange synes nok disse dyrene er noe plagsomme ettersom de lett kan gjemme seg i fine store roseblomster eller bli med dagens avis opp av postkassen.

Rykter og misforståelser 
En utbredt misforståelse er at saksedyret forsøker å krype inn i øret til mennesker om natten, for å bite hull på trommehinnen. Dette er ikke tilfelle. Sannheten er at disse dyrene er nattaktive. Før det lysner om morgenen, leter de opp et fint sted å oppholde seg.  Derfor finnes de i postkasser, blomster og mange flere steder. I enkelte tilfeller vil de også komme seg inn i hus.

Systematisk inndeling med norske arter 
Saksedyr er en av undergruppene i «Nyvingene» (Neoptera). Systematikken følger Fauna Europaea.

 Klasse Insekter (Insecta)
Vingede insekter (Pterygota)
Neoptera («nyvinger»)
 Orden Saksedyr (Dermaptera)
 Underorden Archidermaptera – utdødd
 Underorden Hemimerina 
 Familien Hemimeridae – ikke i Norge 
 Underorden Arixeniina
 Familien Arixeniidae – ikke i Norge 
 Underorden Forficulina 
 Overfamilie Pygidicranoidea 
 Familien Pygidicranidae – ikke i Norge 
 Familien Diplatyidae – ikke i Norge 
 Overfamilie Anisolabidoidea 
 Familien Anisolabididae – ikke i Norge 
 Familien Labiduridae – ikke i Norge, en art i Danmark
 Overfamilie Apachyoidea 
 Familien Apachyidae – ikke i Norge 
 Overfamilie Forficuloidea 
 Familien Dvergsaksedyr (Spongiphoridae) Antennene har mindre enn 12 ledd. Andre fotledd på framføttene er ikke utvidet og hjerteformet. 
 dvergsaksedyr – Labia minor (Linnaeus, 1758) – er gode flyvere, og er nattaktive og kan derfor komme på utelampen i løpet av natten.
 Familien Chelisochidae – ikke i Norge 
 Familien Bredfotsaksedyr – (Forficulidae) Andre fotledd på framføttene er flatt og bredt og har et hjerteformet utseende. Antennene har mer enn 12 ledd.
Chelidura acanthopygia (Géné, 1832) – finnes sannsynligvis ikke i Norge, det er i stedet den nærstående arten C. guentheri.
 skogsaksedyr Chelidura guentheri (Galvagni, 1994) – finnes helst i skog, hvor det om dagen ligger skjult i skogbunnen under mose, bark eller steiner.
 vanlig saksedyr – Forficula auricularia Linnaeus, 1758 – er det «vanlige» saksedyret, et nattdyr som gjemmer seg om dagen. De lever gjerne i hager og steder vi mennesker oppholder oss. Ofte finner vi dem i postkasser, blomsterknupper og annet. Et passende norsk navn kunne være «postkassesaksedyret», men dette er nok ikke noe offisielt norsk navn.

Referanser

Litteratur  
 Chinery, M. 1993. Insects of Britain and and Northern Europe 3rd Ed. Collins Field Guide. 320 sider. ISBN 0 00 219918 1
 Fjellberg, Arne. 1970. Contribution to the Knowledge of Norwegian Orthoptera. Norsk Entomologisk Tidsskrift 17, 107-108
 Galvagni A. 1994. Chelidurella guentheri specie nuova dell’Europa centrale e della Norvegia Sud-orientale (Insecta Dermaptera Forficulidae). Atti Accad. Rov. Agiati, Cl. Sci. Mat. Fis. Natur. Ser. VII, Vol. III, B, 243(1993): 347-370
 Hansen, Lars Ove. Naturhistorisk museum (UiO) og Museumsprosjektet.  Norges gresshopper (Orthoptera) og andre gresshoppe-lignende insekter.
 Holst, K.T. 1970. Kakerlakker, Græshopper og Ørentviste. Danmarks Fauna 79, 1-221. G.E.C. Gads forlag, København.
 Knaben, N. 1943. Oversikt over Norges Orthoptera. Bergens Museums Årbok 1943, Naturvitenskapelig rekke nr. 2, 1-43
 Lock, Koen. 2007. Distribution of the Belgian earwings (Dermaptera). Bulletin S.R.B.K./K.B.V.E., 143 (2007):25-29
 Aagaard, K. 1972. Nye funn av saksedyr (Dermaptera) i Norge. Norsk Entomologisk Tidsskrift 19 (1), 110-111

Eksterne lenker 
 
 Norske Rettvinger  Et norskspråklig nettsted om Gresshopper, Vandrende pinner, Kakerlakker og Saksedyr.
 Norsk entomologisk forening – Norsk entomologisk forening, En forening for og om Insekter.

saksedyr
Saksedyr formelt beskrevet i 1773