Hélder Câmara

Hélder Pessoa Câmara (født 7. februar 1909 i Fortaleza i Brasil, død 27. august 1999 i Recife) var en brasiliansk erkebiskop av Olinda og Recife i perioden 1964–1984. Han var kjent for sitt sterke samfunnsengasjement og sin uredde kamp mot militærdiktaturet og sosiale misforhold i hjemlandet. Câmara tok initiativ til å organisere de fattige i såkalte selvhjelpsgrupper. 

Han er også omtalt som Dom Hélder Câmara, der Dom er en høflighetsform som særlig benyttes for kongelige og geistlige.

Liv og virke

Bakgrunn
Hélder Pessoa Câmaras far var bokholder, og moren folkeskolelærerinne. Han ble utdannet på lokale katolske skoler og begynte på presteseminar i 1923.

Prest
Han ble presteviet i 1931, da han var 22 år gammel - dette var etter særskilt bemyndigelse fra Den hellige stol på grunn av hans unge alder. 

Han hadde tidlig i sitt prestelige virke støttet den høyreorienterte brasilianske integralismo, et ideologisk valg han senere gikk bort fra. Han grunnla også to sosiale organisadkoner: Cearás arbeidslegion i 1931, og Kvinnelige arbeideres katolske fagforening i 1933.

Biskop
Câmara ble hjelpebiskop i erkebispedømmet São Sebastião do Rio de Janeiro i 1952.

Under Annet Vatikankonsil (1962–1965) var Câmara en profilert talsmann for kirken på den sørlige halvkule (Tredje verden). Dagen før konsilets annen sesjonsperiode i 1963 rettet han et brev til ssine medbiskoper, der han oppfordret dem til å legge av all ytre rikdom, for slik å redusere deres avstand til de arbeidende mennesker. Den 16. november 1965 - etter at han var blitt erkebiskop - munnet dette engasjementet under konsilet ut i den såkalte katakombepakten, som 40 biskoper fra verden over inngikk i Domitillakatakombene. Pakten knyttet an til pave Johannes XXIIIs devise om «de fattiges kirke».

Erkebiskop
I mars 1964 ble han utnevnt til erkebiskop av Olinda e Recife. Den 1. april 1964 ble de brasilianske presidentene Jânio Quadros' og João Goularts reformer bragt til oppfør ved et militærkupp.

Under militærdiktaturet kunne Câmara først virke nesten uten forstyrrelse under president Castelo Branco. Câmara engasjerte seg nasjonalt og internasjonalt for ikkevoldelige sosial- og landreformer til fordel for utbyttede småbønder i Brasil og andre land. Han startet «aksjonen for fred og rettferdighet» og et selvhjelpsprogram for bønder. Virksomheten skapte opposisjon fra høyrekonservativt hold. Etter at Artur da Costa e Silva ble president i 1968, ble det et tiltagende trykk mot «den røde biskop». Flere attentater ble gjennomført mot ham; hans sekretær, fader Antonio Peirera Neto, ble skutt. I en tale den 26. mai 1970 i Palais des Sports i Paris for 10 000 tilhørere brennemerket han torturen av politisk opposisjonelle i hjemlandet. Etter sin hjemkomst til Brasil sørget militærregjeringen for at han ble ignorert av den nasjonale presse. Dette vedvarte til 1983, de militærdiktaturet var forbi.

Fra begynnelsen av 1970-årene ble han flere ganger foreslått som kandidat til Nobels fredspris, men fikk den aldri. Câmaras kandidatur ble motarbeidet av de to norske politikerne Sjur Lindebrække og Bernt Ingvaldsen (begge medlemmer av Den Norske Nobelkomite). De to samarbeidet med den brasilianske ambassadøren for å undergrave Câmara, da militærdiktaturet i Brasil var svært imot at han skulle få fredsprisen. I stedet mottok han i 1974 den såkalte Folkets fredspris (norsk). Han mottok æresbevisninger fra en rekke land. I 1983 ble han den første mottakeren av Niwano-prisen, som han fikk for å fremme ikke-vold og pasifisme og beskytte svake og fattige gjennom arbeid med økonomiske reformer, religionsdialog, for menneskerettigheter

I 1971, under Vietnamkrigen, utga han en traktat, Spiral of Violence, hvor han påviste koblinger mellom strukturell urettferdighet (vold på 1. nivå) med det eskalerende opprøret (vold på 2. nivå) og den undertrykkende reaksjon (vold på 3. nivå). Han oppfordret ungdom i hele verden til å bryte voldsspiralen.

Câmara fratrådte embedet den 2. april 1985, 76 år gammel.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
 Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
 Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
 Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
 Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
 Pave Pius IX (1792-1878) *1829
 Kardinal Alessandro Franchi (1819-1878) *1873
 Kardinal Giovanni Simeoni (1816-1892) *1875
 Kardinal Antonio Agliardi (1832-1915) *1896
 Kardinal Basilio Pompilj (1858-1931) *1911
 Erkebiskop Joaquim Domingues de Oliveira (1878-1967) * 1914
 Kardinal Jaime de Barros Câmara  (1894-1971) * 1936
 Erkebiskop Hélder Pessoa Câmara

Referanser

Kilder 
  Camaras tekst «Spiral of Violence»
 Nekrolog

Eksterne lenker 
 Dom Helder Camara på internett (Tysk)

Brasilianske katolske biskoper
Brasilianske katolske teologer
Frigjøringsteologer
Linjen Rebiba
Personer fra Fortaleza
Deltakere på Andre Vatikankonsil
Mottakere av Niwano-prisen
Fødsler i 1909
Dødsfall i 1999