Jens Evensen

Jens Ingebret Evensen (født 5. november 1917 i Kristiania, død 15. februar 2004) var en norsk politiker (Ap), diplomat, jurist, høyesterettsadvokat og folkerettdommer ved Den internasjonale domstolen i Haag 1985–1994. Jens Evensen fremforhandlet Norges handelsavtale med EF i 1972, og var statsråd i Trygve Brattelis og Odvar Nordlis regjeringer, først som handelsminister, deretter som Norges første og hittil eneste havrettsminister 1974–1978. Med Arne Treholt som bisitter forhandlet han frem den omstridte «Gråsone»-avtalen. FNs havrettstraktat (1982) er i stor grad fundert på Evensens arbeid. I ettertiden levnes det liten tvil om at Evensen gjennom sitt virke innenfor havrett og statlig eierskap til norsk oljeindustri betegnes som helt avgjørende for de store inntektene Norge siden har fått fra denne virksomheten. Einar Førde omtalte Jens Evensen «en av de store nordmenn i dette århundret.»

Oppvekst og tidlige arbeidsår 
 Jens Ingebret Evensen ble født til Jens Evensen og Hanna Marie Victoria Bjerkås 5. november 1917. Han vokste opp i en velstående Oslo-familie, hvis far var innehaver av en fremgangsrik slakteriforretning i Kristiania. Allerede som barn var det klare forskjeller mellom den velstående Jens Evensen og kameratene hans som tilhørte arbeidermiljøer i hovedstaden. Hans far gav jobber til mange av foreldrene til omgangsvennene hans som ikke var like velsituert, og tok etter sigende også inn ukjente og fremmede som da fikk jobber på slakteriet.

Jens Evensen begynte på Hallings skole da han var fem år gammel. Det lå i kortene at han skulle overta slakteriforretningen etter sin far, og i en alder av 17 år tok han eksamen ved Oslo handelsgymnasium. Jens Evensen startet på deretter på jusstudiet ved Universitetet i Oslo i 1936. Etter fullført juridikum, fikk han sin første stilling hos advokatfirmaet Folkvard Bugge, som hadde spesialisert seg på å hjelpe husmenn i Nordmarka til å hevde sin nyvunne rett til å kjøpe plassen de bodde på av godseier Løvenskiold. Evensen tok seg av besøkene hos husmennene som var underlagt den mektige godseieren, og forklarte hvordan de kunne hevde sine rettmessige rettigheter ovenfor ham.

Andre verdenskrig og landssviksoppgjøret 
Under andre verdenskrig deltok Evensen i motstandsarbeid, blant annet ved å produsere falske identitetspapirer. Etter krigen ble han oppnevnt til fullmektig og aktor i landssvikoppgjøret. Her satt han med det omfattende arbeidet å finne ut hva Quisling og hans stab hadde tilranet seg av verdier under krigen. Evensen tok likevel sterk avstand fra dødsstraffen Quisling ble ilagt.

Studier i USA og utenrikstjeneste 
Evensen dro i 1947 til USA for videre utdannelse. Han fikk et utdanningsstipend fra Rockefeller-stiftelsen og begynte på Harvard, et internasjonalt miljø der han ble kjent med personer fra oljebransjen. Dette tente Evensens interesse for oljeforekomster og hans overbevisning om at ressursene måtte komme under offentlig forvaltning. Jens Evensen gikk ut av Harvard som Doctor juris i 1968. «til stor misunnelse for mange - feide [han] inn i utenrikstjenesten utenom alle interne avansementsordninger, om hans vennskap med Einar Gerhardsen, om hans innbitte kamp mot junta-diktaturet i Hellas, om hans sterkt kritiserte uttalelser da UD-sekretæren Gunvor Galtung Haavik ble spion-arrestert i 1977».

Oljealderen 

Som ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementet kom Jens Evensen med forslag om det første rammeverk for petroleumsvirksomheten, som ble kongelig resolusjon av 9. april 1965. Sammen med Carl August Fleischer og Terje Løddesøl fra samme departement sto Evensen sentralt i å sikre statens interesser i oljevirksomheten. Ifølge Rolf Hellem, som senere ble Aps oljepolitiske talsmann, var norske politikere på tidlig 60-tall nærmest uinteressert i olje.

Evensen tok opp de juridiske spørsmålene rundt oljen på et tidspunkt da flere tørre letebrønner hadde fått mange til å gi opp.

Evensens engasjement påvirket Einar Gerhardsen, og Evensen fikk tillatelse til å reise til de store oljelandene i Midtøsten, Latin-Amerika og til USA for å sette seg inn i spørsmålene rundt oljeutvinning. Her ble Evensen kjent med lederen av Esso Exploration, og sammen tegnet de opp det som senere ble norsk oljepolitikk.
Gunnar Berge gir Evensen sammen med Fleischer og Løddesøl mye av æren for at den norske stats nå enorme olje- og gassinntekter ble sikret.

Havretten 
Det var i kontakt med Einar Gerhardsen at Evensen ble engasjert i havrettsspørsmål. Evensen ivret etter økonomiske soner på inntil 200 nautiske mil, med rett for kyststatene til å utforske og utnytte de levende ressursene i havet. FNs havrettstraktat fra 1982 bærer preg av å være Evensens arbeid. Evensen hadde på dette vis stor betydning for at Norge fikk utvidet sin fiskerisone. Han ble beskyldt for å løpe Utviklingslandenes ærend og ofre industrilandenes interesser på idealismens alter.

Samarbeidet med Arne Treholt og Gråsoneavtalen 

Jens Evensen ble tidlig på 1970-tallet kjent med Arne Treholt, som da var en ung journalist i Arbeiderbladet. De kom til å innlede et nært politisk samarbeid og personlig vennskapsforhold, og Evensen ble Treholts politiske mentor. Treholt var Evensens politiske sekretær da han var handels- og skipsfartsminister, og senere Evensens statssekretær da Evensen var havrettsminister.

Sammen forhandlet Evensen og Treholt frem «Gråsone»-avtalen med Sovjetunionen. Avtalen var svært omstridt, og det ble hevdet at Evensen og Treholt gikk ut over sine fullmakter. Arne Treholt ble senere arrestert og dømt som sovjetisk spion.  Sigurd Allern skrev i Klassekampen:
I praksis betød dette at russerne satt på begge sider av forhandlingsbordet. Den norske statssekretæren kunne diskret fungere som informant og medspiller for fiskeriminister Isjkov. Avtalen ble, som man kunne vente, elendig, og Jens Evensen hadde problemer med å få den akseptert både av regjeringen og Stortinget. Treholt spilte forræderens rolle, men opererte også innenfor et politisk miljø der det var mulig å forene rollen som agent med rollen som politisk påvirker for russiske interesser.

Etter arrestasjonen av Treholt brøt Jens Evensen all kontakt med ham, og trakk seg også fra offentligheten i stor grad resten av livet. Evensen sa seg ferdig med Treholt-saken i 1989, da han vitnet under en høring om saken i Stortinget. I sitt vitnemål sammenlignet han Treholt med Vidkun Quisling. Treholts advokat Arne Haugestad ringte etter at dette ble offentlig kjent til Evensen for å fortelle ham at Treholt ville gå til sak mot ham for ærekrenkelse; Evensen sa «kjør i vei» før han brøt telefonforbindelsen.

Arbeidet i Haag 
Jens Evensen ble den norske kandidaten til å sitte i Den internasjonale domstolen i Haag, og han ble i 1985 tatt i ed som folkerettsdommer. Han virket ved domstolen til han gikk av med pensjon i 1994.

Pensjonisttilværelse 

Etter Jens Evensen gikk av med pensjon i 1994, trakk han seg tilbake til hjemmet i Vollen i Asker. 
Jens Evensens to store lidenskaper var å seile i Oslofjorden og å spille trekkspill. Han hadde interesse for hunder og var begeistret for newfoundlandshunden.

Død og begravelse 

Jens Evensen døde 86 år gammel den 15. februar 2004. Hans begravelse ble holdt i Asker kirke.

Ettermæle 
Jens Evensen ble overlevd av sin kone Sylvei Evensen og deres to sønner Jens og Even Evensen. Han er farfar til Victoria Marie Evensen, byråd i Oslo for Arbeiderpartiet.

Utdannelse 
 Oslo Handelsgymnas fra 1934
 Student fra 1936
 Cand.jur. fra 1942
 Studier Minnesota Law School, Columbia University og Columbia Law School fra 1947. 
 Rockefeller-stipendiat til Harvard Law School 1952-1953
 Dr.juris, i internasjonal rett, Harvard fra 1968

Yrke 
 Foreleser ved Oslo Universitet og Hague Academy of International Law 
 Advokat for Den norske stat i Internasjonale rettssaker 
 Førte saker for Europarådets menneskerettighetskommisjon 
 Advokatfullmektig 1942-1944
 Politifullmektig Landssvikavdelingen 1945-1946
 Advokat hos Regjeringsadvokaten 1948-1950
 Advokat i norsk-engelske fiskerigrensesaker Haag 1949-1951
 Høyesterettsadvokat fra 1952
 Advokat i gullklausulsaken mot Frankrike fra 1957
 Advokat i Hannevigsaken mot USA fra 1959
 Ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementets Rettsavdeling 1961-1973
 Ambassadeur en mission spéciale for forhandlinger om handelsavtale med EF 1972-1973
 Ambassadør og folkerettsrådgiver fra 1979
 Dommer ved den internasjonale domstol i Haag 1984-1994

Utmerkelser 
 Evensen ble i 1952 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. 
 I 1993 ble han forfremmet til kommandør av St. Olavs Orden «for samfunnsnyttig virke». 
 Han ble i 1965 utnevnt til Det jugoslaviske flaggs orden med gullkrans (2. klasse).
 1973 ble han utnevnt til kommandør av den svenske Nordstjerneordenen.
 Evensen ble i 1974 utnevnt til æresdoktor ved Heriot-Watt University i Edinburgh.

Verv 
 Formann Sjøgrenseutvalget 1955-1979 
 Leder delegasjoner oppnevnt av Regjeringen for forhandlinger om bilaterale og multilaterale konvensjoner fra 1961 
 Formann Statens oljeråd 1965-1973 
 Formann Fiskerigrensekommisjonen 1967-1969 
 Viseformann FNs havbunn-komite 1968-1973 
 Formann Sikkerhetsforskriftsutvalget vedrørende produksjonsinstallasjoner m.m på den norske kontinentalsokkel 1970-1972 
 Formann Prisforhandlingsutvalget for olje produsert på den norske kontinentalsokkel 1971-1972 
 Visepresident FNs havrettskonferanse 1973-1982 
 Formann Delegasjon til FNs havrettskonferanse 1973-1982 
 Leder Havretts- og sjøgrenseutvalget 1979-1984 
 Leder Delegasjon til å føre forhandlinger med Sovjetunionen om delelinjen mellom norsk og sovjetisk kontinentalsokkel fra 1980 
 Medlem FNs Folkerettskommisjon fra 1980 
 Leder Delegasjon til 10.sesjon av FNs konferanse om havets folkerett 1980-1981 
 Nestleder Delegasjon til å føre forhandlinger med Island om diverse spørsmål vedrørende havområdene ved Jan Mayen fra 1980 
 Leder Delegasjon til 11.sesjon av FNs konferanse om havets folkerett fra 1982 
 Spesialrådgiver FNs Folkerettskommisjon til utarbeidelse av Traktat om Internasjonale Elver fra 1982 
 Formann Delegasjon til FNs Forberedende Kommisjon vedrørende FNs havrettskonvensjon av 10. desember 1982 fra 1983 
 Medlem Utvalget til å utrede hovedprinsippene for oppbyggingen av den sentrale forvaltningsorganisasjon

Film 
«Pioneren» er en dokumentarfilm av Torstein Molle Haug om Jens Evensen.

Referanser

Litteratur 

 Retzer, Berit Ruud: Jens Evensen: Mannen som gjorde Norge større. Oslo 2017. ISBN 978-82-05-49816-7.
 Vislie, Ingolf: Jens Evensen: Havet, oljen og retten. Stamsund 2017. ISBN 978-82-8104-310-7.
 Innstilling 2: Vedrørende forslag til sikkerhetsforskrifter m.v. for undersøkelse og boring etter undersjøiske petroleumsforekomster. Utredninger nr. 68. Statens oljeråd
 Evensen, Jens Ingebret: Om gyldigheten av lover som erklærer gullklausuler ugyldige eller uvirksomme; en folkerettslig og rettssammenlignende undersøkelse, Oslo 1961
 Innstilling 1: Om foreløpige bestemmelser om utforsking av undersjøiske naturforekomster. Utredninger nr. 43, Oslo 1964
 Innstilling 2: Om forskning og utnyttelse av undersjøiske petroleumsforekomster med utkast til kongelig resolusjon. Utredninger nr. 44, Oslo 1965
 "Om trålfiske innenfor fiskerigrensen." Innstillinger og betenkninger nr.23, Bergen 1970
 Evensen, Jens Ingebret: Muligheter og rettigheter på havbunnen. Dyphavet – et nytt ekspansjonsfelt?, Oslo 1970
 Evensen, Jens Ingebret: "Oversikt over oljepolitiske spørsmål bl. a. på bakgrunn av utenlandsk oljelovgivnining og utenlandsk konsesjonspolitikk." * Innstillinger og betenkninger nr.21, Oslo 1971

Eksterne lenker 
 
 
 
 «Biografisk innhold om Jens Evensen», Store norske leksikon.
 «Tidligere statsråd Jens Evensen er død», melding i Aftenposten, 16. februar 2004
 «Minneord ved Jens Evensens bisettelse», ved utenriksminister Jan Petersen
 «Verdig bisettelse for Jens Evensen», fra Asker og Bærums budstikke, 11. november 2005 
  «Mysteriet Jens Evensen», Bergens Tidende, 17. februar 2006
 «Jens Evensen er død», NRK'', 16. februar 2004

Norske handelsministre
Ap-statsråder
Statsråder i Regjeringen Bratteli II
Statsråder i Regjeringen Nordli
Nordmenn knyttet til petroleumsvirksomheten
Norske advokater
Norske ambassadører
Personer tilknyttet FN
St. Olavs Orden
Nordstjerneordenen
Rockefeller-stipendiater
Alumni fra Harvard Law
Personer fra Oslo
Norske motstandsfolk under andre verdenskrig