Gregers Fougner Lundh

Gregers Fougner Lundh (født 15. mai 1786 i Fron i Gudbrandsdalen, død 11. juli 1836 på Brånes i Skedsmo)  var en norsk professor i statsøkonomi og teknologi. Han skal ha en del av æren for at byene Hamar og Lillehammer ble grunnlagt, da han i 1823 fikk i oppdrag å utrede mulighetene for en by ved Mjøsa. Han spilte også en betydelig rolle for norsk historieforskning i første halvdel av 1800-tallet.

Slekt 
Fougner Lundh var far til offiseren Christoffer Anker Bergh Lundh (1816–65) og arkivaren Otto Karl Klaudius Gregers Gregerssøn Lundh (1833–96).

Liv 
Fougner Lundh begynte å studere medisin ved Københavns Universitet, men studiene ble avbrutt da krigen med England brøt ut i 1807. Han gikk da etter oppmuntring av prins Christian August over i den norske hæren, og ble i 1808 fenrik ved Oplandske Infanteriregiment. Han deltok i krigen med Sverige, blant annet ved slaget ved Toverud, hvor den svenske grev Axel Otto Mörner overga seg. Under denne trefningen ble hans overordnede såret, slik at den 22 år gamle Fougner Lundh måtte overta kommandoen. I 1812 var han nådd kapteins grad og tjenestegjorde i generalstaben, men da Mossekonvensjonen ble sluttet i 1814, gikk han av i protest.

Mens statsråd Carsten Anker var i England bestyrte Fougner Lundh forretningene i 5. departement (indredepartementet), og ble i september 1814 utnevnt til byråsjef. Men allerede etter et år tok han avskjed og ble lektor ved Universitetet i Christiania. Her underviste han blant annet i bergvesen og teknikk, selv om han ikke hadde noen utdannelse i disse fagene, og han bygget han opp en modellsamling etter forbilde fra Københavns Universitet. Dessuten fikk han anledning til å utvide sine kunnskaper ved flere studiereiser til utlandet. På samme tid hadde han en stilling ved universitetssekretariatet og som lærer ved Bergseminaret.

I 1822 ble Fougner Lundh utnevnt til avdøde professor Christen Smiths etterfølger. Mens Smith hadde vært professor i både botanikk og økonomi, ble Fougner Lundhs professorat begrenset til statsøkonomi, landhusholdningslære (landbruk) og teknologi. Forelesningene hans tiltrakk seg imidlertid få studenter.

Fougner Lundh omkom i 1836 ved en brann på gården Brånes i Skedsmo.

Fougner Lundh og Mjøsbyene 
Etter 1814 ble det planlagt å anlegge en ny by et sted på Opplandene. Fougner Lundh fikk i oppgave å utrede denne saken, og leverte i 1824 et «Forslag til Anlæggelse af en Landstad ved Mjøsens Bredder paa Hedemarken i østre Oplandenes Amt». I skriftet begrunner han hvorfor han mener at anleggelsen av en by vil være statsøkonomisk nyttig, og tilbakeviser motstanden hos kjøpmennene i Christiania, som fryktet konkurransen på det opplandske markedet. I Fougner Lundhs levetid fikk Lillehammer kjøpstadsrettigheter, mens byen Hamar ikke ble grunnlagt før i 1849, 13 år etter hans død.

Fougner Lundh som historiker 
Det var Lundh som i 1806 eller 1807 for første gang formulerte tanken om at Norge kunne bryte språkfellesskapet med Danmark. Han var da studnet i København og noterte seg som et emne for en avhandling: Hvorfor har Norge ikke sit eget Nationalsprog? De norske Dialecters Fortrin, og Muligheden i sammes Foreening som et fuldkomment nationalt Skriftsprog. Noe tilfeldig innfall var det ikke, han hadde alt begynt å samle dialektord fra hjemtraktene på Hadeland. Selv om samlingen ikke ble fullført, inneholder den rundt 800 ord. Lundh oversatte også en del av Håkon Håkonssons saga til en norsk normalform han hadde laget på grunnlag av bygdemål og norrønt. Og tankene hans må ha blitt kjent, for i 1811 uttalte to fremstående dansker seg negativt om dem, og i 1813 skrev Peter Erasmus Müller at det skyldtes en fordom hvis noen mente at norsk folkemål burde bli et selvstendig språk, som i så fall kom til å bli til skade for litteraturen i begge landene. 

Fougner Lundh var interessert i norsk historie, og kom til å spille en viktig rolle i norsk historieforskning i første halvdel av 1800-tallet. Etter en reise til København i 1828 for å kopiere kildeskrifter i danske arkiver, utga han året etter et «Specimen» på et norsk diplomatarium, en forgjenger til det store Diplomatarium Norvegicum. Hans utgivelse av Bergens gamle Bylov ble begynnelsen til utgivelsen av alle de gammelnorske lovverkene. I 1830 tok han initiativ til at Stortinget skulle bevilge penger til et norsk diplomatarium eller en samling av gammelnorske lover. Stortinget ga penger til lovutgivelsen, mens diplomatariet måtte vente til senere i århundret. En annen frukt av Fougner Lundhs opphold i København ble utleveringen av kong Christian II’s og erkebiskop Olav Engelbrektssons arkiver fra det bayerske riksarkivet til Norge (München-samlingen). Hjemme i Norge katalogiserte han samlingen sammen med Rudolf Keyser. Han ble noe av en ekspert på gamle diplomer, og foresto undervisningen i diplomkunnskap ved universitetet.

Fougner Lundh tok initiativet til stiftelsen av Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie i 1832, hvor han var formann livet ut, og sammen med Henrik Wergeland og Henrik Anker Bjerregaard stiftet han på samme tid en forening for norsk språkreformasjon. Han skrev dessuten mesteparten av innholdet i samfunnets tidsskrift Samlinger til det norske Folks Liv og Historie, og lot opprette et eget trykkeri for å få det utgitt.

Utmerkelser 
I Hamar ligger Fougner Lundhs plass mellom rådhuset, Statens Hus og Tinghuset.

Se også 
 Fougner (slekt)

Referanser

Kilder 
 Ottar Dahl: Norsk historieforskning i det 19. og 20. århundre. Universitetetsforlaget, 1990.
 Preben Munthe: Norske økonomer: sveip og portretter. Oslo: Universitetsforlaget, 1992.
 Salmonsens konversationsleksikon, 2. utg., bind XVI, s. 82. København: J. H. Schultz, 1924.

Eksterne lenker 
 Digitaliserte bøker av Lundh  hos Nasjonalbiblioteket.

Norske professorer i økonomi
Professorer ved Universitetet i Oslo
Norske historikere
Personer fra Innlandet