Edvard V av England

Edvard V (født 2. november 1470, død ca. 1483) etterfulgte formelt sin far Edvard IV som konge av England og som lord av Irland ved farens død den 9. april 1483. Han ble aldri kronet, og hans korte regjeringstid var dominert av innflytelsen til hans onkel og lord protector, hertugen av Gloucester, som avsatte ham for selv å ta kronen som kong Rikard III den 26. juni 1483. Det ble bekreftet ved lov i parlamentet kalt Titulus Regius og som fordømte alle krav fra hans fars arvinger.

Edvard og hans yngre bror Richard av Shrewsbury, hertug av York, var prinsene i Tower som forsvant etter å ha vært bevoktet i de kongelige boliger i Tower of London. Ansvaret for deres død er i stor grad tilskrevet Rikard III, men mangel av solide bevis og motstridende samtidige redegjørelser har også muliggjort andre mistenkte.

Liv og virke

Tidlige år 
Edvard ble født den 2. november 1470 i Westminster Abbey. Hans mor, Elizabeth Woodville, hadde søkt beskyttelse der fra huset Lancaster som hadde avsatt hans far, kong Edvard IV av huset York.

Edvard ble gitt tittelen fyrste av Wales i juni 1471 som følge av at Edvard IV ble gjeninnsatt på tronen. I 1473 ble han etablert i Ludlow Castle i Welsh Marches, de walisiske grenseområder, som nominell president i de nyopprettede råd for Wales og Marches.

Prins Edvard ble plassert under oppsyn av dronningens bror, Anthony Woodville, 2. jarl Rivers, som var en kjent lærd, og i et brev til Rivers dikterte Edvard IV presise betingelser for utdannelsen og oppfostringen av sin sønn og av administrasjonen av hans husholdning. Prinsen skulle «stå opp hver eneste morgen ved en passende tid i henhold til hans alder.» Hans daglige rutiner skulle begynne med morgenandakt (ottesang) og deretter messe, som han skulle ha uforstyrret. Etter frokost skulle hans utdannelse begynne med «rettskaffen læring». Middag skulle serveres fra ti om morgenen og deretter skulle prinsen lese «edle fortellinger ... om dyd, ære, liv, visdom, og om behovet for andakt», men ikke av «noe som kunne bevege eller styre ham til laster». Kanskje oppmerksom på sine egne laster var kongen ivrig etter å trygge sønnens moral og instruerte Rivers til å sikre at ingen i prinsens husholdning hadde for vane å banne, bråke, baktale, gamble, hore eller bruke råskap i ord og tale. Etter ytterligere studier skulle prinsen om ettermiddagen være engasjert i sportslige aktiviteter passende for hans klasse fram til kveldsandakt. Kveldsmat ble servert fra fire og gardinene trukket igjen ved åtte. Som følge av disse instruksjonene skulle prinsens ledsagere sikre at han var «glad og munter mot sin seng». De skulle så vokte over ham mens han sov.

Kong Edvards flid synes å ha båret frukter ettersom den italienske besøkende Dominic Mancini rapporterte om den unge Edvard V:

 «I ord og gjerning har han vist mange bevis på sin utdannelse, av høflig framfor lærd oppnåelse langt utover hans alder: ... hans særlige kunnskap i litteratur ... gjorde det mulig for ham å samtale elegant, fullstendig forståelig, og deklamere meget presist fra ethvert verk enten det var poesi eller prosa som kom i hans hender, unntatt om det var fra mer vanskelige forfattere. Han hadde en slik verdighet i hele sin person, og hans ansikt viste slik sjarme at uansett hvor mye de måtte stirre, trettet han aldri øynene til tilskuerne.»

Som med flere av sine andre barn planla Edvard IV et prestisjetungt europeisk ekteskap for sin eldste sønn, og i 1480 ble det inngått en allianse med hertugen av Bretagne, Frans II, hvor prins Edvard ble forlovet med hertugens fire år gamle arving, Anne. Planen var at de to skulle bli gift når de ble myndige, at Bretagne skulle arves av det andre barnet som ble født, det første skulle bli fyrste av Wales. Disse planene svant sammen med Edvard V.

Styre 

Det var ved Ludlow at den tolv år gamle prinsen mottok nyheten om sin fars plutselige død. Testamentet til Edvard IV, som ikke er bevart, oppnevnte hans betrodde bror Rikard, hertug av Gloucester, som lord protector mens sønnen var mindreårig. Både Gloucester og den nye konge reiste til London, Edvard V og hans selskap kom fra vest og Gloucester fra nord, og de møttes ved Stony Stratford i Buckinghamshire. Gloucester møtte og spiste sammen med Rivers og Edvards halvbror Richard Grey natten den 29. april, men den påfølgende morgenen ble Rivers og Grey, sammen med kongens kammerherre, Thomas Vaughan, arrestert og sendt nordover. De ble alle siden henrettet. Dominic Mancini, italieneren som besøkte England på 1480-tallet, rapporterte at Edvard protesterte, men de gjenværende av hans følge ble sendt vekk, og Gloucester eskorterte ham til London. Den 29. mai 1483 ble den nye kongen innlosjert i Tower of London hvor han den 16. juni fikk selskap av sin yngre bror Richard, hertug av York.

Rådet hadde opprinnelig håpet på en umiddelbar kroning av den nye kongen for å unngå et protektorat. Det hadde tidligere skjedd med Rikard II, som ble konge da han var ti år gammel. En annen presedens var Henrik VI hvis protektorat (som begynte da han arvet kronen ni måneder gammel) var blitt avsluttet med hans kroning da han var sju år gammel. Rikard, hertug av Gloucester, fikk derimot kroningen utsatt.

Den 22. juni holdt Ralph Shaa en preken som erklærte at Edvard IV allerede hadde inngått en kontrakt om å gifte seg med Eleanor Butler da han giftet seg med Elizabeth Woodville, og erklærte således at den tidligere kongens ekteskap med Elizabeth var ugyldig, og at deres barn var illegitime. Barna til Rikards eldre bror George Plantagenet, 1. hertug av Clarence, ble utestengt fra tronen ved farens tap av ære, og derfor erklærte et råd av lorder og borgere den 25. juni Rikard, hertug av Gloucester, for å være den legitime konge (det ble senere bekreftet av lov i parlamentet, Titulus Regius). Den påfølgende dagen overtok han tronen som kong Rikard III.

Forsvinning 
 Se hovedartikkel, prinsene i Tower

Dominic Mancini nedtegnet at etter Rikard III hadde tatt tronen, ble Edvard og hans yngre bror Richard tatt inn i «de indre boligene i Tower» og de ble sett mindre og mindre inntil slutten av sommeren 1483 da de forsvant helt og holdent fra offentlighetens øye. I løpet av denne perioden nedtegnet Mancini at Edvard jevnlig fikk besøk av en lege som rapporterte at Edvard «som et offer forberedt for ofring, søkte ettergivelse for synder ved daglige skriftemål og botsøvelser, ettersom han trodde at døden ventet på ham.» Den latinske referansen til Argentinus medicus har tidligere blitt oversatt til å bety «en lege fra Strasbourg» ettersom Strasbourg i romersk tid het Argentoratum. Imidlertid har D.E. Rhodes foreslått at det faktisk refererer til «Doktor Argentine» som Rhodes har identifisert som John Argentine, en engelsk lege som senere var rektor ved King's College ved Universitetet i Cambridge og som lege for Arthur, fyrste av Wales, eldste sønn av kong Henrik VII av England (Henry Tudor).

Edvard og hans bror Richards skjebne etter at de forsvant er forblitt ukjent, men den mest aksepterte teori er at de ble myrdet etter ordre fra onkelen, kong Rikard III. Thomas More skrev at prinsene ble kvalt i sine hodeputer, og hans redegjørelse danner grunnlaget for William Shakespeares drama Rikard III (skrevet 1593) hvor Tyrrell myrder prinsene etter ordre fra Rikard. Påfølgende nyevaluering av Rikard III har stilt spørsmål ved hans skyld, begynnende med William Cornwallis tidlig på 1600-tallet. I perioden før prinsenes forsvinning ble Edvard jevnlig besøkt av en lege; historikeren David Baldwin utledet at samtidige kan ha trodd at Edvard døde av en sykdom (eller som resultat av forsøket på å helbrede ham). I fravær av gode bevis har en rekke andre teorier blitt fremmet, hvor de mest diskuterte er om de ble myrdet på ordre fra hertugen av Buckingham eller fra Henry Tudor. Imidlertid har Pollard pekt på at disse teoriene er mindre troverdige enn den mest direkte, at guttene ble drept av sin onkel som kontrollerte tilgangen til dem og som derfor var direkte ansvarlig for deres velferd. En alternativ teori er at Perkin Warbeck, som hevdet å være pretendent til tronen, faktisk var Richard av Shrewsbury, hertug av York, som han hevdet, og som rømte til Flandern etter Rikard III nederlag i slaget ved Bosworth og hvor han bodde hos en tante.

Beinlevninger tilhørende to barn ble oppdaget i 1674 av arbeidere som bygde om en trapp i Tower. Etter ordre fra kong Karl II ble levningene plassert i Westminster Abbey i en urne merket med navnene Edvard og Richard. Beinene ble undersøkt på nytt i 1933 og da ble det fastslått at beinrestene var ufullstendige og at de var blitt blandet sammen med bein fra dyr. Det er aldri blitt bevist at disse beinrestene tilhørte prinsene, og det er mulig at de ble gravlagt før rekonstruksjonen av denne delen av Tower of London. Tillatelse til ny undersøkelse er ikke gitt.

I 1780 drev arbeidere med reparasjoner på trappene i St George's Chapel i Windsor Castle, da de gjenoppdaget og ved et ulykketilfelle brøt gjennom til hvelvet til Edvard IV og Elizabeth Woodville. Tilstøtende dette var et annet hvelv som inneholdt kistene til to barn. Denne graven hadde inskripsjoner med navnene til to av barna til Edvard IV: George, 1. hertug av Bedford,  som døde to år gammel, og Mary av York, som døde da hun var 14. Begge døde før kongen. Imidlertid ble levningene av disse barna senere funnet annetsteds i kapellet. Dermed er levningene i barnas kister i graven fra ukjente.

I 1486 ble Elizabeth av York, datter av Edvard IV og søster av Edvard V, gift med Henrik VII av England, og således ble husene York og Lancaster forente.

Referanser

Litteratur 
 Ashley, Mike (2002): British Kings & Queens. Carroll & Graf. ISBN 0-7867-1104-3, s. 21721–9
 Hicks, Michael (2003): Edward V: The Prince in the Tower. The History Press. ISBN 0-7524-1996-X.
 Kendall, Paul Murray (1955): Richard III. W. W. Norton & Co. ISBN 0-393-00785-5.
 Weir, Alison (1992): The Princes in the Tower. The Bodley Head. ISBN 0-370-31792-0.

Eksterne lenker 

 Edward V 1483
 The Dictionary of National Biography
 Portretter av Edvard V ved National Portrait Gallery, London

Edvard 05
Hertuger og hertuginner av Cornwall
Personer fra London