Duer

For stjernebildet, se Duen. For slektsnavnet, se Due (etternavn)

 se inndeling!

Duefamilien (Columbidae) eller duer er en stor familie som inkluderer cirka 49 slekter med tilsammen cirka 348 arter. Familien utgjør, sammen med de nå utdødde drontene (Raphidae), ordenen duefugler (Columbiformes). Duefamilien deles videre inn i tre underfamilier, hvorav én med to tribus.

I Norge hekker artene ringdue, skogdue og tyrkerdue regulært, samt bydue som er en forvillet form av domestiserte klippeduer (nærmere bestemt forvillede brevduer). Ville klippeduer hekker ikke lenger her. Turteldue er imidlertid en relativt hyppig gjest i Norge, som en gang i blant også besøkes av mongolturteldue.

Taksonomi 
Det eldste beviset man har for duer stammer fra miocen og er omkring 30 millioner år gammelt, men forskere tror at familien kan være enda eldre. Noen regner med tre underfamilier og to tribus, andre bruker fem eller flere underfamilier og ingen tribus. HBW Alive regner med 350 arter, mens Birds of the World regner med 348. Begge regner med 49 slekter. Størst biologisk mangfold finner man i Sørøst-Asia og Australasia, der familien har spesielt stort mangfold på øyene. Ny-Guinea har i så måte spesielt stor artsrikdom.

Innenfor Columbidae er ifølge Pereira et al. (2007) underfamilien Columbinae søstergruppen til en klade bestående av de to underfamiliene Raphinae og Peristerinae. Den videre inndelingen av Columbinae i tribusene Columbini og Zenaidini følger del Hoyo & Collar (2014).

Drontefamilien (Raphidae) har lenge blitt betraktet som ei selvstendig familiegruppe, men nyere molekylær forskning viser at familien, som omhandles av to utdødde monotypiske slekter, egentlig hører hjemme i duefamilien. Forskningen slår også fast at de to artene i den tidligere familien utgjorde en selvstendig klade, som derfor er søstergruppeen til alle nålevende arter i delgruppen Raphinae.

Biologi 

Duene har en kosmopolitisk utbredelse, unntatt i polområdene. De okkuperer en rekke ulike habitat – mest terrestriske – fra tørr ørken og krattskog til tett tropisk regnskog, inkludert verdens tettbefolkede urbane leveområder. Temperatursonene varierer fra kjølig og tørt temperert klima til varmt og fuktig tropisk klima.

Duer har en gangart som fører med seg karakteristiske hode-duppende bevegelser når fuglene spankulerer rundt på bakken. Flygefukten har karakteristiske dype vingeslag og oppvendte V-formede vinger under korte glideflukter. Dette er særpreg som gjør duene lett gjenkjennelige, både på bakken og i luften. Duer er også meget hurtige og akrobatiske flygere.

Artene varierer ganske mye i størrelse, fra den knøttlille spurvedua (Columbina passerina), som kun veier rundt , til de store kalkun-lignende kronduene i slekten Goura (for eksempel gråbrystkrondue og påfuglkrondue) på Ny-Guinea, som kan veie godt over .

Duenes fjærdrakt mangler dun. Den består i stedet av løstsittende myke dunaktige dekkfjær som varierer i ulike farger, for det meste i brune og grå nyanser. Noen arter har imidlertid også slående kombinasjoner av farger og nyanser i grønt, gult, rosa og blått, og noen få har praktfulle iriserende innslag i deler av fjærdrakten. Kjønnene er ganske like, selv om hannene blant enkelte arter kan ha dristigere mønstre og være mer fargerike.

Kroppen er liten til middels stor og ovoid (egg-formet) i formen. Vingene er avrundet og middels lange, mens stjerten kan variere fra kort eller avkortet hos noen arter, til lang eller gradert hos andre. Hodet er lite og avrundet, med en tydelig kam hos noen arter; halsen er tykk. Nebbet er kort, tynt og svakt kroket aller ytterst hos mange arter, mens midtpartiet ofte har mindre diameter enn tuppen av nebbet, og cere (vokshuden på overnebbet) er ofte fremtredende og kjøttfull hos mange arter. Neseborene kan stenges, så duene kan drikke uten å løfte hodet. De undere ekstremitetene er korte til middels lange og føttene er utrustet med anisodatyle tær (tre tær peker framover og ei bakover). Baktåen er velutviklet og gir god gripeevne, spesielt blant de mer trelevende artene.

Duene har velutviklet brystmuskulatur og ser ut til å ha kraftigere vingemuskler enn de fleste andre grupper av fugler. Vingemusklene utgjør typisk  av kroppsvekten. Fart under flukt avgjøres av forholdet mellom vingeformen, størrelsen på vingen og frekvensen av vingeslagene, samt angrepsvinkelen på selve flukten. Størrelsesforholdet på vingene avgjør den generelle flygeevnen. En lang og smal vinge tilpasser fuglen for hurtig flukt, mens en kort og bred vinge tilpasser den for å lette hurtig og raske unnamanøvre. Blant duene varierer størrelsesforhold på vingene med arten. Bånddue (Patagioenas fasciata) har et størrelsesforhold på vingene på 1,98 og er en hurtig flyger, mens den lille spurvedua har et størrelsesforhold på vingene på 1,59 og kan lette hurtige og gjøre raske unnamanøvre. Størrelsesforholdet på vingene sier også noe artens migrerende vaner. For eksempel har rustvakteldue (Geotrygon montana) et relativt stort størrelsesforhold (1,85) og regnes som en trekkfugl.

Ernæringsmessig kan duene generelt deles inn i to grupper; frøetere og fruktetere. Fuglene er derfor viktige i spredningen av frø. Noen få arter eter imidlertid primært insekter, og noen arter inkluderer også snegler og blomster i dietten. Alle artene har velutviklet krås.

Atferden varierer med både arten og årstiden, fra å leve solitært eller parvis, til å opptre i små, mellomstore eller enorme flokker. Klippedue er i så måte observert i løse kolonier på opp mot  individer i klippene i Marokko. Noen arter danner flokker når hekketiden er over, som for eksempel picazurodua og flekkvingedua. Duene er stort sett å regne som standfugler, som typisk kun gjør korte trekk mellom hekkeplassene og ernæringsstedene. Noen arter er også nomadiske og trekker etter hvert som tilbudet av mat endrer seg gjennom året. Arter som livnærer seg i høye elevasjoner trekker også regelmessig ned i lavlandet når vinteren setter inn, for eksempel i Himalaya og Andes. Noen få arter, som hekker på høye breddegrader, er imidlertid regulære trekkfugler og kan foreta relativt lange trekk.

Hekketiden utløses av tilgangen på mat. Er det nok mat hekker mange arter året rundt, kanskje med enkelte hekketopper. Duene er monogame og har biparental omsorg av avkommet. Noen arter hekker i kolonier, men de fleste hekker parvis samtidig. Mange arter er territoriale og tåler ikke synet av konkurrenter nær redet. Noen er også svært aggressive og kan angripe andre fugler, også fugler som er betydelig større enn dem selv. I så måte fins det eksempler på at den meget aggressive socorrodua (Zenaida graysoni) har angrepet så store fugler som påfugler. Hunnene legger normalt  egg, og det tar cirka  dager (noe lenger blant de største artene) å inkubere. Noen arter legger også flere ganger gjennom sesongen. Ungene mates med kromelk.

Inndeling 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Baptista, Trail & Horblit (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017).

 Columbiformes, duefugler
 Columbidae, duefamilien, 3 underfamilier, 2 tribus, 49 slekter
 Columbinae, 2 tribus og 15 slekter
 Columbini, 9 slekter
 Columba
 Aplopelia
 Streptopelia
 Spilopelia
 Nesoenas
 Macropygia
 Turacoena
 Reinwardtoena
 Patagioenas
 Zenaidini, 6 slekter
 Starnoenas
 Geotrygon
 Leptotrygon
 Leptotila
 Zentrygon
 Zenaida
 Peristerinae, 4 slekter
 Columbina
 Claravis
 Metriopelia
 Uropelia
 Raphinae, 30 nålevende + 2 utdødde slekter
 Henicophaps
 Gallicolumba
 Alopecoenas
 Leucosarcia
 Petrophassa
 Geophaps
 Phaps
 Ocyphaps
 Geopelia
 Trugon
 Otidiphaps
 Goura
 Caloenas
 Raphus, dronte (utdødd)
 Pezophaps, solitærfugl (utdødd)
 Didunculus
 Chalcophaps
 Turtur
 Oena
 Phapitreron
 Treron
 Ducula
 Megaloprepia
 Ramphiculus
 Alectroenas
 Drepanoptila
 Chrysoena
 Ptilinopus
 Hemiphaga
 Cryptophaps
 Gymnophaps
 Lopholaimus

Trusler 

Mange duearter er truet av utryddelse og flere har alt blitt utryddet, som oftest på grunn av tap av habitat, introduksjon av predatoriske arter, og uforsvarlig jakt. Et eksempel på en nylig utryddet art er den legendariske amerikanske vandredua (Ectopistes migratorius). Den var kanskje verdens mest tallrike fugleart, med en bestand som talte flere milliarder individer. Avskoging og rovjakt førte imidlertid til at det siste ville eksemplaret av arten ble skutt og drept i år 1900. Den siste fuglen i fangenskap, «Martha», døde i Cincinnati Zoo i Ohio i 1914.

Den arten som er mest truet i dag er utvilsomt socorrodue (Zenaida graysoni), som har status som utryddet i vill tilstand. Arten er endemisk for en liten øy (Socorro-øya) utenfor kysten av Mexico, og ingen observasjoner er gjort av denne fuglen i naturen etter mars 1972. Øya ble bosatt av mennesker i 1957. Disse bragte med seg sauer og tamkatter, og overbeiting og predasjon regnes som årsaken til utryddelsen. I dag overlever kun en liten bestand i fangenskap, hvorav cirka 100 individer avles med tanke på gjeninnsetting i naturen.

Utover de arter som siden 1600-tallet alt har blitt utryddet, enten i naturen (1 art) eller fullstendig (minst 17 arter), er 11 nålevende duearter kritisk truet, 18 sterkt truet, 40 sårbare, og 48 nær truet av utryddelse. Av cirka 350 nålevende arter er altså 118 arter (eller cirka  av artene) truet i en eller annen grad av utryddelse.

Symbolverdi 

Hvite duer har lenge vært og er fortsatt et symbol på fred, og såkalte fredsduer blir seremonielt sluppet fri under mange internasjonale tilstelninger, som for eksempel under de store seremonielle hendelsene når det arrangeres Olympiske leker. Dette er alltid ringmerkede brevduer, som på raskeste måte vil returnere til sine respektive eiere. Innen kristendommen har duer tradisjonelt symbolisert Den hellige ånd. Noen steder er imidlertid duene også kjent som himmelrotter, siden mange regner dem skadedyr. Mange navn har også sin opprinnelse fra duene, som det nederlandske Dyveke (avledet fra nl. duifje, som betyr lille due) og det spanske Paloma (avledet fra lat. palumbus, som betyr due), men også mannsnavnet Jonas (avledet fra heb. yonah, som betyr due).

Nytteverdi 
Duer har blitt brukt til kommunikasjon gjennom årtier. I så måte ble brevduer utstrakt brukt i krig, for eksempel under første- og andre verdenskrig. Pilotene bar dem med seg i bur, med formål å slippe dem løs om flyet skulle forulykke. Duer har også tradisjonelt blitt brukt som matkilde for mennesker. I så måte ble jakten på den en gang så tallrike amerikanske vandredua nærmest industrialisert, noe som etter vært bidro sterkt til at arten ble utryddet, men jakten ga også i en begrenset periode billig kjøtt til befolkningen. I Norge er det lang tradisjon for å jakte ringdue, som hevdes å være velsmakende. Ringduejakt har imidlertid liten nytteverdi som matkilde for befolkningen som sådan. Noen hevder imidlertid at arten forsyner seg grådig av bøndenes avlinger, men skadepotensialet har aldri blitt vurdert av norske myndigheter. Arten kan normalt jaktes fra 21. september til 23. desember i hele landet, unntatt i Troms og Finnmark der arten er fredet.

Se også 
 Due (symbol)

Litteratur

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha
Fugler formelt beskrevet i 1811