Canterburykatedralen

Canterburykatedralen er en av de eldste katedralene i England. Det formelle navnet er Cathedral and Metropolitan Church of Christ at Canterbury. Katedralen er viet til Jesus Kristus.

Den var katedral i den romersk katolske kirke til reformasjonen. Den er nå sete for erkebiskopen av Canterbury, som er den formelle lederen for Den anglikanske kirke.

Forhistorien - Den angelsaksiske katedralen 
Erkebiskop Augustin av Canterbury fikk igangsatt byggingen av katedralen i 602. Den ble dedisert til Jesus Kristus. 

Arkeologiske undersøkelser under gulvet i midtskipet av katedralen i 1993 viste grunnvollene til den opprinnelige angelsaksiske katedralen. Den ble bygd tvers over en tidligere romersk vegg.

Katedralen brant i 1067. Restene av kirken ble fjernet.

Arkitektur

Den normannisk romanske klosterkatedralen 
Erkebiskop Lanfranc fikk igangsatt byggingen av en ny katedral i 1070. Kirken ble bygd i en delepoke innen romansk arkitektur for kalles normannisk eller anglo-normannisk. Som modell brukte de Sankt Etienne-kirken i Caen, som ble påbegynt i 1066 eller 1067.

Katedralen er i dag  kjent gjennom arkeologiske utgravinger, historiske kilder og ved de gjenstående deler. Den hadde:
 Et våpenhus i vest med to tårn og tre portaler. 
 Et skip med to sideskip adskilt med søyler og pilarer.
 To tverrskip med gallerier.
 Selve koret var avsluttet med en apsis i øst. Sideskipene var forlenget østover og gikk rundt apsisen (ambulatorium). Koret ble revet i 1093, og ingen deler er bevart.
 En krypt under koret, som en kom til via trapper i skipet. To søyler fra denne krypten gjenstår i vestveggen av dagens krypt.

Katedralen blir ofte klassifisert som en klosterkatedral i katolsk tid. Benediktinere i et kloster som var tilknyttet katedralen, var korbrødre i katedralen. Erkebiskopen var abbed i klosteret. Den daglige driften av klosterdelen ble styrt av en prior. Omkring 1070 var det 60 munker i klosteret, mens i 1120 det 120. Økningen krevde mer plass i koret for å få gjennomført munkenes rituelle oppgaver. Løsningen ble å utvide koret.

Erkebiskop Anselm fikk utvidet koret hovedsakelig østover. Etter hans død i 1109 var det i hovedsak priorene i klosteret som fulgte opp byggingen. Koret ble innviet i 1130. Det besto av:
 En ny krypt, som er bevart i sin helhet. Taket er holdt oppe av seks søyler. Kapitelene på søylene har individuelle kunstverk hogd inn. Disse regnes som modeller for flere av Stavanger domkirkes kapiteler i kirkeskipet. Kapitélene i krypten dateres til 1093-1107.
 Koret som er utformet med apsis i øst.
 Pilegrimsgang (ambulatorium) på utsiden av og rundt koret.
 Utenfor ambulatoriet var det to kapeller i nord og to sør for forlengelsen av sideskipene. De kan også betraktes som to ekstra sideskip, som gir katedralen form av et dobbelkors. Alle fire kapellene hadde apsiser mot øst. Det var også fire kapeller tangentielt til rundgangen av ambulatoriet. De hadde også apsiser.

De gotiske delene av kirken 
Etter brannen i 1174 ble større deler gjenoppbygd i gotisk stil.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Katedraler i England
Byggverk i Kent
Verdensarven i Storbritannia
Vernede byggverk i England
Canterbury erkebispedømme
Religiøse byggverk fra 600-tallet
Byggverk fullført i 1077