De tidligere tyske østområder

De tidligere tyske østområder (tysk: Ehemalige deutsche Ostgebiete) er en betegnelse på de deler av Tyskland som lå øst for elvene Oder og Neisse, og som ble mistet etter første og andre verdenskrig. 

Områdene mistet etter første verdenskrig utgjorde mesteparten av Provinsen Posen og Vestpreussen, og videre mistet Tyskland Østpreussen, Hinterpommern, Øst-Brandenburg, Øvre Schlesien, og nesten hele Nedre Schlesien etter annen verdenskrig. Disse områdene som ble tapt etter andre verdenskrig utgjorde nesten 25% av førkrigsarealet til Weimarrepublikken.
I dag brukes betegnelsen hovedsakelig i Tyskland om områdene som ble mistet etter annen verdenskrig, mens i Polen ble områdene referert til som «de gjenvunnede områdene» av den sovjetiskinstallerte polske regjeringen.

Områdene ble en del av et forent Tyskland etter Tysklands samling i 1871, etter å ha vært en del av Kongeriket Preussen, på tross av at deler av dem hadde store polske minoriteter og tildels majoriteter. På tross av dette var flere områder nærmest utelukkende befolket av etniske tyskere, og disse ble i stor grad fordrevet fra området etter annen verdenskrig. 

Etterkrigsgrensen mellom Tyskland og Polen, langs Oder-Neisse-linjen, ble formelt anerkjent av Øst-Tyskland i 1950 gjennom Zgorzelec-traktaten, etter press fra Stalin. I 1952 var anerkjennelsen av Oder-Neisse-linjen som en endelig grense en av Stalins forutsetninger for at Sovjetunionen skulle anerkjenne Tysklands gjenforening (se Stalinnotatet). Dette kravet ble avvist  at den vesttyske kansleren Konrad Adenauer. Den offisielle holdningen til den tyske regjeringen var at de tidligere østterritoriene var midlertidig under polsk eller sovjetisk administrasjon. I 1970 anerkjente Vest-Tyskland grensen som de facto grense, gjennom Warszawa-traktaten. 

I 1990, som en del av Tysklands gjenforening, anerkjente Vest-Tyskland «ex factis jus oritur», og ga gjennom Zwei-plus-Vier-Vertrag avkall på alle krav øst for Oder-Neisse. Tysklands anerkjennelse av Oder-Neisse-grensen ble igjen anerkjent av et gjenforent Tyskland den 14. november 1990 i den tysk-polske grenseavtalen.

Historisk bakgrunn

Pommern, Øst-Preussen og Schlesien ble fortysket under den store tyske østekspansjonen i løpet av middelalderen. Pommern og Schlesien inngikk i Det tysk-romerske rike, mens Øst-Preussen var styrt av Den tyske orden. Disse områdene ble protestantiske som følge av reformasjonen, med unntak av Øvre Schlesien, som forble katolsk. Vest-Preussen og Posen inngikk imidlertid i Polen, og kom først under tysk dominans på grunn av Polens deling på slutten av 1700-tallet. Disse områdene var også i all hovedsak katolske.

Versaillestraktaten

Versaillestraktaten etter første verdenskrig gjorde at Tyskland måtte avstå Posenprovinsen og Vest-Preussen til den nyopprettede polske staten. Etter folkeavstemning ble den østlige delen av Øvre Schlesien avstått til Polen i 1921. Byen Danzig ble en selvstyrt by. Dessuten ble Memelland avstått til Litauen. Disse områdene hadde alle en blandet befolkning; byene var preget av tysk språk og kultur, mens landområdene var polskdominerte. Posenland hadde et polsk flertall, mens de etniske forholdene i Vest-Preussen var mer blandet.

Etter andre verdenskrig
Etter andre verdenskrig ble Polen forflyttet vestover. De østlige delene av Polen ble annektert av Sovjetunionen, mens Polen ble tildelt omtrent en fjerdedel av Tysklands territorium. Grensen mot Tyskland går langs elvene Oder/Odra og Neisse/Nysa, og derfor kalles den ofte Oder-Neisselinjen. Polens nye territorier omfattet Schlesien, den delen av Brandenburg som ligger øst for Oder og Neisse, Hinterpommern, byen Gdańsk/Danzig og den sørlige og største delen av Øst-Preussen. Tsjekkoslovakia fikk en mindre del av Schlesien, mens Sovjetunionen overtok den nordlige delen av Øst-Preussen med byen Königsberg, som de døpte om til Kaliningrad.

Befolkningsforflytninger

Hovedartikkel: Fordrivelsen av tyskere etter andre verdenskrig
Mot slutten av 2. verdenskrig flyktet en stor del av den tyske befolkningen fra de østlige provinsene. Det totale antall som enten ble evakuert av nazistene, flyktet fra den Røde arme eller ble fordrevet etter krigen, har blitt anslått til å gjelde rundt 14 millioner mennesker. Dette skjedde under store lidelser for lokalbefolkningen. De som var igjen, ble i stor grad tvunget til å forlate området i årene etter 2. verdenskrig. «Die Vertriebenen», de fordrevne, utgjør en stor del av den tyske befolkningen. De er organisert i Verbände, forbund, som arbeider for å ta vare på kulturarven fra hjemmeområdet. Tidligere var de også en sterk pådriver for å ta de tapte områdene tilbake, men dette kravet har nå mindre kraft. Svært få tyskere ble igjen i de opprinnelige områdene. Et unntak her er Øvre Schlesien, som er et tospråklig og tokulturelt område. Polakker fra det tidligere Øst-Polen ble bosatt i de nye områdene i vest.

Ostverträge
Myndighetene i Den tyske demokratiske republikk aksepterte raskt den nye grensen mot Polen. Vest-Tyskland aksepterte imidlertid ikke de nye grensene før Willy Brandts regjering inngikk de såkalte Ostverträge rundt 1970 med sine naboer. I forbindelse med Ostverträge anerkjente også de vestlige landene og Vatikanet de nye grensene. De har siden ikke vært på den politiske dagsorden i internasjonal politikk.

De tidligere østområdene i tysk historie
De tidligere østterritoriene var åsted for en rekke kjente hendelser i tysk historie, men blir generelt sett i dagens Polen sett på som av utenlandsk interesse.

Disse hendelsene inkluderer slag som Frederik den stores seire ved Mollwitz i 1741, Hohenfriedeberg i 1745, Leuthen i 1757, og Zorndorf i 1758, samt hans tap ved Gross-Jägersdorf i 1757 og Kunersdorf i 1759. Historikeren Norman Davies beskriver slaget ved Kunersdorf som «Preussens største fadese». Under Napoleonskrigene ble den pommerske byen Kolberg beleiret i 1807 (noe som var en inspirasjon for den tyske nazipropagandafilmen Kolberg), mens den franske Grande Armée vant et slag ved Eylau i Øst-Preussen samme år. Freden i Tilsit ble underskrevet i Tilsit juli 1807 mellom Napoleon og russerne og prøysserne. Jernkorset, Tysklands gjeveste militærdekorasjon, ble etablert (men ikke tildelt) av kong Frederik Vilhelm III ved Breslau den 17. mars 1813. Under første verdenskrig vant Paul von Hindenburg en rekke avgjørende seire ved Tannenberg, og de masuriske sjøer, noe som drev de russiske styrkene ut av Østpreussen.

En rekke kjente personer i tysk kultur og historie ble enten født eller drev sitt virke fra de tidligere østområdene. Noen av disse er:

Politikere og statsledere
 Friedrich von Gentz
 Adalbert Falk
 Ferdinand Lassalle
 Eduard Lasker
 Katarina II av Russland, russisk keiserinne
 Auguste Viktoria av Schleswig-Holstein, den siste tyske keiserrinen
 Leo von Caprivi, kansler
 Georg Michaelis, kansler
 Gustav Bauer, kansler
 Helmuth James Graf von Moltke, jurist
 Egon Krenz, østtysk leder
 Arthur Zimmermann, tysk utenriksminister, forfatteren bak Zimmermann-telegrammet
 Otto Landsberg, justisminister, en av de som skrev under på Versaillestraktaten.
 Walther von Lüttwitz, en av lederne bak Kappkuppet
 Reinhold Wulle
 Fredrik August III av Sachsen, konge av Sachsen. Trakk seg tilbake til Sibyllenort i Nedre Schlesien etter å ha abdisert i 1918.
 Wilhelm Pieck, Øst-Tysklands første president
 Cécil von Renthe-Fink, ambassadør, og senere fullmektig, i Danmark under andre verdenskrig
 Paul Hensel, politiker og forkjemper for masurerne (må ikke forveksles med filosofen Paul Hensel)
 Herbert Hupka, CDU-politiker
 Hans Modrow
 Manfred Stolpe
 Rosa Luxemburg tysk kommunistleder og hovedarkitekt bak novemberrevolusjonen

Militærskikkelser
 Paul von Hindenburg, feltmarskalk og senere president
 Hermann von Eichhorn, feltmarskalk 
 Günther von Kluge, feltmarskalk 
 Erich von Falkenhayn, general
 Heinz Guderian, general
 Hans-Ulrich Rudel, det høyest dekorerte medlemmet av den tyske hæren
 Erich von dem Bach-Zelewski, SS
 Kurt Daluege, SS
 Manfred von Richthofen (Den røde baron), flyveress
 Kurt Wintgens, flyveress
 Otto Liman von Sanders, militærrådgiver for den osmanske hæren
 Colmar Freiherr von der Goltz, militærrådgiver for den osmanske hæren
 Dietrich von Saucken, general
 Walther Wever, førkrigsleder for Luftwaffe
 Hyazinth Graf Strachwitz von Groß-Zauche und Camminetz
 Heinrich Freiherr von Lüttwitz
 Helmut Lent, flyveress
 Günther Radusch, flyveress
 Walter Schilling, general
 Rudolf Schoenert, flyveress
 Paul Zorner, flyveress
 Joachim Müncheberg, flyveress
 Herbert Kaminski, flyveress
 Max Näther, flyveress
 Kurt Student, general
 Erich Fellgiebel, general, en av mennene bak 20. juli-attentatet
 Dietrich von Choltitz, siste militærguvernør av Paris under andre verdenskrig.
 Felix Steiner, kommanderte tropper under slaget om Berlin.
 Hanna Reitsch, kvinnelig pilot
 Melitta Schenk Gräfin von Stauffenberg, kvinnelig pilot
 Johann David Ludwig Graf Yorck von Wartenburg
 Hermann von Boyen

Vitenskapsmenn og matematikere
 Wernher von Braun, rakettforsker og romarkitekt
 Ferdinand von Richthofen, geograf og utforsker
 David Hilbert
 Max Born
 Walther Nernst
 Paul Ehrlich, immunolog
 Georg von Arco, fysiker og radioingeniør, delgrunnlegger av Telefunken
 Hugo Münsterberg, tyskamerikansk psykolog 
 Paul Gottlieb Nipkow, en av televisjonens pionerer
 Emil Krebs, polyglott og sinolog
 Ehrenfried Walther von Tschirnhaus, matematiker. Også den første til å finne en måte å lage porselen industrielt i Europa.
 Ferdinand Schichau, ingeniør
 Fritz Haber, kjemiker, Nobelprisvinner
 Günter Blobel, biolog, Nobelprisvinner

Filosofer og teologer
 Immanuel Kant
 Arthur Schopenhauer
 Friedrich Daniel Ernst Schleiermacher
 Dietrich Bonhoeffer
 Johann Georg Hamann
 Georg von Polentz, den første lutherske biskopen
 Johann Gottfried Herder
 Paul Hensel

Historikere og arkeologer
 Heinrich Graetz
 Gottfried Bernhardy
 Arthur Milchhöfer
 Theodor Schieder
 Fritz Gause

Musikere
 Philipp og Xaver Scharwenka, begge komponister
 Moritz Moszkowski, komponist
 George Henschel, sanger, pianist, dirigent og komponist
 Edgar Froese, grunnlegger av det elektroniske bandet Tangerine Dream
 Sylvius Leopold Weiss, komponist og luttspiller
 Otto Klemperer, dirigent
 Kurt Masur, dirigent
 Johann Sedlatzek, fløytist
 Elisabeth Schwarzkopf, tyskfødt østerriksk-britisk sanger
 Johann Gottfried Piefke, komponist av patriotiske marsjer
 Richard Wetz, komponist
 John Kay, Steppenwolfs frontmann
 Carl Loewe var mye av sin karriere i Stettin
 Georg Riedel, «den østprøyssiske Bach», hvorav mange verker ble ødelagt i ødeleggelsen av Königsberg under andre verdenskrig.

Poeter, skribenter, dramatikere, og andre kulturfigurer
 Martin Opitz
 Angelus Silesius
 Andreas Gryphius
 Friedrich von Logau
 Ewald Christian von Kleist
 Joseph Freiherr von Eichendorff
 Gustav Freytag
 E. T. A. Hoffmann
 Arnold Zweig
 Gerhart Hauptmann
 Günter Grass
 Bogumil Goltz, humorist
 Johann Friedrich Reichardt
 Walter Bruno Henning, lingvist
 Marion Dönhoff
 Emanuel Lasker, stormester i sjakk
 Paul Mross, stormester i sjakk
 Franz von Oppersdorff, en av Ludwig van Beethovens mesén 
 Robert Wiene, filmregissør (Caligaris kabinett)
 Alfred Döblin
 Janosch, barnebokforfatter (han kaller seg ofte schlesisk)
 Edward Sapir, lingvist

Maler
 Karl Friedrich Lessing
 Adolph Menzel
 Michael Willmann, «den schlesiske Rembrandt»
 Lovis Corinth

Arkitekter
 Richard Konwiarz, arkitekten bak Schlesierkampfbahn
 Max Berg, arktitekten bak Folkehallen i Wrocław
 Carl Gotthard Langhans, Brandenburger Tors arkitekt
 Hanns Hopp levde i Königsberg en periode og designet mange byggverk i byen.

Skuespillere
 Armin Mueller-Stahl
 Matthias Habich
 Veruschka von Lehndorff
 Volker Lechtenbrink
 Hans Heinrich von Twardowski
 Ulli Lommel
 Marianne Hold

Diverse
 Karl Denke, en kannibalsk seriemorder i Schlesien i 1920.
 Herta Heuwer, currywurstens oppfinner
 Rochus Misch, siste overlevende i Führerbunkeren
 Beate Uhse-Rotermund, flyver og grunnlegger av en av verdens første sexbutikker, Beate Uhse AG
 Ludwig Guttmann, grunnleggeren av Paralympics
 Hardy Rodenstock, forlegger, vinkjenner (og mistenkt vinsvindler)
 Karl Godulla, industrilist, «sinkens konge», bidro til industrialiseringen av Schlesien
 Prince Franz Wilhelm of Prussia, businessmann og medlem av Huset Hohenzollern, født i Grünberg
 Sophie Charlotte Elisabeth Ursinus, seriemorder
 Max Otto Koischwitz, tyskamerikansk propagandist

Se også
Oder-Neisse-linjen

Referanser

Øst-Tyskland