Distriktslege

En distriktslege var, i Norge, en statlig ansatt lege med ansvar for behandling og forebyggende helsevern i en kommune. Distriktslegene var embetsmenn og dermed formelt utnevnt av Kongen i statsråd etter innstilling fra Helsedepartementet. Fylkeslegene var deres nærmeste overordnede. 

I Norge var yrkestittelen offisiell i 148 år frem til ordningen opphørte i 1984. Ved innføringen av kommunehelsetjenesteloven ble stillingene kommunale samtidig som den nye yrkesbetegnelsen ble kommunelege.

Distriktslegeordningen i Norge
Distriktslegen var formann i helserådet og helsevesenets øverste myndighet i kommunen. Av oppgaver skulle de skulle føre tilsyn med sykehus og de fattige syke, gi ordinær legehjelp, føre dødsprotokoll og skrive medisinalmeldinger. Legen hadde boplikt i tjenestebolig.

Historisk oversikt
Provisoriske sunnhetskommisjoner ble opprettet, blant annet i kjøpstedene, i 1831 som følge av koleraepidemiene.
Distriktslegeordningen ble etablert og stillingstittelen distriktslege ble offisiell i 1836.
I 1848 kom en lov som påla distriktslegene å kontrollere de sinnssyke.
I 1856 ble distriktslegene i «spedalske distrikter» pålagt å opprette sunnhetskommisjoner og å føre tilsyn med leprapasientene. I 1860 ble ordningen utvidet til å gjelde i hele landet.
Søren Jaabæk foreslo i 1886 at Stortinget skulle avvikle distriktslegevesenet.
Systemet med amtsleger ble innført i 1912. Amtslegen, senere fylkeslegen,  skulle fungere som et bindeledd mellom medisinaldirektøren og distriktslegene.
I 1912 mistet også distriktslegene mistet sin embetsmannstatus, men de ble fortsatt  utnevnt av Kongen i statsråd frem til 1964.
Det ble innført kurs i hygiene for offentlige leger i 1930.
I 1934 ble forløperen til Offentlige legers landsforening (OLL) dannet.
I 1938 ble Karl Evang medisinaldirektør.
Kommunene fikk ansvar for å organisere legevakt i 1981. Før dette var legevakttjenesten basert på frivillige ordninger mellom legene i distriktet.
I 1984 ble distriktslegeordningen avviklet i Norge.

Distriktsleger i andre land

Sverige gikk fra en ordning med provinsiallegetjenester til distriktslegetjenester i 1972 og landet ble delt inn i distrikter med vårdcentraler som vanligvis dekket en befolkning på rundt 10 000. Svenska Distriktslekareföreningen har rundt 5 000 medlemmer.

Se også
Sunnhetsloven fra 1860
Fastlegeordningen

Referanser

Kilder 
Tidsskrift for Den norske legeforening, nr. 26 - oktober 2000: Distriktslegen (1836-1984). Artikkel av H. Sandvik.
Arkivverket: Side fra Felleskatalogen. Besøkt 07. november 2012.

Legestillinger
Embetsverk
Embetstitler
Helsepersonell