Oprah Winfrey

Oprah Gail Winfrey (født 29. januar 1954 i Kosciusko i Mississippi) er amerikansk talkshow-vertinne. I 1971 ble hun nyhetsoppleser på radiostasjonen WVOL i Nashville i Tennessee. Fra 1973 til 1978 var hun nyhetsoppleser på TV for kanalen WTVF-TV i Nashville og senere WJZ-TV i Baltimore i Maryland. I 1978 fikk hun sitt eget talkshow, People Are Talking, på samme kanal. Fra 1984 var hun vert i talkshowet A.M. Chicago i Chicago i Illinois, som ble omdøpt til The Oprah Winfrey Show året etter. Showet gikk nasjonalt i USA fra 1986 til 2011.

Oppvekst 
Winfrey vokste opp på gården hos den fattige bestemoren, flyttet så til moren og ble misbrukt av slektninger før det ble bestemt at hun skulle sendes til et hjem for uskikkelige piker på grunn av utagerende oppførsel. Men hjemmet hadde ikke plass til henne, så Winfrey ble isteden plassert hos sin strenge, men menneskelige far Vernon og hans kone. Der måtte hun lese bøker og levere bokrapporter hver uke, noe hun senere har uttrykt stor takknemlighet for.

The Color Purple 
Siden Winfrey selv ble seksuelt misbrukt som barn, hadde hun stor glede av Maya Angelous bok I Know Why the Caged Bird Sings, og Alice Walkers bok A Color Purple.
Hun ble gravid da hun var 14 år gammel, men barnet døde under fødselen.
Som nyhetsoppleser i Baltimore tidlig i 1980-årene fikk hun høre at sistnevnte bok skulle filmatiseres. Da begynte hun å dramatisere den for seg selv. Det var ingenting hun hadde mer lyst til enn å spille en rolle i filmen om fattige, svarte Oprah-er i begynnelsen av det 20. århundret. Winfrey ble styrket i sin tro på universets logikk da Quincy Jones oppdaget henne på nyhetene og ba henne spille rollen som den hardt belastede Sofia i Purpurfargen (1985). Steven Spielberg regisserte, og Winfrey ble Oscar-nominert for beste kvinnelige birolle.

The Oprah Winfrey Show 
Det er ikke bare mannen i gata som betror seg til Winfrey. I 1993 lot Michael Jackson seg intervjue av henne i over en time, etter elleve års offentlig taushet. Det var slik The Oprah Winfrey Show kom til Norge, og siden har showet gått vekselvis på TVNorge og TV3, med en liten pause rundt årtusenskiftet da norske seere ble henvist til TV4.

Norges første møte med Winfrey var ledsaget av kjenningsmelodien «I'm Every Woman» (instrumentalversjon), som Oprah trente til da hun ble kvitt vektproblemet sitt for godt. Det er først og fremst kvinner Winfrey henvender seg til, fordi hun mener de symboliserer den arbeidsomme veien til suksess. Etter en mengde kurer, forsto Winfrey at vektproblemet hennes var et livssynsproblem. Med dette skjønte hun en hel del, for eksempel at talkshow-verters kurer for å skaffe seere gjennom å henge ut gjestene var et selvbedrag. Dermed ble nordmenn mer eller mindre spart for Oprahs første strategi: Å lage et sedvanlig amerikansk talkshow. Etterhvert kunne Time Magazine konstatere: «Perhaps previous ages suffered from a lack of self-examination. The age of Winfrey does not.» Dermed var «the oprahtization of America» et faktum.

Det som skiller et Winfrey-show fra et hvilket som helst annet talkshow er ideen om at man skal bli et bedre menneske av å se på. Winfreys livsfilosofi baserer seg på et sett universelle lover, og en av dem er at man alltid får tilbake det man gir. Ikke nødvendigvis fra personen man ga noe, men fra «God, the greater spirit, the Universe or whatever,» som det heter i Winfreys diplomatiske livssyn.

Våren 1996 nevnte Winfrey i et show at hun hadde sluttet å spise hamburgere etter rykter om kugalskap. Kjøttsalget i USA sank øyeblikkelig med 10 %, og kjøttarbeiderne i Winfrey Texas var ikke sene om å saksøke Winfrey. Hun vant saken, og psykologen hennes under rettssaken, «Tell-it-like-it-is-Phil», ble oppbyggelig stamgjest i showet. Senere fikk Phil McGraw sitt eget talkshow, Dr. Phil, med stor suksess. I 1996 startet Winfrey også en egen bokklubb, Oprah's Book Club, som idag er verdens største bokklubb.

I 1997 stiftet Winfrey The Angel Network, som gir penger, heder og ære til folk som gjør en god gjerning. Dette førte til en rekke aksjoner i hele USA, deriblant frivillig husbygging. Senere begynte Amazon.com milliardær Jeff Bezos å matche alle beløp som kom inn til fondet fra egen lomme.

Høsten 1998 dukket det stadig opp eksperter på mental og åndelig helse i showet, veltalende og karismatiske, med enkle, praktiske leveregler og korstog for selvtillit. Winfreys satsing på "Change your life-TV" i denne perioden var inspirert av studiostabens sommerkurs i selvutvikling hos John Gray, forfatter av Men are from Mars, women are from Venus. John ble også stamgjest, og gjester som ikke var berømte fra før ble det hos Winfrey, deriblant Iyanla Vanzant og Gary Zukav. Winfrey sendte også en rekke ukjente forfattere til bestselgerlisten med bokklubben sin.

I 2004 ledet Winfrey nobelpriskonserten i Oslo Spektrum sammen med Tom Cruise, og i 2005 feiret showet 20-årsjubileum med utgivelse av DVD-en The Oprah Winfrey Show 20th Aniversary Collection, hvor alle inntektene gikk til The Angel Network. På dette tidspunktet ble showet vist i 121 land. I oktober 2006 ble Trine Grung den første norske gjesten hos Winfrey. Hun snakket om det å være mor i Norge.

I 2006 lanserte Winfrey kanalen Oprah and Friends på XM Satellite Radio. Hun har også laget egne sendinger for podcast og web-TV. Best kjent er ti programmer med forfatteren Eckhart Tolle og hans spirituelle bok A New Earth fra 2008.

I 2009 annonserte Winfrey at hun ville legge ned showet i 2011, og vie seg til den nye TV-kanalen OWN (The Oprah Winfrey Network).

Programmet ble avsluttet 25. mai 2011 etter 25 sesonger og totalt 4561 episoder.

Suksessen 
I dag er Winfrey dollarmilliardær, med selveid produksjonsselskap (Harpo; Oprah baklengs) og en tidvis årslønn på 1 milliard norske kroner. Men det beste beviset på suksessen er likevel de immaterielle fruktene. Selv sier Winfrey: «It’s not just about being able to write a check. It is being able to touch somebody's life in such a way that Mrs. Duncan touched mine. It is being able to make someone see the light in him or herself». («Det handler ikke bare om muligheten til å kunne skrive ut en sjekk. Det handler om å kunne gjøre en forskjell i noens liv slik Fru Duncan gjorde i mitt. Det er å ha evnen til å la andre se lyset i seg selv.»)

Fru Duncan var en av Winfreys lærere på barneskolen.

I et intervju forklarer Oprah sin egen suksess slik: «I would have been an entirely different person if I had not been taught to read at an early age. Even in my darkest moments of sexual and physical abuse, I knew there was another way. I knew there was another kind of life because I had read about it.» («Jeg ville vært en totalt annen person dersom jeg ikke ble lært opp til å lese i ung alder. Selv i mine mørkeste stunder under seksuell og fysisk mishandling, visste jeg at det fantes en annen vei. Jeg visste at det fantes et annet liv fordi jeg hadde lest om det.»)

Åpenhjertig TV-venninne 
For Winfrey betyr framtoningen lite for hvor vidt hun er på TV eller ikke. Rett som det er må hun si «get me some Clenex please,» og det betyr at det er en running-mascara-day, altså en meget trist eller rørende dag i showet. Hun har latt seerne ta del i sin skrekk for å ta hull i ørene (og selvsagt selve inngrepet), og refererer stadig til telefonsamtaler med bestevenninnen Gayle. Seerne har fått vite at hun er minst like glad i vennen John Travolta som i samboeren Steadman Graham, at hun ble gravid og tok abort i svært ung alder, at hun trener pilates, mediterer og skriver dagbok hver dag om det hun er takknemlig for og at det første hun gjorde da hun fikk god råd var å pensjonere moren sin.

Winfrey ble i 2013 tildelt Presidentens frihetsmedalje. I 1994 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.

Filmografi

Som skuespiller 
 2014 Selma «Annie Lee Cooper»
 2013 The Butler «Gloria Gaines»
 2006 Charlottes tryllevev, «Gussy»
 1998 Elskede (orig. Beloved), «Sethe»
 1997 Before Woman had Wings (orig. Before Women Had Wings), «Miss Zora»
 1993 There Are no Children Here
 1990 Listen Up (orig. Listen Up: The Lives of Quincy Jones)
 1989 The Women of Brewster Place
 1986 Native Son
 1985 Purpurfargen (orig. The Color Purple), «Sofia» [Oscarnominasjon]

Som produsent 
 2001 Amy og Isabelle (orig. Oprah Winfrey Presents: Amy and Isabelle)
 1999 Tirsdager med Morrie (orig. Tuesdays With Morrie)
 1998 Bryllupet (orig. The Wedding)
 1998 Elskede (orig. Beloved)
 1997 Before Woman had Wings (orig. Before Women Had Wings)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 

Programledere fra USA
Skuespillere fra USA
Presidentens Frihetsmedalje
National Women's Hall of Fame
Personer fra Attala County i Mississippi
Personer fra Milwaukee
Personer fra Nashville