Overklasse

Overklasse er et sosiologisk begrep som brukes om den øverste klassen i et klassedelt samfunn. Betegnelsen brukes om "den klassen eller det sjiktet som har den ledende stilling i et lands sosiale og økonomiske liv, med den politiske makt som følger med det."  Hva som regnes som overklasse varierer fra land til land. Familiebakgrunn, kulturell kapital og økonomisk velstand er vanlige faktorer.

Inndelingen i klasser har sitt opphav i de liberalistiske klasseteorier som oppstod på 1700-tallet og begynnelsen av 1800-tallet, hos tenkere som Jean-Baptiste Say (1767–1832), Charles Comte (1782–1838) og Charles Dunoyer (1786–1862), og er omstridt.

I de fleste europeiske land ble innbyggerne tradisjonelt delt i tre stender, nemlig adel, geistlighet og bondestand. Med den industrielle revolusjon ble forskjellene mellom overklassen og underklassen større , og en middelklasse vokste frem.

I Storbritannia bestod overklassen tradisjonelt av landeiere og aristrokater som arvet sine titler. Flertallet av overklassen etter middelalderen kom fra tidligere handelsfamilier som ble tildelt titler eller giftet seg til dem. Etter andre verdenskrig ble også andre med rikdom og innflytelse ansett som overklasse.

I Norge fra 1600-tallet utgjorde høyere embetsmenn og det velstående handelsborgerskapet tradisjonelt en økonomisk overklasse, ofte på regionalt nivå. Napoleonskrigene gjorde at Storbritannia innførte en kraftig importtoll på trelast, noe som førte til mange konkurser og at den økonomiske overklassen i praksis forsvant. Etter Napoleonskrigene ble embetsstanden den dominerende gruppen både på landsbygda og i byene.

Ifølge marxistisk teori er overklassen, eller kapitalistene, de som eier produksjonsmidlene. Interessemotsetningene mellom disse og proletariatet, eller arbeiderklassen, anses som uoverstigelige og vil, ifølge teorien, øke helt til klassekampen fører til at arbeiderklassen seirer og avskaffer privat eiendomsrett og lager et klasseløst samfunn.

Referanser 

Samfunnsklasser