Gluttsnipe

Gluttsnipe (Tringa nebularia) er en art i snipefamilien (Scolopacidae). Arten er en langdistansetrekkfugl.

Systematikk 
Det var Johan Ernst Gunnerus som først beskrev gluttsnipa i 1767. Han ga den da det vitenskapelige navnet Scolopax nebularia.

Biologi 
Gluttsnipa er en langbeint, langvinget, langhalset og smekker fugl med et langt og svakt oppoverbøyd nebb. Den er bare noe større enn rødstilken, men på grunn av litt andre proporsjoner virker den mer høyreist. Den er 30 til 34 cm høy og har et vingespenn på 55 til 62 cm. I alle fjærdrakter er den ganske lys i fargen, grå med svarte flekker på oversiden og lys på undersiden. Brystet er finmønstret i svart mot en hvit bunn. Beinfargen skifter i grågrønt til gulgrønt avhengig av alderen og årstiden. Når den flyr ser man en lang, bred hvit kile på ryggen som strekker seg helt ned på stjerten i sterk kontrast til gluttsnipas gråsvarte vingeoverside.

På tross av at gluttsnipa har et stort utbredningsområde er oppfatningen at den er monotypisk. Det er en palearktisk art med en hekkingsutbredelse som strekker seg fra nordlige Storbritannia i vest til Kamtsjatka i øst. Den er en trekkfugl og overvintrer i middelhavslandene, sør for Sahara i Afrika, sørvestre delene av India, Indonesia, øyene i det sørkinesiske havet og i Australia. Arten  hekker helst i nærheten av myr og legger vanligvis fire egg i et veldig enkelt rede, en grunn grop, på tørr mark.

Gluttsnipa søker energisk etter mat på grunt vann og spiser stort sett smådyr, for eksempel insekter, fisk og krepsdyr.

Navnet 
Bare ordet glutt eller glutten brukes også i tyske dialekter om denne fuglen. Opprinnelsen for glutt er derimot omdiskutert. Glottis var et gresk fuglenavn som ble beskrevet av både Aristoteles og Plinius den eldre, men det er i dag uklart hvilken fugl de mente. Glottis betyr tunge på gresk. Til og med når Linné benytter det vitenskapelige navnet Scolopax glottis i Systema Naturae 1746, er det usikkert om det er gluttsnipa han mener.

Det vitenskapelige navnet er avledet av nebula – latinsk for tåke. Det er noe uvisst om det henspiller på utseende, som kan virke noe tåkegrått i forhold til andre Tringa-arter.

Et vanlig dialektnavn på gluttsnipe er klyvi, et onomatepoetikon bygd på lokkeropet, et vidtlydende tostavet rop, som gjentas under fluktspill.

Inndeling 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Piersma & Bonan (2019), som i hovedsak følger studien av Gibson & Baker (2012) og klassifiseringen til Banks (2012).

 Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
 Chionidi, slirenebbfugler
 Charadrii, lofugler
 Scolopaci (Limicoli), snipefugler
 Pedionomidae, slettevandrerfamilien
 Thinocoridae, rypesnipefamilien
 Rostratulidae, riksesnipefamilien
 Jacanidae, bladhønsfamilien
 Scolopacidae, snipefamilien
 Numeniinae, 
 Limosinae, 
 Calidrinae, 
 Scolopacinae, 
 Tringinae, 2 tribus, 5 slekter, 19 arter
 Phalaropodini, 2 slekter, 3 arter
 Tringini, 3 slekter, 16 arter
 Xenus, monotypisk
 Actitis, 2 arter
 Tringa, 13 arter
 T. ochropus, skogsnipe
 T. solitaria, eremittsnipe
 T. brevipes, sibirvandresnipe
 T. incana, alaskavandresnipe
 T. semipalmata, willetsnipe
 T. flavipes, gulbeinsnipe
 T. erythropus, sotsnipe
 T. nebularia, gluttsnipe
 T. melanoleuca, plystresnipe
 T. totanus, rødstilk
 T. glareola, grønnstilk
 T. stagnatilis, damsnipe
 T. guttifer, sakhalinsnipe
 Turnici, springvaktelfugler
 Lari, måkefugler

Referanser

Eksterne lenker 
 

Snipefugler
Fugler formelt beskrevet i 1767
Dyr formelt beskrevet av Johan Ernst Gunnerus