Hirden

Hirden var en ideologisk, paramilitær særorganisasjon i det norske fascistpartiet Nasjonal Samling (NS) fra 1934 til 1945. Hirden fungerte som partiets politiske tropper, tilsvarende Sturmabteilungen i det nasjonalsosialistiske Tyskland. Organisasjonen bestod opprinnelig av den aktive kjernen i partiet, men medlemskap i Hirden ble obligatorisk for alle NS-medlemmer i løpet av andre verdenskrig.

Det blir vanligvis antatt at det var om lag 8 500 medlemmer i Hirden, mens NRK-journalist Eirik Veum mener at et sannsynlig anslag kan ha vært inntil 20 000 etter at medlemskap i hirden ble obligatorisk for NS-medlemmer i 1943, men mange av disse forble passive.

Historie 

Hirdens forløper ble dannet i 1933 under navnet Spesialavdeling (SA) og var en frivillig organisasjon for medlemmer av Nasjonal Samling fra 18 til 45 år. Hirdmannskapene ble offisielt definert som partiets politiske og ideologiske soldater, men hovedsakelig fungerte de som vaktmannskap under politiske møter og taler, etter utallige angrep fra og konflikter med kommunist- og daværende arbeiderbevegelse, som også var hovedgrunnlaget for Hirdens dannelse. Etter okkupasjonen fikk imidlertid Hirden nye oppgaver og avdelinger. Hirdmedlemskap ble obligatorisk for unge, mannlige partimedlemmer fra 1941, og seinere også for kvinner og eldre medlemmer, men ordningen ble ikke helt gjennomført. Alle medlemmer bar uniform på arrangementer og i medlemstjeneste.

Begrepet hird ble tatt i bruk i 1934 og var opprinnelig middelalderens navn på livvaktene til konger og stormenn. Nasjonal Samlings hird hadde tilsvarende oppgaver overfor partiets og Hirdens leder Vidkun Quisling.

Hirden ble oppløst ved frigjøringa i mai 1945, og mange medlemmer ble dømt i landssvikoppgjøret.

Navn og begreper 

Ideen bak navnet Hirden var å trekke linjer tilbake til Norges storhetstid i middelalderen. Fascinasjonen for det gamle nordiske kom til uttrykk i navn og begreper som Hirden brukte. Et godt eksempel var begrepet sveit som ble brukt om en undergruppe i organisasjonen. Et annet eksempel er at en av de mest beryktede divisjoner ble kalt for 7. hirdregiment Viking.

Under okkupasjonen ga Hirden uttrykk for, gjennom sitt eget tidsskrift Hirdmannen, at Norge hadde krav på landområder som tidligere hadde utgjort en del av norgesveldet. Denne overbevisningen var en viktig årsak til at flere av medlemmene i organisasjonen deltok på tysk side i kampen mot Sovjetunionen. «Den nye tid» skulle dermed bygges på gamle røtter.

Oppbygging og oppgaver 

Hirden utgjorde NS' aktivistiske kjerne og virket som ordensvern ved NS' møter. Hirden skulle dessuten disiplinere og skolere medlemmene. Hirdens andre leder, den seinere høyesterettsadvokaten Johan Bernhard Hjort, var som skapt for denne oppgaven med sin prøyssiske bakgrunn, sersjantutdanning fra forsvaret og naturlige autoritet. Han åpnet friskt et møte for flere tusen frammøtte på Gjøvik Kristi himmelfartsdag 1936 med følgende hilsen: «Landsmenn, landsforrædere, apekatter og annet folk». Hjort kom imidlertid snart på kant med Quisling og meldte seg ut av partiet i 1937.

Hirden var organisert i en militær korpsstruktur med flere forskjellige forband på samme måte som det tyske nazistpartiet NSDAPs paramilitære Sturmabteilungen (SA). Organisasjonen fikk ytterligere militært preg under andre verdenskrig, da NS-staten blant annet opprettet Hirdmarinen og et Hirdens Flykorps. Hirden fikk politimyndighet i mars 1941 og ble innlemmet i «rikets væpnede styrker» 14. august 1943.

Hirden inngikk også i vaktmannskaper i fangeleirer for østeuropeiske krigsfanger i Norge, og ifølge journalisten Erik Veum framviste hirdmedlemmene, særlig de yngre, stor brutalitet som tyske militære ledere fant det nødvendig å gripe inn i. Brutale og bestialske overgrep og tortur av fanger skal ha vært vanlig, ifølge Veums undersøkelser.

Rikshirden og annet 

Rikshirden var den første formasjonen og den egentlige Hirden, og de fleste andre forband utgikk fra den. For øvrig er begrepet hird etter krigen blitt brukt som et fellesnavn på hele hirden, også Kvinnehirden og Ungdomsfylkingens hirdgrupper. Opprinnelig omfattet imidlertid Hirden bare hirdavdelingene som tilhørte Hirdstaben og Førergarden.

Enkelte hirdgrupper var ikke direkte underlagt Rikshirden:

NS hadde flere barne- og ungdomsorganisasjoner, deriblant:
 Unghirden, Guttehirden, Jentehirden (skrevet Gjentehirden etter rettskrivningen av 1941) og Småhirden. De organiserte barn og unge fra 10 til 18 år. Organisasjonene var underlagt NS Ungdomsfylking (NSUF), ikke Hirden selv om de brukte betegnelsen «hird». også de unge ville vær. NS-statens forsøk på å innføre tvunget medlemskap i disse organisasjonene førte til stor motstand fra foreldre og lærere, og til brudd med Den norske kirke. Det ble også opprettet ungdomsavdelinger av Hirdmarinen og Hirdens Flykorps.

Organisasjon 

Hirden var organisert militært med Rikshirden øverst. Hirden hadde ellers en desentralisert struktur med regionale og lokale avdelinger med egne hirdførere.

 NS' fører (Vidkun Quisling)
 Hirdsjefen og Rikshirdstaben
 Hirdfordelingen (Hirddivisjonen)
 Regimentet (3 fylkinger)
Fylkingen (2–6 sveiter)
 Sveiten (inntil 4 tropper, minimum 130 mann)
 Troppen (3 lag og stab, rundt 40 mann)
 Laget (10–12 mann)

Regimenter 
Rikshirden var delt i sju regimenter:
 Regiment Viken, medlemmer fra Østfold, Vestfold, deler av Akershus og Buskerud
 Regiment Eidsivating, medlemmer fra Hedmark og Oppland
 Regiment Hafrsfjord, medlemmer fra Rogaland, Agder-fylkene, Telemark
 Regiment Gulating, medlemmer fra Hordaland, Sogn og Fjordane, søndre del av Møre og Romsdal
 Regiment Frostating, medlemmer fra Nordre del av Møre og Romsdal, Trøndelag, søndre del av Nordland
 Regiment Hålogaland, medlemmer fra store deler av Nordland, Troms og Finnmark
 Regiment Viking, medlemmer fra Oslo og deler av Akershus

Fra februar 1944 ble ordningen med Hirdregimenter droppet til fordelt for tre hirdfordelinger.

1. Hirdfordeling

Fører: Regimentfører Thorvald Thronsen

Stabssjef: Fylkingfører Harald Normann Sødahl

2. Hirdfordeling

Fører: Nestregimentfører Arthur Qvist (februar-september 1944)

Befalsskole: Kaptein Karsten Ivar Sveen

Kaptein John Braseth

Overløytnant Tor Marstrander

3. Hirdfordeling

Fører: Nestregimentfører Erling Arnljot Søvik (1944–1945), Nestregimentfører Othar Eivind Lislegaard (1945)

Stabssjef: Fylkingfører Per Bernhard Carlson

Landshirdsjefer 

Nasjonal Samlings fører Vidkun Quisling var øverste hird-sjef. Ellers var følgende landshirdsjefer:

 Carl Johan Eckersberg Stenersen – 1934–1. mars 1935
 Johan Bernhard Hjort – mars 1935–1. januar 1937
 Orvar Sæther – 1. januar 1937–august 1940
 Konrad Sundlo –  august 1940–1941
 Oliver Møystad – 12. januar 1942–30. mars 1944
 Karl Marthinsen – 30. mars 1944–8. februar 1945
 Henrik Rogstad – 8. februar 1945–9. mai 1945

Grader

Uniformer

Fra sommeren 1933 ble  politiske uniformer forbudt i Norge gjennom uniformsforbudloven. Den skulle forhindre uro mellom politiske massebevegelser som på kontinentet, og ble endelig vedtatt i 1937. I april 1940 krevde imidlertid Quisling dispensasjon fra forbudet, og de første hirdstyrkene bar norske militæruniformer med solkors-bind om armen. Da loven høsten 1940 ble opphevet, tok Hirden til å bære egen uniform og opptrådte i sluttede formasjoner i nasjonalsosialistisk og militær tradisjon.

De fleste hirdmedlemmer måtte anskaffe uniform på egen regning, da hirdtjenesten ble regnet som en «fritidsaktivitet». Quisling og andre i partiledelsen brukte ofte Hirdens mørke uniform istedenfor den grågrønne parti- og embetsuniformen til ministre og «politiske førere». 

Såvel NS' politikk som partiets organisering og symboler var sterkt påvirket av det tyske nazistpartiet NSDAP. Også uniformene hadde tyske modeller, og den mørke hirduniformen var inspirert både av brunskjortene i SA med sine kepier og bandolærer, og av den elegante, svarte uniformsdressen til den idealiserte «naziadelen» i SS. Vektleggingen av visuelle effekter, opptog og bannermønstring skulle skape et sterkt indre samhold om felles verdier, men også lokke nye grupper og gi inntrykk av disiplin, lov og orden.

Rikshirdens uniform
Rikshirdens uniform var mørk gråblå.  Hodeplagget var en sylinderformet, men myk skyggelue (skilue) med «stormreim» til å feste under haka. Jakka var dobbelt-, seinere enkeltknappet, hadde store slag og fire, påsydde lommer med klaffer og knapper. I tillegg bestod uniformen av brun uniformsskjorte med svart slips, svart kryssbandolær, strekkbukser og beksømstøvler. Befal hadde ridebukser og høye støvler. På venstre overarm bar medlemmene svart armbind med solkors i rødt og «gull», partiets hovedsymbol, supplert med to sverd, som var hirdmerket. Om sommeren kunne en gå i skjorte uten jakka på. Rangdistinksjonene var striper på skulderklaffene. Knappene var dekorert med partiets «solørn» og var mørke for menige og gylne for ledere. 

Vinteruniformene til Ung- og Guttehirden liknet, bortsett fra at ungdommene hadde båtluer og grønne armbind med solkors og sverd. Ellers brukte guttene kortbukser, skjorter og speiderskjerf som Hitlerjugend. Kvinnehirden hadde grågrønn uniform med jakke, skjørt og båtlue, hirdmerke på gulhvit, ruteformet bunn på armen, og gulhvit skjorte med svart sløyfe.

Se også 
 Rikshirden
 Førergarden
 Kvinnehirden
 Unghirden, Guttehirden
 Jentehirden, Småhirden
 Germanske-SS Norge
 Frontkjemper

Referanser

Litteratur 
 Eirik Veum: Nådeløse nordmenn - Hirden, Kagge Forlag, Oslo 2013, ISBN 978-82-489-1451-8
 Veums bok inneholder en oversikt over 72 hirdmedlemmer som deltok i deportasjonen av jødene i Norge, og 962 hirdmenn som ble dømt i landssvikoppgjøret for å ha deltatt direkte eller som organisatoriske ledere av tortur og overgrep mot krigsfanger i Norge under andre verdenskrig.

Eksterne lenker 
 
 Norsk krigsleksikon om Hirden
 Hirdopplæringa under 2. verdenskrig (nedlastbart dokument)
 Unghirdmarinen under 2. verdenskrig (nedlastbart dokument)
 Jentehirden 1940–1945 (nedlastbart dokument)
 Dom mot Kvinnehirdmedlem
 Søk i stor bilde- og filmdatabsen med søkeordet %hird% i rubrikken «tekstsøk»

Norge under andre verdenskrig
Nasjonal Samling
Paramilitære organisasjoner