Svartstork

Svartstork (vitenskapelig navn Ciconia nigra, Linnaeus, 1758) er en fugl i familien storker.

Beskrivelse 

Den har et langt, rødt nebb, lange, røde bein, er svart med hvitt bryst og hvit buk. Den er ca.  1 m høy med et vingespenn på ca. 1.8 m og veier omkring 3 kg. Ungfuglenes fjærdrakt er som de voksnes, men nebb og bein er grågule. Som alle storker flyr den med utstrakt hals. I motsetning til sin nære slektning storken (hvit stork) er svartstorken en sky og forsiktig fugl.

Inndeling 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Elliott (2018). Norske navn på arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Eventuelle benevnelser i parentes er kun midlertidige beskrivelser, i påvente av et offisielt navn på arten.

 Ciconiiformes, storkefugler
 Ciconiidae, storkefamilien
 Leptoptilos
 L. crumenifer, marabustork
 L. dubius, storadjutant
 L. javanicus, småadjutant
 Mycteria
 M. americana, amerikastork
 M. ibis, gulnebbstork
 M. leucocephala, beltestork
 M. cinerea, malaystork
 Anastomus
 A. oscitans, asiagapenebb
 A. lamelligerus, afrikagapenebb
 Ciconia
 C. nigra, svartstork (monotypisk)
 C. abdimii, blåmaskestork
 C. microscelis, (ikke navngitt, afrikaullhalsstork)
 C. episcopus, ullhalsstork (asiaullhalsstork)
 C. stormi, svartkronestork
 C. maguari, maguaristork
 C. ciconia, stork
 C. boyciana, svartnebbstork
 Jabiru (monotypisk)
 J. mycteria, jabirustork
 Ephippiorhynchus
 E. asiaticus, svarthalsstork
 E. senegalensis, sadelnebbstork

Utbredelse 
Fuglen forekommer i østre deler av Europa og Asia. Noen isolerte populasjoner finnes i sørvestre Spania og i det sørlige Afrika. Flesteparten av svartstorkene i verden er  trekkfugler som overvintrer i subtropiske og tropiske områder i Afrika, India og Sørøstasia. Populasjonene i Spania og det sørlige Afrika er standfugler. På tross av  disse standfuglpopulasjonene regnes arten som monotypisk og deles ikke opp i underarter.

Norden 
Fram til midten av 1800-tallet hekket den sparsomt i sørlige og midtre deler av Sverige da populasjonen minsket drastisk. 

Man konstaterte noen enkelte hekkinger på 1940- og 1950-tallet, men siden var den forsvunnet fram til 1992 da man konstaterte to hekkende par,  i henholdsvis Skåne og Västergötland. Artens hekkestatus i Sverige idag er usikker. I 2004 ble en svartstork observert og fotografert ved Åsane i Rogaland.

Biotop 
Svartstorken hekker i våtmarksområder med forekomster av gammel skog med bar- og løvtrær. Den kan også holde til i fjellområder med tilstrekkelig forekomst av elver og ferskvannssjøer, og ernærer seg primært av fisk, men eter også amfibier og insekter. Svartstorken bygger reir av kvister i høye trær og bruker reiret i flere år etter hverandre.

Status 
Artens tilbakegang i Europa skjedde parallelt med effektiviseringen av skog- og jordbruk fra midten av 1800-tallet. Mange steder i Europa der svartstorken tidigere var vanlig, er den idag forsvunnet eller uvanlig som hekkefugl. Men ettersom arten har en svært stor utbredelse og omfatter anslagsvis mellom 32000-44000 individer så kategoriseres den av IUCNs trusselkriterier som livskraftig(LC). I et
område fra Estland til Polen antar man at det finnes omkring 3 000 par, og at populasjonen vokser.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Storkefugler