Dykkerfamilien

se inndeling!

Dykkerfamilien (Podicipedidae) er eneste familie i ordenen lappedykkere (Podicipediformes), hvis nærmeste nålevende slektninger er flamingoene (Phoenicopteriformes). Familien består av 19 eller 20 nålevende arter fordelt i seks slekter, pluss tre arter som er antatt utdødd etter 1975. Det norske navnet på ordenen refererer til svømmelappene som vokser langs tærne på disse fuglene, i motsetning til svømmehud mellom tærne. Et særlig karaktertrekk hos artene er de bakmonterte nedre lemmene, som gjør det vanskelig for fuglene å bevege seg på land. Tre arter hekker i Norge; dvergdykker, toppdykker og horndykker.

Etymologi 

Det vitenskapelige navnet på gruppen følger av slektsnavnet Podiceps, som er satt sammen av uttrykkene podicis (ventilåpning/anus) og pedis (fot/føtter). Dette har sammenheng med at de bakre/nedre ekstremitetene hos fuglene i dykkerfamilien er anlagt svært langt bak på kroppen, noe som opprinnelig gav opphav til det tidligere navnet arsefoot, eller fugler med føttene i baken (rævfot/rompefot).

Taksonomi 
Det er uklart om slekten Podiceps omhandler ni eller ti arter, fordi det ikke er endelig avklart om sølvdykker (P. occipitalis) skal splittes i to eller bestå med sine to underarter som til nå. Arten består imidlertid som to klader med hver sin distinkte underart i to geografisk klart avgrensede utbredelser i Sør-Amerika. Om arten splittes vil nordlig sølvdykker (også kalt inkadykker og utbredt i Andes) få det vitenskapelige navnet P. juninensis, mens sørlig sølvdykker (utbredt i Patagonia og på Falklandsøyene) beholder det opprinnelig navnet.

Biologi 
Dykkerfamilien består av små til mellomstore (23–74 cm) arter med strømlinjeformede kropper, tilpasset et liv i vannet. Føttene er anlagt langt bak på kroppen, noe som gjør det svært vanskelig for dem å bevege seg på land. Hannene blir typisk litt større enn hunnene. Langs med tærne har artene svømmelapper, i motsetning til arter med svømmehud. Artene har karakteristiske svømmelapper mellom tærne, rett nebb, og en sterkt redusert stjert.

Lappedykkerne har en tilnærmet kosmopolitisk utbredelse, med unntak for Antarktis. Størst mangfold finner man i den nye verden. Artene er dykkende og opptrer mest i ferskvann, men kan vinterstid også opptre i sjøvann, og er mest vanlige i den tempererte sonen. De jakter på føde gjennom å svømme hurtig under vann og fange byttet med nebbet, som regel fisk eller insekter.

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Norske navn i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser.

 Mirandornithes
 Podicipediformes, lappedykkere
 Podicipedidae, dykkerfamilien
 Rollandia
 R. rolland, hvitøredykker
 R. microptera, titicacadykker
 Tachybaptus, (dvergdykkere)
 †T. rufolavatus, alaotradykker (siste sikre observasjon i 1982)
 T. ruficollis, dvergdykker
 T. novaehollandiae, australdvergdykker
 T. pelzelnii, madagaskardykker
 T. dominicus, pygmédykker
 Podilymbus
 P. podiceps, ringnebbdykker
 †P. gigas, atitlandykker (utdødd før 1989)
 Poliocephalus
 P. poliocephalus, sølvhodedykker
 P. rufopectus, maoridykker
 Podiceps (egentlige dykkere) 
 P. major, spydnebbdykker
 P. auritus, horndykker
 P. grisegena, gråstrupedykker
 P. cristatus, toppdykker
 P. nigricollis, svarthalsdykker
 †P. andinus, colombiadykker (siste sikre observasjon i 1977)
 P. juninensis, (uavklart status, inkadykker eller nordlig sølvdykker, ikke navngitt)
 P. occipitalis, sølvdykker
 P. taczanowskii, junindykker
 P. gallardoi, tiaradykker
 Aechmophorus
 A. occidentalis, svanedykker
 A. clarkii, gulnebbdykker
 Phoenicopteriformes, flamingofugler

Fylogeni 
Kladogrammet er i henhold til Jarvis, E.D. et al. (2014) og viser dykkerfuglenes posisjon i forhold til sine nærmeste slektninger. Flamingofuglene er dykkerfuglenes søstergruppe.

Kladogrammet under er henhold til Fjeldså (2004) og viser forholdet mellom slektene i dykkerfamilien. Dette regnes imidlertid ikke som avklart.

Litteratur 
 Josep del Hoyo, Andrew Elliott, Jordi Sargatal. Handbook of the Birds of the World - Volume 1: «Ostrich to Ducks». Lynx Edicions, 1992, 
 Jon Fjeldså: The Grebes. Oxford University Press, 2004,

Referanser

Eksterne lenker 
 

 
Fugler formelt beskrevet i 1831
Dyr formelt beskrevet av Charles Lucien Bonaparte