James Parkinson

James Parkinson (født 11. april 1755 i London, død 21. desember 1824 samme sted) var en britisk lege, geolog, paleontolog og politisk aktivist. Han beskrev Shaking Palsy som symptom på sykdommen han kalte paralysis agitans, den sykdom som i 1880-årene ble oppkalt etter ham: Parkinsons sykdom.

Liv og virke

Bakgrunn 
James Parkinson var den eldste av tre barn til apotekeren og kirurgen John Parkinson og hans hustru Mary Parkinson (født Dale). Han studerte medisin fra 1776 til 1784 i London, og fikk under studiet fikk han arbeide i farens praksis. Etter hans død i 1784 overtok han denne praksisen, men fortsatte å gå på forelesninger, og hørte blant andre en av tidens mest berømte kirurger, John Hunter (1728–1793).

Politikk 
Under pseudonymet «Old Hubert» offentliggjorde Parkinson under den franske revolusjons til antirojalistiske pamfletter. Han ble medlem av Society for Constitutional Information og av London Corresponding Society United for the Reform of Parliamentary Representation, begge politiske foreninger som blant annet gikk inn for grunnleggende skatte- og fengselsreformer.

Medisin 
I 1799 og 1800 publiserte Parkinson fem mer eller mindre omfattende medisinske verker. I 1799 kom Medical Admonitions, en «husbok» på rundt 500 sider med helseråd for den medisinsk interesserte almenhet. Likeså i 1799 kom Chemical Pocket-Book, et kompendium med de fremherskende læremeninger innen kjemien. I 1800 utkom en lettere tilgjengelig og forkortet versjon av Medical Admonitions under tittelen The Villager's Friend and Physician. Samme år kom bøkene Dangerous Sports, en barnebok om ulykkefarer og The Hospital Pupil, en kritisk drøfting av den daværende utdannelsespraksis av medisinere.

Hans mest kjente medisinske publikasjon var imidlertid arbeidet An Essay on the Shaking Palsy av 1817, der Parkinson var den første som beskrev symptomene på den nevrologiske sykdom som senere skulle oppkalles etter ham. Parkinson selv kalte sykdommen Paralysis agitans. Uttrykket Parkinsons sykdom (eller Parkinson-syndrom, Morbus Parkinson eller parkinsonisme) ble formodentlig benyttet første gang i 1884 av den franske psykiater Jean-Martin Charcot (1825–1893).

Geologi og paleontologi 

Ved siden av sitt medisinske arbeid beskjeftiget Parkinson seg med geologi og paleontologi. Han bygde opp en betydelig mineral- og fossilsamling og offentliggjorde mellom 1804 og 1811 et trebinds verk kalt Organic Remains of a Former World og i 1822 en paleontologisk lærebok med tittelen Outlines of Oryctology.

Bibliografi 
 Medical Admonitions, with observations on the excessive indulgence of children. 2nd. Ed. 2 Vol. London 1799.
 The Chemical Pocket-Book, or Memoranda Chemica. London 1799.
 The Hospital Pupil, or An essay intended to facilitate the Study of Medicine and Surgerey. In four letters. London 1800.
 Dangerous Sports. London 1800.
 Hints for the Improvement of Trusses. London 1802.
 Organic Remains of a Former World. 3 Vol. London 1804-1811.
 Observations on the Nature and Cure of Gout. London 1805.
 Mad-Houses. Observations on the Act for Regulating Mad-houses and a correction of the statements of the case of Benjamin Elliott, convicted of illegally confining Mary Daintree: with remarks addressed to the friends of insane persons. London 1811.
 An Essay on the Shaking Palsy. London 1817. (Reprint in: Critchley 1955, 145-218; deutsche Übersetzung Eine Abhandlung über die Schüttellähmung von Ute Schlie, als Anhang zu Pies 1988.)
 Outlines of Oryctology. London 1822.

Om James Parkinson 
 Critchley, M. (1955): James Parkinson (1755–1824). A bicentenary volume of papers dealing with Parkinson's Disease, incorporating the original 'Essay on the Shaking Palsy'. London.
 Pies, Norbert J. (1988): James Parkinson (1755–1824): Arzt – Apotheker – Paläontologe – Sozialreformer. Frankfurt a.M.: Merz.
 Sacks, Oliver (1991): Die Parkinsonsche Krankheit und der Parkinsonismus. In: Ders. (1991): Awakenings – Zeit des Erwachens. Reinbek: Rowohlt, 40-50.
 History of Parkinson's Disease

Referanser

Britiske leger
Personer fra London