Storstankelbein

Europeiske slekter
 Angarotipula
 Ctenophora
 Dictenidia
 Dolichopeza
 Nephrotoma
 Nigrotipula
 Phoroctenia
 Prionocera
 Tanyptera
 Tipula

Storstankelbein (Tipulidae), også bare kalt stankelbein, er storvoksne mygg som er vanlig i de fleste naturtyper i Norge. Man kjenner omtrent 100 arter fra landet.

Liv og utvikling 

Kroppen er lang og slank. De fleste artene er mer eller mindre gul- eller gråaktige, men det finnes også noen som er mer fargerike, for eksempel de gule og svarte artene i slekten Nephrotoma. Forbrystet (thorax) har en karakteristisk, V-formet fure, og svingkøllene (halterer) er uvanlig lange og slanke.

Vingene er lange og slanke med mange tydelige årer. Storstankelbein kan skilles fra de andre stankelbeinene på detaljer i vingeårenettet, der åren subcosta (Sc) munner ut i radialåren (R) og ikke i costa (C). Hos noen arter har vingene svarte flekker, hos andre er de grå- eller gulfargede og ganske mange har brune tegninger. Noen få arter har sterkt reduserte vinger, særlig hos hunnene.

Hodet er langstrakt, gjerne med en lang "snute". Fasettøynene er forholdsvis små og møtes ikke i pannen. Antennene er vanlegvis nokså lange og slanke. Noen slekter, som Dictenidia, Tanyptera og Ctenophora, har kamformede antenner. Munnfølerne (palpene) er svært lange, til forskjell fra den nærtstående familien småstankelbein (Limoniidae).

Bakkroppen er lang og tynn. Hannene har komplekse ytre kjønnsorganer med forskjellige gripeorganer, pigger o.l. Disse er nyttige dersom en vil bestemme artene. Hunnene har et velutviklet, hardt (sklerotisert) eggleggingsrør, særlig utviklet hos arter som legger egg i død ved.

Larvene er mer eller mindre pølselignende med et svakt avsatt hode. Bein finnes ikke. På det bakerste bakkroppssegmentet sitter to store åndehull (spirakler), rundt disse er det ofte flere fingeraktige utvekster som er viktige karakterer om en vil bestemme artene. Mange arter lever i jorden, der noen kan gjøre skade i jord- og hagebruk (se nedenfor), men det finnes også noen arter som har larver i vann og en del som utvikler seg i død ved. De siste larvene er gjerne noe hardere enn de som lever i jord, med kraftig utviklede munndeler.

Puppen er relativt lang og slank, og man kan se omrisset av det voksne insektets organer utenpå puppeskallet : hode, vinger, bein, bakkropp etc. Litt uvanlig er det at antennene stikker opp som to horn på puppens hode.

Skadedyr 

Noen av stankelbeinartene kan gjøre en del skade i jord- og hagebruk. Det er larvene som er problemet – de spiser planterøtter og kan også gnage av unge planter i rothalsen.

Myrstankelbeinet, Tipula paludosa, er den arten som særlig skaper problemer i Nordvest-Europa. De voksne er ganske store, gulbrune på farge, med vinger som er brune langs forkanten, og flyr i juli-september. De grå larvene kan gjøre skade når de er nesten utvokst, om våren og forsommeren. Områder med fuktig, moldrik jord som drenerte myrer er spesielt utsatt. Bestandene svinger sterkt og det er bare i enkelte år at de skaper problemer. Grovt sett kan man regne med at skader er sannsynlige dersom tettheten av myrstankelbeinlarver overstiger 100 larver per kvadratmeter. Siden larvene kommer opp for å spise om natten, må eventuell sprøyting iverksettes på kvelds- eller nattestid.

Men heldigvis, de aller fleste stankelbeinartene er helt harmløse.

Systematisk inndeling / slekter og noen arter 
Det er registrert 95 arter av storstankelbein (Tipulidae) i Norge (tall fra 2006). De fleste artene tilhører den store slekten Tipula, men vi har også en del andre slekter.

Europeiske slekter, samt omtale av noen arter, i alfabetisk rekkefølge.
 Orden Tovinger (Diptera)
 Underorden Mygg (Nematocera)
 Overfamilien Stankelbein (Tipulioidea)
 Familien Storstankelbein (Tipulidae) - slekter som finnes i Europa:
 Slekten  Angarotipula Savchenko, 1961
 Angarotipula tumidicornis (Lundström, 1907) ligner slekten Tipula men kan kjennes på at antennene mangler hårkranser på hvert segment. Bare kjent fra Troms og Finnmark i Norge.
 Slekten  Ctenophora Meigen, 1803, med tre norske arter, er store og fargerike stankelbein, kontrastrikt farget i svart og gult/rødt. Hannene har buskete, kamformede antenner. Larvene lever i døde trær. Finnes på Sør- og Østlandet.
 Slekten  Dictenidia Brullé, 1833
 Dictenidia bimaculata (Linnaeus, 1761) er en middelsstor art, blankt svart på farge, som kan kjennes på at vingene har to svarte flekker. Hannen har kamformede antenner. Larven lever i døde trær. Finnes i Sør-Norge.
 Slekten  Dolichopeza Curtis, 1825
 Dolichopeza albipes (Strøm, 1768) er en nokså liten, slank, grålig art med veldig lange og tynne bein der den ytterste tredjedelen er hvit. Larven lever i fuktig mose, og arten finnes over hele landet.
 Slekten  Nephrotoma Meigen, 1803, omfatter 14 norske arter som er livlig farget i gult og svart. Larvene lever i jord eller i strøskiktet. Noen av artene er vidt utbredt i Norge, andre finnes bare på Sør-Østlandet.
 Slekten  Nigrotipula Hudson & Vane-Wright, 1969
 Nigrotipula nigra (Linnaeus, 1758) er en liten, helsvart art. Finnes i Sør—Norge. Larven kan finnes både i jord og i råttent treverk.
 Slekten  Phoroctenia Coquillett, 1910
 Phoroctenia vittata (Meigen, 1830) har antenner hos hannen med korte utvekster. Larven er ukjent, men lever sannsynligvis i døde trær. Bare kjent fra Troms i Norge.
 Slekten  Prionocera Loew, 1844, ligner mørke arter av Tipula, men kan skilles fra disse på at antennene mangler hår. Fem arter er kjent fra Norge, de fleste bare nordfra og fra fjellet. Larvene (for de artene de er kjent) lever i myr eller annen fuktig jord.
 Slekten  Tanyptera Latreille, 1804, omfatter to norske arter av blankt svarte og oransje, middelsstore stankelbein der hannene har kamformede antenner. Hunnene har et langt, hardt eggleggingsrør som de bruker til å bore i død ved. Finnes over hele landet.
 Slekten  Tipula Linnaeus, 1758, er den største slekten og omfatter resten av de norske storstankelbeinene. De er som oftest grå/gul/brune på farge, middelsstore til store arter, vingene har ofte brune flekker og antennene har kranser av lange hår. 66 arter er hittil kjent fra Norge. Slekten deles inn i mange underslekter. 
 Kjente arter er myrstankelbein, Tipula paludosa, og kjempestankelbein, Tipula maxima, som er vår største art, med en vingelengde på opptil 3 cm.
 Slekter som ikke finnes i Europa:
 Slekten Acracantha Skuse, 1890
 Slekten Austrotipula Alexander, 1920
 Slekten Brachypremna Osten Sacken, 1887
 Slekten Brithura Edwards, 1916
 Slekten Clytocosmus Skuse, 1890
 Slekten Elnoretta Alexander, 1929
 Slekten Euvaldiviana Alexander, 1981
 Slekten Goniotipula Alexander, 1921
 Slekten Holorusia Loew, 1863
 Slekten Hovapeza Alexander, 1951
 Slekten Hovatipula Alexander, 1955
 Slekten Idiotipula Alexander, 1921
 Slekten Indotipula Edwards, 1931
 Slekten Ischnotoma Skuse, 1890
 Slekten Keiseromyia Alexander, 1963
 Slekten Leptotarsus Guérin-Ménéville, 1831
 Slekten Macgregoromyia Alexander, 1929
 Slekten Maekistocera Wiedemann, 1821
 Slekten Ozodicera Macquart, 1834
 Slekten Platyphasia Skuse, 1890
 Slekten Prionota van der Wulp, 1885
 Slekten Pselliophora Osten Sacken, 1887
 Slekten Ptilogyna Westwood, 1835
 Slekten Scamboneura Osten Sacken, 1882
 Slekten Sphaerionotus De Meijere, 1919
 Slekten Tipulodina Enderlein, 1912
 Slekten Valdiviana Alexander, 1929
 Slekten Zelandotipula Alexander, 1922

Norske arter 
 Angarotipula tumidicornis (Lundström, 1907) 
 Ctenophora (Ctenophora) flaveolata (Fabricius, 1794) 
 Ctenophora (Ctenophora) guttata Meigen, 1818 
 Ctenophora (Ctenophora) pectinicornis (Linnaeus, 1758) 
 Dictenidia bimaculata (Linnaeus, 1761) 
 Dolichopeza (Dolichopeza) albipes (Ström, 1768) 
 Nephrotoma aculeata (Loew, 1871) 
 Nephrotoma analis (Schummel, 1833) 
 Nephrotoma appendiculata (Pierre, 1919) 
 Nephrotoma cornicina (Linnaeus, 1758) 
 Nephrotoma crocata (Linnaeus, 1758) 
 Nephrotoma dorsalis (Fabricius, 1781) 
 Nephrotoma flavescens (Linnaeus, 1758) 
 Nephrotoma lundbecki (Nielsen, 1907) 
 Nephrotoma lunulicornis (Schummel, 1833) 
 Nephrotoma pratensis (Linnaeus, 1758) 
 Nephrotoma quadrifaria (Meigen, 1804) 
 Nephrotoma scurra (Meigen, 1818) 
 Nephrotoma submaculosa Edwards, 1928 
 Nephrotoma tenuipes (Riedel, 1910) 
 Nigrotipula nigra (Linnaeus, 1758) 
 Phoroctenia vittata (Meigen, 1830) 
 Prionocera chosenicola Alexander, 1945 
 Prionocera pubescens Loew, 1844 
 Prionocera serricornis (Zetterstedt, 1838) 
 Prionocera subserricornis (Zetterstedt, 1851) 
 Prionocera turcica ((Fabricius, 1787) 
 Tanyptera (Tanyptera) atrata (Linnaeus, 1758) 
 Tanyptera (Tanyptera) nigricornis (Meigen, 1818) 
 Tipula (Acutipula) fulvipennis De Geer, 1776 
 kjempestankelbein, Tipula (Acutipula) maxima Poda, 1761 
 Tipula (Acutipula) vittata Meigen, 1804 
 Tipula (Arctotipula) salicetorum Siebke, 1870 
 Tipula (Beringotipula) unca Wiedemann, 1817 
 Tipula (Dendrotipula) flavolineata Meigen, 1804 
 Tipula (Lindnerina) subexcisa Lundström, 1907 
 Tipula (Lunatipula) affinis Schummel, 1833 
 Tipula (Lunatipula) alpina Loew, 1873 
 Tipula (Lunatipula) circumdata Siebke, 1863 
 Tipula (Lunatipula) fascipennis Meigen, 1818 
 Tipula (Lunatipula) laetabilis Zetterstedt, 1838 
 Tipula (Lunatipula) limitata Schummel, 1833 
 Tipula (Lunatipula) livida van der Wulp, 1858 
 Tipula (Lunatipula) lunata Linnaeus, 1758 
 Tipula (Lunatipula) selene Meigen, 1830 
 Tipula (Lunatipula) trispinosa Lundström, 1907 
 Tipula (Lunatipula) vernalis Meigen, 1804 
 Tipula (Mediotipula) siebkei Zetterstedt, 1852 
 Tipula (Odonatisca) nodicornis Meigen, 1818 
 Tipula (Platytipula) luteipennis Meigen, 1830 
 Tipula (Platytipula) melanoceros Schummel, 1833 
 Tipula (Pterelachisus) cinereocincta Lundström, 1907 
 Tipula (Pterelachisus) crassicornis Zetterstedt, 1838 
 Tipula (Pterelachisus) irrorata Macquart, 1826 
 Tipula (Pterelachisus) kaisilai Mannheims, 1954 
 Tipula (Pterelachisus) laetibasis Alexander, 1934 
 Tipula (Pterelachisus) luridorostris Schummel, 1833 
 Tipula (Pterelachisus) middendorffi Lackschewitz, 1936 
 Tipula (Pterelachisus) pabulina Meigen, 1818 
 Tipula (Pterelachisus) pseudoirrorata Goetghebuer, 1921 
 Tipula (Pterelachisus) submarmorata Schummel, 1833 
 Tipula (Pterelachisus) truncorum Meigen, 1830 
 Tipula (Pterelachisus) varipennis Meigen, 1818 
 Tipula (Savtshenkia) alpium Bergroth, 1888 
 Tipula (Savtshenkia) benesignata Mannheims, 1954 
 Tipula (Savtshenkia) confusa van der Wulp, 1883 
 Tipula (Savtshenkia) gimmerthali Lackschewitz, 1925 
 Tipula (Savtshenkia) grisescens Zetterstedt, 1851 
 Tipula (Savtshenkia) invenusta Riedel, 1919 
 Tipula (Savtshenkia) limbata Zetterstedt, 1838 
 Tipula (Savtshenkia) obsoleta Meigen, 1818 
 Tipula (Savtshenkia) pagana Meigen, 1818 
 Tipula (Savtshenkia) rufina Meigen, 1818 
 Tipula (Savtshenkia) signata Staeger, 1840 
 Tipula (Savtshenkia) staegeri Nielsen, 1922 
 Tipula (Savtshenkia) subnodicornis Zetterstedt, 1838 
 Tipula (Schummelia) variicornis Schummel, 1833 
 myrstankelbein, Tipula (Tipula) paludosa Meigen, 1830
 kålstankelbein, Tipula (Tipula) oleracea Linnaeus, 1758 
 høststankelbein,Tipula (Tipula) subcunctans Alexander, 1921 (= Tipula czizeki)
 Tipula (Vestiplex) excisa Schummel, 1833 
 Tipula (Vestiplex) hortorum Linnaeus, 1758 
 Tipula (Vestiplex) laccata Lundström & Frey, 1916 
 Tipula (Vestiplex) montana Curtis, 1834 
 Tipula (Vestiplex) nubeculosa Meigen, 1804 
 Tipula (Vestiplex) pallidicosta Pierre, 1924 
 Tipula (Vestiplex) scripta Meigen, 1830 
 Tipula (Yamatotipula) coerulescens Lackschewitz, 1923
 Tipula (Yamatotipula) couckei Tonnoir, 1921 
 Tipula (Yamatotipula) lateralis Meigen, 1804 
 Tipula (Yamatotipula) marginella Theowald, 1980 
 Tipula (Yamatotipula) moesta Riedel, 1919 
 Tipula (Yamatotipula) montium Egger, 1863 
 Tipula (Yamatotipula) pierrei Tonnoir, 1921 
 Tipula (Yamatotipula) pruinosa Wiedemann, 1817

Referanser

Kilder 
 Fauna Europa (2004) Fauna Europaea version 1.1, utbredelsesdatabase over europeiske dyr. www.faunaeur.org
 Hofsvang, T. 1986. Stankelbein (Diptera, Tipulidae). Norske Insekttabeller nr. 10. 84 sider. Utgitt av Norsk entomologisk forening. Tilgjengelig fra http://www.entomologi.no/journals/tabell/pdf/Norske_Insekttabeller_10.pdf
 Hofsvang, T. 1992. A check list of Norwegian Tipulidae (Diptera). Fauna norvegica, Serie B 39: 77-79.
 Thunes, K.H. et al.. 2004. The arthropod community of Scots pine (Pinus sylvestris L.) canopies in Norway. Entomol. Fennica 15: 65-90.

Eksterne lenker 
 

Mygg
Skadedyr
Stankelbein
Dyr formelt beskrevet av Pierre André Latreille
Tovinger formelt beskrevet i 1802

sv:Harkrankar