The Everly Brothers

The Everly Brothers var en amerikansk musikkduo bestående av brødrene Isaac Donald «Don» Everly (1937–2021) og Philip «Phil» Everly (1939–2014) fra Kentucky. De gjorde stor suksess i årene 1958-1962 og er kjent for å ha innført elegante vokalharmonier i rocken. De hadde betydelig innflytelse på yngre musikere som The Beatles og Simon & Garfunkel. Blant deres låter er det flere rockeklassikere som «Bye Bye Love» og «Wake up Little Susie». Rolling Stone rangerte i 2015 Everly Brothers som tidenes beste duo.

Bakgrunn
Foreldrene Ike (1908-1975) og Margaret (født 1919) var musikere som spilte og sang på radioprogrammer i Kentucky, Indiana, Illinois og Tennessee. Ike Everly var en begavet gitariset som opprinnelig arbeidet i kullgruvene. Ike hadde lært gitarteknikk av Arnold Schultz, en svart bluesgitarist. De to sønnene begynte å delta i foreldrenes radioprogrammer fra de var rundt fem-syv år gamle. Repertoaret inneholdt både country og gospel. De lærte gitarspill av faren og spilte høyrehendt som ham selv om begge var venstrehendte. Familien flyttet en del rundt og bodde blant annet i Chicago, Iowa og Virginia. Foreldrene sluttet med radioshow i 1955 og guttene ble boende i Tennessee for å fullføre skolegangen og lære mer musikk. I Nashville var det hard konkurranse mellom mange unge musikere som håpet å gjøre karriere. Brødrene fikk der hjelp og oppmuntring av familiens venn Chet Atkins.

Deres mor Margaret levde fortsatt da Don døde i 2021.

Karriere

I november 1955 skrev de en seksmåneders kontrakt med Columbia og spilte inn fire låter i februar 1956 uten stor suksess. Da kontrakten løp ut prøvespilte de for Cadence og for Capitol uten å få napp. På dette tidspunktet var de pengelens og vurderte å flytte til foreldrene i Chicago. En dag fikk de prøvespille for Wesley Rose fra musikkforlaget Arcuff-Rose og lykkes med Roses hjelp å få kontrakt med plateselskapet Cadence høsten 1956. De hadde på denne tiden blitt eksponert for musikk av Little Richard, Bill Haley, Elvis og Chuck Berry, og med denne inspirasjonen tilsatte de musikken sin et anstrøk av rockerytme. Felice Bryant og Boudleaux Bryant hadde i 1956 skrevet sangen «Bye Bye Love» og flere artister takket nei til å spille den inn. Wesley Rose overlot sangen til Everly-brødrene som spilte den inn 3. januar 1957 i RCAs studio Nashville med hjelp fra Chet Atkins. Atkins fikk tak i freelancemusikere til innspillingen og bidro selv på gitar. Singelen ble gitt ut mars 1957 og i løpet av noen uker gikk den overraskende nesten til topps på hitlistene.

De neste sangene ble også skrevet av Bryant-paret (som gjorde et vesentlig bidrag til brødrenes suksess) og på slutten av 1950-tallet begynte de å spille inn egne komposisjoner. «Wake up little Susie» var deres andre single hvor teksten ble omskrevet fordi den opprinnelige ble oppfattet som vovet; den nådde toppen av hitlistene i USA. I 1957 ga de ut Roy Orbisons «Claudette» som en B-side før Orbison var en etablert artist. Låtene, båden sang og instrumenter, ble detaljert arrangert før innspilling. Instrumenteringen besto som regel av to klassiske gitarer, bass, trommer og piano. Everly Brothers sound var så særpreget at det var vanskelig å lage vellykkede coverversjoner. De opptrådte på Grand Ole Opry i mai 1957 og ble invitert til de kjente TV-programmene. I 1958 og 1959 ga de ut flere singler som nådde nesten eller helt til topps på hitlistene. I begynnelsen skrev de selv bare noen få B-sider av singlene, sommeren 1959 ga de ut «Till I Kissed You»/«Oh What a Feeling» der begge sangene var skrev av Don Everly. Sommeren 1958 ga de ut albumet Songs Our Daddy Thaught Us. Den niende singelen «Let it be me» (skrevet av franske Gilbert Becaud) ble spilt inn i New York med åtte fioliner og en cello som backing. I 1960 var de første gang på turne i England. I tiden 1957-1960 solgte de 15 millioner plater.

I 1960 skrev de kontrakt med Warner og fortsatte å gi ut singler som ble hits. Den andre LP-en for Warner, A Date with the Everly Brothers inneholder flere hits: «Lucille» (av Little Richard), «Love Hurts» (av Bryant), «Cathys Clown» (Don Everly) og «Stick With Me Baby» (av Mel Tillis). «Crying in the Rain» ble gitt ut i 1961 (senere covret av a-ha) og kom på topp-ti hitlistene i USA og Storbritannia. På denne tiden sank brødrenes popularitet jevnt og trutt. På midten av 1960-tallet spilte de inn mer rockepreget musikk med albumene Rock'n'Soul, Beat'n'Soul og Two Yanks in Britain hvor Jimmy Page medvirket på gitar. Disse to albumene gjorde seg ikke spesielt bemerket. «Love Hurts» skal ha blitt covret over 40 ganger da Nazareth laget en populær rocke-ballade-versjon i 1976. Everly Brothers var det første store bandet på Warner og la grunnlaget for plateselskapets vekst til et av de store i verden.

Duoen slo igjennom i 1957 med sine vokalharmonier og akustisk gitar. Sangene ble til dels skrevet av Boudleaux Bryant. Musikken hadde røtter i country (deres foreldre var countrymusikere), men de beveget seg etter hvert nærmere rock, blant annet ved at de gikk over til elektriske gitarer og et litt annet lydbilde. Deres utseende og harmoniske sang gjorde at de ikke ble betraktet som like kontroversielle som flere av de øvrige tidlige rockmusikere som Little Richard, Jerry Lee Lewis og Elvis Presley, og hadde mindre av disse rockernes energiske sceneshow. Everly Brothers var ledende i musikalsk tenåringsromantikk på 1950-tallet. Også privat hadde de en forsiktig og nedtonet stil. Ettertiden viser at de hadde stor betydning for rockmusikkens utvikling.

Duoen hadde sin storhetstid de siste årene av 1950-tallet og i første halvdel på 1960-tallet, men etter at de begge ble innkalt til militærtjeneste 1961-1962 samtidig med at den britiske musikalske invasjonen gjorde seg gjeldende, klarte duoen aldri å gjenerobre sin tidligere posisjon. De fortsatte å gi ut plater, men skilte lag under en konsert i Buena Park, Californian, i 1973. De begynte å opptre sammen igjen i 1983 og ga ut comebackalbumet Everly Brothers 84 blant med bistand fra Paul McCartney. McCartney skrev sangen «On The Wings Of A Nightingale», som ble en liten hit. Det vordende norske bandet a-ha møtte på denne tiden Everly Brothers i Abbey Road Studios via manageren Terry Slater som organiserte brødrenes gjenforening. De opptrådte siden en del sammen blant annet på Simon & Garfunkels gjenforeningsturne i 2003–2004. 

Phil Everly hadde en solokarrière, hvor han blant annet spilte inn sanger med Cliff Richard med en viss suksess.

I Norge hadde douen særlig stor suksess med singelen «Crying in the Rain» på begynnelsen av 1960-tallet, og a-ha spilte inn en versjon av denne i 1990 på deres fjerde album, East of the Sun, West of the Moon.

I 1963 turnerte det ferske bandet Rolling Stones sammen med brødrene.

Betydning 

The Everly Brothers fikk stor betydning i rockens tidlige periode gjennom hvordan de bandt sammen countrymusikken med rocken. Også deres vokalharmonier har påvirket mange i sin ettertid, som for eksempel Beatles, Neil Diamond, The Searchers, The Hollies, The Eagles og Simon & Garfunkel. Paul McCartneys On The Wings Of A Nightingale skal også i den forbindelse sees som en takk til gruppen. Morten Harket og a-ha ble venn med brødrene og covret noen av deres låter.

The Everly Brothers var blant de første ti navnene som ble tatt opp i Rock and Roll Hall of Fame i 1986 (sammen med blant andre Elvis Presley, Little Richard, Chuck Berry og Buddy Holly) og siden ble de også tatt opp i Hall of Fame for såvel country som rockabilly.

Hits

Noen av duoens store hits:
«Bye Bye Love»
«Claudette» (skrevet av Roy Orbison)
«(All I Have to Do Is) Dream»
«Wake Up Little Susie»
«Crying in the Rain»
«Till I Kissed Ya»
«Let It Be Me»
«Walk Right Back»
«So Sad»
«Lucille»
«Cathy's Clown»
«On The Wings Of A Nightingale»

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 Film og lydopptak av Everly Brothers synger «All I Have to Do Is Dream»
 TV-opptak fra mars 1957 av Everly Brothers synger «Bye Bye Love»

Country Music Hall of Fame
Rockegrupper fra USA
Musikkgrupper fra USA
Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame
Band etablert i 1957