Gekkoer

finnefotøgler
 Diplodactylidae
 Carphodactylidae
 Eublepharidae
 Sphaerodactylidae
 Phyllodactylidae
 egentlige gekkoer

Gekkoer er en overfamilie små til mellomstore øgler. De finnes i alle varme strøk, og en ser dem ofte om kvelden når de klatrer på vegger og murer. Nesten  arter er vitenskapelig beskrevet, noe som gjør gekkoene til den nest mest artrike gruppen av øgler; bare skinkene omfatter flere arter.

Utseende og levevis 
De fleste artene er nattaktive, så gekkoene har som regel lite iøynefallende farger. Noen dagaktive arter som klatrer i trær, for eksempel slektene Phelsuma og Naultinus, har sterke grønne, røde eller blå farger. Andre øgler er som regel tause, men gekkoer gir ofte fra seg høye låter og skrik.

Omtrent 60 % av gekkoartene har tær med lameller som gir bedre feste mot underlaget. Noen arter kan klatre på glassruter og under himlingen på bygninger. Lamellene er ikke sugekopper, men fester seg ved van der Waalske krefter mellom små hår på lamellene og underlaget.

Gekkoer lever for det meste av nattaktive leddyr, som gresshopper, møll, termitter og edderkopper. De største artene tar også små krypdyr og gnagere. Noen arter eter frukt og nektar. På Madagaskar eter mange gekkoer honningdugg fra sikader i familien Flatidae.

Størrelsen varierer fra en total lengde på 30 mm (Sphaerodactylus) til over 350 mm fra nesetipp til halespiss. Den største kroppslengde hos nålevende gekkoer har antakelig Rhacodactylus leachianus fra Ny-Caledonia med 240 mm. Flere nylig utdødde arter fra andre isolerte øyer var større, som Phelsuma gigas fra Rodrigues, og Hoplodactylus delcourti fra New Zealand.

Øyelokkene er sammenvokste og gjennomsiktige hos de fleste undergruppene, men Eublepharidae har bevegelige øyelokk. Ettersom gekkoene ikke kan blunke, bruker de i stedet tunga til å rengjøre øynene. Andre bygningstrekk som brukes til å skille ulike gekkoer er om arten har festeskiver, form og størrelse på hale og tær, pupillenes form, og skjellenes utforming. 

De fleste gekkoer legger to egg om gangen, men det finnes også arter som føder levende unger. De fleste skjellkrypdyr har myke eggeskall, men Sphaerodactylidae, Phyllodactylidae og egentlige gekkoer kjennetegnes ved at alle artene har et hardt, kalkholdig eggeskall. Tilsvarende eggeskall er uavhengig utviklet hos skilpadder, krokodiller, fugler, og hos gekkoene i slekten Eurydactylodes i familien Diplodactylidae.

Den brasilianske gekkoen Coleodactylus brachystoma etterligner antakelig skorpioner ved å legge halen over ryggen så den oransje undersiden vises. Flere andre gekkoarter bærer også halen slik, så mimikry av skorpioner kan være vanlig blant gekkoer.

Utbredelse og systematikk 
Gekkoer er vanlige i alle områder med tropisk, eller subtropisk klima, selv på øyer som ligger langt til havs. I tempererte strøk finnes gekkoer helst i ørkener. Nord-Amerika har få gekkoer, mens Sentral-Asia har en forholdsvis rik gekkofauna med representanter for flere gamle utviklingslinjer. I Sentral-Asia når gekkoene sin nordgrense på omtrent 50° nord. De sørligste gekkoene lever i temperert havklima på New Zealand, der de går helt sør til Stewart Island.

Det er ulike oppfatninger om gekkoenes systematikk. Tradisjonelt er alle firbente gekkoer blitt plassert i familien Gekkonidae. De slangeaktige finnefotøglene fra Australia er blitt regnet til en egen familie, Pygopodidae, men det har vist seg at de er en delgruppe av gekkoene. Gekkoeksperten Tony Gamble ved University of Minnesota fordeler gekkoene på sju familier, som vist i stamtreet nedenfor. En må være oppmerksom på at det i litteratur publisert før 2008, og i mange wikipedia, brukes ulike eldre inndelinger.

 

Ukjente gekkoarter blir fortsatt oppdaget. I 2008 ble det for eksempel beskrevet hele 51 nye arter fordelt på alle familier unntatt finnefotøglene.

Gekkoene er en gammel gruppe, men på grunn av at de er små og spinkelt bygd, finnes det få fossiler. Det er usikre funn fra jura, og i kritt dukker de første sikre gekkoene opp. Fra funn i rav kjenner man Cretaceogekko fra kritt og Yantarogekko fra eocen. Disse artene hadde allerede festeskiver, som mange nålevende gekkoer.

Gekkoer og mennesker 
Gekkoer lever ofte tett på mennesker, og er vanlig i og rundt bebyggelse i alle varme strøk. De er ofte velkomne gjester i hus, ettersom de eter plagsomme insekter. Det er i mange land vanlig å holde gekkoer i terrarier. Mange gekkoarter har utvidet utbredelsesområdet sitt med menneskelig hjelp, og har slik spredd seg til andre verdensdeler.

I Norge
Den 15 august 2017 ble det innført en positivliste med 19 reptiler som er tillatt holdt i Norge, deriblant 3 gekkoarter. Dette er kranset gekko, leopardgekko og kjempedaggekko.

Europeiske arter 
 Alsophylax pipiens
 Cyrtopodion caspium
 Egeisk nakenfingergekko (Mediodactylus kotschyi)
 Europeisk bladfingergekko (Euleptes europaea)
 Mediodactylus russowii
 Murgekko (Tarentola mauritanica)
 Tyrkisk halvfingergekko (Hemidactylus turcicus)

Den europeiske bladfingergekkoen ble tidligere regnet til slekten Phyllodactylus. Plasseringen av artene i slekten Mediodactylus er svært omstridt. I forholdsvis ny litteratur kan en også se dem plassert i følgende slekter: Cyrtodactylus, Cyrtopodion, Gymnodactylus og Tenuidactylus.

Utvalgte arter og slekter fra andre verdensdeler 
 Bladfingergekkoer (Phyllodactylus)
 Bladhalegekkoer (Uroplatus)
 Daggekkoer (Phelsuma)
 Gehyra mutilata
 Grønne tregekkoer (Naultinus)
 Leopardgekko (Eublepharis macularius)
 Flygegekkoer (Ptychozoon)
 Halvfingergekkoer (Hemidactylus)
 Knutehalegekkoer (Nephrurus)
 Murgekkoer (Tarentola)
 Nakenfingergekkoer (Gymnodactylus)
 Sphaerodactylus
 Sørgegekko (Lepidodactylus lugubris)
 Tokay (Gekko gecko) 
 Viftefingergekkoer (Ptyodactylus)
Ørkengekko (Palmatogecko rangei)

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker 
 
 Global Gecko Association
 Geckos Unlimited
 Gekkonid Research Organization  
 SriLankaReptile.com – Family Gekkonidae (Geckos)

 
Dyr formelt beskrevet av Georges Cuvier
Krypdyr formelt beskrevet i 1817