Albert I av Belgia

Albert I av Belgia (født 8. april 1875 i  Palais de la Régence i Bruxelles i Belgia, død 17. februar 1934 i Marches-les-Dames i Namur) var belgiernes tredje konge. Han etterfulgte sin onkel Leopold II av Belgia i 1909 og satt på tronen til sin død i 1934. Under første verdenskrig ble han et symbol på Belgias motstand mot den tyske invasjonen, og han var blant annet med i den militære ledelsen.

Liv og virke

Bakgrunn 
Albert var sønn av prins Philippe, greve av Flandern som var en yngre bror til kong Leopold II, og hans hustru prinsesse Marie av Hohenzollern-Sigmaringen. Ved sin fødsel var han den fjerde i arverekken til å overta etter Leopold II. Kronprins Leopold døde i 1869, og da Alberts eldre bror prins Baudouin også døde i 1891, ble han arveprins til den belgiske kronen. Etter farens død i 1905 var han direkte tronarving.

Ekteskap
Han giftet seg 2. oktober 1900 med hertuginne Elisabeth av Bayern, og sammen fikk de tre barn:
 Léopold, hertug av Brabant, prins av Belgia (1901–1983), senere kong Léopold III av Belgia
 Charles, greve av Flandern, prins av Belgia (1903–1983)
 Marie-José, prinsesse av Belgia (1906–2001), senere dronning av Italia

Konge
Han ble den tredje konge av Belgia den 23. desember 1909, da hans onkel kong Leopold II døde. I begynnelsen av første verdenskrig lyktes det Albert I å holde de tyske troppene tilbake lenge nok særlig ved det langvarige forsvaret av Antwerpen til at Storbritannia og Frankrike kunne forberede det som ble Marneslaget (6. september–9. september 1914). Under krigen var Belgias territorium til nesten 99 % okkupert, og underlagt en hard tysk okkupasjonspolitikk. Kong Albert kjempet videre, og engasjerte restene av sin hær i fortsatt kamp mot tyskerne i Frankrike også belgisk ikke-okkupert område bak Yser-fronten. Da han vendte tilbake til Brussel ble han feiret som nasjonalhelt.

Albert I var interessert i fjellklatring. Denne interessen ble vakt i 1901 av et foredrag av sekretæren til stifteren av Solvayhytten på Matterhorn. I 1907 klarte Albert og hustruen Elisabeth sammen med fjellførerne Martin Schocher og Benedikt Supersaxo å bli førstebestigere opp nordøstruten på Piz Caral (3421 m). I 1908 kunne han med tre ledsagere bestige Matterhorn (4478 m) via Hörnligrat. Etter sin kroning foretok han krevende klatringer i  Dolomittene, for eksempel sørveggen opp til Marmolata (3343 ) og den 14. bestigning opp Preußwand på østsiden av Campanile Basso (2883 m) sammen med Tita Piaz. Han fikk tilnavnet «fjellenes konge»

Dødsulykke
Albert I døde under fjellklatring på fjellet Marche-les-Dames i Ardennene i nærheten av Namur. Han hadde festet en krok på en kjempestor steinblokk som så veltet ned over ham, forteller en som var med på turen. Det skjedde sent på dagen, som det siste de gjorde før de skulle hjem. Han døde på stedet, idet han falt tolv meter ned med hodet først.

Ved siden av den offisielle dødsårsaken oppstod raskt andre hypoteser, som et attentat  eller selvmord. Den offentlige utredning nevner en utypisk funnposisjon og at en blodig enkeltstein ble funnet  to til tre meter fra den døde.

Referanser

Litteratur
 Christoph Driessen: Geschichte Belgiens. Die gespaltene Nation. Regensburg 2018.

Belgiske monarker
Personer fra Brussel
Den sorte ørns orden
Ordenen av det gyldne skinn
Den hvite ørns orden
Sankta Annas orden
Fødsler i 1875
Dødsfall i 1934