Kommune

En kommune er et geografisk avgrenset område som utgjør en egen politisk og administrativ enhet innen en statsdannelse. En kommune har delvis selvstyre i saker som gjelder området.

Ordet kommune er lånt fra fransk commun, som igjen er dannet av det latinske communis, som betyr «felles».

Historie 

På 1800-tallet var begrepet «kommue» brukt om et landområde som fungerte som et eget rettssubjekt. Det vil si at landsdelen kunne eie grunn og formue - og dermed også inngå økonomiske forpliktelser. Derimot sa begrepet ingenting om styreform, og en kommune trengte ikke ha noen form for demokratisk styresett. 

Det laveste kommunenivået, også omtalt som primærkommuner, var prestegjeld og delvis også kirkesokn. 
Også en bybebyggelse med status som kjøpstad fungerte som en kommune, som et selvstendig rettssubjekt med særskilte handelsprivilegier.  Et ladested hadde også handelsprivilegier, men var formelt sett underlagt en kjøpstad og slik sett ikke en kommune.   

Over prestegjeldet sto amtet som sekundærkommune.  Kjøpstedene hadde en noe friere stilling enn landdistriktene og var ikke underlagt amtet de geografisk tilhørte.                     

Etter innføring av de to formannskapslovene i 1837 ble landet delt inn i formannskapsdistrikt. Én lov gjaldt for bydistrikt og én for landdistrikt. I lovene var begge disse to typene forvaltningsdistrikt omtalt som kommuner.
Inndelingen i formannskapsdistrikt på landet tok utgangspunkt i prestegjeldene, delvis også kirkesokn og tinglag. 
Fra 1863 ble navnet herred brukt om landdistriktene i lovverket, og på 1900-tallet ble «kommue» den mest vanlige betegnelsen for alle distriktene.  Forskjellen mellom bykommuner og landkommuner ble fjernet i lovverket fra januar 1993.

For å skille ulike typer kommuner kunne en bruke ord som soknekommune, herredskommune, amtskommune og fylkeskommune.   Skolekommuner, 
fattigkommuner og bygningskommuner var som regel sammenfallende med herredskommunene.

På slutten av 1800-tallet førte kommunedeling til en rekke nye kommuner, og antallet toppet seg i 1930 med 747 kommuner. Etter 1960 er det blitt færre kommuner. Endrede kommunikasjonsforhold er en viktig årsak til at kommunene kunne bli større rent geografisk.  Veinettet er bygd ut og lokaltrafikk er i liten grad basert på sjøveis transport.

Kommuneorganisering i Norge

Fra 1. januar 2020 har antall kommuner vært 356.

I Norge er kommunestyret det øverste politiske organet i kommunen og velges ved kommunestyre- og fylkestingsvalg hvert fjerde år. Da velger lokalbefolkningen, det vil si kommunens innbyggere, representanter til kommunestyret. Deretter velger kommunestyret ordfører, og den personen kommer som oftest fra det største partiet og har kommunestyrets flertall bak seg. Kommunene har også en administrasjon med fast ansatte. Den administrative sjefen kalles rådmann. Oslo, Bergen og Tromsø har ingen rådmann. Der er det i stedet innført parlamentarisme med et byråd.
 
Kommunene er pålagt å administrere og utføre ulike oppgaver. Det dreier seg om

Kommunebegrep i noen andre land

Kommuner i Norden
 Danmarks 98 kommuner
 Finlands 336 kommuner
 Islands 76 kommuner
 Norges 356 kommuner
 Sveriges 290 kommuner

Referanser

Litteratur

Eksterne lenker
 
 Kommune, Free Online Dictionary Valgfritt språk
 De regionale og lokale styringsområdene ndla - Digitale læremidler for videregående opplæring