Dvergflamingo

Dvergflamingo (Phoeniconaias minor) er en monotypisk storvokst vadende fugl i flamingofamilien. Den er eneste art i slekten Phoeniconaias, og én av kun to flamingoarter med tilhold på den østlige halvkule. Den andre er rosenflamingo (Phoenicopterus roseus). Ifølge IUCNs rødliste er arten nær truet. Den står også oppført på CITES liste II.

Beskrivelse 

Dvergflamingoen er den minste av flamingoene. Den blir cirka 80–90 cm og veier typisk omkring 1,5–2 kg. Vingespennet utgjør cirka 95–100 cm. Hunnen er marginalt mindre enn hannen.

Fjærdrakten og lemmene er hovedsakelig rosa. Flygefjærene er sorte og vingene er rosa og har karminrøde karotentegninger på oversiden. Nebbet er langt og hovedsakelig sort med innslag av et karminrødt felt på undernebbet. De sorte flygefjærene er godt synlige under flukt, men kommer også i en viss grad til uttrykk når fuglen har sammenfolda vinger.

Utbredelse og habitat 
Dvergflamingoen er mest tallrik og hekker primært i områdene ved og rundt Natronsjøen nord i Tanzania og Magadisjøen i sør i Kenya, men den er vanlig i hele Riftdalen (Øst-Afrika). Populasjoner finnes dessuten i Namibia/Botswana/Sør-Afrika, i Mauritania/Senegal, og i Pakistan/India. Den påtreffes sjelden i Europa, men da oftest i Spania. Om vinteren er det også kjent arten trekker fra Mosambik til Madagaskar, en flytur på cirka  og .

Arten foretrekker saltsjøer og alkalisjøer i innlandet og saline laguner langs kysten. Den tolererer høyere alkalitet enn rosenflamingoen (P. roseus) og søker ofte ut slike biotoper, som gjerne har rike bestander med halofile mikroorganismer, lite eller ingen fisker, og liten menneskelig aktivitet.

Atferd 
Dvergflamingoen har et svært spesialisert kosthold og er filtereter. Når fuglen søker etter mat på grunnene er det gjerne med hele hodet (opp/ned) neddykket i vann, men ikke alltid. Av og til eter den med kun nebbet under vann. Den filtrerer ut mikroorganismer som lever på bunnen og i bunnslammet, som den tidvis virvler opp i vannmassene med føttene.

Dvergflamingoer eter nesten utelukkende mikroskopiske blågrønnbakterier (Cyanobacteria) av typen Spirulina, Oscillatoria og Lyngbya, og kiselalger (Bacillariophyceae) av slekten Navicula. Når det er lite med bakterier og alger kan arten i en viss utstrekning også ete små virvelløse dyr.

Arten hekker eksklusivt på store mudderflater, vanligvis langt fra land i store saline innsjøer. Som alle flamingoer legger den som regel kun ett (unntaksvis to), kritthvitt egg.

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle beskrivelser i parentes er ikke offentlige, men kun midlertidige i påvente av et offentlig navn.

 Mirandornithes
 Podicipediformes, dykkerfugler
 Phoenicopteriformes, flamingofugler
 Phoenicopteridae, flamingofamilien
 Phoenicopterus, (storflamingoer)
 Phoeniconaias, (dvergflamingoer) (monotypisk)
 P. minor, dvergflamingo, utbredt i Riftdalen i Øst-Afrika, Namibia/Botswana/Sør-Afrika, Mauritania/Senegal, og nordvest India/Pakistan (nær truet)
 Phoenicoparrus, (andesflamingoer)
 Palaelodidae, prehistoriske flamingofugler (†)

Referanser

Litteratur 
 Josep del Hoyo and Nigel J. Collar et al. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Lynx Edicions, 2014, ISBN 978-84-96553-94-1
 Josep del Hoyo et al.: Handbook of the Birds of the World - Volume 1, Ostrich to Ducks  . Lynx Edicions, 1992, ISBN 84-87334-10-5
 Malcolm & Carol Ogilvie: Flamingos. Alan Sutton, 1986, ISBN 0-86299-266-4

Eksterne lenker 
 

Flamingoer