Feminisme

Feminisme er et bredt samlebegrep for ulike sosiale og politiske bevegelser, tankeretninger og ideologier som arbeider for sosial, økonomisk og politisk likeverd mellom kjønnene. Ofte deles feminismen i tre brede tradisjoner kjent som liberal feminisme, sosialistisk feminisme og radikalfeminisme, gjerne kalt feminismens «tre store» idétradisjoner. Fra 1990-årene har interseksjonell feminisme blitt et utbredt perspektiv og analytisk rammeverk i nyere feminisme og likestillingspolitikk.

Begrepet feminisme kom i bruk fra rundt 1970 og erstattet på norsk i løpet av 1970- og 1980-årene delvis det eldre begrepet kvinnesak, som i Norge imidlertid utelukkende var knyttet til den borgerlig-liberale kvinnesaksbevegelsen. Selve ordet feminisme kommer opprinnelig av det latinske ordet femina, som betyr kvinne. Begrepet feminisme forstås ulikt av ulike feministiske tradisjoner. I en liberalfeministisk tradisjon, f.eks. innen Norsk Kvinnesaksforening og tilsvarende organisasjoner, forstås feminisme, i likhet med kvinnesak, primært som kampen for et likestilt samfunn, og ikke som noen kamp mot menn. I en radikalfeministisk tradisjon er feminismebegrepet heller knyttet til en kamp mot det som forstås som patriarkatet eller mannssamfunnet. I sosialistisk kontekst inngår begrepet i en analyse som bygger på teori om klassekamp.

I moderne tid brukes feminismebegrepet ofte om kampen for kvinners rettigheter og likestilling også i fortiden, også om bevegelser som ikke selv brukte feminismebegrepet. I tråd med dette er det vanlig å dele feminismens historie inn i tre eller fire bølger.

Fellestrekk
Feministiske ideologier har som felles utgangspunkt at samfunn prioriterer det mannlige synspunktet, og at kvinnen er behandlet urettferdig i samfunn hvor dette er tilfellet. Forsøk på å endre dette innebærer å bekjempe kjønnsstereotypier og å etablere muligheter og resultater som er like for kvinner og menn.

Feministiske bevegelser har kjempet for stemmerett for kvinner, retten til å holde politiske stillinger, arbeide, likelønn, eie eiendom, utdannelse, inngå kontrakter, like rettigheter i ekteskap, og permisjon under svangerskap. Feminister har også arbeidet for å sikre tilgang til abort og sosial integrering, beskyttelse mot voldtekt, seksuell trakkasering og vold i hjemmet. Endringer i kvinners kleskoder og akseptable fysiske aktiviteter for kvinner har og vært en del av feministiske bevegelser.

Noen akademikere hevder feministiske bevegelser har bidratt til store samfunnsendringer for kvinners rettigheter, spesielt i vesten, hvor feminister har blitt kreditert med stemmerett for kvinner, kjønnsnøytralt språk, kvinners reproduktive rettigheter (inkludert tilgang til prevensjon og abort), og retten til å inngå kontrakter og eie eiendom. Til tross for at feminister i hovedsak har hatt kvinners rettigheter som kampsaker, argumenterer enkelte feminister for menns frigjøring innen samme målsetning, da de mener at tradisjonelle kjønnsroller også er skadelige for menn. Feministisk teori, som springer ut av feministiske bevegelser, ønsker å forstå ulikhet mellom kjønnene ved å undersøke sosiale roller og erfaring. Feministisk teori har utviklet teorier i flere disipliner for å svare på tema som omhandler kjønn.

Hovedretninger

Feminisme omfatter mange ulike bevegelser og ideologier med forskjellige perspektiver og mål. En bred idétradisjon som i moderne tid blir kalt liberal feminisme, med røtter i den første kvinnesaksbølgen fra 1800-tallet, arbeider for politisk og juridisk likestilling gjennom reformer forankret i det liberale demokratiet og informert av en menneskerettstenkning som kan spores tilbake til opplysningstidens idealer om frihet og likhet. I Norge er det først og fremst Norsk Kvinnesaksforening som står i denne politiske tradisjonen. Cathrine Holst har uttalt at

Tradisjonelt stod den liberale og borgerlige kvinnesaksbevegelsen først og fremst i motsetning til arbeiderbevegelsens kvinnebevegelse. Mens den borgerlige kvinnesaksbevegelsen var opptatt av formelle og juridiske rettigheter som rett til utdanning, rett til arbeid og stemmerett, la arbeiderkvinnebevegelsen vekten på andre spørsmål som hadde større betydning for arbeiderklassen på den tiden. Arbeiderkvinnebevegelsen gav etterhvert støtet til sosialistisk og marxistisk feminisme basert på teorier om klassekamp.

Siden 1960-årene fikk disse to brede tradisjonene følge av en tredje hovedstrømning, radikalfeminismen, som sprang ut av den radikale fløyen av feminismens andre bølge. Radikalfeminisme er kritisk til både liberal og sosialistisk feminisme, og skiller seg fra disse feministiske retningene gjennom sin oppfatning av samfunnet som et patriarkat, sin vekt på kvinner som en «kjønnsklasse» og sitt mål om en radikal omveltning av samfunnets kjønnsorden. Nationalencyklopedin omtalte forskjellene på liberal og radikal feminisme slik:

Sammen er liberal-, sosialistisk- og radikal feminisme kalt «de tre store» idétradisjonene innen feminismen. Siden utgangen av 1900-tallet har flere nye former for feminisme oppstått. Enkelte typer av feminisme har blitt kritisert for å fokusere på hvites, middelklassens, universitetsutdannedes, heterofiles, eller ciskjønnedes perspektiver. Denne kritikken har ført til dannelsen av etnisk spesifikke, eller multikulturelle former for feminisme. Svart feminisme og interseksjonell feminisme er eksempler på dette.

Lik representasjon
Arbeidet for like muligheter som menn var en kampsak de tidlige feministene, mens mange i dag retter søkelyset på utfallet – at kvinner og menn skal være likt representert på alle felt.

Målet om lik representasjon kom blant annet til uttrykk i en debattartikkel av kvinneforsker Torild Skard:

«I Norge har vi altså kvinnelig statsminister, som ett av verdens få land, og om lag 40 prosent av partilederne, stortingsrepresentantene, statsrådene og kommunestyremedlemmene er kvinner. De utgjør dermed en betydelig minoritet, men det er ikke likestilling. Iblant har vi hatt 50/50 kvinner og menn i regjeringen, men i løpet av de siste tiårene har kvinneandelen her stort sett ligget på vel 40 prosent, mens vi på Stortinget først i 2017 og kommunestyrene i 2019 kom opp på dette nivået. Høyresida har flere kvinnelige partiledere, men venstresida har bare menn, med unntak av MDG. Vi har altså et stykke igjen til kvinner og menn deltar på like fot i de politiske beslutningene, for ikke å snakke om at kvinner kunne dominere slik menn har gjort hele tida.»

Likestillingsparadokset
Ikke alle enige i at lik representasjon nødvendigvis er et mål. Harald Eia og Ole-Martin Ihle har formulert det såkalte «likestillingsparadokset» slik:

«Internasjonale spørreundersøkelser viser at menn over hele verden er mer interessert i å jobbe med tekniske yrker enn kvinner, mens kvinner overalt er mest interessert i å jobbe med sosiale. Og det rare er at kvinner ofte blir mindre interessert i å jobbe innen tekniske fag jo mer likestilt landet blir.»

Tanken om at ulik representasjon i ulike yrker kan skyldes egne valg basert på biologiske kjønnsforskjeller fremfor mangel på valgmuligheter, har møtt motbør, men også fått mye faglig støtte.

Teori
Feministisk teori, som har røtter i feministiske bevegelser, forsøker å forstå kjønnet ulikhet ved å studere kvinners sosiale roller og erfaringer, og har gitt opphav til ulike teorier i mange disipliner. Charles Fourier, en utopisk sosialist og fransk filosof er kreditert med å ha oppfunnet begrepet "féminisme" i 1837. Ordene "féminisme" ("feminisme") og "féministe" ("feminist") dukket først opp i Frankrike og Nederland i 1872, og i USA i 1910. Ifølge Oxford English Dictionary oppsto ordet feminist først oppsto på engelsk i 1852, 1895 for feminism.

Retninger

Feltet feminisme er delt i mange til dels sterkt motstridende bevegelser og ideologier. Fra 1800-tallet var feminismen i grove trekk delt i en liberal (også kalt borgerlig) feminisme og i en kvinnebevegelse innen arbeiderbevegelsen. Den førstnevnte var i stor grad knyttet til datidens brede liberale partier, som opprinnelig var de store partiene på venstresiden i politikken, og hadde et uttalt «kvinnesaksståsted». Den liberale eller borgerlige kvinnebevegelsen arbeidet særlig for politiske og juridiske reformer som kvinners stemmerett og rett til utdanning, mens arbeiderkvinnebevegelsen var mer opptatt av sosiale forhold slik som arbeideres vilkår og så kvinnespørsmål som en del av klassekampen. Internt i den borgerlige kvinnebevegelsen var det i stemmerettskampen et stort sprik i valg av arbeidsmetoder mellom en mer forsiktig og reformorientert fløy og en mer radikal fløy. Utover mot midten av 1900-tallet nærmet den borgerlige feminismen og den sosialdemokratiske arbeiderkvinnebevegelsen seg hverandre i sine prioriteringer, og de to retningene smeltet i stor grad sammen i etterkrigstiden. Kvinnesaksforkjemperne på 1800-tallet og første del av 1900-tallet omtales ofte som den første bølgen av feminisme.

Fra 1960-årene har det oppstått et stort antall nye retninger innen feminismen. 1960-årene ble starten på en bred andre bølge av feminisme som gav støtet til nye feministiske retninger som radikalfeminismen og (i USA) også f.eks. svart feminisme. Innen feminismen er det svært ulike syn på menn og menns rolle i feministisk arbeid. Mange menn spilte en viktig rolle i den første bølgen av feminisme og i kampen for kvinners stemmerett. 1960- og 1970-årenes radikalfeminisme hadde et langt mer kritisk syn på menn enn andre feministiske retninger, både før og senere. Fra 1990-årene oppstod en ny «tredje bølge» av feminisme med mange flere retninger, f.eks. queerfeminisme.

Feministiske retninger deles i moderne tid ofte i tre store tradisjoner:
Liberal feminisme eller «hovedstrømsfeminisme» som har likestilling som mål og som fokuserer på konkret og pragmatisk arbeid for reformer
Sosialistisk feminisme, som bygger på teorien om klassekamp
Radikalfeminisme, som bygger på teorien om kjønnsmakt (menn undertrykker kvinner) og har kvinnefrigjøring og bekjempelse av «patriarkatet» som mål, en retning som er mer opptatt av ideologi og legger større vekt på aktivisme (f.eks. demonstrasjoner)

Fellestrekk
Feminismen har flere ideologiske retninger, men med et felles ønske om at menn og kvinner skal ha like rettigheter, muligheter og ansvar.

Organisasjoner
Feminismen er nært knyttet til kvinnebevegelsen, som er en politisk og kulturell bevegelse for å endre en skjev maktfordeling mellom kjønnene. Nancy Cott definerer feminisme som troen på at likeverd mellom kjønnene er viktig og at ideen om et kjønnshierarki som sosialt konsept er feilslått.

Dagens feminister kjemper blant annet for retten til selvbestemt abort og retten til å bestemme over sin egen kropp, mot vold og overgrep (deriblant voldtekt) mot kvinner. Universelle kampsaker for feminismen er blant annet kampen mot tvangsekteskap og kjønnslemlestelse. Tradisjonelt har kampen for lik lønn for likt arbeid vært viktig.

Likestilling og menneskerettigheter 

Feminismen kan konkretiseres i arbeid for å styrke kvinners muligheter og rettigheter, samt å skape bedre kjønnsbalanse i mannsdominerte samfunnssektorer. Dette gjelder både innenfor politikk og samfunn, men også i fag som språk, teologi og sosiologi. I arbeidslivet er likelønn og ulike former for kvotering diskutert.

Historikk

Opplysningstiden 

I opplysningstiden i siste halvdel av 1700-tallet oppsto de første spirene av kvinnesaken. Den generelle folkeopplysningen førte også til at kvinner ble mer bevisst over sin egen situasjon. I 1776 erklærte USA seg uavhengig, og i uavhengighetserklæringen heter det at alle «er skapt like, og er gitt visse ukrenkelige rettigheter av sin skaper, herunder liv, frihet og streben etter lykke». Få år etter, i 1789, skrev franske revolusjonære sin Erklæring om menneskers rettigheter. Dette var et steg framover for demokratiet, men rettighetene i disse dokumentene omfattet ikke kvinner. Ved begynnelsen av 1800-tallet hadde kvinner få, om ingen juridiske, økonomiske eller sosiale rettigheter.

1800-tallet 
Den engelske forfatterinnen Mary Wollstonecraft skrev et av de første feministiske kampskriftene med Et forsvar for kvinnens rettigheter (1792). I denne boken skrev hun blant annet at de nye rettighetene som ble gitt i den franske grunnloven også skulle gjelde kvinner. En fransk skribent, Olympe de Gouges, skrev om Erklæring om menneskers rettigheter, til en versjon som også skulle gjelde kvinner. Den nye tittelen ble Erklæring om kvinners rettigheter.

Selv om Mary Wollstonecraft og Olympe de Gouges hadde skrevet om kvinnens rettigheter, fikk kampen for å bedre kvinnens stilling lite oppslutning i første del av 1800-tallet. Den industrielle revolusjon og frihandelen skapte dårlige kår og forferdelige arbeidsforhold.

I andre halvdel av 1800-tallet ble en rekke sosiale reformer gjennomført, og kvinner og menn generelt fikk bedre levekår. I 1895 fikk  kvinnesaksforkjempere for første gang betegnelsen «feminister».

Begynnelsen på 1900-tallet 

Ved århundreskiftet kom den første store bølgen av feministisk aktivitet. Mange kvinner, spesielt i England deltok i massedemonstrasjoner for å bedre kvinnenes situasjon, blant annet ved å gi dem stemmerett. I 1903 dannet Emmeline og Christabel Prankhurst og tilhengerne en gruppe som ble kalt suffragettene. Dette var en forholdsvis radikal gruppe som noen ganger tydde til voldelige metoder for å fremme kvinners rettigheter. De avbrøt valgmøter, sprengte postkasser, og lenket seg fast foran parlamentet. Noen gikk også til sultestreik og ble tvangsforet av fengselsmyndighetene. Motstanderne hevdet på sin side at det å gi kvinner stemmerett ville være både farlig og unaturlig.

New Zealand og Australia hadde kvinner fått stemmerett i henholdsvis 1893 og 1902. I England fikk ikke kvinner stemmerett før 1928.

Da første verdenskrig brøt ut i 1914 reiste mange menn til fronten, og det ble mangel på arbeidskraft. Kvinnene ble igjen hjemme og tok seg av arbeid som tidligere hadde tilhørt menn. De fikk stillinger i offentlig administrasjon, i fabrikker og infrastruktur. I de fire krigsårene ble spørsmålet om kvinners stemmerett mer akseptert. Dette førte til at mange land innførte stemmerett under, og etter første verdenskrig.

Mellomkrigstiden 
Feministiske ideer var ikke fullt så synlige i tiden fra første verdenskrig og frem til 1960-tallet.

I Europa fikk fascismen feste delvis på grunn av mellomkrigstidens økonomiske problemer og frykten for kommunistisk revolusjon. Da fascistene tok makten i Italia, og det nasjonalsosialistiske partiet NSDAP samtidig tok makten i Tyskland, ble feministbevegelsen motarbeidet kraftig i disse landene.

Annen verdenskrig
I 1939 brøt det ut en ny verdenskrig, og som i den første verdenskrigen noen tiår tidligere, trådte kvinner også nå inn i mennenes arbeid. Kvinner jobbet i tungindustrien, landbruket og i ammunisjonsfabrikker. «Rosie the Riveter» var en populær betegnelse i USA på de seks millioner kvinner som arbeidet i rustningsindustrien under andre verdenskrig.

1960-årene

I løpet av 1960-tallet dukket det opp nye kampsaker. I USA var borgerretts-bevegelsen aktiv i bekjempelsen av diskriminering og fattigdom som gikk ut over mange fargede amerikanere. Mange kjempet også mot at USA var med i Vietnamkrigen. Hippiebevegelsen oppstod også på 1960-tallet.

I boka Myten om kvinnen tok Betty Friedan opp spørsmålet om hvor langt likestillingen egentlig hadde kommet når kvinnene ikke hadde tid til noe annet enn husarbeid. Mange kvinner følte seg maktesløse, som fanger i sitt eget hjem med de samme rutinene hver dag.

1970-årene

Kvinnefrigjøringen på 1970-tallet kjempet for kvinners rett til å bestemme over seg selv og sin egen kropp. Med dette mente kvinnesaksforkjempere retten til å kontrollere sex, graviditet og fødsler selv. Det var på 1970-tallet fortsatt vanskelig å få lovlig abort, slik at uønskede svangerskap ofte ble avsluttet med utrygge aborter.

En del av kvinnefrigjøringen gjaldt også rettigheter i arbeidslivet.

Liste over feministisk litteratur

På norsk 
 Toril Moi: Hva er en kvinne? Kjønn og kropp i feministisk teori. Gyldendal Oslo 1998.

På engelsk 
 Antrobus, Peggy. The global women's movement – Origins, issues and strategies, London: Zed Books 2004
 de Beauvoir, Simone. Det annet kjønn, Paris: 1949
 Berk, Sarah Fenstermaker, ed. Women and Household Labor, Sage 1980.
 Butler, Judith (1994). Feminism in Any Other Name, differences 6:2-3: 44-45.
 Chopin, Kate. The Awakening. 1899.
 Code, Lorraine, ed., Encyclopedia of feminist theories, Routledge 2000 
 Patricia Hill Collins, Black Feminist Thought. Knowledge, Consciousness and the Politics of Empowerment, Second Edition, Routledge 2000
 Echols, Alice. Daring to Be Bad: Radical Feminism in America, 1967-1975, University of Minnesota Press 1990
 Faludi, Susan. "Backlash: The Undeclared War Against American Women". 1992 (ISBN 0-385-42507-4)
 French, Marilyn. Beyond Power; War Against Women; From Eve to Dawn, a 3-volume history of women
 Hochschild, Arlie Russell. The Second Shift. 1990 (ISBN 0-380-71157-5)
 Hochschild, Arlie Russell. The Time Bind: When Work Becomes Home and Home Becomes Work 1997 (ISBN 0-8050-4470-1)
 Jacobson, Joyce P. The Economics of Gender. 1998. (ISBN 0-631-20726-0)
 Kaminer, Wendy. A Fearful Freedom: Women's Flight from Equality, Addison Wesley 1990 (ISBN 0-201-09234-4)
 Lerner, Gerda. The Creation of Feminist Consciousness: From the Middle Ages to Eighteen-Seventy, Oxford University Press 1994
 Luker, Kristin. Dubious Conceptions: The Politics of the Teenage Pregnancy Crisis. (Harvard University Press, 1996) (ISBN 0-674-21703-9)
 Paglia, Camille.  Sexual Personae: Art And  Decadence from Nefertiti to Emily Dickinson (1990)
 Schneir, Miriam. Feminism : The Essential Historical Writings , New York: Vintage 1994
 Sommers, Christina Hoff. Who Stole Feminism? – How women have betrayed women (1996)
 Tavris, Carol. The Mismeasure of Woman: Why Women Are Not the Better Sex, the Opposite Sex, or the Inferior Sex. Simon and Schuster, 1992. ISBN 0-671-66274-0
 Wertheim, Margaret. Pythagoras' Trousers – God, Physics, and the Gender Wars, W.W. Norton & Co. (1995, 1997)

Sentrale historiske feminister 
 Simone de Beauvoir
 Camille Paglia
 Virginia Woolf
 Mary Wollstonecraft
 Charles Fourier

Se også 
 Antifeminisme
 Kjønnslikestilling
 Kjønnsdiskriminering
 Rødstrømper, radikalfeminisme
 Kvinnegruppa Ottar
 Norsk Kvinnesaksforening
 Kvinnefronten
 Kvinneforskning
 Transfeminisme

Referanser

Eksterne lenker 
 religionsoraklene.no (Marianne Bøe: Hva er feminisme i islam?)
 Feministisk litteraturteori; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
 

 
Filosofi
Identitetspolitikk
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha