Det jødiske året

Det jødiske året er et kombinert sol-/måneår — det vil si at månedene beregnes ut fra månefaser og at justeringer er lagt inn over tid for å sikre overensstemmelse med solåret og årstidene.

Ifølge den jødiske kalenderen, som bygger på den hellige skriften tanákh, og begynner ved Jordens skapelse (som teologiske studier fastla til 7. oktober 3761 f. Kr), befinner verden seg nå i år .

På bibelsk tid hadde jødene to forskjellige kalendere, en religiøs kalender og en jordbrukskalender. Begge disse kalenderne hadde samme navn på månedene, men jordbrukskalenderen begynte med måneden tisjri/etanim i stedet.

Opprinnelig brukte jødene jordbrukskalenderen, som begynte på høsten. Men da israelittene gikk ut av Egypt erklærte Gud at måneden abib skulle være deres første måned (2. Mos. 12:2; 2. Mos. 13:4). Dermed begynte jødene å bruke den religiøse kalender parallelt med jordbrukskalenderen.

I løpet av fangenskapet i Babylon fikk jødene nye navn på månedene. Når det gjelder navnene på månedene før fangenskapet i Babylon, nevner Bibelen kun fire av disse.

Den jødiske kalenderen. Navn i parentes er navn brukt før Babylon:
Nisán (Abib), tilsvarer mars-april
Ijár (Siv), tilsvarer april-mai
Siván, tilsvarer mai-juni
Tammúz, tilsvarer juni-juli
Ab, tilsvarer juli-august
Elúl, tilsvarer august-september
Tisjri/Tisjré (Etanim), tilsvarer september-oktober
Hesjván (Bul), tilsvarer oktober-november
Kislév, tilsvarer november-desember
Tebét, tilsvarer desember-januar
Sjebát, tilsvarer januar-februar
Adár, tilsvarer februar-mars
VeAdár. eller Adár II, kalenderens skuddmåned, tilsvarer mars

Det jødiske året