Fe (eventyr)

Feer (fransk: fée, igjen fra italiensk: fata; se fata morgana) er overnaturlige vesener fra folketroen, særlig kvinnelige eventyrskikkelser. I eventyr som Tornerose opptrer både en god fe og en ond fe. I norrøn mytologi og andre vesteuropeiske mytologier var feene en av mange overnaturlige makter, der de sammen med alver, diser, huldrer, norner, dverger, fylgjer, jotner og gygrer, volver, valkyrjer og vetter tilhørte gruppen de underjordiske.

Feer tilhører luftåndene. I trylle- og legendeeventyr har feen og engelen iblant samme positive funksjon, og oppfattes normalt som kvinnelige med funksjon som skytsånd. Det greske ordet ángelos betyr da også «sendebud».

Etymologi 
Det engelske ordet for fe, fairy, var rundt 1300 fairie, «hjemland for sagnskikkelser, fairyland», også «noe helt utrolig», av gammelfransk faerie, som betydde «feenes land», «møte av feer», «magi», «trolldom» og var avledet fra fée, kilde til engelske fay, «fe, alv». Dette kom igjen fra latin fāta som ble benyttet i personifiseringen av de romerske skjebnegudinnene fates, tilsvarende de tre skjebnegudinnene (moirene) i gresk mytologi. Fates er avledet fra latin fāta, flertall av fatum, «det som er bestemt, skjebne», fra urindoeuropeisk *bha-, «å snakke». Kong Arthurs halvsøster Morgan le Fay kan ha fått navnet sitt fra folketroen i Bretagne, der visse feer ble omtalt som «mari-morgans».  

Ann Jeffries (1626-98), en tjenestejente i Cornwall, var 19 år gammel i 1645 da hun satt og strikket i et tre i Pitt-familiens hage da seks personer tok seg over hekken rundt hagen. De var bittesmå og kledd i grønt, og hun ble så redd at hun fikk et krampeanfall. De neste månedene ville ikke Jeffries spise noen mat fra Pitt-familien, idet hun hevdet at feene sørget for henne. Snart helbredet hun fru Pitts bein bare ved å stryke det, enda det var skadet i et stygt fall, og folk begynte å oppsøke piken i håp om helbredelse. Jeffries skal ha visst av seg selv hvem som ville komme. Også fru Pitt og hennes datter hevdet å se feene, Gutten hadde vært sengeliggende i to år pga en rygglidelse, men var så gløgg at naboer delte foreldrene mistanke. Faren besluttet å skremme vekk denne inntrengeren, og truet barnet med en rødglødende spade om han ikke røpet hvor den virkelige sønnen befant seg. Den vettskremte gutten innrømmet å være en fe, og lovet å sende hjem den virkelige John Mahoney neste dag, bare han fikk bli natten over. Neste morgen ble han funnet død. I retten ble ord som «uvitenhet». «grusomhet» og «overtro» brukt; men etter legens forklaring om at gutten døde av sin sykdom, ble juryen enig om «død etter besøk av Gud».

Men byttinger kunne også være eldgamle mennesker som hadde danset tærne av seg mens de levde blant feene. William Butler Yeats skrev i sine Irish Folk Tales i 1892: «De stjeler barn og etterlater en visnet fe som er tusen, kanskje to tusen år gammel i stedet. Iblant har fullvoksne menne og kvinner blitt tatt. I...Sligo har jeg hørt at det bor en gammel kone som ble tatt i sin ungdom. Da hun kom tilbake etter syv år, hadde hun ingen tær, for hun hadde danset dem vekk.»

Referanser

Litteratur 
 Høgh, Carsten (2002): Eventyrleksikon, København: Rosinante, ISBN 87-621-0329-6, s.161-162
 Sky, Janette (2003): Alver. Naturens barn - kulturens skapninger, Oslo: Humanist forlag, ISBN 82-90425-70-8. Behandler særlig fenomenet feer som synonymt til alver.

Eksterne lenker 
 

Skikkelser fra folketroen