Middelhavet

Middelhavet er havet mellom Europa, Afrika og Asia, med et areal på ca. 2,5 millioner km². Middelhavet er knyttet til Atlanterhavet gjennom Gibraltarstredet, til Svartehavet gjennom Bosporos og til Rødehavet gjennom Suezkanalen.

Det var en av hovedferdselsårene i antikken, og gjorde handel og kulturell utveksling mulig mellom de forskjellige folkeslagene i regionen: Egyptere, grekere, romere og kulturene i Midtøsten (arabere/persere/semitter).

Navnet 
Navnet Middelhavet kommer fra det tyske Mittelmeer, «havet i midten». Dette er samme betydning som blir brukt i hebraiske «ha-Yam ha-Tichon» ().

Middelhavet har vært kjent under et antall alternative navn gjennom historien. Det var for eksempel ofte kalt Mare Nostrum (latin: vårt hav) av romerne. Bibelen henviser til det som det store hav eller det vestlige hav. Engelsk har hentet sitt Mediterranean Sea fra det latinske mediterraneus, der medius betyr «midten» og terra betyr «land». Fritt oversatt blir da betydningen «i midten av landene». Tyrkisk kaller det Akdeniz, «det hvite hav», mens det arabiske Al-BaHr Al-Abiad Al-Muttawasit (البحر الأبيض المتوسط) betyr «det midtre hvite hav».

Geografi 
Middelhavet er forbundet til Atlanterhavet gjennom Gibraltarstredet i vest og til Marmarahavet og Svartehavet gjennom henholdsvis Dardanellene og Bosporos i øst. Marmarasjøen regnes ofte som del av Middelhavet, mens Svartehavet ikke regnes med. Den menneskeskapte Suezkanalen i sørøst forbinder Middelhavet med Rødehavet.

Tidevann er svært begrenset i Middelhavet på grunn av den smale forbindelsen med Atlanterhavet.

Klimaet i regionen består hovedsakelig av våte vintre og varme, tørre somre. Spesielle avlinger for regionen er oliven, grapefrukt, appelsiner, mandariner og kork. Regionen har en lang sivilisasjonshistorie der blant andre Mykene, Karthago og Romerriket var sentrale sivilisasjoner.

Større øyer

Land og territorier med kystlinje 
De 21 selvstendige statene som i dag har kystlinje til Middelhavet er:
 Europa (fra vest til øst): Spania, Frankrike, Monaco, Italia, øystaten Malta, Slovenia, Kroatia, Bosnia-Hercegovina, Montenegro, Albania, Hellas og Tyrkia.
 Asia (fra nord til sør): Tyrkia, Syria, øystaten Kypros, Libanon og Israel.
 Afrika (fra øst til vest): Egypt, Libya, Tunisia, Algerie og Marokko.

Flere andre territorier har også kystlinje til havet. Disse er (fra vest til øst):
 Gibraltar (tilhører Storbritannia).
 Den spanske enklaven Ceuta og den selvstyrte byen Melilla (med nærliggende øyer).
 De britiske, suverene baseområdene Akrotiri og Dekelia (på Kypros).
 Gazastripen (styres av Den palestinske selvstyremyndigheten).

Inndeling av havet 

Middelhavet er delt opp i et antall mindre havområder (fra vest til øst):
 Alboransjøen, mellom Spania og Marokko
 Det baleariske hav, mellom Den iberiske halvøy og Balearene
 Det liguriske hav, mellom Korsika og Liguria (Italia)
 Tyrrenhavet, omsluttet av Sardinia, Den italienske halvøya og Sicilia
 Adriaterhavet, mellom Den italienske halvøya og Balkanhalvøya.
 Det joniske hav mellom Italia og Hellas/Albania.
 Egeerhavet mellom Hellas og Tyrkia, med
 Thrakerhavet i nord
 Mirtoonhavet mellom Kykladene og Peloponnesos
 Kretahavet nord for Kreta
 Marmarahavet, mellom Egeerhavet og Svartehavet
 Libyske hav, mellom Kreta og Libya

Foruten havområdene finnes det også et stort antall bukter og sund omkring Middelhavet, bl.a.:
 Korintbukta, som skiller halvøya Peloponnes fra det greske hovedlandet
 Saroniabukta mellom Athen og Peloponnes
 Thermaikosbukta Thessalonikibukta i det greske Makedonia
 Lyonbukta sør for Frankrike
 Messinastredet mellom Sicilia og Italias tå
 Tarantobukta i det sørlige Italia
 Haifabukta mellom Haifa og Akko i Israel
 Sidrabukta eller Store Syrte mellom Tunisia og Kyrenaika i det østlige Libya
 Gabésbukta eller Vesle Syrte i det sørlige Tunisia
 Siciliastredet mellom Sicilia og Tunisia
 Maltakanalen mellom Malta og Sicilia
 Korsikakanalen mellom Korsika og Italia
 Iskenderunbukta mellom Iskenderun og Adana i Tyrkia
 Antalyagulfen på Tyrkias sørkyst

Geologi 
Middelhavets geologi er kompleks og involverer oppbruddet og senere kollisjonen mellom den afrikanske og eurasiske plate. Senere oppstod den messiniske salinitetskrisen sent i miocen-perioden da Middelhavet tørket ut.

Middelhavet har en gjennomsnittlig dybde på  m og det dypeste målte punktet er  m i Kalypsodypet i Det joniske hav. Kystlinjen er på 46 000 km. En grunn undersjøisk fjellrekke (Siciliastredet) mellom øya Sicilia og kysten til Tunisia deler sjøen inn i to regioner (som igjen deles i underregioner), det vestlige Middelhavet og det østlige Middelhavet. Det vestlige dekker et område på rundt  km² og det østlige dekker  km².

I de siste århundrene har menneskeheten gjort mye som har endret Middelhavets geologi. Bygninger har blitt bygget langs kystlinjene, utgravninger og omledede erosjonsmønster. Mange forurensende båter reiser over havet og forstyrrer balansen av de naturlige kjemiske sammensetningene i regionen. Strender har blitt feilbehandlet, og overbruk av sjøens naturressurser fortsetter å være et problem. Dette misbruket fortsetter å akselerere. Den faktiske geografien har også blitt forandret gjennom bygging av demninger og kanaler. 

En antok tidligere at Middelhavet var restene av Tethyshavet. Det er nå anslått til å være et strukturelt yngre havbasseng kjent som neotethys. Neotethys ble dannet i den sene trias og tidlige jura-kløften av de afrikanske og eurasiske platene.

Økologi 
Et resultat av opptørkingen av havet under den messinianske saltholdighetskrisen, var at det marine livet i Middelhavet hovedsakelig kommer fra Atlanterhavet. Nord-Atlanteren er betydelig kaldere og næringsrikere enn Middelhavet, og det marine livet i Middelhavet måtte tilpasse seg dets forskjellige forhold i de fem millioner årene etter at bassenget ble fylt på nytt.

Åpningen av Suezkanalen i 1869 skapte den første saltvannspassajen mellom Middelhavet og Rødehavet. Rødehavet ligger noe høyere enn det østlige Middelhavet, derfor fungerer kanalen som en saltvannsvei som tømmer vann fra Rødehavet inn i Middelhavet. Bittersjøene, som er svært salt naturlige innsjøer som er del av kanalen, blokkerte migrasjonen av arter i Rødehavet til Middelhavet i mange tiår, men ettersom saltholdigheten gradvis har blitt utjevnet med Rødehavet, ble barrieren for migrasjon fjernet. Dette førte til at planter og dyr fra Rødehavet har begynt å kolonisere det østlige Middelhavet. Rødehavet er jevnt over saltere og næringsfattigere enn Atlanterhavet, derfor hadde artene fra Rødehavet en fordel overfor de atlantiske artene i Middelhavet. Byggingen av Aswandammen over Nilen i 1960-årene reduserte tilførselen av ferskvann og næringsrik slam fra Nilen til det østlige Middelhavet, noe som har gjort forholdene der enda mer likt forholdene i Rødehavet. Denne utskiftningen av arter er kjent som Lessepsmigrasjonen  etter Ferdinand de Lesseps, ingeniøren som ledet byggingen av kanalen.

Referanser

Se også 
 Liste over fiskearter i Middelhavet
 Den europeiske migrasjonskrisen

Eksterne lenker 
 
 Planblue – Miljø og utvikling i middelhavsområdet

 
1000 artikler enhver Wikipedia bør ha