Spissmusfamilien

dvergspissmus
 hagespissmus
 knøttspissmus
 krattspissmus
 lappspissmus
 taigaspissmus
 vannspissmus

Spissmusfamilien (Soricidae) er den mest tallrike familien blant insekteterne (Eulipotyphla). Artene minner om mus, men er kun fjernt beslektet med gnagere (Rodentia). De nærmeste slektningene er faktisk piggsvinfamilien (Erinaceidae), som regnes som en søstergruppe. Artene i spissmusfamilien er tradisjonelt både terrestriske og fossoriale. Noen arter er også semi-akvatiske.

Spissmus har en tilnærmet kosmopolitisk utbredelse, men finnes ikke naturlig på Ny-Guinea, Australia, New Zealand og i Antarktis. De har dessuten relativt nylig innvandret til Sør-Amerika, der de foreløpig bare finnes i det nordlige Andes.

Familien teller cirka 378 arter globalt og omfatter noen av verdens minste pattedyr, inkludert pygméspissmusa (Suncus etruscus), som faktisk regnes som verdens minste pattedyr og kun veier cirka  i snitt.. I Norge har man tradisjonelt regnet med seks arter, men det er nylig (2017) avdekket at en sjuende art kan ha etablert seg her. Hagespissmus (Crocidura suaveolens) er nemlig oppdaget flere steder i Rogaland.

Krattspissmusa (Sorex araneus) er synonym med typearten, slik den ble beskrevet av Carl von Linné i 1758. Den gir således opphav til det vitenskapelige navnet på såvel slekten Sorex som til familienavnet Soricidae.

Fysiologi 

Spissmus er små dyr. Den største arten, Suncus murinus (moskusspissmus) blir omkring  lang fra nese til halespiss og veier . Den minste spissmusa, pygméspissmus (Suncus etruscus) veier kun omkring  og er med det verdens minste kjente pattedyrart hva masse angår.

Spissmusene har en lang, spiss og svært bevegelig snute med lange værhår ytterst, typisk små øyne og avrundede mer eller mindre prominente ører, som i flere tilfeller kan være noe sammenkrøllet, ikke ulikt øret til primater. Kroppen er langstrakt og lemmene korte, men kraftige. Hos spissmus mangler kraniet kinnbuer, noe som er unikt blant pattedyr. Hos noen arter danner tennene små rødaktige spisser ytterst, noe som skyldes at jern blir utfelt i emaljen. Jernet styrker emaljen og gjør den mer slitesterk. Andre arter mangler pigment i emaljen og har hvite tenner, men hos spissmus danner ikke hjørnetennene huggtenner. Noen få arter er giftige, men regnes som ufarlige for mennesker. En av disse er vannspissmusa (Neomys fodiens), som finnes i Norge.

De viktigst sansene er luktesansen og følelsessansen. Følelsessansen er et svært nyttig verktøy for dyra når de orienterer seg i mørke. Synssansen kan i mange tilfeller være redusert (og øynene svært små), men dette varierer mellom artene. Mange av artene har svært god hørsel (og prominente ører), mens andre kan ha redusert hørsel (og mer uanselige ører). Man antar også at noen arter har evnen til å bruke en enkel form for ekkolokalisering til å orientere seg med.

Som hos andre primitive pattedyr er pelsen fløyelsaktig, uten skillet mellom ullhår og dekkhår. Spissmus har et ekstremt høyt aktivitetsnivå og hviler sjelden. De må spise mye for å holde aktivitetsnivået og kroppstemperaturen oppe, siden stoffskiftet er meget høyt. Artene går ikke i dvale om vinteren, men er aktive året rundt. I områder med snø og kulde tar de tilhold i det såkalte subnivale rommet, luftlaget mellom bakken og snøen. Dit søker også mange insekter og andre smådyr, så dyra klarer seg som regel greit gjennom vinteren, selv om noen dør.

De fleste artene har moskuskjertler for duftavsetning, noe som også gir dem et visst forsvar mot predatorer, siden de smaker forferdelig. Mange dyr avstår derfor fra å spise dem, men ikke alle. Det er blant annet kjent at flere ugler jakter og eter spissmus, som de sluker hele. Katter jakter og dreper også spissmus, men eter dem som regel ikke. Ellers er det kjent at rev, grevling og røyskatt kan ete spissmus.

Atferd 
Artene lever stort sett solitært og er mer eller mindre territoriale, og det er liten forskjell på kjønnene hva aggresjon angår. Hunner med unger er sogar svært aggressive, men mellom ulike arter er tonen mer avslappet. Individene markerer revirene med duftstoffer fra moskuskjertlene. 

Livsløpet varierer mellom de ulike artene, men spissmus lever ganske kort, ofte ikke mer enn 12–18 måneder (eller enda kortere), av og til opp mot 30 måneder. I løpet av denne tiden kan en hun få flere kull, med fra to til ti unger i hvert. Ungene fødes blinde og nakne, men blir raskt voksne og kan i løpet av kort tid formere seg.

Spissmus lever mest av insekter og mark, men noen kan også ta smådyr på sin egen størrelse. De kan være meget aggressive og glupske og kan til og med spise hverandre. Ammende hunner kan ete opp mot det dobbelte av egenvekta og er stort sett på jakt etter mat døgnet rundt.

Systematikk

Slektstre 
Inndelingen av Eulipotyphla følger Brace et al. (2016) og inkluderer den utdødde familien Nesophontidae, som er søstergruppen til Solenodontidae. Brandt et al. (2016) bekreftet gjennom sin forskning med mitogenom at Solenodontidae har en basal posisjon i treet. En studie fra 2002 bekreftet at spissmus og piggsvin også er søstergrupper.

Inndeling 
Inndelingen av spissmusfamilien følger Valomy et al. (2015) og teller 378 arter fordelt i cirka 26 slekter, hvorav en slekt (med tre arter) regnes som utdødd. Slektene fordeles i tre underfamilier, hvorav den største deles videre inn i seks tribus. Av og til deles også familien inn i kun to underfamilier; Crocidurinae og Soricinae. Da deles Crocidurinae videre inn i to tribus; Crocidurini og Myosoricini.

 Soricidae, spissmusfamilien
 Crocidurinae, hvittannspissmus
 Crocidura, (hagespissmus er oppdaget i Norge)
 Diplomesodon
 Feroculus
 Paracrocidura
 Ruwenzorisorex
 Scutisorex
 Solisorex
 Suncus
 Sylvisorex
 Myosoricinae, afrikanske hvittannspissmus
 Congosorex
 Myosorex
 Surdisorex
 Soricinae, rødtannspissmus
 Anourosoricini
 Anourosorex, asiamuldvarpspissmus
 Blarinellini
 Blarinella, asiatiske korhalespissmus
 Blarinini
 Blarina, amerikanske korhalespissmus
 Cryptotis, småørespissmus
 Nectogalini
 Chimarrogale, asiatiske vannspissmus
 Chodsigoa
 Crossogale
 Episoriculus
 Nectogale
 Neomys, eurasiske vannspissmus (vannspissmus er eneste art i Norge)
 †Nesiotites
 Soriculus
 Notiosoricini
 Megasorex
 Notiosorex
 Soricini
 Sorex, langhalespissmus (fem arter finnes i Norge)

Spissmus i Norge 
Sju arter med spissmus lever i Norge; hagespissmus (Crocidura suaveolens), krattspissmus (Sorex araneus), dvergspissmus (S. minutus), knøttspissmus (S. minutissimus), lappspissmus (S. caecutiens), taigaspissmus (S. isdodon) og vannspissmus (Neomys fodiens). Sistnevnte spiser ofte fiskerogn og kan gjøre skade. Denne arten tilhører dessuten en liten og meget eksklusiv ikke-systematisk gruppe med toksiske pattedyr, sammen et fåtall andre spissmusarter, blant annet Blarina brevicauda, Neomys anomalus.

Andre betydninger 
Beskrivelsen spissmus brukes også om noen dyr som ikke tilhører spissmusfamilien, nemlig springspissmus og trespissmus. Disse artene ble tidligere regnet som insektetere, men har i dag blitt overført til andre ordner. Springspissmus er nemlig nærmere beslektet med dyr i gruppen Afrotheria enn spissmusene, og trespissmus er nærmere beslektet med primater enn spissmusene.

Se også 
 Liste over pattedyr i Norge

Referanser

Eksterne lenker 
 

Insektetere
Pattedyr formelt beskrevet i 1814
Dyr formelt beskrevet av Johann Gotthelf Fischer von Waldheim