Grevling

Grevling (Meles meles) er et kraftig bygd mårdyr med et karakteristisk, langsgående stripemønster på hodet. Arten er livskraftig. Tidligere ble asiatisk grevling (Meles leucurus) og japansk grevling (Meles anakuma) regnet som underarter, men disse er nå skilt ut som egne arter.

Beskrivelse 

Grevlingen er lett å kjenne igjen med sine to karakteristiske svarte striper over hodet og kraftige bygning. Grevlingen ligger i hi om vinteren. Vekten varierer gjennom året mellom 9 og 16 kg for hanner og 7 og 14 kg for hunner. Både hunndyr og hanndyr kan bli ca 90 cm lange, inklusive en hale på 15 cm; hannen er litt lengre enn hunnen. Grevlinger med levealder på bortimot 15 år er kjent.

Utbredelse 
Arten er utbredt over hele Europa, inkludert mesteparten av Fennoskandia (unntatt i nordområdene), Lilleasia, Kaukasus, Midtøsten (Iran, Irak og Israel), og deler av Vest-Asia (Afghanistan).

Den norske bestanden er økende, og nordligste kjente hi er funnet i Meløy. På Sørlandet, hvor den er mest tallrik, går den også under betegnelsen svintoks og svinsokse. Elementet toks i dette ordet er det samme som Dachs på tysk og das på nederlandsk, og dette er altså det gamle fellesgermanske navnet på dette dyret.

Atferd 
Grevlingen er tilpasningsdyktig og spiser det meste, men regnes som en spesialist på meitemark. Den er også effektiv mot det som har blitt hageeiernes verste skrekk – brunskogsnegl.
 
Grevling lever i familiegrupper, kalt klaner, som oftest teller mellom tre og ti dyr, men i noen tilfeller mer enn 30 dyr. Klanen holder til i et territorium som dyrene forsvarer mot andre artsfeller. Territoriet blir markert ved duftmarkeringer med sekret fra kjertler som munner ut ved endetarmsåpningen, samt med urin og ekskrementer. 

Boligen, som er en underjordisk hule, inneholder et eller flere redekamre, og har ett eller gjerne flere inngangshull. Oftest er hiet beliggende i skråninger i løv- og blandingsskog, helst med tett vegetasjon. Hiet kan også ligge i steinurer kombinert med løsmasser. I nærheten er det gjerne lysninger og eng eller dyrket mark, og det er her dyrene finner størstedelen av føden. Komplekse grevlinghuler kan være bebodd i hundrevis av år.

Grevlingen er hovedsakelig aktiv om natten. Tiden mellom 02.30 og 03.30 er ofte kalt grevlingens time, da det er i dette tidsrommet grevlingen er mest aktiv etter føde. I dyrenes mest aktive periode i sommerhalvåret er de aktive fra omkring solnedgang til omkring soloppgang. Om vinteren går grevlingen i hi i Norge, og uteaktiviteten er minimal.

Hunnen er kjønnsmoden i treårsalderen, mens hannen allerede er kjønnsmoden som ettårig. Fra tidspunktet hvor hunnens egg er blitt befruktet, går det mellom to og åtte måneder før eggene setter seg fast i livmoren for å utvikles. Dette kalles en embryonisk diapause. Når eggene har satt seg fast, går det ca. to måneder før ungene fødes. Ungene fødes normalt i januar–mars i kull på to–seks unger.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Grevling Meles meles. 2012-04-20. Folkehelseinstituttet.

Mårdyr
Pattedyr i Norge
Albanias pattedyr
Armenias pattedyr
Aserbajdsjans pattedyr
Belgias pattedyr
Bosnia-Hercegovinas pattedyr
Bulgarias pattedyr
Danmarks pattedyr
Egypts pattedyr
Estlands pattedyr
Finlands pattedyr
Frankrikes pattedyr
Georgias pattedyr
Hellas' pattedyr
Irans pattedyr
Iraks pattedyr
Irlands pattedyr
Israels pattedyr
Italias pattedyr
Jordans pattedyr
Kirgisistans pattedyr
Kroatias pattedyr
Latvias pattedyr
Libanons pattedyr
Litauens pattedyr
Luxembourgs pattedyr
Moldovas pattedyr
Montenegros pattedyr
Nederlands pattedyr
Nord-Makedonias pattedyr
Polens pattedyr
Portugals pattedyr
Romanias pattedyr
Russlands pattedyr
Serbias pattedyr
Slovakias pattedyr
Slovenias pattedyr
Spanias pattedyr
Storbritannias pattedyr
Sveits' pattedyr
Sveriges pattedyr
Syrias pattedyr
Tyrkias pattedyr
Tsjekkias pattedyr
Tysklands pattedyr
Turkmenistans pattedyr
Ukrainas pattedyr
Ungarns pattedyr
Usbekistans pattedyr
Østerrikes pattedyr
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné
Pattedyr formelt beskrevet i 1758