Jérôme Bonaparte

Jérôme Bonaparte (født 15. november 1784 i Ajaccio på Korsika, død 24. juni 1860 i Château de Vilgénis) var den yngste broren til Napoléon Bonaparte. I napoleonstiden ble han innsatt som konge av den tyske staten Westfalen (1807–1813).

Liv og virke

Bakgrunn 
Jérôme Bonaparte (opprinnelig Girolamo Buonaparte) var sønn av Carlo Buonaparte og Laetitia Ramolino; yngste bror till Napoleon I.

Militær
Jérôme hadde knapt rukket å slutte skolegangen før Napoleon gjorde ham til militær, først i hæren og så i flåten. Napoleon drømte om en karriere for sin yngste bror som storadmiral og sendte ham i 1803 ut på en ekspedisjon til Vestindia. Vel framme ble ekspedisjonen drevet bort av engelske kryssere, og tvunget til å gå inn til en amerikansk havn. Der fikk Jérôme en fantastisk mottakelse i egenskap av førstekonsulens bror. 

Han slo seg ned i Baltimore, der han den 24. desember 1803 giftet seg med en rik og vakker kjøpmannsdatter, Elizabeth Patterson (1785-1879). Både Jérômes mor og hans bror, som straks deretter ble Frankrikes keiser, erklærte at ekteskapet var ulovlig, og fratok Jérôme all arverett til den franske tronen. Paret hadde en sønn, Jérôme Napoleon Bonaparte, født i Camberwell i  Surrey i England.

Jérôme vendte tilbake til Frankrike 1805 med sin amerikanske hustru (men hun ble nektet å stige i land). Han gikk med på at ekteskapet ble erklært ugyldig, og han ble senere kontreadmiral, fransk prins og keiserlig høyhet.

Napoleons mann
Jérôme Bonaparte ble utnevnt til konge av den tyske staten Westfalen (1807–1813), med hovedstad i Kassel, og giftet seg for annen gang med Katharina av Württemberg, som han fikk enda en sønn med, Napoléon Joseph Charles Paul Bonaparte (1822–1891), også kjent som prins Napoleon. Deres andre barn var prinsesse Mathilde Bonaparte. Etter at hans eget kongedømme ble oppløst, ble Jérôme Bonaparte tildelt tittelen prins av Montfort av kongen av Württemberg.

Etter krigene
Etter Napoleon Bonapartes avsettelse og fangenskap flyttet Jérôme Bonaparte til Italia, hvor han giftet seg for tredje gang med Giustina Pecori-Suárez, hustruen til en italiensk adelsmann.

Da hans nevø, Louis Napoleon Bonaparte, ble president i Frankrike i 1848, ble Jerome gjort til marskalk av Frankrike, president for det franske senatet og fikk anerkjent tittelen prins.

Referanser

Litteratur 
 Clemens Amelunxen: König und Senator. Jérôme und Lucien – Zwei Brüder Napoleons. Christians, Hamburg 1980, ISBN 3-7672-0650-1
 Ernestine von L. (d. i. Henriette Treusch von Buttlar, geb. Henriette von Bosse) (Hrsg.): König Jerome und seine Familie im Exil. Briefe und Aufzeichnungen. Leipzig: F. A. Brockhaus, 1870. VI, 332 S.
 Maike Bartsch (Hrsg.): König Lustik!? Jérôme Bonaparte und der Modellstaat Königreich Westphalen. (= Kataloge der Museumslandschaft Hessen-Kassel; Bd. 39). Hirmer, München 2008, ISBN 978-3-7774-3955-6
 
 Matthias Blazek: Das Kurfürstentum Hannover und die Jahre der Fremdherrschaft 1803–1813, ibidem, Stuttgart 2007, ISBN 3-89821-777-9
 Fabian Fröhlich: Das Hoftheater König Jérômes, in: Vom Theaterbau zum Tanzsaal. Die Geschichte des Ballhauses am Schloss Wilhelmshöhe. Staatliche Museen Kassel 2004, ISBN 3-931787-32-X
 Volker Jacob: König Lustik. Napoléons kleiner Bruder herrschte kurz im Königreich Westphalen. In: Westfalenspiegel, 55. Jg. (2006), H. 6., S. 54–55
 Friedrich M. Kircheisen: König Lustig. Napoleons jüngster Bruder. A. Scherl, Berlin 1928
 Arthur Kleinschmidt: Geschichte des Königreichs Westphalen. F. A. Perthes, Gotha 1893 (Reprint: Hamecher, Kassel 1970)
 Arno Schmidt: Das Musterkönigreich, in: Bargfelder Ausgabe der Werke Arno Schmidts, Bd. III/3. Haffmans, Zürich 1995, ISBN 3-251-80031-0

Personer fra Ajaccio
Franske marskalker
Personer fra Napoleonskrigene
Huset Bonaparte
Elefantordenen