Heddal stavkirke

Heddal stavkirke (Heddal stavkyrkje), tidligere også kjent som «Hitterdals stavkirke» eller «Ryen kirke i Hitterdal», er en stavkirke i Notodden kommune i Vestfold og Telemark fylke. Planformen er en trearmet korskirke og er den største gjenværende stavkirken med lengde 20 meter og høyde 26 meter.

Årringsdateringer viser at viktige deler av kirken stammer fra  midt på 1200-tallet, men noen deler er også eldre og noen yngre. En runeinnskrift i koret blir datert til 1167 og har blitt tolket som en innvielsesinnskrift. Akkurat når den ble reist er usikkert, men dateringen har vekslet fra 1200-tallet til et godt stykke utpå 1300-tallet. Kirken blir indirekte omtalt i en skriftlig kilde i 1315, da sira Eilif, som var prest i Heddal, nevnes i et makeskifte. Rester av eldre byggemateriale, påvist ved dendrokronologiske undersøkelser, gjør at man antar at det kan ha vært minst en eldre kirke på stedet. Koret i nåværende kirke kan ha tjent som skip i en eldre bygning.

Heddal stavkirke spilte en viktig rolle ved faglig beskrivelse og bevaring av de norske stavkirken. Det var den første som ble beskrevet i en publikasjon da Johannes Flintoe skrev et kort kapittel til Samlinger til det Norske Folks Sprog og Historie (Christiania, 1834). Boken gjenga også Flintoes tegning av kirkens fasade mot sør samt tegning av 1. etasje og grunnplan, trolig den aller første arkitektoniske tegning av en stavkirke. Flintoes beskrivelse ble gjengitt i Norsk Penning-Magazin i 1836 sammen med beskrivelse av konstruksjon og størrelse. J.C. Dahl hadde ikke sett kirken på sine reiser i Norge i 1826 og 1834. Thomas Fearnley tegnet kirken sett fra øst i juli 1828. Briten Thomas Forester undersøkte kirken omkring 1848 og beskrev den som et av de fineste eksemplarer av de gamle stavbygde gudshus i Norge. Forester bemerket at stolpene som bar tårnet var svært lange og av slike dimensjoner at de ikke finnes i skogen nå til dags. Bygget var på denne tiden i så dårlig stand at den sto i fare for å falle sammen.

Fra historikken rundt kirken er det kjent at den ble bygd av fem bønder. En av disse var Sira Eilif.

Bygning
Etter reformasjonen var kirken i en ganske dårlig forfatning og ble restaurert og delvis ombygd på 1600-tallet. Blant annet ble det lagt en lav, flat himling og vinduer satt inn opp mot himlingen og den får malt dekor innvendig. Dette interiøret dokumenteres blant i Adolph Tidemands «Katekisasjon i en norsk landskirke» (1847). Den danske arkitekten Johan Henrik Nebelong fjernet i perioden 1849–1851 endringene fra 1600-tallet. I samtiden var det sterk misnøye med Nebelongs arbeid. En ny restaurering ble gjennomført på 1950-tallet med tilskudd fra H.B. Holta i Tinfoss, og under ledelse av Gudolf Blakstad og Herman Munthe-Kaas. Hovedkonstruksjonen i interøriet samt rester av dekorasjon fra middelalderen og 1600-tallet kom da til syne.

Hovedskipet har 20 master, koret har 6 frie master. Bygget har to sideskip, tre tårn og svalgang.

Interiør
Kirkens interiør bærer preg av perioden etter den lutherske reformasjonen i 1536/1537 og de senere restaureringene.

En kirkebenk fra 1300-tallet er oppbevart i Gol stavkirke på Folkemuseet. En ringformet lysekrone med plass til 23 lys og et antemensale fra 1250 oppbevares ved Universitetet i Oslo, oldsakssamlingen.

Sagnet 
Det finnes et gammelt sagn om hvordan kirken ble bygd på tre dager. 
Sagnet forteller at fem bønder i Heddal slo seg sammen om å reise kirken. En dag traff en av dem, Raud Rygi, en ukjent mann som var villig til å bygge kirken, men bare om han fikk oppfylt en av tre ting; Raud Rygi måtte enten skaffe sol og måne ned fra himmelen, la sitt hjerteblod renne eller gjette navnet på den fremmede. Det siste mente Raud han skulle ha god tid til å greie, og så gikk han med på avtalen.
Men Raud fikk liten tid på seg til å løse gåten. Alt første natta var alle materialene på plass, den andre natta reiste spiret seg og tredje dagen ville kirka stå ferdig. I redsel for livet gikk Raud over jordene sine og grunna over navnet til denne fremmede. Da han var kommet i nærheten av Svintruberget (som man ser sørøst for kirken), hørte han en vakker og sterk sang inne fra fjellet: 
 
"Hys, hys vesle båne, 
imorgo kjem Finn med måne, 
sol og kristenhjarte ei skåne 
til moro og leiker for båne".  
 
Dermed var gåten løst. Byggmesteren var trollet Finn og han bodde i Svintruberget. Slik berget Raud Rygi livet, og Heddal fikk sin kirke. Men Finn kunne ikke tåle klangen fra kirkeklokkene og derfor flyttet han senere til fjellet Himingen.

Sagnet er en variant av vandresagntypen: Finn-sagnet.

Bilder

Interiør

Ornamenter

Oversikt

Referanser

Eksterne lenker 
 Heddal stavkirke
 Heddal stavkirke i stavkirke.info
 Miljøstatus i Norge: Heddal stavkirke 
 
 Heddal stavkirke Kirkesøk

Stavkirker
Kirker i Notodden
Kirker i Øvre Telemark prosti
Kulturminner i Notodden
Arkitektur på 1200-tallet
Religiøse byggverk fra 1200-tallet
Korskirker i Norge
Valgkirker i 1814
1200-tallet i Norge
Rosemalte kirker