Carlow (grevskap)

Carlow (irsk Ceatharlach) er et grevskap som ligger i den sørlige regionen av Irland, innenfor provinsen Leinster i republikken Irland. Carlow er den nest minste og den tredje minst folkerike av Irlands 32 tradisjonelle grevskaper. Carlow County Council er den styrende lokale myndigheten. Administrasjonsbyen er Carlow ved elven Barrow. Grevskapet hadde  innbyggere ved folketellingen i 2022.

Grevskapet har navn etter administrasjonsbyen Carlow og er den største bosetningen, med over 40 % av grevskapets befolkning. Mye av resten av befolkningen er også bosatt i Barrowdalen, i byer som Leighlinbridge, Muine Bheag (tidligere Bagenalstown), Graiguenamanagh (tidligere Tinnahinch), Borris og St Mullins. Carlow deler grense med grevskapene Kildare og Laois i nord, Kilkenny i vest, Wicklow i øst og Wexford i sørøst.

Carlow er kjent som The Dolmen County («Dyssegrevskapet»), et kallenavn basert på Brownshill-dyssen, en 6000 år gammel megalittisk gravanlegg som er kjent for å ha den tyngste dekksteinen i Europa, som veier rundt 150 tonn.<ref>Browne’s Hill, The Megalithic Portal</ref> Byen Carlow ble grunnlagt av normannerne i 1207 og grevskapet etter engelsk mønster ble opprettet kort tid etter, noe som gjorde det til et av de eldste grevskapene i Irland. I løpet av 1300-tallet var grevskapet maktsete for det gamle irske kongeriket Leinster (irsk: Ríocht Laighean), så vel som hovedstaden for Lord av Irland i tiden mellom 1361 til 1374.

 Etymologi 

Grevskapet har navn etter byen Carlow, som er en anglifisering av den irske Ceatharlach. Historisk sett ble det anglisert som Caherlagh, Caterlagh og Catherlagh, som er nærmere den irske skrivemåten. På 1800-tallet antok John O'Donovan, en lærd som jobbet med Ordnance Survey Ireland, at opprinnelsen til navnet var Ceatharloch (som betyr «firedobbel innsjø»), ettersom ceathar betyr «fire» og loch betyr «innsjø». Det er derfor direkte oversatt som «Fire innsjøer». Dette ble akseptert av datidens fremste irske etymolog, P.W. Joyce, som den endelige opprinnelsen til navnet; selv om Joyce bemerket at det ikke var noen bevis som tyder på at disse innsjøene noen gang har eksistert i området.

I dag er det heller antatt at den første delen av navnet stammer fra det gammelirske ordet cethrae («dyr, storfe, flokker, flokker»), som er relatert til ceathar («fire») og derfor betegnet «firbeint (dyr)». Den andre delen av navnet er endelsen -lach, som betyr at «Ceatharlach» refererte til et «sted for storfe eller krøtterflokk». Etter hvert som den lokale dialekten til irsk utviklet seg, ble fonemet te foreldet. Følgelig ville uttalen av navnet på 1200-tallet vært mye nærmere dets moderne anglikiserte form. Bevarte tekster fra 1400- og 1500-tallet som staver navnet som «Carelagh» og «Kerlac» ser ut til å reflektere denne endringen i uttale.

 Økonomi 

For 2017 beregnet Irlands statistikkbyrå (Central Statistics Office) at totale inntekt til husholdningen i Carlow var på €1,48 milliarder, rangert på 24. plass av 26 grevskap. Carlows innbyggerne er de 13. høyeste skattebidragsyterne per innbygger i republikken Irland, og ga totalt €331 millioner i skatt i 2017. Det ble først og fremst drevet av den høyere samlede verdien av økonomisk produksjon fra grevskapet, sammen med høyere lønn sammenlignet med grevskap i andre regioner som Midland midt i Irland eller Border Region i nord mot Nord-Irland. Disponibel inntekt per innbygger i 2017 var €20 154, eller 96,63 % av statens gjennomsnitt, og rangerte den på 8. plass i landet. De primære økonomiske sektorene i grevskapet er detaljhandel, tjenester, industri, legemidler og mat- og drikkeindustrien.

 Jordbruk 

Til tross for sin lille størrelse har Carlow en stor landbrukssektor, og er en stor produsent av meieri, korn og grønnsaker. Carlow har tradisjon for å produsere landbruksprodukter av høy kvalitet. Topographical Dictionary of Ireland (1837) bemerket den «sterkt forbedrede tilstanden» til praksisen i grevskapet landbruk. Den sier videre at «hvete av meget god kvalitet dyrkes i alle deler» og at bygg dyrket i Carlow «lenge har vært feiret og etterspurt, og store mengder blir årlig sendt til England».

Meieri er den mest lønnsomme landbrukssektoren i grevskapet, noe som historisk alltid har vært tilfelle. Topographical Dictionary of Ireland uttalte at «Meieriene er tallrike og meieribrukene omfattende og lønnsomme; smør som er hovedproduktet, er generelt av meget god kvalitet og høyt verdsatt på engelske og utenlandske markeder». Fra 2018 var det 102 357 kyr i grevskapet, hvorav omtrent 60% var kjøttfe, og resten melkekyr. Grevskapet har også Irlands 13. største besetning med sauer (108.851 sauer) og 13. største grisebesetning (40.715 griser). I 2023 er det rapportert at Irland vurderer å kvitte seg med 200 000 kyr de neste tre årene som et tiltak for å nå klimamålene, viser et internt dokument fra landbruksdepartementet. Hvordan det vil slå ut for Carlow er uvisst.«Irland vurderer masseslakt av kyr for å nå klimamål», E24 19. juni 2023

Det er 1 806 individuelle gårder i grevskapet, med et samlet oppdrettsareal på 71 142 hektar (175 796 dekar), som utgjør 79% av landarealet. Av dette er 16 875 hektar (41.699 dekar) under jordbearbeiding, den niende høyeste i Irland, og 3 450 hektar (8 525 dekar) land er dedikert til hagebruk og frukt, den åttende høyeste. Gjennomsnittsstørrelsen på en gård i grevskapet er 39,4 hektar (97 dekar), betydelig over landsgjennomsnittet på 31 hektar (77 dekar), og ifølge landbruksorganisasjonen Irish Farmers' Association var den totale verdien av landbruksprodukter fra Carlow i 2016 € 188 millioner.

 Industri 

Historisk sett var Carlow den primære produsenten av sukkerbete i Irland. Sukkerselskapet The Irish Sugar Manufacturing Company (som nå heter Greencore) ble opprettet i 1926 av forretningsmannen Edward Duggan fra Carlow, og var et landemerke i industrialiseringen av den begynnende irske staten. I 1933 ble anlegget nasjonalisert av den nyvalgte regjeringen under partiet Fianna Fáil. Regjeringen førte en politikk med selvforsyning og anerkjente sukkerproduksjon som en nasjonal kjerneindustri, og opprettet et statseid sukkerselskap – Comhlucht Siúicre Éireann – med Carlow-anlegget som hovedkvarter. Fabrikkens tvangsstengt i 2005 på grunn av innføringen av EUs sukkerkvoter var svært kontroversiell. Sheehan, Aideen (21. januar 2005):«’Pure greed’ rationale for sugar plant closure: IFA», The Farming Independent. Arkivert fra [originalen] den 3. juni 2020

Tilvirkning, biovitenskap, detaljhandel, tjenestehandel og jordbruksindustri er grevskapets primære økonomiske sektorer. Burnside Group er den største enkeltarbeidsgiveren i Carlow, med over 800 ansatte på sine anlegg i byene Tullow, Bagenalstown og Carlow. Produksjonsfirmaet Autolaunch sysselsetter 300 personer ved fabrikken deres i Muine Bheag. Det store farmasøytisk selskapet Merck Sharp & Dohme har et produksjonsanlegg for vaksiner i Carlow, som sysselsetter 300 personer, og meierisamvirket Tirlán har to fabrikker for fôr i grevskapet, ved Carlow og Tinnahinch. Grevskapet er også en nøkkelleverandør av Tirláns tørrmelk og melkepulver.

I tjeneste- og IT-sektoren sysselsetter det amerikanske forsikringsselskapet Unum 150 personer i Carlow by, og innenlandske sikkerhetsfirmaet Netwatch, med hovedkontor i Carlow by, sysselsetter 160 personer, med ytterligere 340 ansatte i Storbritannia og USA.

Det multinasjonale olje- og gassletingsselskapet Tullow Oil ble grunnlagt i Tullow av Aidan Heavey i 1985. Selskapet, som nå har hovedkontor i London, er notert på den irske børsen og hadde en omsetning på i underkant av €1,6 milliarder i 2019.«Annual Results 2019» (PDF), Tullow Oil plc.

 Historie 

Området til dagens Carlow har vært bebodd i tusenvis av år, og grevskapet har kanskje den høyeste konsentrasjonen av megalittiske monumenter per kvadratkilometer i Irland. Tallrike stående steiner (menhir eller bautasteiner), bullauner («steinbaolle») og ganggraver markerer landskapet. Carlow har kallenavnet «Dolmen County», dolmen er engelsk for dysse, det vil si en gruppe steiner som består av én stor flat stein støttet av flere vertikale, noe som gjenspeiler overfloden av dysser som finnes innenfor grensene, hvorav Brownshill Dolmen er den mest kjente. De historiske klanområdene i grevskapet er blant annet Uí Drona (O'Ryan), Fothairt Feadh (O'Nolan), Uí Ceinnselaig (Kinsella), Dál Coirpri Cliach (Kerwick), Uí Bairrche Magh dá chonn (Kearney), Uí Felmeda Tuaidh (O'Garvey) og Uí Bairrch Maige hAilbe (O'Gorman). Ettersom Carlow inneholdt både den seilbare elven Barrow så vel som områdets pulsåre, Slighe Cualann, en av de viktigste veiene i tidlig kristen tid som fører til det viktige seremonielle stedet Tara, var det viktig for enhver potensiell konge av Leinster å holde på kontrollen over dette området. På 1000-tallet hadde Mac Murchada-grenen av klanen Uí Ceinnselaig etablert seg som kongene av Leinster.

 Framvekst som grevskap 

Med unntak av en kortvarig norrøn bosetning nær St. Mullin's på 800-tallet, forble området under kontroll av kongeriket Leinster til tidlig på 1200-tallet. Etter den normanniske erobringen ble «Borough of Carlow» opprettet i juli 1210, og utgjorde en del av det normanniske kurfyrstedømmet Leinster (engelsk: county palatine). Dette ble senere delt og den uavhengige «Liberty of Carlow» ble etablert i 1247. På den tiden var grevskapet mer enn tre ganger større enn det er i dag, og dekket omtrent 2 930 km2 (724 000 dekar) og omfattet mesteparten av det gamle bispedømmet Leighlin, som strakte seg til og omfattet kystområdet rundt byen Arklow.

Den moderne grevskapsgrensen ble formet av den gæliske gjenoppblomstringen mellom 1300- til 1500-tallet. I denne perioden var Carlow en del av arven til det anglo-normanniske Butler-dynastiet; men irske Art MacMurrough-Kavanagh, den oppadgående kongen av Leinster, kontrollerte imidlertid mer enn halvparten av landet. Han ble betalt av anglo-normannerne for sine «tjenester» med å holde veiene og handelsrutene i området fri for banditter, men i virkeligheten utgjorde dette ikke noe mer enn husleie som MacMurrough-Kavanagh krevde som en anerkjennelse av hans suverenitet over området. Hans autoritet var så absolutt at MacMurrough-Kavanaghs beholdt kontrollen over store deler av grevskapet i århundrer, til tross for radikale politiske endringer. På slutten av 1400-tallet kjøpte James Butler, den 9. jarlen av Ormond, land i grevskapet for å gi til til sin arvingene, framfor å gå i konflikt med dynastiet. Etterkommere av kongen av Leinster er fortsatt i besittelse av deres forfedres hjem til herskapshuset Borris House den dag i dag.

Den uformelle alliansen mellom kongeriket Leinster og anglo-normannerne forble status quo i flere tiår da den opprettholdt freden og gjorde begge parter enormt velstående. Med kjennskap til det politiske landskapet begynte anglo-normannerne å gifte seg inn i irsk-gæliske familier og tilpasse seg innfødte skikker («ble mer irske enn irlenderne»),MacLysaght, Edward (1982): More Irish Families. Irish Academic Press. ISBN 0-7165-0126-0. Sitat: «Some became completely integrated, giving rise to the well known phrase Hiberniores Hibernis ipsis (more Irish than the Irish themselves). These formed septs on the Gaelic-Irish pattern, headed by a chief. The Gall & Gael became virtually indistinguishable.» og inngikk allianser med irske kongedømmer for å få overtaket over sine andre anglo-normanniske rivaler. I et forsøk på å stoppe nedgangen av engelsk autoritet i regionen, gjorde den engelske monarken Carlow til hovedstaden for Lord av Irland fra 1361 til 1374, bare 13 km nord for MacMurrough-Kavanaghs faste residens i Leighlin.

Store områder på den nordlige og østlige utkanten av Liberty of Carlow havnet gradvis fullstendig under kontrollen til O'Moores, O'Byrnes og andre høvdingedømmer. Følgelig, da den engelske monarken gjenerobret disse områdene på midten av 1500-tallet, ble ikke eierskapet tilbakeført til anglo-normannerne i Carlow, men ble i stedet gitt til nybyggere fra England. Carlow beholdt grensen til Irskesjøen, selv om kontrollen over dette landet ble omstridt med de regjerende høvdingene i området som begjærte sitt eget shire. Disse områdene ble til slutt gitt over til grevskapet Wicklow i 1606. Den nåværende grensen til Carlow representerer derfor de normanniske kjerneområdene som hadde vedvart siden 1100-tallet, støttet opp av det irske Caomhánach-dynastiet.

 Tidlig moderne tid 

Etter de irske forbundskrigene på 1650-tallet ble det store flertallet av irske og anglo-normanniske grunneiere avsatt, og eiendommene deres ble gitt til engelske soldater som deltok i den brutale erobringskrigen til Oliver Cromwell. Carlow var et av fire grevskap satt til side av regjeringen til det engelske samveldet som betaling av offentlig gjeld, selv om mye av eiendommene i disse grevskapene til sist ble overtatt av «kongemordere» (etter at kong Karl I av England ble henrettet) ved at de ble ansett som «venner av republikken». Derimot ble de samme eiendommene lovlig ansett for å være eid av kong Karl II av England etter restaureringen] og gjenopprettelsen av kongedømmet i England. Mange fordrevne irske adelsmenn var i stand til å anmode kongen for å få eierskapet til eiendommene gjenopprettet. Cromwells erobringen hadde derfor en begrenset innvirkning på Carlow, ettersom både kong Karl og det irske parlamentet viste mildhet til vanlige soldater som isteden ble tildelt eiendommer andre steder i Irland, men alle «kongemordere» ble enten forvist eller henrettet.

Carlow, sammen med opprøret i nabogrevskapet Wexford, opplevde noen av de heftigste kampene i opprøret i 1798. Opprøret i Carlow er spesielt beryktet for de sekteriske utskeielsene som er begått i grevskapet. I kjølvannet av den franske revolusjonen organiserte lokale medlemmer av den pro-britiske Oransjeordenen seg i et Yeomanry Cavalry Corps som gjennomførte nattlige angrep på hjem til katolikker og dissentere, ofte brente dem til grunnen, på jakt etter våpen og revolusjonær litteratur.

Slaget i byen Carlow den 25. mai 1798 var en av de første trefningene i opprøret i 1798. Irlendere i Carlow samlet seg for å støtte opprøret, men endte i et knusende nederlag for opprørsstyrkene. Måneder med trusler og hevnangrep fulgte, ledet av den protestantiske pastor Robert Rochfort, som hadde overoppsyn av den ulovlige kidnappingen, torturen og henrettelser av mistenkte av den nasjonalistiske og anti-britiske organisasjonen United Irishmen], og ga Rochfort kallenavnet «the slashing parson», «den flengende presten». Ryktet om hans ondskap og brutalitet etter hans død kom til å prege hans familie i flere tiår, og ødela deres gode navn og politiske muligheter til å stille til valg inntil de sist flyttet fra Carlow i 1923.

 Den revolusjonære perioden 

Under uavhengighetskrigen hadde Carlow Brigade av Irish Republican Army (IRA) 6 bataljoner som opererte i Carlow, foruten i vestlige Wicklow, sørlige Kildare og østlige Laois og Kilkenny, og hele tiden i skyggen av Curragh Camp – den britiske hærens hovedkvarter i Irland. Den forlatte eiendommen ved Duckett's Grove fungerte både som IRAs treningsleir og hovedkvarteret til Carlow Brigade fra 1919 til 1922.

Plaget av dårlige forsyningslinjer og hindret av en tung tilstedeværelse av den pro-britiske, paramilitære politistyrken Royal Irish Constabulary (RIC) førte til at Carlow Brigade var en av de minst aktive i krigen. Isteden spesialiserte de seg stort sett på å forsinkende taktikker som å blokkere veier, ødelegge broer og avskjære postgangen. Brigaden gjennomførte et forklundret bakholdsangrep nær landsbyen Ballymurphy i april 1921, med tap av 12 medlemmer (4 drepte og 8 tatt til fange) og livsviktig ammunisjon. Deretter ble det ingen ytterligere aktive engasjementer med verken RIC eller den britiske hæren forsøkt.

Carlow Republican District Court, opprettet i februar 1922 ved rettsbygningen Carlow Courthouse, var den første domstolen etter uavhengighetskrigen som ble holdt av regjeringen i den irske fristaten. Carlow opplevde relativt lite handling under borgerkrigen, da fristatens hær utplasserte hundrevis av soldater til de tidligere RIC-festningene i grevskapet, og som effektivt kvalt de irregulære opprørsstyrkene. Den første lederen av en uavhengig irsk regjering, presidenten for de administrative myndighetene W.T. Cosgrave, fungerte som Teachta Dála («forsamlingsdelegat») for området Carlow–Kilkenny fra 1921 til 1927.

 Kultur 
 Hymner 

Den irske folkesangen «Follow Me Up to Carlow» er grevskapets egen sang, og brukes til en rekke turisme- og sportsformål. Sangen i seg selv handler imidlertid ikke om Carlow. Den feirer nederlaget til den engelske hæren av Fiach Mac Aodh Ó Broin i slaget ved Glenmalure i 1580. En «Song for Carlow»-konkurranse ble holdt i 2005 for å velge en ny uoffisiell hymne basert på grevskapet. Av 112 bidrag ble en sang med tittelen «The Red, Yellow and Green» av countrysanger Derek Ryan valgt som vinneren av et live publikum og dommerpanel.  Komikeren Richie Kavanagh har også skrevet en rekke sanger som refererer til grevskapet og dets landemerker, blant annet «It's Called the County Carlow» og «The Carlow Fence», en komisk sang med beundring for grevskapets unike dekorative granittgjerder i carlowstil, også kalt for kvekergjerder. The Carlow Fence, Conry-michael-books.com. Arkivert fra originalen den 16. februar 2020

 Byer og landsbyer 
Ballon
Carlow
Muine Bheag (Bagenalstown'')
Myshall
Tullow

Referanser

Litteratur 
 McGrath, Thomas, red. (2008): Carlow: history and society, Dublin
Conry, Michael (2008): «The Personality of County Carlow: landscape and people». Carlow History and Society
Doran, Linda (2008): «Medieval settlement hierarchy in Carlow and the 'Carlow Corridor' 1200–1550». Carlow History and Society
 Nolan, William (2008): «County Carlow 1641–1660: Geography, land ownership and society». Carlow History and Society
 O’Byrne, Emmett (2008): «'A divided loyalty': The MacMurroughs, the Irish of Leinster and the Crown of England 1340–1420». Carlow History and Society
 O'Toole, Jimmy (2008): «The landed gentry in decline – A County Carlow perspective». Carlow History and Society

Eksterne lenker 

 
Carlow Local Authorities