Fijis historie

Det er antatt gjennom arkeologiske funn av keramikk at Fijiøyene først ble koloniserte rundt 1500 år fvt. av polynesiske eller melanesiske sjøfarere som senere er kalt lapita-folket.

1600–1820

Europeisk samhandling 
Den første kjente europeer som besøkte Fiji var nederlenderen Abel Tasman i 1643. I 1789 ble øyene kartlagt av briten William Bligh, da seilte gjennom øygruppen etter å ha blitt avsatt fra HMAV «Bounty». En stund ble øyene kalt Bligh Islands etter ham.

De første europeere som bosatte seg på Fiji var skipbrudne seilere og rømlinger fra australske fangekolonier. I 1804 ble sandeltre oppdaget på Vanua Levu, og flere handelsskip og kristne misjonærer kom innom øyene. 

I 1822 bosatte en amerikansk eventyrer seg på østkysten av øya Ovalau, på stedet som senere ble til havnebyen Levuka. Levuka var hovedstaden til Fiji fra 1874 (da øyene ble annektert av Storbritannia) til 1882, etterfulgt av Suva.

1820–1874

Stammekriger
På 1820-tallet førte den økende mengden misjonærer på Fiji til borgerkrig mellom de innfødte stammene. Med våpen fra den svenske leiesoldaten Charlie Savage, slo Ratu Tanoa, en krigsherre fra øya Bau, den mye større Burebasaga-stammen og underla seg store deler av vestlige Fiji. Hans etterfølger, Seru Epenisa Cakobau, stadfestet den bauiske herredømmet utover 1850- og 1860-tallet. Han kalte seg Tui Viti, eller Kongen av Fiji. Han møtte motstand fra lokale høvdinger og den tonganske prinsen Enele Ma'afu som hadde bosatt seg på øya Lakeba i øygruppen Lau i 1848. Ma'afu tok med seg misjonærer fra Tonga og metodistkirken var den første kirken som fikk fotfeste på Fiji. De fleste høvdingene i vest så på Ma'afu og misjonærene som en trussel og nektet derfor å konvertere og la dem bosette seg i landsbyene.

Referanser 

Fijis historie