Steile og hjul

Steile og hjul, også skrevet stegle og hjul, er en tidligere form for dødsstraff, tortur og likskjending. Som regel ble den dømte først bundet fast til et vognhjul og fikk deretter de lange rørknoklene (armer og bein) knust med en stålforsterket klubbe. Alternativt kunne man pine den dømte ved hjelp av et tungt vognhjul som  ble heist opp og sluppet ned på offeret for å knuse armer og bein. Offeret – gjerne fastbundet i en forvridd og smertefull stilling på hjulet – ble deretter plassert på en stegle (stolpe) til «spott og spe», for å dø en pinefull og langsom død.

Ifølge filosofen Thomas Aquinas (1225 – 1274), var «steile og hjul» den straffen som ventet i helvete for de som hadde begått dødssynden «hovmod».

Denne henrettelsesmetoden ble også kalt radbrekking etter det tyske ordet Rad som betyr «hjul». Ordet radbrekking, som altså opprinnelig betyr «å knuse (knokler) med hjul», kan i dag også brukes i overført betydning om å «ødelegge til det ugjenkjennelige» eller «forringe språket».

Henrettelsen 

Alt ettersom forbrytelsens alvorlighetsgrad, kunne torturen i forbindelse med henrettelsen variere fra noen timer til flere dager. Bødlene som sto for henrettelsene var vanligvis spesialister på å knuse bein og ledd, uten å drepe offeret.

«Steile og hjul» foregikk vanligvis på den måten at offeret først ble «fastbundet» til et tungt vognhjul, gjerne ved at armene ble flettet inn i eikene i vognhjulet, og deretter ble håndleddene og anklene bundet sammen, slik at offeret ikke kunne røre seg. 
Deretter tok bøddelen fatt på oppgaven med å knuse samtlige ledd, ett etter ett, og tok seg gjerne god tid. Det var viktig at offeret var ved bevissthet og kunne føle smerten, og således ydmyke seg selv med sine smerteskrik og trygling om nåde.

Etter noen timer, da alle bein og ledd omsider var knust, ble så hjulet festet i enden av en stegle (stolpe), som så ble reist opp slik at hjulet lå horisontalt på stolpen med offeret godt synlig til spott og spe. Gjerne mens offeret fortsatt levde. 
Med litt «flaks» døde offeret innen noen timer av blodtapet. Men hvis bøddelen var særdeles dyktig, kunne offeret leve slik i flere dager, før det døde av det såkalte fettembolisyndromet (lungeødem forårsaket av fett og beinmarg som går via venene inn i høyre hjertekammer og videre inn i lungekretsløpet) 

Men noen ganger ble offeret «benådet» og fikk det såkalte «nådestøtet», enten ved at bøddelen tok slegga og slo av all kraft mot offerets hjerte, eller med et velrettet sverdhugg i hjertet, slik at dette stoppet 

I noen tilfeller fikk offeret knust sine ledd og knokler med støt fra et tungt vognhjul som ble sluppet ned på offeret.

Grev Alv Erlingssons henrettelse 
Historiker Tore Skeie, gir oss en levende skildring av straffen «steile og hjul» i sin bok om den norske adelsmannen og greven Alv Erlingsson, som ble straffet for «sjørøveri» (plyndring av Danmarks kystbyer under krigen mellom Norge og Danmark) og dømt til «steile og hjul» i 1290, i den danske byen Helsingborg på kysten av Skåne:

Alvs lik ble liggende på steile og hjul i to år før det ble tatt ned og bragt hjem til Norge og gravlagt.

Johann Friedrich Struensees henrettelse 
Johann Friedrich Struensee kom til makten som livlege for dansk-norske kong Christian VII i 1769. Kong Christian var mentalt syk, og Struensee, som var kritisk til eneveldet, greide etterhvert å overstyre kongen og regjere i hans sted. Struensee gjennomførte en rekke reformer, blant annet forbud mot tortur, avskaffelse av dødsstraff for tyveri og innførte trykkefrihet. Samtidig var han dronning Caroline Mathildes elsker. Reformene ble ikke godt mottatt. Struensee ble dømt for majestetsfornærmelse, halshugget, partert og hengt opp på steile og hjul til skrekk og advarsel.

Partert levende 
I særdeles alvorlige tilfeller, kunne offeret også bli levende partert mens de var bundet fast til hjulet. Da var det om å gjøre at lidelsen varte lengst mulig, og bøddelen måtte være nøye slik at han ikke drepte offeret for tidlig. 
Vi finner flere eksempler på dette i Absalon Pedersøn Beyers «Bergens Capitelbok»,  hvor presten skildrer skrekkscener fra retterstedet Nordnes i Bergen. I juni 1615 ble en forbryter ved navn Niels Hemmingsøn lagt på steile og hjul og partert levende. 16. april 1632 ble en annen mann, ved navn Henrik, lagt på hjul og partert levende for å ha drept fem mennesker.

Skam 
Selve opphengingen, steilingen, var en skamstraff som skulle ydmyke den dømte offentlig og sverte vedkommendes ettermæle. Sammen med den ekstreme torturen skulle dette også virke avskrekkende på andre og dermed forhindre nye forbrytelser. «Steile og hjul» ble brukt som straff ved landeveisrøveri , mord, brutale ran og andre alvorlige forbrytelser.

Etymologi 
Ordet steile i «steile og hjul» kommer av det norrøne stagl, et ord som er i slekt med «stengel», og betegner stolpen, mens hjul var selve tortur- og henrettelsesinstrumentet. På samme måte som med galger, ble steilen ofte plassert på en offentlig plass, utenfor byens porter eller på herredets tingsted. Den vesle øygruppa Steilene ved Nesodden innerst i Oslofjorden har ifølge en teori fått navn etter slike stolper der levninger etter forbrytere ble hengt opp.  Steglemoen ved Bjørgo i Nord-Aurdal, et gammelt henrettelsessted, fikk sitt navn etter steglene som man satte ofrene på, til skrekk og advarsel for andre.

Torturmetoder

Tortur før henrettelsen 
Før selve henrettelsen kunne grove forbrytere bli straffet med pinefulle forhør, det vil si tortur. Det kunne omfatte kakstryking, det vil si offentlig pisking av den dømte som stod bundet fast til en kak (straffepåle og liknende), å knipe den dømte med glødende tenger eller å hogge av fingre og håndledd.

Radbrekking 
Også radbrekkingen kunne utføres på forskjellige måter. Vanligvis fikk den dødsdømte kroppen knust med et stort vognhjul eller en klubbe. Deretter ble kroppen, eller kroppsdelene, festet til hjulet som til sist ble satt vannrett øverst på steilen. Forbryteren ble dermed hengt opp på steile og hjul. De parterte likdelene flettet inn i hjuleikene.

Offeret ble i noen land overkjørt med det tunge hjulet, i andre land bundet direkte på hjulet for å få lemmene knust med en jernstang eller slegge. Deretter kunne man gi et nådestøt mot hodet eller brystet, eller legge den forslåtte og forpinte personen på hjulet for å dø av sjokk, blodtap eller dehydrering. Flere steder, blant annet i Nederland, ble den dømte halshogd først. I Danmark og andre steder kunne en radbrekkes «ovenfra» eller «nedenfra», det vil si at knoklene ble knust i rekkefølge enten fra nakken eller, enda verre og strengere, fra føttene og oppover. Hjulet kunne også utstyres med pigger. Hjulet ble reist på den loddrette steilen i vannrett stilling. Enkelte ble også hengt opp uten forutgående radbrekking og kunne dermed være i live i flere dager, som ved korsfesting .  Uansett ble de dømte hengende til spott og spe og til skrekk og advarsel for andre i samfunnet.

Utbredelse og bruk

Se også 
 Hengning, trekking og kvartering
 Ekorsjering
 Dødsstraff
 Galge
 Gapestokk
 Giljotin
 Heksebål
 Halshugging
 Henging
 Korsfestelse
 Henrettelsesmetoder
 Skafott
 Spissrotgang

Referanser

Eksterne lenker 
 
 Artikkel i Aftenposten 2009 om «Dødsstraff ved halshugging» (med blant annet norske eksempler på hjul og steile)
 Henrettede i Norge 1815-1876 (også bruk av steile og hjul)
 Straffemetoder i Norge på 1700- og 1800-tallet (med «prisliste» for å radbrekke og legge på steile)
 Struensees flørt med det opplyste eneveldet – og henrettelsen som fulgte, artikkel hos Norgeshistorie.no

Dødsstraff
Torturmetoder