Cool jazz

Stilen cool jazz er en videre utvikling av bebop. Den blir ofte betraktet som en motutvikling til den hektiske bebopen. Karakteristisk for Cool Jazz er en påfallende sterkere strukturering av komposisjon og improvisasjon, gjennom utvidete strukturer, gjennom flerdelte komposisjoner og også ved å benytte komposisjonsteknikker fra den europeiske musikktradisjonen.

Bebop inneholdt et eksperimentelt element. En del jazzmusikere tok dette som grunnlag for å utvikle musikken videre, en av stilartene som oppsto var Cool Jazz. Med begrepet «cool» menes musikerens holdning til musikken. I forhold til bebop er Cool Jazz mer introvertert og bygger på et intellektuelt kunstbegrep. De fleste cool-musikerne hadde universitets- eller konservatoriumsutdannelse og betraktet sin musikk først og fremst som musikk til å høre på, dvs. kunstmusikk. Cool jazz orienterer seg i retning konsertaktig musikk, den blir spilt med så lite vibrato som mulig og tonen virker renere enn tidligere stiler som forsøkte å etterligne den menneskelige stemme i solospillet.

I Cool Jazz er samspillet i et jazzcombo viktigere enn i bebop. Solospill står også her i midtpunktet, men blir innføyd i komplekse arrangementer som eksperimenterer med sound og klangmotiver. Cool jazz er kanskje kjølig, men kald var denne musikken aldri: avslappet, suveren, alvorlig og uten showeffekter er vel bedre uttrykt. 

De første opptakene oppsto på slutten av 1940-tallet med Claude Thornhills orkester.

Et stildannende album er Birth of the Cool av Miles Davis.

Viktige musikere

Trompet
 Chet Baker, også sang
 Miles Davis

Saksofon
 Paul Desmond
 Woody Herman, også klarinett
 Jimmy Giuffre, også klarinett
 Lee Konitz, alt
 Warne Marsh, tenor
 Gerry Mulligan, baryton

Piano
 Dave Brubeck
 Bill Evans
 John Lewis
 Stan Kenton
 George Shearing
 Lennie Tristano

Trommer
 Chico Hamilton
 Connie Kay
 Shelly Manne

Andre
 Billy Bauer, gitar
 Percy Heath, bass
 Howard Rumsey, bass

Viktige band
 Modern Jazz Quartet
 The Capitol Band

Jazzsjangre