2001 (album)

2001 er det andre studioalbumet av den amerikanske hiphopartisten Dr. Dre, som ble utgitt den 16. november 1999 gjennom Interscope Records. Innspillingen av albumt varte fra 1997 til 1999, og produksjonen ble gjort av Dr. Dre, Mel-Man og Lord Finesse. Det er oppfølgeren til Dr. Dre sitt debutalbum, The Chronic (1992), og det er flere gjesteartister på albumet, som Snoop Dogg, Kurupt og Eminem. 2001 viser en utvidelse av Dr. Dre sin G-funk-lyd og inneholder temaer fra gangsta rap, som vold, seksualitet, narkotikabruk, gategjenger og krim.

Albumet debuterte på andreplass på Billboard 200-listene, og solgte over  kopier den første uken. Tre singler ble gitt ut på albumet som alle havnet på lister, og albumet har fått 6 ganger platina salgstrofé fra RIAA etter å ha solgt seks millioner kopier i USA. Til tross for blandet kritikk mot tekstene fikk 2001 stort sett positive anmeldelser fra de fleste anmeldere. Albumet har blitt nevnt som albumet som fikk live i West Coast hip hop-scenen etter at den i flere år hadde dødd ut, samtidig som det viste at Dr. Dre kunne appellere til en ny generasjon lyttere.

Bakgrunn 
I et intervju med The New York Times snakket Dr. Dre om hans motivasjon for albumet, og hvordan han følte at han måtte bevise for seg selv og sine fans at han har talent etter at flere begynte å kritisere hans ferdighet innen rapping og musikkproduksjon. Denne tvilen om hans ferdighet kom fra at han ikke hadde gitt ut et album for seg selv siden The Chronic i 1992. Han sa følgende:

Albumet skulle til å begynne med bare være en mikstape; med spor som var koblet sammen, men ble senere endret til å bli satt opp som en film. Dr. Dre sa at "alt du hører er planlagt. Det er en film, med variasjon i forhold til situasjonen. Du har oppbygging, rørende øyeblikk, aggressive øyeblikk. Du har til og med en "pause for porno". Den har alt en film trenger." Når han snakker om hvorfor han ikke spilte inn albumet for bruk i klubb eller radio, og istedenfor kun laget det for underholdning med små komiske innspill, kommenterte han at "Jeg prøver ikke å sende ut noen meldinger eller noe slikt med dette albumet. Jeg ville bare lage hardcore hiphop og prøve å legge inn litt svart humor her og der. Ofte prøver medio å lese noe inn i dette, eller gjøre det til noe annet når det kun er ment som underholdning. Du burde ikke ta det for seriøst."

Innspilling 
Noen av tekstene på albumet brukt av Dre har tidligere blitt skrevet ned av anonyme. Det var rykter om at Royce Da 5'9" var en av de anonyme skribentene. Det ble notert at han skrev for det siste sporet, «The Message», men utenom dette er han ikke nevnt ved alias eller ekte navn. Et spor han spilte inn på albumet, først under navnet «The Way I Be Pimpin'», ble senere endret til «Xxplosive»; i denne utgaven rapper Dr. Dre tekster skrevet av Royce, med Royce sin stemme i refregnet. Royce skrev flere spor, som «The Throne Is Mine» og «Stay In Your Place», som begge ble kuttet fra albumet før utgivelsen. Sporene har senere blitt gitt ut på flere mikstapes, inkludert Pretox.

Albumet ble spilt inn i løpet av 1998 og 1999, etter Eminems utgivelse av The Slim Shady LP, som Dr. Dre var produsent for. Den samme stilen kan høres igjen i 2001 med nye beats og mindre bruk av samples, noe som viker litt fra den lyden Dr. Dre hadde på sitt debutalbum. Medprodusent Scott Storch snakket om hvordan Dr. Dre brukte sine medarbeidere under innspillingen: "Det var tydelig på den tiden at Dr. Dre virkelig trengte noe. Han trengte nytt drivstoff, og jeg ble brukt som nitro. Han hev meg inn i miksen, og jeg hev på en ny smak med pianolyder, strenger og orkestral lyd. So jeg var på keyboard og Mike Elizondo var på bassgitar, mens Dre var på trommemaskinen." Josh Tyrangiel fra Time har beskrevet innspillingsprosessen som Dr. Dre bruker, og skrevet av "Hvert spor av Dre begynner på samme måte, med Dre bak trommemaskinen i et rom fullt av musikere han stoler på. (De går med personsøkere. Når han vil at de skal jobbe, jobber de.) Han programmerer en beat, og ber musikerne spille med; når Dre hører noe han liker, isolerer han musikeren og forteller ham hvordan han kan perfeksjonere lyden."

Musikk

Produksjon 
I hovedsak er det Dr. Dre og Mel-Man som sammen har produsert albumet, og det ble generelt sett godt mottatt av kritikere. Stephen Thomas Erlewine fra allmusic bemerker at Dr. Dre har utvidet G-funk-stilen fra hans forrige album, The Chronic, og sa at "Han presset seg selv hardt, fant ny variasjoner i formelen ved å legge til strenger, dype vokaler, og biter av reggae, noe som gir et ganske interessant resultat". Han fortsetter med å si at "dette er førsteklasses gangsta rap." Entertainment Weeklys Tom Sinclair skrev "Chilly keyboard motifs gliding across gut-punching bass lines, strings and synths swooping in and out of the mix, naggingly familiar guitar licks providing visceral punctuation". NME beskrev produksjonen som "tektoniske, funky beats og trist atmosfærisk". PopMatters hadde bare godt å si om produksjonen, og nevner at "hiphop-rytmene er catchy, noen ganger veldig fremtredende, andre ganger litt mer subtile, men alltid en fin bakgrunn for Dre sin stemme." Jon Pareles fra The New York Times nevnte at beatsene er "rene og perfekte, hver eneste er en kombinasjon av beat, rap, melodi og strategisk stillhet". Albumet markerte begynnelsen for Dr. Dres samarbeid med keyboardisten Scott Storch, som tidligere hadde jobbet med The Roots, og er kreditert som låtskriver på flere av sporene på albumet, inkludert hitsingelen «Still. D.R.E.». Storch ble senere en suksessrik produsent, og har vært med på produksjonen av noen av Dr. Dres senere utgivelser.

Sangtekster 
Sangtekstene på albumet fikk kritikk og skapte noe kontrovers. De inkluderte mange temaer som er assosiert med gangsta rap, som vold, seksualitet, gategjenger, drive-by, krim og narkotikabruk. Stephen Thomas Erlewine sa at det eneste temaet på albumet var "vold, dop, fitte, tisper, våpen og gangstere", og at disse temaene hadde blitt repetitive og uendret i løpet av de siste ti årene. Kritikere merket at Dr. Dre hadde gått bort fra hans forsøk på å "rydde opp", som han prøvde med singelen «Been There, Done That» i 1996, fra Dr. Dre Presents...The Aftermath. NME nevnte at albumet var fullt av "pig-headed, punk-dicked, 'bitch'-dissing sammen med glorifisering av vold, marijuana og sex" Massey skrev at tekstene var overdrevent obskøne, men skrøt allikevel av måten Dre fremførte det hele: "Han rimer kjapt, han leverer på en måte som er laid back samtidig som den er kraftig." Rimene involverer Dr. Dres tilbakekomst til de mest kjente innen hiphop, som man hører på singlene «Still D.R.E.» og «Forgot About Dre». Mange kritikere nevner det siste sporet på albumet, «The Message»; en sang som er dedikert til Dr. Dres avdøde bror, som hva albumet kunne vært om ikke for de meget aggressive tekstene. Massey kaller sangen for "simpelthen nydelig" og "en klassiker innen moderne rap".

Singler 

Det ble gitt ut tre singler fra albumet: «Still D.R.E.», «Forgot About Dre» og «The Next Episode». Andre spor, som «Fuck You», «Let's Get High», «What's the Difference» og «Xxplosive» ble aldri gitt ut som singler offisielt, men ble spilt en del på radio, som resulterte at de havnet på Hot R&B/Hip-Hop Singles & Tracks «Still D.R.E.» ble gitt ut som den første singelen i oktober 1999. Den toppet på 93.-plass på Billboard Hot 100 og 32.-plass på Hot R&B/Hip-Hop Singles & Tracks, og havnet på 11.-plass på Hot Rap Singles. Den nådde også sjetteplass på UK Single Charts i mars 2000. Sangen ble nominert til Grammy Award for Best Rap Performance by a Duo or Group, men tapte til The Roots og Erykah Badus «You Got Me».

«Forgot About Dre» var den andre singelen, og ble gitt ut 2000. Som med den første singelen ble også denne en hit på flere topplister. Den toppet på 25.-plass på Billboard Hot 100, 14.-plass på Hot R&B/Hip-Hop Singles & Tracks, og 3.-plass på Rhythmic Top 40. Singelen havnet også på syvendeplass på UK Single Charts i juni 2000. Musikkvideoen for singelen vant MTV Video Music Awards for Best Rap Video i 2000. I 2001 vant Dr. Dre og Eminem Best Rap Performance by a Duo or Group for singelen under Grammy Awards. «The Next Episode» ble gitt ut som den tredje og siste singelen i 2000. Den toppet på 23.-plass på Billboard Hot 100, 11.-plass på Hot R&B/Hip-Hop Singles & Tracks, og 2.-plass på Rhythmic Top 40. På UK Single Charts toppet den på 3.-plass i februar 2001. Også denne ble nominert til en Grammy for Best Rap Performance by a Duo or Group, men prisen ble vunnet av den andre singelen fra albumet, «Forgot About Dre».

Mottagelse

Kommersiell  
Albumet debuterte på andreplass på Billboard 200-listen, med  solgte kopier den første uken. Den gikk også rett inn på førsteplass på Billboards Top R&B/Hip-Hop Albums. Albumet oppnådde også suksess i Canada, hvor det havnet på andreplass på topplisten. Albumet hadde litt mindre suksess i Europa, med en 4.-plass i Storbritannia, 7.-plass i Irland, 15.-plass i Frankrike, 17.-plass i Nederland og 26.-plass i Norge. I New Zealand toppet albumet på 11.-plass. På slutten av 2000 ble albumet rangert på femteplass på Billboards liste over årets albumet, og førestplass på Billboards årsliste for Top R&B/Hip-Hop Albums. I 2003 dukker albumet igjen opp på topplister, og toppet på 75.-plass i Storbritannias topp 75, og på 30.-plass på Irlands topp 75. Innen oktober 2011 hadde albumet solgt 7.5 millioner kopier i USA, og ble sertifisert til seks ganger platina fra RIAA den 21. november 2000. Det gjør albumet til Dr. Dres best-selgende album noensinne, da hans forrige albume, The Chronic, ble sertifisert til trippel platina.

Kritisk respons 
Albumet ble generelt sett godt mottatt av kritikere. I Rolling Stones The Immortals - The Greatest Artists of All Time, hvor Dr. Dre ble listet som nummer 54, snakket Kanye West om hvordan Dres «Xxplosive» hadde inspirert ham: "Xxplosive, fra 2001, er hvor jeg fikk hele min sound fra. Om du hører på sporet hører du at den har soul, men med de tunge trommene Dre bruker. Hør på This Can't Be Life, et spor jeg laget for Jay-Zs Dynasty-album, og så hører du på Xxplosive. Du hører likheten." Stephen Thomas Erlewine fra Allmusic sa at "2001 er ikke så konstant eller treffende som Slim Shady, men musikken er full av personlighet." Entertainment Weeklys Tom Sinclair skrøt av produksjonen, kalte, og snakket om hvordan den var "like avhengighetsskapende som da over 3 millioner kjøpte  og ble hekta på The Chronic og Snoop Doggs Doggystyle, som ble produsert av Dre" og fortsatte med å skryte av Dr. Dre, ved å si at "om man kunne kalle noen rappeprodusenter for komponister, er det han." NME sier at Dr. Dre ikke utvidet sjangeren, men at albumet var "kraftig nok fra tid til annen, men ikke nok til å skremme Will Smith." Chris Massey fra PopMatters erklærte at "Musikalsk er 2001 så nære brilliant som et gangsta rap-album kan." Christopher John Farley fra Time sa at "beatsene er nye og involverende, og Dres samarbeid med Eminem og Snoop Dogg er livlig."

Albumet fikk også negativ kritikk. Robert Christgau fra The Village Voice ga 2001 en C og skrev negativt især om sangtekstene; "Det er gjerne et nytt årtusen, men han er fremdeles S.L.I.M.E.". Erlewine fra Allmusic snakket om hvordan det høye antallet gjesterappere påvirket albumet, og stilte spørsmål med Dr. Dres hensikter når han jobbet med "gaterappere". Han sier at "albumet lider i stor grad som et resultat av disse samarbeidene". Erlewine kritiserte også teksene, som han mente var repetitive og full av "gangsta-klisjéer." Sinclair nevnte noe lignende i forhold til sangtekstene, og kalte dem "skitne", men la vekt på at dette ikke burde ha en negativ innflytelse på det Dre hadde prestert med albumet.NME nevnte også sangtekstene, og mente at de var for støtende, "As the graphic grooves stretch out, littered with gunfire, bombings and 'copters over Compton, and the bitch-beating baton is handed from Knock-Turnal to Kurupt, 2001 reaches gangsta-rap parody-level with too many tracks coming off like porno-Wu outtakes." Massey refererte til sangtekstene som "et karikatur av et ethos, istedenfor en refleksjon over noe en faktisk tror". I mars 2006 plasserte Hip Hop Connection på 10.-plass på sin liste over de beste album innen hiphop mellom 1995 og 2005.

Sporliste
Credits adapted from liner notes.

Alle sangene er produsert av Dr. Dre og Mel-Man, med unntak av «The Message» som er produsert av Lord Finesse.

Samples
"Lolo (Intro)" bruker samples fra "Deep Note" av James A. Moorer.
"Big Ego's" bruker samples fra "Theme from The Persuaders!" av John Barry og "Love Don't Live Here Anymore" av Rose Royce.
"Xxplosive" bruker samples fra "Bumpy's Lament" av Isaac Hayes og "Ain't No Fun (If the Homies Can't Have None)" av Snoop Dogg.
"What's the Difference" bruker samples fra "Parce Que Tu Crois" av Charles Aznavour.
"Bar One (Skit)" bruker samples fra "Poundin'" av Cannonball Adderley.
"Light Speed" bruker samples fra "I'm Still #1" av Boogie Down Productions.
"Forgot About Dre" bruker samples fra "The Climb" av No Doubt og "Compton's in the House (Remix)" av N.W.A.
"The Next Episode" bruker samples fra "The Edge" av David McCallum.
"Let's Get High" bruker samples fra "Backstrokin'" av The Fatback Band og "High" av Skyy.
"Bitch Niggaz" bruker samples fra "Top Billin'" av Audio Two.
"The Car Bomb (Skit)" bruker samples fra "Time Is Passing" av Sun.
"Murder Ink" bruker samples fra "Halloween Theme" av John Carpenter.
"Ed-Ucation (Skit)" bruker samples fra "Diamonds Are Forever" av Franck Pourcel.
"Housewife" bruker samples fra "Bitches Ain't Shit" av Dr. Dre og "Rapper's Delight" av The Sugarhill Gang.

Personell 

 Dr. Dre – Produsent, deltager, mikser
 Mel-Man – deltager, produsent
 Lord Finesse – produsent
 Eminem – stemme, deltager
 Snoop Dogg – stemme, deltager
 Hittman – deltager
 Xzibit – deltager
 Kurupt – deltager, stemme
 Ms. Roq – deltager
 Devin the Dude – deltager, stemme
 Nate Dogg – deltager
 Six-Two – deltager
 MC Ren – stemme
 Tommy Chong – stemme
 Knoc-turn'al – deltager, stemme
 Defari – deltager
 Time Bomb – deltager
 King Tee – deltager
 Kokane – deltager
 Mary J. Blige – deltager
 Rell – deltager
 Jake Steed – deltager
 Eddie Griffin – deltager
 Charis Henry – collagekonsept, deltager
 Traci Nelson – deltager

 Ian Sanchez – deltager
 Colin Wolfe – bass
 Mike Elizondo – bass
 Preston Crumo – bass
 Sean Cruse – gitar
 Camara Kambon – keyboard
 Scott Storch – keyboard
 Jason Hann – perkusjon
 Taku Hirano – perkusjon
 DJ Pen – scratches
 Larry Chatman – produksjonsmanager
 Kirdis G. Tucker – produksjonsmanager
 Charles "Big Chuck" Stanton – A&R-regissør
 Mike Lynn – A&R-regissør
 Damon "Bing" Chatman – prosjektkoordinator
 Michelle Thomas – produksjonsmanager
 Andrew Van Meter – prosjektkoordinator
 Ekaterina Kenney – photoshootkoordinator
 Richard "Segal" Huredia – collagefotograf, lydingeniør
 Brian "Big Bass" Gardner – masterer
 Paul Foley – albumeditor
 Stan Musilik – fotograf
 Donn Thompson – fotograf
 Jason Clark – designer

Lister

Weekly Charts

Årslister

Tiårslister

Referanser

Eksterne lenker   
 
  Accolades: 2001  på Acclaimed Music
  RapReviews: 2001 — av Steve Juon
  Staff Review på Sputnikmusic

Musikkalbum fra 1999
Dr. Dre-album
Musikkalbum fra USA