Ernst Wiechert

Ernst Wiechert (født 18. mai 1887 i landsbyen Kleinort i Kreis Sensburg i Østpreussen i keiserriket Tyskland, død 24. august 1950 i Uerikon ved Stäfa am Zürichsee i Sveits) var en ledende tysk forfatter, en av de mest leste til godt ut i 1930-årene, da nazistene grep inn mot ham.

Liv og virke

Bakgrunn
Ernst Wiechert vokste opp i de masuriske skoger, som sønn av forstmester Martin Wiechert og hans hustru Henriette Wiechert født Andreae. Han studerte ved Albertusuniversitetet i Königsberg.

Forfatterskap avbrutt av krigsinnsats
Han arbeidet fra 1911 som lærer i Königsberg og Berlin, samtidig som han begynte å skrive romaner, noveller og fortellinger. i 1912 giftet han seg med din forlovede, Meta Mittelstädt (1890–1929). Ved utbruddet av første verdenskrig i 1914 meldte han seg som frivillig, men noe senere ble han dimittert på grunn av en nyresykdom. I 1915 kom han tilbake og til fronten, og mottok samme året Jernkorset av andre klasse (EK II) Senere mottok  han også EK I.  I 1916 ble han utdannet til offiser, og ble senere såret av granatsplinter to ganger. Under krigen ble Wiecherts eneste barn, Ernst-Edgar. født i 1917; det ble bare én dag gammelt.

Senere karriere
Gjennombruddet kom i Berlin i 1932 med romanen Die Magd des Jürgen Doskocil; etter dette kunne han legge bort læreryrket og konsentrere seg om et forfatterskap med utgivelser med millionopplag. Han etablerte seg i Bayern ved innsjøen Starnberger See. 

Hans dype kristne forankring gjennomsyret hans forfatterskap, og begrunnet også hans advarsler mot den nasjonalsosialistiske ideologi på tidlig tidspunkt. En tale for studenter i München i 1935 kurserte illegalt i Tyskland, og ble smuglet til Moskva innbakt i et brød og der utgitt i det viktige tyske eksiltidsskriftet Das Wort. Wiechert begrunnet også offentlig sin motstand mot deltakelse ved folkeavstemningen om Østerrikes innlemmelse i Det tyske Rike, skrev et åpent brev som krevde løslatelse av Martin Niemöller og erklærte at han gav assistanse til Niemöllers familie fremfor til den nazistiske hjelpeorganisasjonen NS-Winterhilfswerk. 

Etter alt dette ble Wiechert arrestert, og satt i fire måneder i konsentrasjonsleiren Buchenwald. Han forfattet en skildring av denne opplevelsen, "Der Totenwald", som han gravde ned i haven.

Etter løslatelsen ble han truet av Goebbels: Vi vet at Deres innflytelse på ungdommen er stor og farlig. Skulle De igjen ytre eller skrive ett eneste ord mot vår stat, vil De igjen havne i konsentrasjonsleir, og da på livstid og med Deres fysiske tilintetgjørelse som mål. (Der Totenwald, S. 131 f.)

I 1945 utkom Der Totenwald, og der fremgikk det at han hadde mistet sin gudstro under tiden i Buchenwald - men fra innkomstene fra bokens førsteutgave finannsierte  Wiechert tre kirkeklokker til den katolske kirken St. Michael i Degerndorf i Oberbayern. Etter krigen var Wiechert en kritiker av det vesttyske samfunn.

I juni 1948 flyttet Wiechert til Sveits, og slo seg ned på Rütihof i Uerikon-Stäfa ved Zürichsjøen; hans ektefelle - i 1932 hadde han giftet seg på nytt med Paula Marie «Lilje» Junker født Schlenther (1889–1972) - forble boende i Vest-Tyskland. Den 24. august 1950 døde han i en alder av 63 år av kreft. I Stäfa ble hamn begravet. Wiechert etterlot seg 13 romaner og rundt 50 noveller og fortellinger.

Verker 
 Die Flucht. Roman. (Under pseudonym: Ernst Barany Bjell). 1916.
 Die Magd des Jürgen Doskocil, 1932
 Der weiße Büffel oder von der großen Gerechtigkeit, skrevet i 1937, utgitt 1946
 Das einfache Leben, 1939, ISBN 3-548-24826-8
 Der Totenwald, skrevet i 1939, publisert 1945, ISBN 3-548-24038-0
 Die Jeromin Kinder, ISBN 3-7844-2384-1
 Wälder und Menschen, ungdomserindringer, 1936  ISBN 3-7844-2030-3
 Jahre und Zeiten, erindringer, publisert 1949, ISBN 3-548-22119-X
 Märchen, to bind, 1946
 Die Majorin, 1934
 Hirtennovelle, 1935
 Der Richter
 Die Mutter
 Häftling Nr. 7188. dagboksnotiser og brev 1966.
 Missa sine nomine, roman, 1950.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 

Wiechert, Ernst
Wiechert, Ernst
Personer fra Mrągowo fylke