Stork

Stork (Ciconia ciconia) er en art i storkefamilien (Ciconiidae) og tilhører slekten Ciconia , som teller sju arter og er den mest tallrike storkeslekten. Den er utbredt i det meste av Øst-Europa, særlig i Litauen og Polen. Det finnes også hekkebestander i Spania og Portugal og enkelte steder i det øvrige Europa, samt i Nordvest-Afrika. Bestandene i det nordvestre Europa har imidlertid vist sterk nedgang gjennom flere tiår, selv om arten regnes som livskraftig på IUCNs rødliste. I Norge observeres arten kun tidvis, både i Nord- og Sør-Norge. Arten består som to taxa.

Biologi 

Stork blir cirka 100–102 cm høy og veier normalt omkring . Den har et vingespenn på cirka . Fjærdrakten er hovedsakelig hvit med sorte vingefjær. Øynene har mørk brun eller grå iris, og er omgitt av sort hud. Det store koniske nebbet og de lange undere ekstremitetene er rødlige. Hanner er gjennomgående noe større enn hunner, og ssp. asiatica er marginalt større enn nominatformen.

Stork er normalt nærmest lydløs og praktisk talt stum, men når den er i redet kan den klappe med nebbet og gi fra seg en hissende lyd.

Arten er nært knyttet til både tørre åpne landskap og fuktige våtmarksområder, det siste kanskje mer i nord enn i sør. Den opptrer i områder med sparsom vegetasjon, der den kan jakt på store virvelløse dyr og små virveldyr. Dette utgjør typisk gressland, stepper, savanner, kultiverte områder, saltsletter, myrområder, fuktig beitemark, elvebredder, diker, dammer og innsjøer med mer, i Kaukasus opp mot . Arten unngår områder med permanent kulde eller spesielt kaldt vær og tilnærmet konstant eller svært mye regn.

Fysisk er ikke arten blant de største storkene, men redene de bygger kan være enorme. Og gjenbruk og mindre påbygging er vanlig. Arten er som oftest trekkfugl, selv om noen fugler også overvintrer i Europa. I den palearktiske sone begynner hekketiden normalt i perioden februar–april, mens den kan starte mye tidligere lenger sør. I det sørlige Afrika hekker for eksempel fuglene alt fra september–november. I Øst-Europa har man erfaring med at det går cirka 15 dager fra de første fuglene ankommer til hekkingen er igang. Og som oftest hekker stork i løse kolonier, men den kan også hekke i solitære par. Reder bygges av kvist og fôres med torv, ekskrementer, papir og annet lignende materiale. Det blir normalt plassert i toppen av et tre eller på toppen av store bygninger. Redet kan være opp mot  dypt eller mer, og det kan ha en diameter på mer en . Hunnen legger normalt  egg, og inkubasjonstiden er cirka  dager. Avkommet er dekket av hvit dun og får full fjærdrakt etter cirka  dager. Reproduktive blir de først etter  år. Det eldste ringmerkede eksemplaret man kjenner til ble 33 år, men i fangenskap har flere blitt over 35 år gamle. Den ringmerkede fuglen som ble 33 år, reproduserte i en alder av 32 år med suksess og fikk tre unger.

Inndeling 
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Elliott (2018). Norske navn på arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Eventuelle benevnelser i parentes er kun midlertidige beskrivelser, i påvente av et offisielt navn på arten.

 Ciconiiformes, storkefugler
 Ciconiidae, storkefamilien
 Leptoptilos
 L. crumenifer, marabustork
 L. dubius, storadjutant
 L. javanicus, småadjutant
 Mycteria
 M. americana, amerikastork
 M. ibis, gulnebbstork
 M. leucocephala, beltestork
 M. cinerea, malaystork
 Anastomus
 A. oscitans, asiagapenebb
 A. lamelligerus, afrikagapenebb
 Ciconia
 C. nigra, svartstork
 C. abdimii, blåmaskestork
 C. microscelis, (ikke navngitt, afrikaullhalsstork)
 C. episcopus, ullhalsstork (asiaullhalsstork)
 C. stormi, svartkronestork
 C. maguari, maguaristork
 C. ciconia, stork
 C. c. ciconia (nominatformen), utbredt i Nord-Afrika, Europa, Vest-Asia og Sør-Afrika, overvintrer i tropisk Afrika og sør for dette
 C. c. asiatica, utbredt i Turkestan, overvintrer hovedsakelig i India
 C. boyciana, svartnebbstork
 Jabiru (monotypisk)
 J. mycteria, jabirustork
 Ephippiorhynchus
 E. asiaticus, svarthalsstork
 E. senegalensis, sadelnebbstork

Populasjon 
Den globale populasjonen ble av Wetlands International (2015) estimert til å bestå av cirka  individer, hvorav cirka  voksne individer med tilhold i Europa. Ifølge BirdLife International (2018) har populasjonen en økende trend.

Referanser

Se også 
 Pfeilstorch

Eksterne lenker 
 

Storkefugler
Fugler formelt beskrevet i 1758
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné