Pius XI

Pius XI, født Achille Ambrogio Damiano Ratti (født 31. mai 1857 i Desio i Milano i kongedømmet Lombardia-Venetia, død 10. februar 1939 i Roma) var pave fra 6. februar 1922 til sin død. I hans tid som pave inngikk Den hellige stol og Kongeriket Italia Lateranoverenskomsten, som anerkjente Vatikanet som stat. Dette bidro til forsoning mellom kirken og kongeriket, etter at kongeriket hadde invadert Kirkestaten i 1870.

Pontifikat 
Valget av kardinal Ratti til pave ved konklaven i 1922 var en stor overraskelse. Ratti hadde vært erkebiskop av Milano bare et års tid, og da forgjengeren Benedikt XV plutselig døde av lungebetennelse, ble det innkalt til en konklave, som ble den lengste i det tyvende århundre. Først etter den fjortende avstemningen ble det klart at Ratti var valgt til ny pave.

Det første han gjorde som ny pave, var å holde den tradisjonelle urbi et orbi-talen («til byen og verden»), noe de foregående pavene ikke hadde gjort siden det nye italienske monarkiets anneksjon av det meste av pavestaten i 1870. Dette var en politisk handling, som indikerte at Pius ville innta en mer offensiv holdning overfor tidens politiske spørsmål.

I 1854 uttalte den daværende paven seg mot «den gudløse og fordervelige oppfattelsen» at det skulle finnes frelse utenfor den romersk-katolske kirke, og som reaksjon på økumeniske verdensmøter i 1925 og 1927, erklærte Pius XI at man på ingen måte kunne delta i dem, «for enheten som Kristus ønsker det, kan ikke skapes med, men kun i den katolske kirken». I encyklikaen Mortalium Animos fra 1928 avhandler Pius XI økumenikken. Paven skrev at den katolske kirke er den ene sanne kirke og at dens læresatser er objektivt sanne. Sann kristen enhet kan alene oppnår ved at alle ikke-katolikker vender tilbake til den katolske kirke. Han avviste tanken om at kristen enhet kunne virkeliggjøres ved å etablere en bred føderasjon an mange enheter som hadde læresetninger som stod i innbyrdes motstrid. Encyklokaen forbød også katolikker å forbeholdsløst tilslutte seg grupper som oppfordret til mellomreligiøse meningsutviklinger.

I 1929 undertegnet Pius Lateranoverenskomsten med Italias regjering ledet av Benito Mussolini, som gjorde slutt på den langvarige striden mellom pavestolen og Italia etter anneksjonen i 1870. I henhold til traktaten ble Vatikanet anerkjent som suveren stat, mot at Vatikanet gav avkall på kravet på resten av sine tidligere territorier. Andre pavelige besittelser i Roma fikk ekstraterritoriell status.

Pius skrev i 1931 sosialencyklikaen Quadragesimo anno som kom til under den store økonomiske depresjon; i den definerer subsidiaritetsprinsippet som er sentral for katolsk sosiallære. Han grunnla Vatikanradioen(1931)  og Det pavelige vitenskapsakademi (1936). 

Trass i sin motstand mot nazismen, inngikk han i 1933 Reichskonkordat med Hitler; alle vesentlige krav fra kirkens ble innrømmet fra tysk side, men konkordatets bestemmelser ble i stort monn tilsidesatt av nazistene etter kort tid.

Pave Pius var åpent motstander av den italienske fascismen, og fremholdt i den pavelige encyklikaen Non abbiamo bisogno (1931) at det var umulig å være både fascist og katolikk. I 1937 tok han samme stilling mot nazismen, i encyklikaen Mit brennender Sorge (1937) og i encyklikaen Divini Redemptoris (1937) mot kommunismen i Sovjetunionen, Mexico og Spania.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Biskop Claudio Rangoni (1559-1621) *1593
Erkebiskop Wawrzyniec Gembicki (1559-1624) *1601
Erkebiskop Jan Wężyk (1575-1638) *1620
Biskop Piotr Gembicki (1585-1657) *1637
Biskop Jan Gembicki (1602-1675) *1653
Biskop Bonawentura Dobrogost Madaliński (1623-1691) *1672
Biskop Jan Małachowski (1623-1699) *1677
Erkebiskop Stanisław Szembek (1651-1721) *1690
Biskop Felicjan Konstanty Szaniawski (1668-1732) *1707
Biskop Andrzej Stanisław Załuski (1695-1758) *1724
Erkebiskop Adam Ignacy Komorowski (1699-1759) *1749
Erkebiskop Władysław Aleksander Łubieński (1703-1767) *1758
Biskop Andrzej Mikołaj Stanisław Kostka Młodziejewski (1717-1780) *1767
Biskop Kasper Kazimierz Kolumna Cieciszowski (1745-1831) *1775
Biskop Franciszek Borgiasz Mackiewicz (1756-1842) *1817
Biskop Michał Piwnicki (1771-1855) *1827
Erkebiskop Ignacy Ludwik Pawłowski (1776-1842) *1829
Erkebiskop Kazimierz Roch Dmochowski (1780-1851) *1841
Erkebiskop Wacław Żyliński (1803-1863) *1848
Biskop Aleksander Kazimierz Bereśniewicz (1823-1907) *1859
Biskop Szymon Marcin Kozłowski (1829-1899) *1883
Biskop Mieczyslaw Leonard Pallulon (1834-1908) *1883
Erkebiskop Bolesław Hieronim Kłopotowski (1848-1903) *1897
Biskop Jerzy Józef Elizeusz Szembek (1851-1905) *1901
Biskop Stanisław Kazimierz Zdzitowiecki (1854-1927) *1902
Kardinal Aleksander Kakowski (1862-1938) *1913
''Pave Pius XI (1857-1939) *1919

Se også 
 Liste over kardinaler utnevnt av Pius XI

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Pius 11
 Pius 11
Italienske katolske biskoper
Personer fra Desio
Den hvite ørns orden
Fødsler i 1857
Dødsfall i 1939
Italienske diplomater