Podencoer

Podencoer (spansk), podengoer (portugisisk) eller cirnecoer (italiensk) er en gruppe med primitive hurtig drivende hunder med stor jaktlyst. I FCI-systemet regnes disse hundene som mer eller mindre primitive spisshunder, men i virkeligheten danner de en naturlig klade sammen med urmyndene og en håndfull primitive vokterhunder (blant annet anatolsk gjeterhund, mastino abruzzese, kuvasz, komondor og pyreneerhund med flere).

Podencoene finnes opprinnelig i kyststrøkene rundt det nordlige og vestlige Middelhavet, fra Kreta, Malta og Italia med Sicilia, Sardinia og Pelagieøyene i øst til Frankrike med Korsika, Portugal og Spania med Balearene og Kanariøyene i vest. Det er usikkert om det finnes podencoer i Nord-Afrika, men det finnes en på Lampedusa og den kalles både lampedusahund og tunisisk podenco. Flere av podencoene finnes i tre størrelsesvarianter (liten, mellomstor og stor) og to pelsvarianter (glatthåret og strihåret), men ikke alle.

Gruppedynamikk 

Gruppen med podencoer utmerker seg gjennom svært lik anatomi, selv om de varierer en del i størrelse. Slektskapet til mynder og pariahhunder er trolig svært nært. Mange steder i verden blir de også regnet som mynder, eller en gren av myndene, for eksempel i Storbritannia og USA. Nå viser ny forskning at dette også er tilfellet, men det gjelder ikke alle mynder. Podencoene har slank, strømlinjeformet kropp, med et forholdsvis dypt og smalt bryst og godt opptrukket buklinje. Hodene er tilnærmet pyramideformet og skallen langstrakt og relativt flat. Alle rasene har (i motsetning til tradisjonelle mynder) triangulære stående ører, som i størrelse varierer fra mellomstore til store. I likhet med myndene bærer også podencoene halen hengende som en sabel når de ikke løper, jakter eller er opphisset.

Parker et al. (2017) slår fast, at verdens cirka 400 hunderaser kan deles inn i 23 klader. Om man regner med basenji, som utgjør en selvstendig klade nær ulven (Canis lupus), så fordeler de myndelignende hundene seg i tre høyst forskjellige klader. De eldste myndene (de såkalte urmyndene), som saluki, afghansk mynde, azawakh, levriero meridionale og sloughi, danner en egen klade sammen med podencoer, som etnahund, faraohund og podenco ibicenco med flere, men hurtige molossere, som anatolsk gjeterhund, mastino abruzzese, ungarsk kuvasz, komondor og pyreneerhund, inngår også i denne kladen. De moderne myndene, som italiensk mynde, borzoi, irsk ulvehund, skotsk hjortehund, whippet og greyhound, danner en helt annen klade, sammen med typiske gjeterhunder, som old english sheepdog, australian cattledog, bearded collie, kelpie, border collie, welsh corgi pembroke og welsh corgi cardigan, australian shepherd, collie og shetland sheepdog. Alle tre kladene står langt fra hverandre.  Blant de såkalte myndene, så kan genflyt på tvers av de tre kladene bare påvises mellom basenji og azawakh og mellom faraohund og whippet.

Opphav og avstamming 

Kynologer og forskere har en teori om at stamfedrene kom til strøkene rundt Middelhavet med sjøfarende handelsreisende, for mer enn  siden. Kanskje var det fønikerne som bragte de med seg på sine ferder vestover. Teorien har imidlertid aldri latt seg stadfeste.

Typen er imidlertid svært gammel, kanskje nærmere  eller mer. Det er i så måte funnet en rekke grottetegninger av lignende hunder, både i Egypt og i Midtøsten. Urhunden tesem står sentralt, uten at noen har kunnet bevise et slektskap til denne. Å ta den til inntekt for podencoer blir derfor feil. Mang kynologene ser imidlertid på urhunden som selve opphavet til både podencoene og myndene.

Trolig har slike hunder en gang i tiden vært forholdsvis likt spredd i strøkene rundt Middelhavet, men i dag er de mest vanlig på øyene og i kyststrøkene nordvest i dette havområdet. Dette kan ha sammenheng med arabernes inntog i Nord-Afrika, siden de for det meste var muslimer som av religiøse årsaker ikke aksepterte alle typer hunder. Det kan ha ført til at typen ble fortrengt.

Egenskaper 
Podencoene har myndenes smekre kropp og hurtighet og pariahhundens utholdenhet og evne til å jakte med både syn, lukt og hørsel like aktivt. Gruppen som sådan er utpregede jakthunder som gjennom århundrer vært benyttet til småviltjakt, og da spesielt til jakt på kanin og hare. Disse hundene kan imidlertid også med fordel brukes til jakt på annet vilt, herunder også fugl og storvilt. Mange av rasene vil kunne utgjøre en ypperlig ledhund, siden de normalt er meget stillferdige utenfor sitt naturlige domene. De har ypperlig luktesans og meget gode egenskaper som sporhund.

Podecoene har også en rekke andre flotte egenskaper, blant annet som brukshund og innen en rekke former for hundesport. De er svært spenstige og meget hurtige. Rasene har også naturlige egenskaper som vakthunder, i det de fleste er reserverte og skeptiske til fremmede. De regnes imidlertid som ypperlige familiehunder.

Hunderaser i gruppen 
Listen nedenfor er ikke nødvendigvis komplett. Flere kan være lokale varianter med minimale kliniske forskjeller.

 Barrocal algarvio (algarvehund)
 Ca coniller de menorca (menorcahund)
 Cirneco di Bagheria (Cirneco della Sicilia Occidentale), typisk for Palermo på Sicilia
 Cirneco dell'etna (etnahund)
 Cirneco di lampedusa (lampedusahund) (også kalt tunisisk podenco)
 Faraohund (kelb-tal fenek)
 Kretahund (også kalt kritikos lagonikos) 
 Podenco andaluz (andaluzhund)
 Podenco canario (kanarihund)
 Podenco enano del hierro (dvergform av podenco canario)
 Podenco francés (charniguehund) (også kalt fransk jakthund og charnaigre ou charnégre)
 Podenco galego
 Podenco ibicenco (ibizahund), eksisterer med to ulike hårlag (korthår og strihår)
 Podenco malagueño
 Podenco orito (podenco andaluzo occidentale o di Malaga, malagahund)
 Podenco palmero (podenco canario de la laurisilva)
 Podenco valenciano (xarnego valenciano), eksisterer med tre ulike hårlag (korthår, strihår og langhår)
 Podengo português, eksisterer som tre størrelsesvarianter med to ulike hårlag (korthår og strihår)

Se også 
 Urmynder

Referanser og noter

Eksterne lenker 
 

Hundegrupper