Josef Dietrich

Josef «Sepp» Dietrich (født 28. mai 1892 i Hawangen i Bayern, død 21. april 1966 i Ludwigsburg i Baden-Württemberg) var en tysk offiser i Schutzstaffel (SS) i Hitler-Tyskland. Han er mest kjent som den mangeårige kommandanten for Waffen-SS-divisjonen Leibstandarte-SS Adolf Hitler. Forfatter og historiker William L. Shirer beskrev ham som en av organisasjonens mest brutale medlemmer.

Han ble dømt til 25 års fengsel for krigsforbrytelser. Han ble løslatt etter å ha sonet 10 år.

Bakgrunn 
Dietrich hadde en arbeiderbakgrunn hvor faren var materialforvalter på en ostefabrikk. Dietrich omtalte foreldrene som upolitiske, og han måtte tidlig ut i arbeid på grunn av den trange økonomiske situasjonen. Han ble utdannet som slakter, men gikk inn i den keiserlige hær allerede i 1911. Under første verdenskrig ble han etter hvert forfremmet til vizefeldwebel og ble dekorert med Jernkorset. Han ble skadet to ganger, første gang da han falt av en hest, andre gangen av en granatsplint som traff ham i det høyre benet.

Mellomkrigstiden 
Han ble dimittert etter fredsslutningen og gikk da fra den ene jobben til den andre. Blant annet arbeidet han som gårdsarbeider og politimann. Han var allerede på dette tidspunkt kjent som en meget hissig person, som svært lett lot seg fornærme.

Han deltok i mai 1919 i frikorps-kampen i Frikorps Oberland mot den kommunistiske bayerske sovjetrepublikken. Til tross for at han ikke hadde noen formell militær utdanning, ble han tatt opp som offiser i 1921 og forble etter dette i de militære styrkene bortsett fra i årene 1927–1930 da han var tollkontrollør  for en amerikansk tobakkeksportør.

Han meldte seg tidlig inn i NSDAP og ble lagt merke til av Hitler. I 1928 ble han innlemmet i Hitlers personlige livvaktstyrke. Hitler kalte ham «Chauffeureska», og Dietrich var ofte med på bilreiser gjennom Tyskland. Han fikk også en rekke andre oppdrag innen partiet, blant annet for Eher Verlag i München og innen SS.

I 1930 ble Dietrich valgt inn i Riksdagen for valgkretsen Nedre Bayern. I 1931 ble han forfremmet til SS-Gruppenführer. Han fortsatte å stige i partihierarkiet etter maktovertagelsen i 1933. Han ble SS-Oberstgruppenführer og kommandant for Leibstandarte-SS Adolf Hitler, samt Generaloberst der Waffen-SS. Han var også medlem av det prøyssiske statsrådet.

I 1934 hadde han en viktig rolle under De lange knivers natt, utrenskningen i Sturmabteilung (SA). Hitler hadde laget en liste over ekte og innbilte konspiratører og sendte Dietrich til justisministeriet i Berlin for å likvidere dem. SA-ledere som var gamle venner av Dietrich protesterte og tryglet for sine liv, men Dietrch svarte: «Du har blitt dømt til døden av Føreren. Heil Hitler!».

Andre verdenskrig 

Under andre verdenskrig hadde han kommandoen over en panseravdeling under angrepet på Paris. Senere ledet han en SS-armé på Østfronten og mottok en rekke dekorasjoner. Høsten 1943 ble han sendt til Italia for å frakte Mussolinis elskerinne Clara Petacci tilbake til den italienske diktatoren.

I desember 1944 var Hitler mistenksom overfor de fleste i Wehrmachts overkommando og gav kommandoen over VI Panserarmé til Dietrich i den tro at han kunne stole på SS. De siste reservene på Vestfronten ble satt inn i Ardenneroffensiven for å stoppe den allierte framrykkingen, rykke vestover til Kanalen og derved splitte de alliertes styrker slik tyskerne hadde gjort i 1940. Dietrichs styrker skulle være en drivkraft i den tyske motstanden. Offensiven hadde god fremgang til å begynne med, men panserarméen stoppet opp, noe som bidro til at offensiven falt sammen. Styrken ble flyttet til Østfronten. Etter slaget om Budapest stod Dietrich og hans panserarmé i spissen for tyskernes siste motoffensiv i Ungarn, Operasjon Frühlingserwachen. Også denne offensiven kjørte seg fast etter noe fremgang til å begynne med.

I april 1945 proklamerte en rasende Hitler at Dietrichs menn måtte levere inn sine armbind på grunn av sin dårlige innsats. Dietrich ble også rasende og annonserte at han ville returnere alle sine dekorasjoner eller skyte seg selv. Han foreslo at man skulle samle alle medaljer i en potte og sende dem til Berlin.

Etter krigen 
Tidlig i 1946 ble Dietrich fremstilt for et amerikansk militærtribunal. Sammen med 42 andre SS-offiserer var han tiltalt for Malmedymassakren på 71 amerikanske krigsfanger utenfor Malmedy den 17. desember 1944. Han fikk en dom på 25 års fengsel. Etter ti år ble han løslatt og sendt til München for å stilles for en tysk domstol. 14. mai 1957 ble han dømt til 19 måneders fengsel for sin rolle under De lange knivers natt.

Etter at han ble løslatt var han aktiv i veteranorganisasjonen HIAG.

Utmerkelser

Det tredje riket før og under andre verdenskrig 
 NSDAPs partinål i gull
 Ehrenwinkel der Alten Kämpfer
 SS-Ehrenring (Totenkopfring)
 Medaille zur Erinnerung an den 9. november 1923 (Blutorden)
 Medaille zur Erinnerung an den 13. mars 1938
 Medaille zur Erinnerung an den 1. oktober 1938
 Østfrontmedaljen (Ostmedaille)
 Krimskjoldet
 Flugzeugführerabzeichen (ehrenhalber)
 Panzerkampfabzeichen
 Verwundetenabzeichen i sølv
 Jernkorsets ridderkors med ekeløv, sverd og briljanter
 Ridderkors 4. juli 1940
 Ekeløv 31. desember 1941
 Sverd 14. mars 1943
 Briljanter 6. august 1944

Første verdenskrig og mellomkrigstiden 
 Jernkorset 1. og 2. Klasse
 Bayerisches Verdienstkreuz
 Österreichische Tapferkeitsmedaille
 Schlesischer Adler 1. og 2. grad (1919)
 Kampfwagen-Erinnerungsabzeichen (1921)

Referanser

Litteratur 
 Leon N. Goldensohn: Nürnbergintervjuene N.W.Damm&Søn 2005 ISBN 82-04-11622-5

Eksterne lenker 
 
 

Personer fra Landkreis Unterallgäu
Tyske nazister
SS-generaler
Tyskere fra første verdenskrig
Tyskere fra andre verdenskrig
Personer tilknyttet det tredje rike
Medlemmer av NSDAP (innmeldt 1925–1932)
Medlemmer av frikorps
Deltakere i De lange knivers natt
Tysk militærpersonell (Hæren i Keiserrike)
Mottakere av Jernkorset (1914)
Mottakere av Jernkorsets ridderkors
Tyske krigsfanger under andre verdenskrig
Tyskere dømt for forbrytelser begått under andre verdenskrig
Tyskere dømt for krigsforbrytelser