Universitetet i Warszawa

Universitetet i Warszawa (polsk Uniwersytet Warszawski) er en av over 65 høyskoler i Warszawa. Universitetet er Polens største, og regnes som en av Sentral-Europas mest prestisjefulle høyskoler, grunnlagt 1816. 

Universitetet består av 18 fakulteter, og har over 60 000 studenter og 5 000 ansatte.

Historie 

Universitetet ble grunnlagt i det delte Polen som Królewski Uniwersytet Warszawski (Det kongelige universitet i Warszawa) i 1816 etter initiativ fra Stanisław Kostka Potocki og Stanisław Staszic, da Polens tre delinger separerte Warszawa fra det eldste og innflytelsesrikeste akademiske senter i Kraków. Den russiske tsar Aleksander I tillot de polske myndighetene å opprette universitetet, bestående av fem fakulteter, ved å slå sammen de allerede eksisterende skolene Szkoła Prawa i Nauk Administracyjnych (grunnlagt 1808) og Szkoła Lekarska (grunnlagt 1809). Det var her den unge Fryderyk studerte i årene 1826–1829, før han senere dro til Paris og ble kjent som Frédéric Chopin.

I det delte Polen 
Universitetet (i 1830 kjent som Uniwersytet Królewsko-Aleksandrowski – Det kongelige Aleksander-universitetet) vokste raskt og hadde snart 800 studenter og 50 professorer. Imidlertid var mesterparten av studentene og professorene med i novemberoppstanden mot den russiske okkupasjonsmakten mellom 1830 og 1831, og etter opprørets fall ble universitetet stengt. Det ble på ny åpnet i 1857 under navnet Akademia Medyko-Chirurgiczna med sete i Staszic-palasset, begrenset til to fakulteter – medisin og farmasi. I 1862 oppstod Szkoła Główna (Hovedskolen) med fire fakulteter. Som følge av represjoner etter januaroppstanden 1869 ble alle polskspråklige skoler stengt nok en gang. Gjennom sin korte virketid klarte Hovedskolen å utdanne 3 000 studenter, og mange av disse skulle bli ryggraden til den polske intelligensen.

Hovedskolen ble erstattet med en russiskspråklig Cesarski Uniwersytet Warszawski (Tsaruniversitetet i Warszawa), med det formål å utdanne russiske militærgarnisoner i Warszawa. Imidlertid var mesteparten av studentene (70 %) polakker. Det russiske universitetet var fra russernes side ment å være et viktig middel for russifiseringen av det polske samfunnet, og tsarmyndighetene brukte av den grunn betraktelig med ressurser for å bygge en ny universitetscampus. Imidlertid oppstod mange polske undergrunnsorganisasjoner, som boikottet de russiske utdanningsinstitusjonene. Etter revolusjonen 1905 hadde andelen polske studenter ved universitetet allerede sunket til under 10 %.

Under første verdenskrig 

Under første verdenskrig ble Warszawa erobret av Tyskland i 1915. Med det formål å få polakkene på sin side og sikre det polske området bak frontlinjene, liberaliserte de tyske og østerrikskungarske myndighetene livet i Polen noe. Slik gjenoppstod universitetet, nå kjent under navnet Uniwersytet Warszawski. Men for ikke å miste kontroll over den polske patriotiske bevegelse, ble det innført strenge krav i henhold til antallet forelesere (vanligvis ikke mer enn 50). Fra 1915 og frem til 1918 hadde antallet studenter vokst fra 1 000 til over 4 500.

I et uavhengig Polen 
Etter at Polen ble selvstendig i 1918 begynte universitetet å utvikle seg svært raskt. Reformer fulgte, og det ble lagt betraktelige ressurser i å modernisere og utruste universitetet. Mot slutten av 1920-tallet hadde utdanningen i Warszawa ry som en av Europas beste. I begynnelsen av 1930-årene ble Uniwersytet Warszawski Polens største universitet, med over 250 forelesere og 10 000 studenter. Nye fakulteter ble åpnet, og hovedcampusen ble utvidet. Etter Józef Piłsudskis død ble universitetets navn forandret til Uniwersytet Warszawski im. Józefa Piłsudskiego (Józef Piłsudski-universitetet i Warszawa).

Under andre verdenskrig 

Under andre verdenskrig besluttet de tyske myndighetene å forby all høyere utdanning i Polen. Universitetets utstyr og mesteparten av laboratoriene ble plyndret og sendt til Tyskland, hvor det ble fordelt mellom de tyske universitetene. Hovedcampusen ble omgjort til en militærleir. Ifølge nazistiske raseteorier var det ikke behov for å utdanne polakker, da hele nasjonen skulle gjøres om til «slaver av Det tredje rike». Utdanningen i Polen ble forbudt og straffet med døden. Allikevel organiserte mange professorer den såkalte Tajny Uniwersytet Warszawski (Det hemmelige universitet i Warszawa). Lignende undergrunnsuniversiteter oppstod i mange andre polske byer. Forelesningene ble holdt i små grupper i private hus, og innen 1944 var mer enn 300 forelesere og 3 500 studenter med på forskjellige kurs i Warszawa. 

De fleste studentene deltok i Warszawa-oppstanden 1944 som soldater i Armia Krajowa og Szare Szeregi. Under opprøret og okkupasjonen ble 63 professorer drept, enten i kamper eller som ledd i Nazi-Tysklands utrydding av den polske intelligensen. Universitetet mistet 60 % av sine bygninger som følge av kampene i 1944. Opptil 80 % av universitetets samlinger (flere uvurderlige kunstverk og bøker gitt til universitetet) ble enten ødelagt eller sendt til Tyskland, for aldri å dukke opp igjen.

Frem til 1989 

Etter andre verdenskrig var det ikke klart om universitetet skulle gjenopprettes eller om Warszawa i det hele tatt skulle gjenoppbygges. Mange av professorene som hadde overlevd kom imidlertid tilbake til Polen for å organisere universitetet fra grunnen av. I desember 1945 ble de første forelesningene holdt for over 4 000 studenter i ruinene av campusen. Bygningene ble med tiden gradvis gjenoppbygd. Mot slutten av 1940-tallet hadde universitetet forblitt relativt selvstyrt. Dette endret seg da Sovjetunionen innførte kommunistisk styre i landet, som ble starten på stalinismeperioden. Mange professorer ble arrestert av Urząd Bezpieczeństwa og bøker ble sensurert. 

Etter at Władysław Gomułka kom til makten i Polen 1956 begynte en kort liberal periode. Imidlertid begynte de kommunistiske myndighetene snart å undertrykke ytringsfriheten, noe som førte til sterke protester blant studentene. Allikevel ble universitetet et senter for fri tenkning og utdanning. Det professorene ikke kunne si under forelesninger, uttrykte de under uformelle møter med studentene. Mange av dem ble ledere og medlemmer av Solidaritetsbevegelsen og andre opposisjonsmiljøer. Forskerne ved universitetet i Warszawa var også blant de mest prominente boktrykkere av bøker forbudt av sensuren.

Universitetsbygninger 

Til sammen eier universitetet 126 bygninger. Styret, administrasjonen og en rekke fakulteter befinner seg i universitetets hovedcampus i Warszawas sentrum, på Krakowskie Przedmieście-gaten i gamlebyen. Den består av flere historiske palasser, blant annet Kazimierzowski-palasset (Pałac Kazimierzowski), Tyszkiewicz-palasset (Pałac Tyszkiewiczów), Uruski-palasset (Pałac Uruskich) og Det gamle bibliotek (Stara Biblioteka Uniwersytetu Warszawskiego). Universitetet har også en rekke moderne bygninger i andre deler av byen, for eksempel Det nye bibliotek, med spektakulære takhager.

Fakulteter 
 Fakultet for biologi
 Fakultet for kjemi
 Fakultet for journalistikk og politiske vitenskaper
 Fakultet for filosofi og sosiologi
 Fakultet for fysikk
 Fakultet for geografi og regionale studier
 Fakultet for geologi
 Fakultet for historie
 Fakultet for anvendt lingvistikk og østslavisk filologi
 Fakultet for matematikk, informatikk og mekanikk
 Fakultet for økonomiviten
 Fakultet for neofilologi
 Fakultet for pedagogikk
 Fakultet for polsk språk
 Fakultet for jus og administrasjon
 Fakultet for psykologi
 Fakultet for anvendte samfunnsfag og resosialisering
 Fakultet for forvaltning

Berømte alumni 

 Jerzy Andrzejewski (1909–1983), forfatter
 Krzysztof Kamil Baczyński (1921–1944), dikter
 Menachem Begin (1913–1992), sionist, israelsk statsminister
 Tadeusz Borowski (1922–1951), dikter og forfatter
 Kazimierz Brandys (1916–2000), forfatter
 Marian Brandys (1912–1998), forfatter og journalist
 Frédéric Chopin (1810–1849), pianist og komponist
 Włodzimierz Cimoszewicz (1950–), politiker, polsk statsminister
 Adam Doboszyński (1904–1949), politiker og forfatter
 Joseph Epstein (1911–1944), leder av den franske motstandsbevegelse
 Bronisław Geremek (1932–), historiker og politiker
 Krystyna Goldbergowa (1930–), journalist, litteraturkritiker
 Witold Gombrowicz (1904–1969), forfatter
 Jan Tomasz Gross (1947–), historiker og forfatter, professor ved Princeton University 
 Gustaw Herling-Grudziński (1919–2000), journalist, forfatter og GULag-fange
 Leonid Hurwicz (1917–), nobelprisvinner (økonomi)
 Czesław Janczarski (1911–1971), dikter og tolk 
 Alpha Oumar Konaré, (1946–), malisk president
 Tadeusz Mazowiecki (1927–), forfatter, journalist, polsk statsminister
 Adam Michnik (1946–), journalist
 Karol Modzelewski (1937–), historiker og politiker
 Jan Olszewski (1930–), jurist og politiker, polsk statsminister
 Janusz Onyszkiewicz (1937–), politiker
 Bolesław Piasecki (1915–1979), politiker
 Lech Kaczyński (1949–), politiker, ordfører i Warszawa, polsk president
 Aleksander Kamiński (1903–1978), forfatter og en av lederne for De polske speidere
 Ryszard Kapuściński (1932–), forfatter og journalist
 Mieczysław Karłowicz (1876–1909), komponist
 Jan Karski (1914–2000), polsk motstandskjemper
 Janusz Korwin-Mikke (1942–), politiker og journalist
 Marek Kotański (1942–2002), psykolog
 Jacek Kuroń (1934–2004), historiker, forfatter og politiker
 Jerzy Łojek (1932–1986), historiker og forfatter
 Ludmiła Marjańska (1923–), dikter og tolk
 Bohdan Paczyński (1940–), astronom
 Longin Pastusiak (1935), politiker
 Andrew Paulukiewichz (1958–), mikrobiolog
 Krzysztof Piesiewicz (1945), jurist 
 Bolesław Prus (1847–1912), forfatter
 Józef Rotblat (1908–2005), nobelprisvinner
 Stanisław Sedlaczek (1892–1941), en av lederne for De polske speidere
 Yitzhak Shamir (1915–), israelsk statsminister 
 Julian Tuwim (1894–1953), dikter og forfatter
 Janusz Andrzej Zajdel (1938–1985), fysiker og science-fiction-forfatter
 Anna Zawadzka (1919–2004), en av lederne for De polske speidere
 Maciej Zembaty (1944–), dikter og forfatter
 Janusz Zeyland (1896–1944), medisiner og lungebetennelsespesialist, en av oppfinnerne av BCG-vaksinen
 Rafał Aleksander Ziemkiewicz (1964–), forfatter
 Florian Znaniecki (1882–1958), filosof og sosiolog

Berømte professorer 

 Osman Achmatowicz (1899–1988), kjemiker, rektor ved Politechnika Łódzka
 Kazimierz Ajdukiewicz (1890–1963), filosof
 Szymon Askenazy, historiker
 Karol Borsuk (1905–1982), matematiker
 Cezaria Anna Baudouin de Courtenay-Ehrenkreutz-Jędrzejewiczowa (1885–1967), etnolog og antropolog, en av grunnleggerne av den moderne polske etnologi 
 Jan Niecisław Baudouin de Courtenay (1845–1929), lingvist, innførte fonembegrepet
 Zygmunt Bauman (1925–), sosiolog
 Benedykt Dybowski (1833–1930), biolog og oppdagelsesreisende 
 Michel Foucault, fransk filosof
 Aleksander Gieysztor (1916–1999), historiker
 Stanisław Grabski (1871–1949), økonom
 Henryk Greniewski (1903–1972), matematiker, informatiker og pioner innen datamaskiner i Polen
 Henryk Jabłoński (1909–2003), historiker, polsk statshode
 Feliks Paweł Jarocki (1790–1865), zoolog 
 Irena Jurgielewiczowa (1903–2003), forfatter
 Leszek Kołakowski (1927–), filosof
 Tadeusz Kotarbiński (1886–1981), filosof, logiker, etiker
 Tadeusz Kroński (1907–1958), filosof
 Zygmunt Kubiak (1929–2004), forfatter, esseist, tolk
 Kazimierz Kuratowski (1896–1980), matematiker
 Joachim Lelewel (1786–1861), historiker, politiker og frihetskjemper 
 Stanisław Leśniewski (1886–1939), filosof, logiker
 Antoni Leśniowski (1867–1940), kirurg og medisiner, oppdaget Crohns sykdom
 Edward Lipiński (1888–1986), økonom
 Jan Łukasiewicz (1878–1956), matematiker og logiker
 Kazimierz Michałowski (1901–1981), arkeolog, oppdagelsesreisende
 Andrzej Mostowski (1913–1975), matematiker
 Maria Ossowska (1896–1974), etiker, sosiolog
 Stanisław Ossowski (1897–1963), sosiolog
 Juliusz Owidzki (1921–1986), skuespiller 
 Grigol Peradze (1899–1942), teolog
 Leon Petrażycki (1867–1931), jurist, filosof og logiker, en av grunnleggerne av rettssosiologien
 Władysław Pilars de Pilar, forfatter
 Adam Podgórecki (1925–1998), rettssosiolog
 Henryk Samsonowicz (1930–), historiker
 Wacław Sierpiński (1882–1969), matematiker
 Nikolaj Jakovlevitsj Sonin (1849–1915), matematiker
 Jan Strelau (1931–), psykolog
 Jerzy Szacki (1929–), sosiolog og historiker
 Alfred Tarski (1901–1983), matematiker
 Władysław Tatarkiewicz (1886–1980), filosof, etiker, kunsthistorier, estetiker 
 Stanisław Thugutt (1873–1941), politiker
 Włodzimierz Zonn (1905–1985), astronom

Se også 

 Politechnika Warszawska

Referanser

Eksterne lenker 
 

Universiteter i Polen
Warszawa
Utdanningsinstitusjoner etablert i 1816
1816 i Europa