Ouzo

Ouzo (ούζο) er et gresk aniskrydret brennevin, ikke ulikt brennevinet Arak. Navnet har blitt brukt siden det 19. århundre, men det er ukjent når man første gang lagde ouzo. Ouzo er i utgangspunktet et klart brennevin, men når det tilsettes vann blir den melkehvit. Dette skyldes at de eteriske oljene er oppløsbare i alkohol, men ikke i vann.

Historie 

Ouzoens historie er uklar, men enkelte mener det i en eller annen form kan dateres tilbake til antikken. En lignende drikk, raki, ble laget i Det bysantinske rike og senere i Det ottomanske rike; dette navnet fortsatt brukes på tyrkiske og arabiske drikker som minner sterkt om ouzo.

Den moderne ouzoproduksjonen begynte etter at Hellas ble uavhengig i det 19. århundre. Det tidligste senteret for produksjonen var Lésvos, og det lages fortsatt mye av brennevinet der. En av de største produsentene er Barbayiannis (Βαρβαγιάννης), som holder til på den sørøstlige delen av øya. 

I 1932 utviklet ouzoprodusenter en destillasjonsmetode hvor det brukes apparater av kobber, og dette er nå regnet som den rette måten å lage drikken på.

Produksjonsprosessen 

Prosessen starter med at det lages sterk sprit fra pressede druer eller rosiner. Det kan også tilsettes urter eller bær under gjæringen. Den spesielle lukten og smaken kommer fra anis, men det er også vanlig å tilsette andre smaksstoffer, som blant annet koriander, kløver, lakris, mynte, fennikel, hasselnøtt og kanel; de forskjellige produsenter har alle sine egne oppskrifter. 

Alkoholen helles i kobberdestillasjonsapparater sammen med smaksstoffene og destilleres. Ouza av høy kvalitet brennes flere ganger. Spriten blandes så ut til omkring en styrke på omkring 40 %. og lagres i noen måneder.

Bruk 

Ouzo drikkes gjerne som en aperitif, ofte på et ouzeri. Den serveres gjerne med mezedes, småretter av fisk, blekksprut og kjøtt. Den drikkes normalt sakte, blandet med vann.

Se også 

 Tsipouro

Gresk brennevin