Griff

Griff er et fabeldyr som blir framstilt som en krysning mellom en løve og en ørn. Forestillingene om griffer er mer enn fem tusen år gamle, og vesenet har i flere kulturer vært brukt som symbol på årvåkenhet og aktpågivenhet. Griffen forekommer som motiv i gamle utsmykninger, skulpturer, malerier og annen kunst. Av og til ble griffen også avbildet uten vinger eller med slangehale istedenfor løvekropp. 

Av liknende fabeldyr kan nevnes hippogriff, en krysning mellom hest og griff.

Etymologi 
Ordet griff stammer fra det italienske ordet griffo, som betyr gribb. På gresk er ordet γρύψ (grýps), på latin gryphus. 

Ordene for «griff» og «gribb» sammenblandes for øvrig på en interessant måte i flere språk, noe som avspeiler at det tidligere ikke alltid var like lett å skille fantasivesener fra virkelige dyr og fugler omtalt i historier fra fremmede land. På svensk kalles «griff» grip, en språklig variant av det norske ordet gribb. Ordet forekommer blant annet i det svenske jagerflynavnet JAS Gripen, der JAS står for jakt («jager»), attack («angrep») og spaning («rekognosering»), mens Gripen betyr «Griffen». På svensk heter derimot «gribb» gam, mens gam i blant annet norsk og dansk folketro er navn på en kjempefugl i slekt med blant annet Fugl Dam. På island er Gammur en kjempeørn som også er avbildet i landets riksvåpen.

Griff som symbol i kunst og kultur 

Griffen har tradisjonelt symbolisert sola, himmelen og det gylne morgengryet. Den har i tillegg blitt ansett som en forening av ørnens og løvens krefter og symbolinnhold. Som skattevokter har griffen stått for årvåkenhet og hevn, og man finner griffer på greske sarkofager som gravens og de dødes beskytter. Den ble i det hele tatt brukt mye i gresk kunst, der den var viet til Apollon som solgud, til Athene som representant for vishet og til Nemesis for hevn. Fremstillinger av lignende vesener møter man også blant annet i det gamle Egypt, Syria, Babylonia og Assyria. I orienten var den, i likhet med dragen, ofte et symbol på vishet og åndelig opplysning. I kristen forestillingsverden kunne griffen symbolisere djevelen som flyr bort med menneskenes sjeler, eller være et bilde på de kristnes fiender og førfølgere. Fra og med Dante mistet den imidlertid sin negative betydning og ble et symbol på Kristi doble natur som menneske og gud, og for paven som representant for både åndelig og verdslig makt. 

Man finner griffer på de steder man venter det – og der man minst venter det. På taket av Nasjonalgalleriet i Oslo; som en del av Aslans hær i Narnia; og i diverse fantasybøker som i Eragon av Christopher Paolini hvor to ni meter høye griffestatuer i gull vokter inngangen.

Griffen skal ha vært ansett som en fiende av hesten, men den uhyre sjeldne avsporingen mellom en griff og en hest resulterte  en hippogriff. Griffene ble påstått å leve i det sørlige India, og det ble sagt at de der voktet gullgruver og skremte vekk inntrengere.

Griff i heraldikken 

Fra middelalderen av forekommer griffer i heraldikken, der de blir avbildet med forkroppen til en ørn og bakkroppen til en løve. Vi finner griffer i våpen fra alle land med europeisk heraldikk, og både i offentlige og private våpen, samt i fantasivåpen.

I Norge er det griff bl.a. i våpenskjoldet til tidligere Troms fylke fra 1960. Det har på rød bunn en opprett gull griff, det vil si at den står oppreist på baklabbene. I blasoneringen er griffens stilling ikke nevnt, fordi den oppreiste stillingen er den vanligste posisjonen for en griff i våpen. Griffen i Troms' våpen er basert på våpensegl fra middelalderen for Bjarkøyætten. Det samme er den halve griffen fra 1986 i kommunevåpenet for Bjarkøy. Kommunevåpenet viser forparten til en griff, det vil si nokså likt en ørn, men med ørneklør og to ører på hodet. 

Den svenske byen Malmö har som skjoldmotiv et griffhode, det vil si et ørnehode med ører. Malmös griffhode antas å være et tegn på kongens velvilje. Byvåpenet har trolig sammenheng med griffen i våpenet til den nordiske unionskongen Erik av Pommern, fordi Malmö ble tildelt våpenet i et dokument som han har signert. Også andre våpnskjold i Skåne har den såkalte Skånegriffen som motiv. 

I slektsvåpenet til den norske slekten Døderlein, er det en opprett griff. Slekten Døderlein er opprinnelig innvandret fra Tyskland, og den fikk der et våpenbrev i 1605 med griffen som holder en plante, linsøster, i klørne. Den innvandrede norske slekten Matheson, bruker to tilbakeseende griffer som skjoldholdere.

Heraldisk griffer kan også bli framstilt uten vinger, og har i våpenet til Östergötland dragevinger i stedet for ørnevinger.

Norske og svenske eksempler

Litteratur

Norsk heraldisk litteratur 
 H.J. Huitfeldt-Kaas m.fl.: Norske Sigiller fra Middelalderen, Oslo 1899-1950
 Hans Cappelen: Norske slektsvåpen, Oslo 1969 (2.opplag, Oslo 1976)
 Herman L. Løvenskiold: Heraldisk nøkkel, Oslo 1978
 Hans Cappelen og Knut Johannessen: Norske kommunevåpen, Oslo 1987 med tilleggshefte 1988
 Harald Nissen og Monica Aase: Segl i Universitetsbiblioteket i Trondheim, (Trondheim 1990)

Utenlandsk heraldisk litteratur 
 Carl Alex. von Volborth: Alverdens heraldik i farver, Politikens Forlag, København 1972 (oversatt av Sven Tito Achen)
 Ottfried Neubecker: Heraldik. Kilder, brug, betydning, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy) 
 Carl-Alexander von Volborth: Heraldry – Customs, Rules and Styles, Dorset 1981

Eksterne lenker 
 

Fabelvesen
Heraldikk