John Francis Dearden

John Francis Dearden (født 15. oktober 1907 i Valley Falls i Rhode Island i USA, død 1. august 1988 i Southfield i Michigan) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Detroit 1958–1980.

Liv og virke

Bakgrunn
John Dearden fra Rhode Island var den eldste av fem barn til John Sidney og Agnes (née Gregory) Dearden. HHan gikk til menighetsskolen ved Holy Trinity Church i Central Falls. Da han var 11 år gammel flyttet familien til Cleveland i Ohio. Han forsatte skolegangen ved St. Philomena School i East Cleveland, og deretter ved Notre Dame-Cathedral Latin High School fra 1921 til 1925.

I 1925 begynte på prestestudier ved St. Mary's Seminary i Cleveland. Etter eksamen der i 1929 ble han sendt til Roma og Pontifical North American College for studier ved Det pavelige universitet  Gregoriana.

Prest
Den 8. desember 1932 ble han presteviet av kardinal Francesco Marchetti Selvaggiani i Roms. Han tok teologisk doktorgrad ved Gregoriana i 1934. 

Tilbake i Ohio ble han kapellan ved St Mary's Church i Painesville, hvor han virket i tre år. Så var han professor i filosofi (1937–48) og rektor (1944–48) for St. Mary's Seminary.

Koadjutorbiskop, så biskop, av Pittsburgh
Pave Pius XII utnevnte ham den 13. mars 1948 til koadjutorbiskop av Pittsburgh og titulærbiskop av Sarepta. Den apostoliske delegat i USA, erkebiskop Amleto Giovanni Cicognani, bispeviet ham; medkonsekratorer var Edward Francis Hoban, biskop av Cleveland, og Floyd Lawrence Begin, hjelpebiskop i Cleveland. 

Hans strenge føring av bispedømmeforvaltningen innbragte ham tilnavnet Iron John. 

Etter biskop Hugh Charles Boyles død ble han den 22. desember 1950 han den ordinarie biskop av Pittsburgh.

Erkebiskop av Detroit
Den 18. desember 1958 ble han erkebiskop av Detroit i Michigan.

I Detroit var Dearden aktiv i samfunnsanliggender. Han støtte initiativer for equal employment opportunities (lik adgang til arbeid) og for bedre raserelasjoner i byen. 

Han spilte en viktig rolle under Det andre vatikankonsil mellom 1962 og 1965; han deltolk på alle fire sesjoner. Han var med på å utforme viktige dokumenter som Lumen gentium og Gaudium et spes. I løpet av konsilet ble han mer progressiv i sine synspunkter, og ble det noen kaller «en av liberalernes favoritter i kirken». 

Han engasjerte seg for å sette konsilet ut livet , fremmet større deltakelse av lekfolket i bispedømmets ledelse og anliggender, fremmet dannelsen av prestesenatet (konsultorkollegiet), og ordinerte gifte diakoner. Da pave Paul VI i 1967 sluttet seg til ideen fremmet under konsilet om å gjeninnføre det permanente diakonat, var Dearden den første i USA som gjorde seg nytte av dette - han ordinerte trwetten gifte legmenn til det permanente diakonat i 1971.

Dearden tiltrakk seg medieoppmerksomhet ved «sin innovative tilnærming til liturgi og undervisning». Hab nle karakterisert som progressiv og en liberaler og ble også fordømt av avisen The Wanderer aom «en stor heretiker, en av de verste som den katolske kirke noensinne hadde lidd under». The New York Times spekulerte at da pave Johannes Paul II kom til USA i 1979 for å tale for De forente nasjoner, forbigikk han villet Dearden og Detroit til fordel for å reise til «Chicago of kardinal John Cody, hvis konservatisme paven fant mer etter sin smak.» Dearden gikk ikke til det skritt å ønske kbinners prestevielser, for til det hanne han «for mange teologiske innvendinger».

Dearden var en av de første presidenter av National Conference of Catholic Bishops.

Kardinal
Han ble kreert til kardinal i 1969 av pave Paul VI, med San Pio X alla Balduina som tittelkirke.

Under bispesunoden i 1971 i Vatikanet anbefalte kardinal Dearden at man skulle utfirske prestestjenestens sosiologiske og psykologiske aspekter. Etter utbruddet av Watergateskandalen i 1973 utsendte Dearden et hyrdebrev der han blant annet skrev at «dette er vanskelige dager for det land som vi elsker», og oppfordret katolikker til å benytte de tre første fredager av november månet som dager preget a vv bønn, bot og faste i lys av nasjonens politiske opprørte situasjon. 

Han deltok ved konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
 Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
 Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
 Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
 Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) *1871
 Pave Pius X (1835-1914) *1884
 Kardinal Gaetano de Lai (1853–1928) *1911
 Kardinal Raffaele Carlo Rossi (1876–1948) *1920
 Kardinal Amleto Giovanni Cicognani (1883–1973) *1933
 Kardinal John Francis Dearden (1907–1988) *1948

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Katolske biskoper fra USA
Linjen Rebiba
Kardinaler fra USA
Personer fra Providence County i Rhode Island
Personer fra Cleveland
Alumni fra Pontifical North American College
Deltakere på Andre Vatikankonsil