Nordmetallvannymfe

Nordmetallvannymfe er en vannymfe som tilhører familiegruppen  metallvannymfer (Lestidae).

Utbredelse 
Nordmetallvannymfe er utbredt i Europa, østover til Japan, men ikke lengst nord. Finnes i Danmark, og det sydøstlige Sverige og Finland. I syrøstlige Norge, på egnede lokaliteter i langs kysten til Trøndelag. Den finnes i lavlandet, ikke i fjellet.

Utseende 
Kjønnene er ganske like, begge har en sterkt grønnglinsende kropp. Hannen er noe blå på brystpartiet og bakkroppen.

Vingene holdes taklagt bak på kroppen i hvile.  Vingespennet er mellom 40 og 50  millimeter.

Levevis 
Nymfene lever i næringsrike vann  eller myrtjern, i lavlandet. Nymfen lever på bunnen langs bredden i sumpvegetasjon.

Eggene legges på plantestengler, over vannlinjen, hvor de overvintrer. Utviklingen tar 1 år. 
De voksne (imago) vannymfene finnes vanligvis ikke langt fra stedet der de levde som nymfe.

Flygetiden er fra juni  til midten av september.

Nordmetallvannymfe har ufullstendig forvandling, overgang fra nymfe til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene lever i vann og ligner derfor lite på de voksne (imago), bortsett fra størrelsen. Når nymfen kommer til det siste hudskiftet finner den et strå eller noe, der den kan klatre opp over vannflaten. Her blir den hengende, mens huden revner på ryggsiden. Den nyklekte  vannymfen  blir hengende på den gamle huden, eller like ved siden av, helt til den nye huden er noe herdet, og vingene har fått sin endelige form.

Referanser

Kilder 
 Olsvik, Hans. 1996. Øyenstikkere i Møre & Romsdal, VestNorge, status for atlasprosjektet pr. 1995 Nordisk Odonatologisk forum. Vol 2,  side 16
 Holmen, M. & H. Pedersen. 1995. Odonata i Danmark, foreløbig status 1995. Nordisk Odonatologisk forum. Vol 2,  side 4
 Sahlén, Göran. 1996. Sveriges Trollsländor. Feltbiogerna. 165 sider. ISBN 91-85094-43-9

Eksterne lenker 
 
 Nordmetallvannymfe – www.nhm.uio.no/norodo/  – Et norskspråklig nettsted om norske øyenstikkere.

Øyenstikkere
Øyenstikkere formelt beskrevet i 1823