Leopardkatt

Se inndeling!
 

Leopardkatt (Prionailurus bengalensis) kalles også av og til bengalkatt (må ikke forveksles med katterasen bengalkatt) og asiatisk ozelot og er et lite rovpattedyr i kattefamilien. Den er i slekt med den noe større fiskerkatten og hører som den hjemme i Øst- og Sørst-Asia, men har et betydelig større utbredelsesområde. Arten har 19 kromosompar. To underarter anerkjennes.

Leopardkatt er oppført som livskraftig på IUCNs rødliste, men den regnes som sårbar i Kina og sterkt truet i Korea og på Taiwan. Dessuten blir populasjonene på øyene Tsushima og Iriomote regnet som kritisk truet av utryddelse. Arten ble sist vurdert av IUCN den 29. desember i 2021.

Taksonomi 

I dag regner man midlertidig med to underarter til leopardkatt (P. bengalensis): sørasialeopardkatt (P. b. bengalensis) og amurleopardkatt (P. b. euptilurus). Tidligere regnet man med flere. Rasene horsfieldii, alleni, chinensis, og trevelyani inngår nå i nominatformen (P. b. bengalensis), mens iriomotekatt (rasen iriomotensis) inngår i P. b. euptilurus. Sundaleopardkatt (P. javanensis) ble dessuten relativt nylig skilt ut som en selvstendig art, og består som to underarter.

Biologi

Beskrivelse 
Leopardkatten er en liten langstrakt, slank og muskuløs katt, på størrelse med en velvoksen tamkatt. Den har en kroppslengde som måler cirka 45–85 cm, samt en hale på cirka 20–44 cm. Vekten varierer mellom de to underartene og kjønnene, men den utgjør cirka 0,5–8 kg. Hanner blir større enn hunner og størrelsen skiller tildels betydelig mellom de to underartene.  Hodet kan virke relativt lite på katter i den sørlige utbredelsen, men synes mer normalt i den nordlige. Øynene er ganske store og ørene mellomstore og avspisset. Mellom tærne har den delvis svømmehud.

Amurleopardkatten blir betydelig større enn nominatformen og veier normalt 3,1–7,1 kg, mot nominatformens vekt på omkring 0,5–3,8 kg. Amurleopardkatten er også lengre, typisk 65–85 cm i kroppslengde og med en 23–44 cm lang hale i tillegg, mens nominatformen typisk har en kroppslengde på 45–66 cm, med en hale som måler 17–26 cm i tillegg. Skulderhøyden er imidlertid ganske lik mellom underartene, bortsett fra at den såkalte iriomotekatten er fysisk en god del mindre enn andre amurleopardkatter, og veier typisk 3,5–5 kg. Kroppslengden utgjør typisk 50–60 cm og skulderhøyden ligger rundt 20 cm.

Leopardkatten er navngitt etter leoparden, fordi pelsen i den tropiske utbredelsen ligner svært mye. Grunnfargen varierer fra karakteristisk gulbrun i de tropiske strøkene til gråbrun i de nordlige strøkene av utbredelsen. Grunnfargen varierer også fra mer blekbrun over ryggen til nærmest hvit i buken. Nordlige varianter er gjerne blekere utfarget og har typisk kraftigere pels og ofte mye dusere markeringer. Kroppen og halen er dekket av runde mørke flekker, som blir mer langstrakte i formen mot bakparten. På baksiden av nakken har den et stripemønster. Den ytre delen av halen har et distinkt ringmønster.

Utbredelse 
Leopardkatten har et større utbredelseområde enn de andre i slekten – fra Sibir og Mandsjuria i nord til Malayahalvøya og India sør, samt fra Afghanistan og Pakistan i vest til Korea og Japan i øst. Katten har blitt registrert opp til høyder omkring {{formatnum:4500 moh}}. I løv- og barskogene langs foten av Himalaya er den vanlig opp til . Den tidligere øylevende delen av populasjonen er nå skilt ut som en selvstendig art, under navnet sundaleopardkatt (P. javanensis).

Leopardkatten trives i et utvalg habitater, men som regel alltid i nær tilknytning til vann, ofte i sparsom skog og til og med i noen typiske jordbruksområder. Den er blant annet observert på kaffeplantasjer.

Atferd 
Leopardkatten lever solitært utenom paringstiden. Den sover gjerne i små huler og uthulte trestammer. Lenge trodde man at denne katten var natt- og skumringsaktiv, men nyere forskning viser at den også har et middels aktivitetsnivå på dagtid. Dette kan ha sammenheng med behovet for å kunne innta nok næring. Som sådan er leopardkatten mest terrestriel (lever og jakter langs bakken) i sin atferd, men den utviser også trelevende atferd. I så måte er den iakttatt klatrende i trær i over 20 meters høyde. Den er også en dyktig svømmer, som helst holder til i nærheten av vann. De gode svømmeegenskapene er også årsaken til at denne katten finnes på mange av øyene i Sørøst-Asia. Territoriet kan være omkring 1,5–7,5 km² stort, men kjerneområdet er typisk omkring 0,7–2 km². Konkurrerende individer tolererer å ha en viss grad av overlappende territorium.

Arten spiser mest smågnagere, der eksempelvis rajahrotte (Maxomys surifer) ser ut til å være primærkilden i for eksempel Thailand. De spiser imidlertid også en rekke andre små pattedyr, insekter, reptiler, krabber, fisk og fugl med mer. Noen steder tar den også fjærkre fra de lokale bøndene.

I nordområdene føder gjerne hunnen i mai måned, hvilket betyr at paringstiden er i tidsrommet februar-mars. De mer sydlige populasjonene parer seg hele året. Hunnen går drektig i ca. 65–70 dager og føder gjerne 1–4 unger (2–3 i snitt) som er blinde da de kommer til. Øynene åpner seg gjerne etter ca. 10–12 dager. Hanner er observert å delta i oppfostringen av ungene, som regnes som kjønnsmodne i 8-månedersalderen og uavhengige i 18-månedersalderen. Leopardkatten kan bli opp mot 15 år gammel, men de mister gjerne tennene i 8–10-årsalderen.

Inndeling 
Inndelingen følger IUCN/SSC Cat Specialist Group (2017).

 Felidae, kattefamilien
 Felinae, mindre kattedyr
 leopardkattlinjen
 Prionailurus, fiskerkatter
 P. bengalensis, leopardkatt
 P. b. bengalensis (nominatformen), sørasialeopardkatt er utbredt fra Afghanistan og sør- og østover på fastlandet i Asia
 P. b. euptilurus, amurleopardkatt er utbredt i Nordøst-Kina, Øst-Sibir, Koreahalvøya, Japan, og på Taiwan (inkluderer iriomotekatt)
 P. javanensis, sundaleopardkatt
 P. viverrinus, fiskerkatt
 P. planiceps, flathodekatt
 P. rubiginosus, rustflekkatt

Referanser

Eksterne lenker 
 

Mindre kattedyr
Livskraftige arter på IUCNs rødliste
Pattedyr formelt beskrevet i 1792