Estlandssvensk

Estlandssvensk er det østsvenske målet som ble talt i Estlands svenskebygder – Aiboland – på øyene Ormsö, Saaremaa, Dagö og Runö, av estlandssvenskene som bodde der. Estlandssvensk utviklet seg uavhengig fra rikssvensk, og det finnes både nyskapende og arkaiske trekk, som i finlandssvensk.

Den svenske bosetningen i Estland kan føres tilbake til iallfall 1200-tallet. I mellomkrigstiden fantes det omkring 9 000 svenskspråklige i Estland. Svensk var sammen med estisk omgangsspråk i svenskebygdene. Under den andre verdenskrig flyktet de fleste estlandssvenskene til Sverige fra tysk og sovjetisk okkupasjon. Etter at Estland ble selvstendig i 1991, finnes det anslagsvis 1 000 estlandssvensker i Estland og et ukjent antall i Sverige, men det er ikke klart om det finnes morsmålsbrukere av estlandssvensk.

Estlandssvensk innfatter fire dialektområder: Nargömål, rågömål, dagömål og runömål. Språket i Gammalsvenskby i Ukraina, som ble bosatt av estlandssvensker, er beslektet med dagömålet.

Et eksempel på nuckömål fra Nordisk familjebok, sammenligna med moderne standardsvensk:
Stick tälknin i stolpan o hälvtor stolpan topa kalkan, säte Halmen o Hälma färe kalkan o ker te Nuckö toka.
Standardsvensk:
Stick täljkniven i stolpen och vält stolpen på kälken, sätt Hjälmen och Hjälma för kälken och kör till Nuckö.

Referanser 

Svenske dialekter
Språk i Estland