Erling Wikborg

Erling Wikborg (født 5. november 1894 i Drammen, død 6. april 1992 i Oslo) var en norsk politiker og jurist. Han var leder for Kristelig Folkeparti mellom 1951 og 1955, parlamentarisk leder mellom 1954 og 1961 og var utenriksminister i Lyng-regjeringen i 1963. 

Wikborg var cand.jur. fra 1918 og drev egen advokatforretning i Oslo fra 1923. Hans spesialfelt var sjørett. Firmaet han grunnla eksisterer fremdeles (som Wikborg Rein i Oslo). Han var stortingsrepresentant for Akershus 1945–1949 og for Oslo 1954–1961. Han var varamedlem av Den Norske Nobelkomite fra 1. januar 1949 til 31. desember 1972, fungerende medlem 12. oktober 1965 – 31. desember 1966 og 28. august 1967 – 31. desember 1969. 

Wikborg var æresmedlem av Kristelig Folkeparti. Han opplevde sitt kristne gjennombrudd i forbindelse med den såkalte «Oxfordbevegelsen» midt på 1930-tallet, sammen med bl.a. forfatteren Ronald Fangen og journalisten Fredrik Ramm. Det var i forlengelsen av denne erfaringen han ble politiker. Som urban akademiker var Wikborg noe av en «fremmed fugl» i etterkrigstidens lavkirkelige parti, med røtter i den vestlandske venstre-kulturen, og han spilte en viktig rolle i å utvikle partiet til et bredere, landsdekkende parti.

Wikborg er far til kunsthistorikeren Tone Wikborg og var derigjennom svigerfar til forfatter og forlegger Peder W. Cappelen 1955-66.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 

Norske utenriksministre
KrF-statsråder
Statsråder i Regjeringen Lyng
Kristelig Folkepartis ledere
Stortingsrepresentanter fra KrF
Stortingsrepresentanter for Oslo
Stortingsrepresentanter for Akershus
Stortingsrepresentanter 1945–1949
Stortingsrepresentanter 1954–1957
Stortingsrepresentanter 1958–1961
Norske advokater
Nobelkomiteens medlemmer og varamedlemmer
Personer fra Drammen kommune