Vangelis

Evangelos Odysseas Papathanassiou (gresk Ευάγγελος Οδυσσέας Παπαθανασίου; født 29. mars 1943, død 17. mai 2022), kjent under artistnavnet  Vangelis (gresk Βαγγέλης), var en gresk musiker og komponist.

Vangelis var en forgrunnsfigur innen elektronisk musikk, i likhet med Jean Michel Jarre og Mike Oldfield, og en vellykket komponist innen filmmusikk. Blant hans mest kjente verk er kjenningsmelodien fra Ildvognene, 1492: Conquest of Paradise, der tittelsporet «Conquest of Paradise» ble særlig kjent, og musikken til Blade Runner.

Historie

Tidlig karriere 
Evangelos Papathanassiou begynte som svært ung å spille og komponere, og som seksåring fikk han opplæring på en musikkskole. Han lærte seg aldri noter, og spilte etter hukommelse mens han lot som om han spilte notene lærerne ba ham spille.

Som 14-åring fikk Papthanassiou et elektrisk orgel, og han ble med i den første store greske pop-bandet, Forminx. Musikken var typisk for moderne musikk på sekstitallet. Det var under Forminx at Papathanassiou skaffet seg artistnavnet «Vangelis». Da Hellas' regjering ble styrtet i et militærkupp, flyttet Papathanassiou til Paris der han dannet bandet Aphrodite's Child med Demis Roussos og Loukas Sideras i 1968. Bandet helte mer i retningen progressiv rock, og fikk en hit med «Rain and tears», en omarbeidet versjon av Pachelbels Kanon i D-moll. Gruppen ga ut til sammen tre album, og opptrådte live i mesteparten av Europa, om enn uten Vangelis, som ble igjen for å skrive filmmusikk til flimen Sex Power. Etter dobbelt-LP-en 666 ble bandet oppløst. Vangelis valgte å satse på en solo-karriere og å komponere filmmusikk.

Soloartist (1972–1979) 
Med «Sex Power» hadde Vangelis allerede noe erfaring som soloartist, men han samarbeidet også med andre. I 1971 ble noen jam sessions med ham og franske jazzmusikere tatt opp, og de ble gitt ut under navnene «Hypothesis» og «The Dragon» (i Tyskland slått sammen som «Portrait»), uten artistenes godkjennelse. Vangelis fikk stoppet platene. Året etter ga han ut Fais Que Ton Reve Soit Plus Long Que La Nuit («Sørg for at drømmene dine varer lenger enn natten»), inspirert av studentopptøyene i Paris i mai 1968. Albumet har to femten minutter lange spor, og ble bare gitt ut i Hellas og Frankrike.

Det første kommersielle albumet Vangelis ga ut var Earth i 1973. Albumet har en relativt kontemporær pop/rock-åpning med sangen «Come on». Det er sterkt progressivt, og har klare New Age-tilknytninger. Samme år ble filmmusikken til en naturfilmserie Vangelis hadde komponert til i 1970 gitt ut med navnet L'Acopalypse des animaux («Dyrenes apokalypse»). Albumet gjorde Jon Anderson oppmerksom på Vangelis, og han ble vurdert som ny keyboard-spiller etter at Rick Wakeman trakk seg fra bandet Yes. Vangelis ble med en stund, men takket så nei. Istedenfor begynte han å samarbeide med Anderson om et prosjekt som ble hetende Jon & Vangelis.

I 1975 ga Vangelis ut albumet Heaven and Hell, som besto av to hoveddeler. Albumet gjorde suksess delvis fordi et av sporene ble brukt i TV-serien Cosmos. Det nådde en 31.-plass på den engelske albumlisten i januar 1976. Det inneholdt også sporet «So Long Ago, So Clear» med Jon Anderson på vokal, det første utgitte samarbeidet mellom de to. Vangelis ga ut flere album på 1970-tallet, både studioalbum og filmmusikk. Han samarbeidet i 1979 for tredje gang med regissør Frédéric Rossif, regissøren bak dokumentarfilmene som L'Apocalypse des animaux er basert på. Albumet som ble resultatet av samarbeidet, Opera Sauvage, ble populært, og ga Vangelis oppmerksomhet både direkte og indirekte (et av sporene ble brukt til reklame, et annet ble brukt i Brennpunkt Djakarta).

Kommersielt gjennombrudd som filmmusiker (1980–1992) 
I 1980 utkom Short Stories. Det var det første hele albumet med Jon & Vangelis. Det ble populært i Storbritannia, men hadde ingen suksess i USA. Samme år ga Vangelis ut albumet See You Later, album som brøt med den melodiøse stilen Vangelis stort sett hadde holdt seg til tidligere (unntaket er den eksperimentelle Beauborg). Vangelis ble imidlertid svært kjent i 1981, da han bidro til filmmusikken til Ildvognene, og sporet «Titles», som gjerne kalles «Chariots of Fire» etter originaltittelen, er blant de mest kjente spor innen filmmusikk. Til tross for at musikken til Vangelis er forskjellig fra den mer klassiske musikken til resten av sporet, ble den en suksess, og kom på toppen av Billboard-listen i USA. Sporet er også brukt en lang rekke ganger, ofte i komisk øyemed, og ofte for å symbolisere et kappløp i sakte film.

Samme år ga Jon & Vangelis ut The Friends of Mr. Cairo, et album dedikert til eldre filmer fra 30- og 40-tallet. Tittelen henspiller til Malteserfalken og Peter Lorres karakter i den, mens det også refereres til James Cagney og The Thief of Bagdad. Albumet fikk to hits, «I'll Find my Way Home» og «State of Independence», den sistnevnte ble en større hit med Donna Summer.

Etter suksessen med Ildvognene fikk Vangelis et nytt oppdrag, filmmusikken til den dystopiske filmen Blade Runner. Filmmusikken spilte en stor rolle i å underbygge det dystre aspektet ved en fremtidig storby. Filmmusikken ble populær, men Vangelis nektet for at hans materiale skulle utgis. Albumet kom først ut i 1994. Han fortsatte imidlertid med filmmusikk i 1982 (Missing – Savnet), 1983 (Nankyoku Monogatari, ellers kjent under den engelske tittelen «Antartica») og 1984 (Mytteriet på Bounty). Antartica ble utgitt som et eget album, mens musikken til de to andre kun er å finne på samlealbumet Themes (1989).

Samtidig utviklet Vangelis seg som musiker, og han ga ut tre album som i utgangspunktet ikke er knyttet til hverandre, men som ofte sees på som en trilogi, Soil Festivities (1984), Mask (1985) og Invisible Connections (1985). De tre albumene er svært forskjellige. Soil Festivities er forholdsvis minimalistisk arrangert, om enn klart synthbasert. Mask er tyngre, og bruker kor og orkester. De to regnes, sammen med Heaven and Hell, blant Vangelis betydelige klassiske verk. Mask var hans siste album for Polydor Records. Invisible Connections ble utgitt på hovedselskapet Deutsche Grammophon, og er blant få album som ikke regnes som klassiske som er gitt ut på dette selskapet. Musikken er elektronisk, avant-garde og vanskelig tilgjengelig, med uklare rytmer og uklar melodi.

Etter de tre tyngre albumene samarbeidet Vangelis med operasangerinnen Irene Papas om greske påskesanger på albumet Rhapsodies og Milva. I 1979 ga Vangelis og Papas ut albumet Odes.

Vangelis ble mer tilgjengelig i siste halvdel av 1980-tallet. Han ga ut det melodiøse og mer typisk synth-pregede Direct i 1988. Albumet hadde også korte spor som var uavhengige av hverandre. Han fulgte opp med The City i 1990. Mens The City var mer et konseptalbum, hadde den også trekk som minnet om Direct idet det besto av korte spor og musikken var langt mer tilgjengelig enn tidligere. I 1991 ga Jon & Vangelis sitt siste samarbeidsalbum, Page of Life. 

Året etter hadde Vangelis sitt neste store filmmusikkprosjekt da han skulle skrive filmmusikken til Ridley Scotts 1492: Erobringen av Paradis. Filmen ble ingen større suksess, imidlertid brukte den tyske bokseren Henry Maske tittelsporet «Conquest of Paradise» mye, og det økte populariteten til filmmusikken. Det ble en hit i flere land.

Senere tid (1993–2022) 
Vangelis utga flere album, både studioalbum og filmmusikk. Muligens inspirert av suksessen med 1492, holdt han seg til storslått musikk med kor og gjerne orkester i tillegg til synth.

Det første albumet etter 1492 var en nyinnspilling av Blade Runner. Deretter fulgte Voices  som hadde gjesteopptredener av tre sangere, noe som var uvanlig for Vangelis. Han hadde riktignok samarbeidet med sangere før, for eksempel Irene Papas og Jon Anderson, men her var artistene med kun på enkelte sanger. De tre artistene var Stina Nordenstam, Caroline Lavelle og Paul Young. 

Vangelis fulgte i 1996 opp med Oceanic, som var mindre pompøs og mer sammenhengende. Den mer lett tilgjengelige musikken var mindre populær blant tidligere fans, men slo an hos yngre. I 1998 kom El Greco, som var en popularisering av Foros Timis Ston Greco, et album fra 1995 i begrenset opplag. 1998-utgaven hadde samtlige spor fra 1995, og i tillegg tre til. Montserrat Caballé og den greske operatenoren Konstantinos Paliatsaras bidro på hvert sitt spor. Musikken ble gjerne sett på som bysantinsk i stil, med innslag av synth.

Det neste studioalbumet var Mythodea, som kom i 2001. Vangelis skrev dette albumet til ære for NASA, og den fullstendige tittelen var Mythodea — Music for the NASA Mission: 2001 Mars Odyssey. Det var opprinnelig en konsert fra 1993, men opptaket ble gjort i 2001, med Kathleen Battle og Jessye Norman blant musikerne som stilte opp.

Vangelis komponerte også hymnen til VM i fotball 2002, og filmmusikken til Alexander (2004).

Død
Vangelis døde den 17. mai 2022, i en alder av 79 år, på et sykehus i Frankrike der han fikk behandling for covid-19.

Diskografi 
Albumene «Hypothesis» og «The Dragon» er ikke inkludert. Filmmusikk eller annen musikk Vangelis bidro med, men ikke ga ut, er heller ikke med.

Album 
 1972 – Fais Que Ton Reve Soit Plus Long Que La Nuit
 1973 – Earth
 1975 – Heaven and Hell
 1976 – Albedo 0.39
 1977 – Spiral
 1978 – Beaubourg
 1979 – China
 1979 – Odes (med Irene Papas)
 1980 – See You Later
 1980 – Short Stories (som Jon & Vangelis)
 1981 – The Friends of Mr. Cairo (som Jon & Vangelis)
 1981 – Ich Hab’ Keine Angst (som Milva & Vangelis)
 1981 – Moi, Je N’ai Pas Peur (som Milva & Vangelis; fransk versjon av Ich hab’ keine Angst)
 1983 – Private Collection (som Jon & Vangelis)
 1984 – Soil Festivities 
 1985 – Mask
 1985 – Invisible Connections
 1986 – Rhapsodies (med Irene Papas)
 1986 – Geheimnisse (med Milva)
 1986 – Tra Due Sogni (med Milva; italiensk versjon av Geheimnisse)
 1988 – Direct
 1990 – The City
 1991 – Page of Life (som Jon & Vangelis)
 1995 – Voices
 1996 – Oceanic
 1998 – El Greco
 2001 – Mythodea
 2016  – Rosetta
 2019  – Nocturne: The Piano Album
 2021  – Juno To Jupiter

Filmmusikk 
 1970 – Sex Power
 1973 – L’Apocalypse des Animaux
 1975 – Ignacio
 1976 – La Fete Sauvage
 1979 – Opera Sauvage
 1981 – Chariots of Fire
 1982 – Blade Runner
 1983 – Antarctica
 1992 – 1492: Conquest of Paradise
 2004 – Alexander

Begrensede utgaver 
 1984 – Silent Portraits (med portrettbok)
 1995 – Foros Timis Ston Greco (museumsutgave av El Greco)
 2004 – Ithaca (spoken word-innspilling av Cavafys dikt med Sean Connery)

Samlealbum 
 1978 – The Best of Vangelis
 1982 – To the Unknown Man
 1985 – Magic Moments
 1984 – The Best of Jon & Vangelis (som Jon & Vangelis)
 1989 – Themes
 1994 – Chronicles (som Jon & Vangelis)
 1995 – Mundo Magico De Vangelis
 1995 – Themes II
 1996 – Portraits (So Long Ago, So Clear)
 1998 – Mystera
 1999 – Mystera III
 2001 – The Best of Mystera
 2000 – Reprise 1990-1999
 2003 – Odyssey: The Definitive Collection

Promo-album 
 1976 – The Vangelis Radio Special

EP-er og singler 
 1968 – «The Clock» / «Our Love Sleeps on the Water»
 1977 – «To the Unknown Man» / «To the Unknown Man 2»
 1979 – «The Long March» / «The Long March 2» 
 1980 – «Don't Be Foolish» / «Doesn't Matter» (med Peter Marsh)
 1980 – «My Love» / «Domestic Logic One»
 1983 – «And When the Night Comes» / «Song Is» (Jon & Vangelis)
 1991 – Wisdom Chain (EP; Jon & Vangelis)
 1992 – Conquest of Paradise (EP)
 1992 – In London (med Neuronium)
 1996 – Ask the Mountains (EP; med Stina Nordenstam)
 1996 – A Separate Affair (EP; med Neuronium; remiks av In London; nyutgitt i 2002)
 1997 – «March with Me» / «Like a Dream» (med Montserrat Caballé)
 2001 – Mythodea Special Edit
 2002 – Anthem – 2002 FIFA World Cup Official Anthem (EP i en rekke utgaver)

Referanser

Eksterne lenker 
 
 
 
 
  Vangelis Collector Engelsk nettside for Vangelis-samlere
  Elsewhere Vangelis Vangelis-informasjonsside
  Vangelis Movements Vangelis-informasjonsside
  NemoStudios.co.uk Vangelis-informasjonsside
  All Music Guides side om Vangelis
  Jon & Vangelis «Find My Way Home»

Greske musikere
Filmmusikkomponister
Artister innen elektronisk musikk
Oscar-vinnere (musikk)
Rockemusikere
Personer fra Volos
New Age-musikere
Dødsfall relatert til covid-19 i Frankrike
Ambient-artister