Dvergterne

Dvergterne (Sternula albifrons) er en art i slekten dvergterner (Sternula) som inngår delgruppen terner (Sterninae), som videre er en del av måkefamilien (Laridae). Arten er en sjelden, men årlig gjest i Norge, og ett eller to par hekket i Østfold i årene 1992–1998. Dvergterna hekker imidlertid regulært Sør-Sverige og Danmark.

Biologi 

Dvergterne blir  lang, veier  og har et vingespenn på . Den er således blant de største dvergternene. Fjærdrakten er lysegrå på oversiden og hvit på undersiden. I hekkedrakt karakteriseres hodet av ei svart hette med svarte tøyler som strekker seg framover som en markant strek fra den svarte hetta i bakhodet gjennom øynene og til roten av culmen. I vinterdrakt blir issen hvit med mørke spetter, mens nakken forblir sort. Nebbet er halvlangt og pinsettlignende spisst, og gult med svart tupp. De nedre ekstremitetene er gule og korte, og tærne har svømmehud. Vingene er lange og smale, og de ytre håndsvingfjærene er noe mer mellomgrå, mens den aller ytterste fjæra er tilnærmet svart.

Arten okkuperer subtropiske og tempererte regioner, i Armenia til høyder opp mot . De kontinentale populasjonene holder primært til i kyststrøkene, men de kan også opptre i innlandet langs elver og i innsjøer og vannreservoarer. Likeledes lever noen populasjoner på oseaniske øyer. Fuglene hekker på golde eller tynt vegeterte sand-, skjell-, stein- og koralløyer, grusstrender, flekker i elvemunninger og innsjøer, saltmyr, saltsletter og elver, og på holmer og skjær.

Det var store ansamlinger av dvergterne langs de store elvene Donau, Elben og Rhinen tidligere, men økt menneskelig aktivitet har ført til at arten er mer eller mindre borte i dag.

I likhet med mange terner er også dvergterne en delvis migrerende fugl, i det noen av underartene er trekkfugler. Dvergternen livnærer seg hovedsakelig på fisk og insekter. Den kjennetegnes av måten den fanger fanger fisken på, der den flyr noen meter over vannoverflaten i en vippende flukt for så å brått stupe i vannet etter småfisk.

Den hekker gjerne i kolonier på bakken, ofte på sandgrunn. Terna er beskyttende for egg og nyklekkede kyllinger og stupangriper for å skremme truende besøkende ved redene. Den legger to til fire egg.

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norske navn på verdens fugler og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle navn i parentes er ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser.

 Charadriiformes, vade-, måse- og alkefugler
 Chionidi, slirenebbfugler, 3 familier, 4 slekter, 13 arter
 Charadrii, lofugler, 6 familier, 3 underfamilier, 20 slekter, 90 arter
 Scolopaci (også kalt Limicoli), snipefugler (også kalt vadefugler), 5 familier, 5 underfamilier, 29 slekter, 112 arter
 Turnici, springvaktelfugler, 1 familie, 2 slekter, 17 arter
 Lari, måkefugler, 5 familier, 5 underfamilier, 40 slekter, 155 arter
 Dromadidae, krabbeeterfamilien, 1 slekt, 1 art
 Glareolidae, brakksvalefamilien, 3 slekter, 17 arter
 Stercorariidae, 1 slekt, 7 arter
 Alcidae, alkefamilien, 11 slekter, 25 arter
 Laridae, måkefamilien, 5 underfamilier, 25 slekter, 105 arter
 Larinae, måker
 Anoinae, noddyer
 Gyginae, silketerner
 Sterninae, terner (9 slekter, 38 arter)
 Onychoprion, (sotterner), (4 arter)
 Sternula, (dvergterner), (7 arter)
 S. albifrons, dvergterne
 S. a. albifrons, nominatformen er utbredt fra Europa østover til (minst) Afghanistan, langs kysten av Marokko og Middelhavskysten av Nord-Afrika og øyer i Persiagolfen; overvintrer langs kysten fra Afrika østover til India
 S. a. guineae, utbredt fra Ghana til Gabon langs elva Niger, samt marginalt i Mauritania og Senegal
 S. a. innominata, utbredt på øyer i Persiagolfen
 S. a. pusilla, utbredt i Nord-India og Myanmar, samt på øyene Sumatra og Java
 S. a. sinensis, utbredt på Sri Lanka, i Sørøst-Russland, Kina, Japan, Sørøst-Asia og Filippinene; overvintrer i Malaysia
 S. a. placens, utbredt i Øst-Australia og Øst-Tasmania, noe spredning til Nord-Australia og kanskje til Indonesia
 S. antillarum, amerikadvergterne
 S. superciliaris, amazondvergterne (monotypisk)
 S. nereis, alveterne
 S. lorata, perudvergterne (monotypisk)
 S. saundersi, araberdvergterne (monotypisk)
 S. balaenarum, benguelaterne (monotypisk)
 Phaetusa (monotypisk)
 Gelochelidon (monotypisk)
 Hydroprogne (monotypisk)
 Larosterna (monotypisk)
 Chlidonias, (svartterner), (4 arter)
 Sterna, (havterner), (13 arter)
 Thalasseus (topphavterner), (6 arter)
 Rynchopinae, saksenebber

Referanser 
bow.litter1.01

Eksterne lenker 
 

Terner
Fugler formelt beskrevet i 1764
Dyr formelt beskrevet av Peter Simon Pallas