Marcus Claudius Tacitus

Tacitus (latin: Marcus Claudius Tacitus Augustus; født ca. 200, død juni 276) var romersk keiser fra 275 til 276. I løpet av hans korte regjeringstid drev han krig mot barbariske stammer som goterne og herulerne. For disse seirene mottok han ærestitlene Gothicus Maximus.

Liv og virke

Tidlige liv 
Tacitus ble født Interamna (dagens Terni) i Italia. Han sirkulerte kopier av historikeren Gaius Cornelius Tacitus' verker, som var knapt var lesbare på denne tiden, og det er mulig at ettertiden har Marcus Claudius Tacitus å takke for de delvis bevarte tekstene av historikerens verker. Moderne historiografi avviser imidlertid hans egen påstand om at han nedstammet fra historikeren som forfalskning. I løpet av hans relative lange liv hadde han en rekke posisjoner i ulike sivile stillinger, inkludert som konsul i 273 og etter sigende fungerte med gjennomgående respekt.

Keiser 
Etter at Aurelianus var blitt myrdet var det Tacitus som ble valgt av senatet til å etterfølge ham, og dette valget ble godt mottatt av hæren. Dette var siste gangen at senatet valgte en romersk keiser. Det var et interregnum, avbrudd, mellom Aurelianus og Tacitus, og det er betydelig holdepunkter for at Aurelianus' hustru, Ulpia Severina, styrte i egen rett før Tacitus ble valgt. I uansett tilfelle var Tacitus lokalisert i Campania da han fikk høre nyheten om at han var blitt valgt til keiser. Så raskt som han kunne reiste han til Roma. Han besluttet å involvere senatet på nytt i rådgivning av en del emner innenfor regjeringens mekanismer. Han ba senatet om guddommeliggjøre Aurelianus før han selv satte i gang prosessen med å arrestere og henrette den tidligere keiserens mordere.

Krig mot barbarene 

Deretter gikk han i mot de barbariske leiesoldatene som hadde blitt ansatt av Aurelianus for å styrke den romerske hæren for hans krigføring i Østen. Disse leiesoldatene hadde plyndret flere byer i de romerske provinsene i Øst etter at Aurelianus var blitt myrdet og krigføringen avblåst. Hans halvbror Florianus, prefekt for pretorianergarden, og Tacitus selv, angrep de germanske stammene, blant dem vant en seier mot disse stammene, blant dem herulerne, og det skaffet ham ærestittelen Gothicus Maximus.

Død 
På reisen tilbake til vesten for å gjøre opp med en invasjon av Gallia fra frankiske og alamanniske stammer, i henhold til Aurelius Victor, Eutropius og selv det mer tvilsomme historieverket Historia Augusta, døde Tacitus i juni 276 av feber ved Antoniana Colonia Tyana i Kappadokia. Det ble rapportert at han begynte å oppføre seg merkelig, blant annet at han ville endre navnene på månedene for å ære seg selv, før han ramlet overende i feber. I en motstridende redegjørelse hevdet Zosimus at han ble myrdet etter å ha utnevnt en av sine slektninger til en høytstående kommando i Syria.

Referanser

Litteratur 
Primære kilder
 Aurelius Victor: Epitome de Caesaribus 
 Historia Augusta, Vita Taciti
 Eutropius: Breviarium ab urbe condita, ix. 16
 Johannes Zonaras: Compendium of History
 Zosimus: Historia Nova

Sekundære kilder
 Mc Mahon, Robin (2000): "Tacitus (275–276 A.D)"  i: De Imperatoribus Romanis.
 Jones, A.H.M., Martindale, J.R. (1971): The Prosopography of the Later Roman Empire, Vol. I: AD 260-395, Cambridge University Press
 Southern, Patricia (2001): The Roman Empire from Severus to Constantine, Routledge
 Canduci, Alexander (2010): Triumph & Tragedy: The Rise and Fall of Rome's Immortal Emperors, Pier 9, ISBN 978-1-74196-598-8
 Gibbon, Edward (1776–1789): The History of the Decline and Fall of the Roman Empire

Eksterne lenker 
 
 «Marcus Claudius Tacitus (AD ca. 200 - AD 276)», Roman-empire.net

Romerske keisere
Dødsfall i 276
Krisen i det tredje århundret