Viktoriatiden

Viktoriatiden (engelsk: Victorian era) er en periode i Storbritannias historie som omfatter høydepunktet i den industrielle revolusjon og det britiske imperiets mest storslagne tid. Den viktorianske perioden regnes til årene da dronning Victoria regjerte fra 20. juni 1837 og til hennes død 22. januar 1901. Perioden er således oppkalt etter henne. Mange historikere legger begynnelsen på perioden noen år tidligere, da de mener at Reformloven av 1832 markerer inngangen til en ny kulturell æra. Perioden før kalles georgiansk tid, og perioden etter kalles edvardiansk tid, og dens senere halvdel overlapper med den første delen av tiden Belle Époque («Den vakre tiden») i det kontinentale Europa. Denne artikkelen ser på viktoriatiden hovedsakelig fra en britisk synsvinkel og fokus, selv tidsånden var relativt lik i de fleste land i Vest-Europa.

Ulike liberaliserende politiske reformer fant sted i Storbritannia, blant annet utvidelse av valgdeltagelsen. Den store hungersnøden forårsaket massedød i Irland tidlig i perioden. Det britiske imperiet hadde relativt fredelige forhold til de andre stormaktene. Den deltok i forskjellige militære konflikter hovedsakelig mot mindre makter. Det britiske imperiet utvidet seg i denne perioden og var den dominerende makten i verden.

Adjektivet «viktoriansk» henviser til denne perioden, særlig til den britiske kulturen som på 1800-tallet var preget av industrialisering, oppfinnelser og vitenskapelige fremskritt, men også et klassesamfunn med sosial nød og streng seksualmoral. Det viktorianske samfunnet verdsatte en høy standard for personlig oppførsel som gjenspeiles på tvers av alle deler av samfunnet. Vektleggingen av moral ga drivkraft til sosial reform, men la også begrensninger på friheten til visse grupper. Velstanden steg i perioden. Leseferdighet og undervisning i ung alder ble nesten universell i Storbritannia for første gang. Mens noen forsøk ble gjort for å forbedre levekårene, forble slumboliger og sykdom et alvorlig problem.

Perioden så betydelig vitenskapelig og teknologisk utvikling. Storbritannia var avansert innen industri og ingeniørfag spesielt, men noe uutviklet innen kunst, utdanning og opprinnelig vitenskap. Befolkningen i Storbritannia økte raskt, mens befolkningen i Irland gikk kraftig tilbake grunnet hungersnød, fattigdom og utvandring.

Terminologi og periodisering 

I strengeste forstand dekker viktoriansk tid varigheten av Victorias regjeringstid som dronning av Det forente kongerike Storbritannia og Irland, fra hennes tiltredelse 20. juni 1837 – etter onkelens død, Vilhelm IV – til hennes død 22. januar 1901, hvoretter hun ble etterfulgt av sin eldste sønn, Edvard VII. Hennes regjeringstid varte i 63 år og syv måneder, en lengre periode enn noen av hennes forgjengere. Begrepet «viktoriansk» var i bruk i samtiden for å beskrive epoken. Tiden har også blitt forstått i en mer omfattende forstand som en periode som hadde sensibiliteter og preg forskjellig fra periodene ved siden av den, i hvilket tilfelle den noen ganger dateres til å begynne før Victorias tiltredelse – typisk ved Reformloven av 1832, som innførte en omfattende endring av valgsystemet i England og Wales.

Encyclopædia Britannica bruker en bredere definisjon som beskriver viktoriansk tid som «perioden mellom ca. 1820 og 1914 ... preget av et klassebasert samfunn, et økende antall mennesker som kan stemme, en voksende stat og økonomi, og Storbritannias status som mektigste imperium i verden.» Definisjoner som hevder at det var en særskilt sensibilitet eller politikk til denne epoken har også skapt skepsis til verdien av merkelappen «viktoriansk», selv om det også har vært forsvar for det.

Forfatteren Michael Sadleir insisterte på at «i sannhet er den viktorianske perioden tre perioder, og ikke én». Han skilte mellom en tidlig viktorianisme – den sosialt og politisk ustabile perioden fra 1837 til 1850 – og en sen viktorianisme (fra 1880 og utover), med dens nye bølger av estetisme og imperialisme, fra den viktorianske storhetstiden: midten av viktoriansk tid fra 1851 til 1879. Han så sistnevnte periode som preget av en særegen blanding av velstand, hjemlig snerperi og selvtilfredshet – det historikeren George Macaulay Trevelyan på samme måte kalte «midten av viktorianske tiår med stille politikk og brølende velstand».

Politisk og diplomatisk historie 

Innenlands liberaliserte Storbritannia seg og utviklet seg gradvis til et mer moderne demokrati. Reformloven, som gjorde ulike endringer i valgsystemet, blant annet viss utvidelse av stemmeretten, ble vedtatt i 1832. Stemmeretten ble utvidet igjen av den andre reformloven i 1867. Byer ble gitt større politisk selvstyre og arbeiderbevegelsen ble legalisert. Fra 1845 til 1852 forårsaket  den store hungersnøden massesult, sykdom og død i Irland, og utløste storstilt utvandring. Kornlovene ble opphevet som svar på dette. På tvers av det britiske imperiet førte reformen til rask ekspansjon, fullstendig avskaffelse av slaveriet i de afrikanske besittelsene og opphevelse av transportere straffedømte til Australia. Restriksjoner på kolonihandel ble løsnet og ansvarlig (det vil si semi-autonom) regjering ble innført i noen territorier.

Perioden fra 1815 til 1914, kjent som Pax Britannica, var en tid med relativt fredelige forhold mellom verdens stormakter. Dette gjelder spesielt Storbritannias interaksjoner med de andre. Den eneste krigen der det britiske imperiet kjempet mot en annen stormakt var Krimkrigen, fra 1853 til 1856. Imidlertid var det en rekke opprør og voldelige konflikter i det britiske imperiet, og Storbritannia deltok i flere kriger mot mindre statsmakter. Den deltok også i de diplomatiske kampene i det store spillet, riviliseringen og konflikten med Det russiske keiserdømmet om kontrollen over Sentral-Asia, og kappløpet om Afrika.

I 1840 giftet dronning Victoria seg med sin tyske fetter, prins Albert av Sachsen-Coburg-Gotha. Paret fikk ni barn som selv giftet seg inn i forskjellige kongefamilier, og dronningen ble dermed kjent som «Europas bestemor». I 1861 døde prins Albert. Dronning Victoria gikk i sorg og trakk seg ut av det offentlige liv i ti år. I 1871, da republikanske tanker og stemninger vokste i Storbritannia, begynte dronningen å vende tilbake til det offentlige liv. I hennes senere år økte populariteten hennes da hun ble et symbol på det britiske imperiet. Dronning Victoria døde 22. januar 1901.

Samfunn og kultur 

I denne tiden kom en raskt voksende middelklasse som ble en viktig kulturell innflytelse; i betydelig grad erstattet den aristokratiet som den dominerende klassen i det britiske samfunnet. Det utviklet seg en særegen middelklasselivsstil som reflekterte det som ble verdsatt av samfunnet som helhet.<ref name="Wohl">Wohl, Anthony S. (1978): The Victorian family: structure and stresses. London: Croom Helm. ISBN 9780856644382. Sitert i: Summerscale, Kate (2008): The suspicions of Mr. Whicher or the murder at Road Hill House (roman). London: Bloomsbury. ISBN 9780747596486; s. 109–110.</ref> Det ble lagt økt vekt på familiens verdi; og den populære ideen om at ekteskap skulle være basert på romantisk kjærlighet.Boston, Michelle (12. februar 2019): «Five Victorian paintings that break tradition in their celebration of love», USC Dornsife. University of Southern California

Det ble etablert et klart skille mellom hjemmet og arbeidsplassen; dette hadde ofte ikke vært tilfelle før. Hjemmet ble sett på som et privat miljø, der husmødre ga ektemennene sine et pusterom fra omverdenens plager. Innenfor dette idealet ble kvinner forventet å fokusere på husholdningen og stole på menn som forsørgere. Gorsky Rubinow, Susan (1992): Femininity to feminism: women and literature in the Nineteenth century. Twayne Publishers. ISBN 0-8057-8978-2. OCLC 802891481 Kvinner hadde begrensede juridiske rettigheter på de fleste områder av livet og en feministisk bevegelse utviklet seg gradvis.Gray, F. Elizabeth (2004): «Angel of the House», Adams, red.: Encyclopedia of the Victorian Era. 1: 40–41. Mens foreldremyndighet ble sett på som viktig, fikk likevel barn gitt juridisk beskyttelse mot overgrep og omsorgssvikt for første gang.

Den voksende middelklassen og sterke evangeliske bevegelsen la stor vekt på en respektabel og moralsk kodeks oppførsel. Dette omfattet funksjoner som veldedighet, personlig ansvar, kontrollerte vaner som å unngå alkohol og spill, disiplin av barn og selvkritikk.Young, G.M (1936): Victorian England: Portrait of an Age, Oxford University Press, 2. utg. 1964, s. 1–6. I tillegg til personlig forbedring ble det lagt vekt på sosial reformer. Utilitarisme var en annen filosofi som forsto seg selv som basert på vitenskap framfor som moral, men som også la vekt på sosial framgang.Young, G.M. (1936): Victorian England: Portrait of an Age; s. 10–12. Det ble dannet en allianse mellom disse to ideologiske standpunktene. Reformatorene la vekt på årsaker som å forbedre forholdene for kvinner og barn, for å forhindre kriminalitet gi prioritet til reformer av politiet framfor vektlegging av strenge straffer, religiøs likestilling og politisk reform for å etablere et demokrati. Den politiske arven fra reformbevegelsen var å koble nonkonformistene (en del av den evangeliske bevegelsen) i England og Wales med Det liberale partiet. Dette fortsatte fram til første verdenskrig. Presbyterianerne spilte en lignende rolle som en religiøs stemme for reformer i Skottland.

Religion var politisk kontroversiell i denne epoken, med nonkonformister som presset på for å avvikle Den engelske kirke som offisiell kirke for England. Nonkonformister utgjorde omtrent halvparten av kirkedeltakerne i 1851, og gradvis ble den juridiske diskrimineringen som var etablert mot dem utenfor Skottland fjernet.Davis, R.W. (1966): «The Strategy of ’Dissent’ in the Repeal Campaign, 1820–1828». The Journal of Modern History. 38 (4): 374–393. doi:10.1086/239951. JSTOR 1876681. S2CID 154716174. Juridiske restriksjoner på katolikker ble også i stor grad fjernet. Antallet katolikker vokste i Storbritannia på grunn av konverteringer og innvandring fra Irland. Sekularisme og tvil om nøyaktigheten av Det gamle testamente vokste blant folk med høyere utdanningsnivå. Nord-engelske og skotske akademikere hadde en tendens til å være mer religiøst konservative, mens agnostisisme og til og med ateisme (selv om å fremme ateisme var ulovlig) fikk appell blant akademikere i sør. Historikere omtaler en «Victorian Crisis of Faith» (Viktoriansk troskrise) som en periode da religiøse synspunkter måtte omstille seg for å passe til ny vitenskapelig kunnskap og kritikk av Bibelen.

Tilgangen til utdanning økte raskt i løpet av 1800-tallet. Statsfinansierte skoler ble etablert i England og Wales for første gang. Utdanning ble obligatorisk for barn før tenårene i England, Skottland og Wales. Leseferdighetene økte raskt, og hadde blitt nesten universelle ved slutten av århundret. [15 Crucial Events in the History of English Schools], Oxford Royale. 18. september 2014 Privat utdanning for rikere barn, både gutter og gradvis mer jenter, ble mer formalisert i løpet av århundret. En rekke lesemateriell vokste i popularitet i løpet av perioden.

 Andre populære former for underholdning var brassband, sirkus, sære skuer (som påståtte overnaturlige aktiviteter eller hendelser), amatører med egne, private natursamlinger, Naylor, Simon (2002): «The field, the museum and the lecture hall: the spaces of natural history in Victorian Cornwall», Transactions of the Institute of British Geographers 4 (27): 494–513. egne herreklubber for velstående menn og ferie ved sjøen for middelklassen. Mange idretter ble introdusert eller popularisert i løpet av den viktorianske tiden. De ble viktige for mannlig identitet. Populære idretter i perioden var blant annet cricket, sykling, krokket, ridning og mange vannaktiviteter. Mulighetene for fritid økte etter hvert som det ble satt restriksjoner på maksimal arbeidstid, lønningene økte og rutinemessig årlig ferie ble stadig mer vanlig. Cunningham, Hugh (30. april 2014): Time, work and leisure: Life changes in England since 1700. Manchester University Press. ISBN 978-0-7190-8520-8.

 Moralske standarder 

Forventede standarder for personlig oppførsel endret seg rundt første halvdel av 1800-tallet, med god oppførsel og selvbeherskelse som ble mye mer vanlig. Historikere har foreslått ulike medvirkende faktorer, slik som Storbritannias store konflikter med Frankrike på begynnelsen av 1800-tallet, noe som betyr at de distraherende fristelsene til syndig oppførsel måtte unngås for å fokusere på krigsinnsatsen og den evangeliske bevegelsens press for moralsk forbedring. Det er bevis på at de forventede standardene for moralsk oppførsel ble reflektert i handling så vel som retorikk på tvers av alle samfunnsklasser.Frost,  G. (2008): Living in Sin: Cohabiting as Husband and Wife in Nineteenth-Century England, Manchester U.P. En analyse antydet for eksempel at mindre enn 5 % av parene i arbeiderklassen bodde sammen før ekteskapet. 

Det ble lagt lovlige restriksjoner på grusomhet mot dyr. McMullan, M.B. (1998): «The Day the Dogs Died in London», The London Journal: A Review of Metropolitan Society Past and Present, 23(1), s. 32–40 DOI:10.1179/ldn.1998.23.1.32.Det ble satt restriksjoner på arbeidstiden til barnearbeidere på 1830- og 1840-tallet. Kelly, David; et al. (2014): Business Law. Routledge. ISBN 9781317935124; s. 548.  Ytterligere intervensjoner fant sted gjennom århundret for å øke nivået på barnevernet. I motsetning til populære forestillinger, forsto det viktorianske samfunnet at både menn og kvinner likte samleie. Kyskhet ble forventet av kvinner, mens holdninger til mannlig seksuell atferd var mer avslappet. Utviklingen av politistyrker førte til en økning i tiltale for ulovlig sodomi på midten av 1800-tallet. Mannlig seksualitet ble et yndet emne for studier av medisinske forskere. Alle mannlige homoseksuelle handlinger ble gjort ulovlige for første gang.

I en tid da det var relativt få jobbmuligheter for kvinner, tok noen (særskilt fattigere kvinner uten familiestøtte) til prostitusjon for å forsørge seg selv. Beregninger varierer, men i en milepæl av en studie, Prostitution'', rapporterte legen William Acton (1813–1875) et anslag på 8600 prostituerte i London alene i 1857. Selv om dette forårsaket moralsk panikk i noen deler av det offentlige liv, var det noen stemmer på den tiden som var uenige. Kvinner mistenkt for prostitusjon var i en periode mellom 1860- og 1880-tallet gjenstand for obligatoriske undersøkelser for kjønnssykdommer, og internering dersom de ble funnet å være smittet.

Klesmote
Ved begynnelsen av den viktorianske perioden ble klær i all hovedsak sydd hjemme, for hånd. Ved avslutningen av perioden var symaskin vanlig i bedre hjem, og klær ble i stor grad laget på fabrikker. Fra 1860-tallet av begynte klær, særlig for menn, å anta det standardiserte utseende man i dag forbinder med klassisk herreklær. Den dominerende herremoten i Norge fulgte engelsk mote, mens kvinnemoten i stor grad fulgte den mer frivole franske moten.

Referanser

Se også 
 Viktoriatidens litteratur

Eksterne lenker 

  
Storbritannias historie
Eponymer