Metallbinding

Metallbindinger er en kjemisk binding mellom metallatomer. Metallatomene deler alle elektronene mellom seg og det er det som gir dem de karakteristiske egenskapene. Metallbindinger ble oppdaget av Frederick Louise i 1922. Atomene ligger lagvis, pakket som kuler. Metallatomene avgir e-1 til en mobil elektronsky som omslutter atomene (elektronene er delokalisert).

Metallbinding, betegnelse på en kjemisk binding mellom metallatomer, i metaller, legeringer og intermetalliske forbindelser. Metallbindinger oppstår mellom atomer med lav elektronegativitet, og beskrives populært som en elektronsky som ligger mellom positivt ladde metallioner. I denne beskrivelsen er den kjemiske bindingen ikke mellom atomene, men de positive metallatomene tiltrekkes av den negativt ladde skyen. En viktig konsekvens er at man kan forskyve metallatomene i forhold til hverandre uten å svekke bindingene, hvilket medfører at metaller kan deformeres uten å miste sin styrke.

Generelt
Metallatomene gir fra seg alle valenselektronene og putter dem i en felles «pott». Alle valenselektronene er felles. Elektronene er ikke bundet til kjernen, men flyter fritt rundt metallionene. De flyter mest rundt i ytterkantene, det er få elektroner innerst i metallet.

I et metall ligger atomene side om side, oppå hverandre og parallelt skrått ovenfor hverandre, i tilsynelatende uendelig lange rekker. Metallene har lav ioniseringsenergi, det vil si energien det kreves for å fjerne elektroner, og derfor har metaller den egenskapen at mange atomer kan dele de ytterste elektronene.

Egenskaper
Elektronhinnen gir dem en spesiell glans. 
Metaller er smidig, fordi elektronene (som holder stoffet sammen) kan bevege seg fritt. 
 Metaller leder strøm og varme godt. Det er fordi strøm er en strøm av elektroner.

Referanser 

 
Kjemisk binding