André Breton

André Breton (født 19. februar 1896 i Tinchebray i Frankrike, død 28. september 1966 i Paris) var en fransk forfatter og poet. Han er kjent som grunnlegger av surrealismen. Blant hans skrifter det første surrealistiske manifest (Manifeste du surréalisme) i 1924, hvor han blant annet definerte surrealisme som «ren psykisk automatisme».

Liv og virke 

Breton ble født i en familie med beskjedne midler i Tinchebray (Orne) i Normandie, han studerte medisin og psykiatri. I løpet av første verdenskrig arbeidet han på en nevrologisk avdeling i Nantes, hvor han møtte Jacques Vaché, en entusiastisk tilhenger av Alfred Jarry. Hans antisosiale holdning og forakt for de etablerte kunstneriske tradisjoner påvirket Breton betydelig. Vaché begikk selvmord 24 år gammel og hans krigsbrev til Breton og andre ble utgitt i et bind kalt Lettres de guerre (1919) og hvor Breton skrev fire innledningsessayer til.

Breton giftet seg med sin første hustru, Simone Kahn, den 15. september 1921. Paret bosatte seg i rue Fontaine # 42 i Paris den 1. januar 1922. Eiendommen ved rue Fontaine ble hjem til Bretons samling av mer en 5 300 kunstgjenstander: moderne malerier, tegninger, skulpturer, fotografier, bøker, kunstkataloger, tidsskrift, manuskripter og annet fra populærkunsten, men også kunstgjenstander fra Oseania.

Fra dada til surrealisme 
I 1919 tok Breton initiativet til tidsskriftet Littérature sammen med Louis Aragon og Philippe Soupault. Han var også assosiert med dadaisten Tristan Tzara. I 1924 var han instrumental i grunnlegge «Byrået for surrealistisk forskning».

I en utgivelse kalt for De magnetiske marker (Les Champs Magnétiques), en samling med Soupault, iverksatte han prinsippet med automatisert skriving. Det innebar at kunstneren i den kreative skapelsesprosessen, særlig innenfor poesi, men også innenfor billedkunst, lar fornuften trå tilbake for å tillate et underbevisst billedspråk å bli satt fri. Han utga Det surrealistiske manifest i 1924, og ble redaktør av tidsskriftet La Révolution surréaliste fra 1924. En gruppe av forfattere ble assosiert med ham: Philippe Soupault, Louis Aragon, Paul Éluard, René Crevel, Michel Leiris, Benjamin Péret, Antonin Artaud, og Robert Desnos.

Ivrig etter å kombinere disse temaene om personlig omforming funnet i verkene til Arthur Rimbaud med de politiske teoriene til Karl Marx, meldte Breton seg inn i det franske kommunistpartiet i 1927, men partiet utvist ham allerede i 1933. I løpet av denne tiden levde han hovedsakelig av hva han greide å selge av malerier fra sitt kunstgalleri.

I 1935 oppsto det en konflikt mellom Breton og Ilya Ehrenburg under den første «Internasjonale kongress av forfattere til forsvar av kulturen», som åpnet i Paris i juni. Breton hadde blitt fornærmet av Ehrenburg — sammen med alle andre surrealister — i en pamflett som sa, blant annet, at surrealister var «pederaster». Breton klappet til Ehrenburg flere ganger på gaten, noe som førte til at surrealistene ble utvist fra kongressen. Forfatteren René Crevel, som i henhold til Salvador Dalí, var «den eneste seriøse kommunisten blant surrealistene», ble isolert og utstøtt av Breton og de andre surrealistene ettersom de mislikte at han var homofil, og dessuten irritert over kommunistene generelt.

I 1938 aksepterte Breton en kulturelt oppdrag fra den franske regjering om å reise til Mexico. Etter en konferanse ved Universidad Nacional Autónoma de México om surrealismen, uttalte Breton etter å ha gått seg bort i Mexico by (da ingen tok imot ham på flyplassen): «Jeg vet ikke hvorfor jeg har kommet. Mexico er det mest surrealistiske landet i verden.»

Imidlertid førte besøket i Mexico til at Breton fikk muligheten til å møte Lev Trotskij etter at denne hadde blitt utvist fra Norge. Trotskij bodde da tidvis hos maleren Diego Rivera. Breton og andre surrealister reiste via en lang båtreise fra Patzcuaro til byen Erongaricuaro. Diego Rivera og Frida Kahlo var også blant besøkende i det hemmelige samfunnet av intellektuelle og kunstnere. Sammen med Trotskij skrev Breton et manifest, Pour un art révolutionnaire indépendent (utgitt under navnene til Breton og Diego Rivera) som krevde en «fullstendig frihet for kunsten», noe som var blitt økende vanskelig på denne tiden grunnet den rådende verdenssituasjonen.

I 1939 samarbeidet Breton med kunstneren Wifredo Lam ved utgivelsen av Bretons dikt «Fata Morgana», som ble illustrert av Lam.

1940-tallet 
Breton tjenestegjorde på nytt i det medisinske korps i den franske hæren ved utbruddet av den andre verdenskrigen. Det fascistiske Vichy-regimet forbød hans skrifter som «den fullstendige negasjonen av den nasjonale revolusjon» og Breton ble tvunget til å rømme for livet. Han fikk hjelp av amerikanerne Varian Fry og Harry Bingham til å komme seg til Karibia og USA i løpet av 1941. Breton ble kjent med forfatteren Aimé Césaire fra Martinique, og skrev senere innledningen til utgivelsen av Césaire's Cahier d'un retour au pays natal (1947). I løpet av sin landsforvisning i New York City møtte han Elisa, en kvinne fra Chile, som senere ble hans tredje hustru.

I 1944 reiste Breton og Elisa til den kanadiske Gaspéhalvøya i Québec hvor han skrev Arcane 17, en bok som uttrykte hans frykt for den andre verdenskrig, og som beskrev begeistret de store bergformasjonene av Rocher Percé og den ytterste nordvestlige delen av Nord-Amerika. Den hyllet også hans nye kjærlighet til Elisa:

Senere liv 
Ved freden kunne Breton reise tilbake til Paris i 1946 hvor han motsatte seg fransk kolonialisme, eksempelvis som underskriver ved Manifest av 121 mot krigen i Algerie, og fortsatte fram til sin død fostre en andre gruppe av surrealister i form av redegjørelser eller omtaler (La Brèche, 1961–1965). I 1959 organiserte han en utstilling i Paris.

Etter den andre verdenskrig besluttet André Breton å omfavne anarkismen uttrykkelig og uttalt. I 1952 skrev han «Det var i det svarte speilet til anarkismen at surrealismen først gjenkjente seg selv.» Han var konsistent i sin støtte til den fransktalende delen av anarkistføderasjonen i Frankrike og Belgia, Fédération Anarchiste og han fortsatte tilby sin solidaritet etter fraksjoneringen av bevegelsen og Georges Fontenis opprettet Federation Communiste Libertaire (FCL). Han var en av de få intellektuelle som fortsatte å gi støtte til FCL da organisasjonen under Algeriekrigen gikk i undergrunnen. Han skjulte Georges Fontenis da han var i dekning. Breton nektet å velge side da den franske anarkistbevegelsen delte seg og uttrykte solidaritet med begge grupper.

André Breton døde i 28. september 1966, 70 år gammel og ble gravlagt på gravlunden Cimetière des Batignolles i Paris.

Samleren Breton 

Breton var en ivrig samler av kunst, etnografisk materiale og uvanlige gjenstander av ulik art. Han var særlig interessert i materiale fra nordvestkysten av Nord-Amerika. I løpet av tiden med pengeproblemer som han fikk i 1931 ble det meste av hans samling solgt. Deretter gjenoppbygget han samlingen i sitt hjem i rue Fontaine 42. Samlingen vokste til over 5 300 gjenstander: moderne maleri, tegninger, skulpturer, fotografier, bøker, kunstkataloger, tidsskrifter, manuskripter og andre gjenstander. Den franske antropologen Claude Lévi-Strauss<ref>Wilcken, Patrick (2011): [http://books.google.no/books?id=pXgW5ZzQm_oC&pg=PA122&lpg=PA122&dq=Claude+L%C3%A9vi-Strauss+%2B+Andre+Breton&source=bl&ots=LiIjH9Il7I&sig=K_06XtebCTRUQ7ImfZyooU6ZYLc&hl=no&sa=X&ei=RH9MU4GCG4nkOtWggagM&ved=0CIoBEOgBMAk#v=onepage&q=Claude%20L%C3%A9vi-Strauss%20%2B%20Andre%20Breton&f=false Claude Lévi-Strauss: The Poet in the Laboratory], Bloomsbury Publishing, s. 122, forteller om hvordan Lévi-Strauss og Breton ble venner.</ref> snakket i et intervju i 1971 om Bretons dyktighet i å avgjøre ektheten i objektene. Lévi-Strauss beskrev også deres vennskap mens de bodde i New York: «Vi bodde i New York mellom 1941 og 1945 i et godt vennskap, gikk på museer og antikviteter sammen. Jeg skylder ham mye om kunnskapen og vurderingen av objekter. Jeg har aldri sett ham [Breton] gjøre en feil på eksotiske og uvanlige objekter. Når jeg sier en feil, mener jeg dets ektehet, men også dens kvalitet. Han [Breton] hadde en følelse, bortimot en forutanelse.»Julius Carlebach, Antiques and Art Objects, 943 Third Avenue, Surrealist NYC, 31. januar 2013

Etter Bretons død i 1966, lot Bretons tredje hustru Elisa og deres datter Aube forskere og studenter få tilgang til Bretons arkiv og samling. Etter trettiseks år, da forsøkene på å etablere en surrealistisk stiftelse for å beskytte samlingen oppgitt, og den ble aksjonert bort av Calmels Cohen ved Drouot-Richelieu. En vegg i den opprinnelige leiligheten er bevart ved Pompidou-senteret for kunst og kultur.«Centre Pompidou – Mur De L'atelier D'Andr». Centre Pompidou – Art Culture Mus. 22. mars 2010. Centrepompidou.fr

Ni tidligere upubliserte manuskripter, inkludert Manifeste du surréalisme, ble auksjonert av Sotheby's i mai 2008.

 Familie 
Breton ble gift tre ganger:

 hans første hustru, fra 1921 til 1931, var Simone Collinet, født Simone Kahn (1897–1980).
 hans andre hustru var Jacqueline Lamba (1910-1993), skilt 1943, og med henne fikk han sitt eneste barn, en datter kalt Aube.
 hans tredje hustru var Elisa Claro (født Bindhoff) (1906-2000).

 Bibliografi 

Utvalgte verker:
 Mont de piété, 1919
 S'il Vous Plaît, 1920
 Les Champs magnétiques, 1920
 Manifeste du surréalisme, 1924; det surrealistiske manifest
 Les Pas perdus, 1924
 Poisson soluble, 1924
 Un Cadavre, 1924
 Légitime Défense, 1926
 Le Surréalisme et la peinture, 1926
 Nadja, 1928
 L'Immaculée Conception, 1930
 Deuxième Manifeste du surréalisme, 1930; det andre surrealistiske manifest
 Ralentir travaux, 1930
 L'Union libre, 1931
 La Revolver à cheveux blancs, 1932
 Les Vases communicants, 1932
 Le Message automatique, 1933
 Qu'est-ce que le surréalisme, 1934
 L'Air de l'eau, 1934
 Point du Jour, 1934
 Position politique du surréalisme, 1935
 Notes sur la poésie, 1936 (med Paul Éluard)
 L'Amour fou, 1937
 Point du jour, 1937
 Dictionnaire abrégé du surréalisme, 1938 (med Paul Éluard)
 Manifest for en uavhengig revolusjonær kunst, 1938 (med Lev Trotskij)
 Fata Morgana, 1940
 Anthologie de l'humour noir, 1940
 Arcane 17, 1945
 Jeunes Cerisiers garantis contre les lièvres, 1946
 Ode à Charles Fourier, 1947
 Yves Tanguy, 1947
 Poèmes 1919–48, 1948
 La Lampe dans l'horloge, 1948
 Martinique, charmeuse de serpents, 1948
 Entretiens, 1952
 La Clé des champs, 1953
 Farouche à quatre feuilles, 1954 (med Lise Deharme, Julien Gracq, Jean Tardieu)
 Les Manifestes du surréalisme, 1955
 L'Art magique, 1957
 Constellations, 1958
 Le la, 1961
 Flagrant délit, 1964
 Le Surréalisme et la Peinture, 1965
 Pas-de-preuve (non-lieu)'', 1966

Referanser

Litteratur 
 Breton, André et al (2002): Surrealism and Painting, red. Mark Polizzotti, MFA Publications
 Breton, André (1969): Manifestoes of Surrealism, overs. av Richard Seaver & Helen R. Lane. University of Michigan Press, ISBN 0-472-06182-8

Eksterne lenker 
 
 
 
  André Bretons Nadja
  Det surrealistiske manifest (1924)

Franske forfattere
Franske lyrikere
Anarkister
Surrealisme
Personer fra departementet Orne