Olav Håkonsson

Olav IV Håkonsson (norrønt: Ólafr Hákonarsun) (født i julen 1370 i Oslo, død 3. august 1387 på Falsterbohus) var konge av Norge fra 1380 til 87. Han var konge av Danmark fra 1376 til 87 som Oluf 2.

Olav var sønn av dronning Margrethe 1. og kong Håkon VI Magnusson. Da Margrethes far Valdemar Atterdag døde, var bare hans yngste datter Margrethe i live av de seks barna hans. Valdemar hadde lovet at kongen av Sverige, Albrekt av Mecklenburg, skulle få utpeke sin slektning Albrecht til konge av Danmark. Etter Valdemars død satte imidlertid det danske riksrådet seg imot en slik løsning. Valget falt i stedet på Olav, Margrethes sønn.

Dansk og norsk konge 
Han var da fem år, den yngste danske kongen noen gang. Siden ble han gravlagt i Sorø klosterkirke på Sjælland, hvor også hans morfar lå. Innvollene gikk til Lund domkirke. På en senmiddelalderlig gravsten av gotlandsk sandstein montert i korets østvegg i klosterkirken, ses den norske løve hengende fra et bånd med gotiske minuskler. Her leses: Hic iacet olavs filivs Margarete regine qve ex hacqvinno rege norvegie genvit («Her hviler Olav, dronning Margrethes sønn, som hun avlet med kong Håkon av Norge»). Steinen ble etter 1857 tatt opp fra gulvet i koret og plassert her. Over graven ble det plassert en ny, moderne stein, også denne med en lignende inskripsjon på latin og det norske kongevåpen. 

I 1402 dukket det opp en mann i Preussen som utgav seg for å være Olav. Dronning Margrethe forlangte ham utlevert og fikk ham til å tilstå bedrageriet. Han ble brent på Skånemarkedet.

Olav er en av de mer ukjente kongene i nordisk historie, enda han spilte en stor rolle som arving til samtlige tre nordiske kongedømmer som dermed passivt var grunnlaget for den nordiske unionen. Som person er det lite som er kjent om ham, men han ble heller ikke gammel, og det har blitt spekulert i om det lå politiske motiver bak hans plutselige død.

Referanser

Stamtavle

Olav 04
Oluf III
Personer fra middelalderen
Norske prinser
Fødsler i 1370
Dødsfall i 1387