TGV

TGV (Train à Grande Vitesse, tog med høy fart) er et fransk høyhastighetstog. Det er blitt svært populært, er blitt utviklet i en rekke varianter og brukes også i Frankrikes naboland. I 2003 passerte TGV en milliard reisende; en passerte 2 mrd. i 2010. Til TGV-familien hører også tog av typene Eurostar (som går på linjen Paris-London) og Thalys (som går mellom Paris og Brussel, Amsterdam og Köln).

For å utnytte TGVs hurtighet har Frankrike bygget en rekke høyhastighetsbaner (LGV – Ligne à Grande Vitesse), ca. 1200 km per mars 2010 – og flere er planlagt eller under utbygging. TGV-systemet er verdens kanskje sikreste transportmiddel; det har ikke skjedd dødsulykker på høyhastighetslinjene. Togene brukes også på gamle linjer, riktignok med redusert fart. TGVs høyeste trafikkhastighet er 320 km/t, men et modifisert TGV har fartsrekorden for konvensjonelle tog, 574,8 km/t.

Beskrivelse 
De fleste TGV-er består av åtte enheter – et lok i hver ende, og seks mellomvogner. Hvert togsett måler ca. 200 m, har ca. 400 sitteplasser og veier snaut 400 tonn netto (en toetasjes utgave, TGV Duplex, har ca. 512 sitteplasser, avhengig av innredningen). Togene er leddelt. Vognene er koblet sammen med Jakobs-boggier, det vil si at to vogner deler en boggi i hver ende. Dette gjør at togene kan bygges lettere, og ikke minst er det mindre fare for at toget klapper sammen som et trekkspill ved avsporing. Ulempen er at en ikke uten videre kan hekte vogner av og på ved behov; dette er en omstendelig prosess som må gjøres på verksted. Lokene har egne boggier og kan til- og frakobles på vanlig vis. Det er også mulig å koble sammen to togsett. Ingen TGV i vanlig trafikk har krengeteknologi. På gamle linjer går de derfor ikke vesentlig raskere enn andre tog.

TGV ble utviklet av selskapet Alstom og det franske statlige jernbaneselskapet SNCF. Det knytter sammen byer i Frankrike samt en del omkringliggende land. Systemet brukes med unntak av et fåtall posttransporter kun for passasjertrafikk. Alstom har lansert AGV (Automotrice à Grande Vitesse) som en etterfølger til TGV. AGV skiller seg fra forgjengeren ved å bestå av motorvogner, toppfarten er oppgitt til 360 km/t, og energiforbruket skal være lavere.

Samme togsystem, eller system basert på TGV, finnes i Nederland, Spania, Storbritannia, Sør-Korea og USA.

Historie 
Ideen om TGV ble unnfanget i 1960-årene, og i likhet med de dengang ganske populære RTG brukte den første prototypen (TGV 001) gassturbiner. Etter oljekrisen i 1973, og også av støyhensyn, gikk man over til elektriske motorer. Den første strekningen (LGV Sud-Est) åpnet 27. september 1981 og gikk mellom Paris og Dijon; den ble i 1983 fullført til Lyon.

TGV oppnår hastigheter på 320 km/t (200 mph) i kommersiell drift og har nådd 574,8 km/t (357 mph) ved en testkjøring.

Linjenett 

Frankrike har i dag rundt 1 200 km høyhastighetslinjer (LGV – Ligne à Grande Vitesse), og fire nye linjer er foreslått eller under utbygging.

LGV-ene bygges helt og holdent for høyhastighetstog, men ikke nødvendigvis bare for TGV. LGV Est og LGV Nord Europe brukes for eksempel også av tyske ICE 3M-tog. LGV-ene har blant annet følgende egenskaper:
 Kurveradius minst 4 km på eldre linjer og 7 km på nye (under ellers like forhold øker kravene til kurveradier med kvadratet av hastigheten).
 Dosering i kurvene er tilpasset høye hastigheter (en behøver ikke ta hensyn til at passasjerer opplever ubehag om et tog stopper i en kurve, da ureglementerte stopp eller saktekjøring skjer meget sjelden).
 Stigninger på opptil 3,5 % (en behøver ikke ta hensyn til tunge godstog, da linjene ikke er beregnet på slike).
 Linjene er strengt atskilt fra all annen trafikk, inkl. all annen togtrafikk.
 Ingen planoverganger (de fleste dødsulykker med TGV-er har skjedd ved planoverganger på gamle linjer).
 Linjene legges ofte direkte mellom to byer og føres utenom stasjoner hvor togene ikke skal stoppe. TGV-stasjoner legges av og til i utkanten av byene.
 Vedlikehold gjøres om natten, da all trafikk er innstilt.

Dagens linjer 
 LGV Sud-Est (Paris-Lyon), den første LGV (åpnet til Dijon i 1981, og til Lyon i 1983)
 LGV Atlantique (Paris-Tours og Le Mans) (åpnet 1990)
 LGV Nord Europe (Paris-Lille og Brussel og videre mot London, Amsterdam og Köln) (åpnet 1993)
 LGV Méditerranée (en forlengelse av LGV Sud-Est: Lyon-Marseille) (åpnet 2001)
 LGV Interconnexion (en forbindelse mellom LGV Sud-Est og LGV Nord Europe, øst for Paris)
 LGV Est (LGV Est européenne, Paris-Strasbourg) (under bygging, første parsell åpnet i 2007)

Reisetider 
Noen reisetider med TGV i Frankrike:
 Paris – Gare de Champagne – Ardennes 0:40
 Paris – Vendóme 0:43
 Paris . Biarritz 4:56
 Paris – Bordeaux 3:20
 Paris – Marseille 3:00
 Paris – Nantes 2:50
 Paris – Lyon 1:54

Fremtidige linjer 
 LGV Rhin-Rhône (Strasbourg-Lyon)
 Barcelona-Perpignan-Montpellier, som forbinder TGV-nettet med det spanske AVE-tognettet
 Lyon Turin Ferroviaire (Lyon-Chambéry-Torino), en forlengelse av TGV-nettet til Italia
 LGV Sud-Ouest Tours-Bordeaux og LGV Bretagne-Pays de la Loire (Le Mans-Rennes), en forlengelse av LGV Atlantique
 LGV Bordeaux-Toulouse-Narbonne
 Bordeaux-spanskegrensen-Vitoria og Irún 
 Poitiers-Limoges
 LGV Étoile du Nord (Paris-Amiens-Calais), en snarvei for LGV Nord Europe via Lille

Nullvisjonen i praksis 
Høyhastighetstog på egne linjer har vist seg å være de mest trafikksikre av alle transportmidler, og SNCF har kjørt TGV i snart 30 år uten en eneste dødsulykke eller ulykke med alvorlige personskader på høyhastighetslinjene (på gamle linjer har TGV vært innblandet i flere dødsulykker, særlig på grunn av kollisjoner med lastebiler på planoverganger). Dette skyldes dels de strenge sikkerhetstiltakene på linjene, dels TGVs konstruksjon og fysiske egenskaper. Selv avsporinger i høy fart (270–300 km/t) har skjedd uten mer enn moderate personskader, vesentlig fordi togene har holdt seg på skinnegangen uten å velte eller klappe sammen som et trekkspill.

Referanser

Eksterne lenker 
 
 TGVs nettsted

Jernbane i Frankrike
Høyhastighetstog