Hyacinthe Sigismond Gerdil

Hyacinthe Sigismond Gerdil (født 23. juni 1718 i Samoëns i Savoia, død 12. august 1802 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler som gjorde seg bemerket som filosof.

Liv og virke

Bakgrunn
Hyacinthe Sigismond Gerdil var sønn av notaren Pierre Gerdil og hans hustru Françoise Perrier fra Taninges. I 1743 trådte han inn hos Regularklerikerne av Den hellige Pauli kongregasjon (barnabittene). De sendte ham til Bologna for teologiske studier. Han satte seg der også godt inn i en rekke andre fag og ble godt skolert i flere vitenskapelige retninger. Mens han arbeidet med å forbedre sin italiensk, ble han lagt merke til av erkebiskopen av Bologna, Propero Lambertini (den senere pave Benedikt XIV), som dro nytte av den unge seminaristen i sine egne studier av franske tekster.

Prest
Han ble presteviet den 11. juni 1741 for barnabittenes kongregasjon. I 1749 var hans ry blitt lagt til de grader merke til at han var blitt indusert i en rekke vitenskapelige og litterære selskaper rundt om i Europa, som for eksempel Bologna vitenskapelige institutt, Royal Society of London og Accademia degli Arcadi i Roma. Samme år ble han utnevnt til professor i filosofi ved universitetet i Torino, men ble overført til å undervise i moralteologi i 1754.

I 1758 ble Gerdil etter anbefaling fra pave Benedikt XIV valgt som privatlærer til prinsen av Piemonte, den senere kong Karl Emmanuel IV. Han forlot lærerstillingen ved universitetet året etter for å ta seg av andre kirkelige oppdrag. I 1764 ble han valgt til provinsial superior for barnabittene i Savoia og Piemonte. I 1768 ble han valgt til å undervise sønnene til sin tidligere student, som nå var blitt konge av Sardinia.

Biskop
Pius VI utnevnte ham 17. februar 1777 til titularbiskop av Dibona. Han ble bispeviet av kardinal Marcantonio Colonna den 2. mars 1777; medkonsekratorer var erkebiskop Orazio Mattei og biskopen av Montalto Francesco Antonio Marcucci.

Kardinal
Han ble utnevnt til kardinal in pectore den 23. juni 1777 av pave Pius VI, med publikasjon 15. desember 1777, med San Giovanni a Porta Latina som tittelkirke. Kirken Santa Cecilia ble senere hans tittelkirke i stedet.

Han hadde en rekke høyere poster i Den romerske kurie.
 
Kardinal Gerdil deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte pave Pius VII. Under dette pavevalget var han selv i ferd med å bli valgt, men kardinal Franziskus Herzan von Harras presenterte den østerrikske keiser Franz II veto mot ham.

Arbeider 
Gerdils mange arbeider, av hvilke den men mest fullstendige samling ble utgitt av Migne (1863), beherskes av interessen av å forsvare katolisismen mot Lockes empirisme, sensualismen, ateismen, materialismen, panteismen og deismen, og mot de nye politisk-sosiale idéer. Den filosofi som han forfektet overfor de såkalte opplysningsfilosofene er ikke den skolastiske, men mer beslektet med Cartesius og Malebranche. Han forsvarte også pavens autoritet overfor febronianismen og Synoden i Pistoia.

Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
 Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
 Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
 Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
 Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
 Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
 Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
 Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
 Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
 Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
 Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
 Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
 Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil

Referanser

Eksterne lenker 
 Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

Kardinaler reservert in pectore
Franske katolske biskoper
Linjen Rebiba
Franske kardinaler
Franske filosofer
Franske medlemmer av katolske ordener
Personer fra departementet Haute-Savoie