Liste over tysk-romerske monarker

Ved traktaten i Verdun i 843 ble Frankerriket delt i tre. Den ene var Øst-Frankerriket, som senere ble til det tysk-romerske rike. Otto I. trådte i Karl den stores fotspor og gjenopprettet keiserverdigheten i det østfrankiske rike, og gjelder således som det tysk-romerske rikes grunnlegger.

Kongene ble valgt av kurfyrstene, og førte tittelen Romanorum Rex (romersk konge), og etter å ha blitt kronet av paven i Roma tittelen Romanorum Imperator (romersk keiser). Etter Maximilian I. ble den formelle kroning i Roma utelatt, da regenten anså seg som mektig nok til selv å ta tittelen. Ikke alle konger ble kronet til keiser.

Forgjengere – Liste over romerske keisere, Liste over frankiske konger

Etterfølgere – Liste over østerrikske keisere, Liste over tyske keisere.

Se også Vestfrankerriket, Liste over franske konger og keisere, Midtriket (Lotharii Regnum)
Liste over konger av Preussen, Bøhmens regenter, Ungarns regenter, Liste over nederlandske monarker, Sachsens regenter, Liste over polske monarker, Herskere av Thüringen, Liste over belgiske monarker, Hersker av Hannover, Liste over herskere av Østerrike, Liste over Bayerns monarker

Konrad
Konrad I 911-918

Saksiske Ottoer
Henrik I fuglefangeren 919-936
Otto I den store 936-973
Otto II 973-983
Otto III 983-1002
Henrik II den hellige 1002–1024

Salisk-frankiske herskere
Konrad II 1024–1039
Henrik III 1039–1056
Henrik IV 1056–1106
Agnes av Poitou, Regent 1056–1062
Rudolf av Rheinfelden, motkonge 1077–1080
Hermann av Salm motkonge 1081–1088
Egbert II av Meissen, motkonge 1088–1090
Konrad av Franken, motkonge 1093–1101
Henrik V 1106–1125

Supplinburg
Lothar III 1125–1137

Hohenstaufere
Konrad III, 1138–1152
Heinrich-Berengar (Henrik VI), medkonge 1147–1150
Fredrik I Barbarossa, 1152–1190
Henrik VI 1190–1197

Welfer
1198: Dobbeltvalg av to tyske konger, Filip av Schwaben og Otto av Braunschweig, den senere Otto IV. Begge søkte pave Innocens IIIs støtte for sitt kandidatur til keiserverdigheten; han valgte i 1200/01 å støtte Otto, i sin Dekretale Venerabilem forbeholdt han seg det siste ord og bekreftet dermed Ottos krav på keiserverdigheten. I 1208 ble Filip myrdet, og først i 1209 ble Otto kronet:
Otto IV 1198–1218
Filip av Schwaben motkonge 1198–1208

Hohenstaufere
Fredrik II, 1212–1250
 Henrik Raspe, motkonge 1246–1247
Konrad IV, 1250–1254

Interregnum
Vilhelm av Holland, 1254–1256)
Richard av Cornwall, 1257–1272
Alfons X av Castilla, 1247–1273

Forskjellige hus
Rudolf I av Habsburg, 1273–1291
Adolf av Nassau, 1292–1298
Albrecht I av Tyskland, Habsburg, 1298–1308
Henrik VII, 1308–1313
Ludvig IV, Wittelsbach 1314–1347
Fredrik III den smukke, motkonge  1314–1330
Karl IV, 1347–1378
Günther av Schwarzburg, motkonge 1349
Wenzel, 1378–1400
Ruprecht III av Pfalz, Wittelsbach, 1401–1410
Sigismund 1410–1437
Fredrik av Braunschweig, motkonge 1410
Jobst av Mähren motkonge 1410–1411

Habsburg
Albrecht II av Habsburg, 1438–1439
Fredrik IV 1440–1493
Maximilian I 1486–1519 
Karl V 1519–1556
Ferdinand I 1531–1564
Maximilian II 1562–1576
Rudolf II 1575–1612
Matthias 1612–1619
Ferdinand II 1619–1637
Ferdinand III 1636–1657
Ferdinand IV medkonge 1653–1654
Leopold I 1658–1705
Josef I 1690–1711
Karl VI 1711–1740

Wittelsbach
Karl VII Albrecht 1742–1745

Habsburg-Lothringen
Frans I Stefan 1745–1765
Josef II 1761–1790
Leopold II 1790–1792
Frans II 1792–1806

 
Tyske monarker
Monarker