Tethys

Tethys (gresk: Τηθύς) er i henhold til gresk mytologi en av titanene, de opprinnelige guddommene, datter av Gaia (Jorden) og Uranos (Himmelen). Hun ble betraktet som en akvatisk havgudinne som representerte kildene til ferskvann som ga næring til jorden, påkalt i klassisk gresk poesi, men tilsynelatende ikke dyrket i kultsammenheng.

Make og barn 
Hun var både søster og hustru av Okeanos, den store mytologiske elven som omformet verden. Hun var mor til de viktigste elvene som grekerne kjente til, slik som Nilen i Egypt, Alfiós på Peloponnes (med navn etter guden Alfeios, en av hennes sønner), Menderes i Anatolia, og hun hadde i tillegg rundt 3000 døtre som ble kalt for okeanidene, nymfer som var beskyttere av hver sine elver. Tethys var således betraktet som en legemliggjøring av verdens vann og ble kanskje også opprinnelig sett på som en motpart til Thalassa, legemliggjøring av havet, men ble etter hvert representert av greske poetene som havet i seg selv og således likestilt med sistnevnte.

Beskjeden betydning 

Til tross for Tethys' betydningsfulle aspekter og antydninger om en mulig sterk posisjon i tidlige tider, spiller hun bortimot ingen andel i de nedtegnede greske litterære tekster, eller i de historiske kultnedtegnelsene. Det er ingen kult registrert for henne i historisk tid. Walter Burkert merket seg tilstedeværelsen av Tethys i en episode av Homers Iliaden som ble kalt for «Zevs' bedrag» og hvor Hera, for å mislede Zevs, sier at hun ønsker å gå til Okeanos, «gudenes opprinnelse», og til Tethys, «moren». Lingvistisk ser Burkert i navnet en omforming av akkadiske tiamtu eller tâmtu, «havet», noe som er gjenkjennbart i Tiamat, et opphavelig havgudinne i mesopotamisk mytologi. Burkert ser en senere form, thalatth, til å være beslektet med greske Θάλαττα (thalatta) eller Θάλασσα (thalassa), «havet». Alternativt kan hennes navn rett og slett bety «amme» eller «gamle kvinne», noe som bærer en viss likhet med ἡ τήθη, «bestemor», og hun er ofte framstilt som være arkaisk eller meget gammel.

Hesiods Theogonien bygger på babylonernes skapelsesberetning, antagelig tilpasset via hettittere, og deretter omarbeidet og preget av gresk tenkning rundt 725 f.Kr. ved Hesiod. I den babylonske skapelsesfortellingen var de opphavelige guddommene dualismen Apsu, ferskvannets gud, og Tiamat, urhavets gudinne. Hankjønnet Apsu og hunkjønnet Tiamat blandet sine vann, og dette ga opphavet til gudeverden. Det finnes spor av denne havgudinnens rolle i enkelte greske sagn, den posisjonen som Tethys antagelig hadde i de eldste tider, men hennes rolle ble overtatt av Gaia, jorden, som reduserte Tethys til ubetydelighet.

Blant de får representasjonene av Tethys som har blitt sikkert identifisert ved ledsagende inskripsjon er en senantikk mosaikk fra 300-tallet e.Kr. fra gulvet av en termer (romersk badeanlegg) i Antiokia ved Orontes (og siden fjernet derfra og fraktet til amerikanske Harvard Business School i Boston, Massachusetts). I denne mosaikken er det en byste av Tethys, omgitt av fisk, som stiger med nakne skuldre opp fra vannet. Mot hennes skulder hviler et gyllent ror fra en båt. Grå vinger stikker ut fra hennes forhode, se illustrasjon på denne siden.

Andre tilstedeværelser 

I løpet av krigen mot titanerne, oppfostret Tethys og utdannet Hera som sitt stesønn etter at Rhae hadde kommet med henne.

Tethys har tidvis blitt forvekslet med en annen havgudinne som ble havnymfen Thetis, make av Pelevs og mor til Akilles i løpet av klassisk tid. En del myter antyder en andre generasjons forhold mellom de to, en bestemor og et barnebarn.

Stjernehimmelen 
En antydning om Tethys' makt forholder en myte seg til at den framstående olympiske gudinnen Hera ikke var fornøyd med plasseringen av Kallisto og dennes sønn Arkas på himmelhvelvingen som stjernebildet Store bjørn og Lille bjørn, og bad da sin amme Tethys om hjelp. Som en havgudinne fikk Tethys stjernebildet til for evig å sirkulere himmelen og aldri gå nedenfor horisonten, således forklare hvorfor de er nær himmelpolen. Robert Graves tolket bruken av begrepet amme i klassiske myter som identifisere guddommer som en gang var gudinner av sentral betydning før historisk tid.

Tethys kom selv til å gi navn til en måne til planeten Saturn, og til det forhistoriske Tethyshavet.

I kunsten 
I gresk vasemaleri opptrer Tethys som kvinne uten attributter i selskap med Eileithyia, gudinne for barnefødsler, og sin make Okeanos med fiskehalen. I mosaikkunsten, som nevnt ovenfor, opptrer hun med et lite par små vinger som dekorerer hennes øyenbryn, muligens grunnet hennes rolle som mor for regnskyer.

Referanser

Litteratur 
 Burkert, Walter (1992): The Orientalizing Revolution: Near Eastern Influence on Greek Culture in the Early archaic Age, Harvard University Press, s. 91-93.
 Graves, Robert (1955): The Greek Myths
 Kerenyi, Karl (1951): The Gods of the Greeks

Eksterne lenker 
 Tethys, Theoi Preject, med sitater og henvisninger til klassisk litteratur

Titansk guddom
Sjø- og veifarendegudinner