Sverre Fehn

Olav Sverre Fehn (født 14. august 1924 på Kongsberg, død 23. februar 2009 i Oslo) var en norsk arkitekt. 

Fehn drev arkitektpraksis i Oslo og var professor ved Arkitekthøgskolen fra 1971 til han gikk av med pensjon i 1995. Hans stil har blitt karakterisert som «poetisk modernisme», og blant hans viktigste arbeider regnes Villa Schreiner (1959–1963) i Oslo, Hedmarksmuseet (1967–1969) på Hamar, Villa Busk (1987–1990) i Bamble og Norsk Bremuseum (1992–1995) i Fjærland.

Oppvekst og tidlig karriere 
Hans foreldre var henholdsvis politifullmektig og farmasøyt, og Sverre Fehn vokste opp på Kongsberg og (fra 1936) i Tønsberg, hvor faren ble politimester. Han ble utdannet arkitekt ved Statens arkitektkurs i Oslo 1946–1949 og ble tidlig preget av læreren sin, Arne Korsmo. 

I 1952–1953 oppholdt han seg i Marokko, og året etter studerte han hos den franske arkitekten Jean Prouvé i Paris. Der ble han også kjent med Le Corbusiers arbeid. I 1952 dannet han og Arne Korsmo sammen med syv andre unge arkitekter gruppen PAGON, som gikk inn for ny, modernistisk arkitektur. 

«»

Gjennombruddet sitt fikk Fehn sammen med Geir Grung i 1955 med det modernistiske Økern aldershjem.

«I arbeidene fra tiden før 1958 samarbeider Fehn med Grung og arbeidene har et klart og tydelig modernistisk preg. Fra og med Villa Schreiner på begynnelsen av 1960-tallet utvikler Fehn et formspråk som er mer regionalt orientert, mer fokus på detaljer, materialer og overflater.»

Karriere 1960-2009 
Hans første internasjonale bidrag var den norske paviljongen til Verdensutstillingen i Brussel 1958. Fehn tegnet senere den nordiske paviljongen i Veneziabiennalens utstillingsområde, som stod ferdig i 1962. «Fehn var bare 34 år gammel da han vant konkurransen om å tegne den nordiske paviljongen i Venezia. Resultatet ble et bygg som satte Fehns navn på det internasjonale kartet. ‘Fehn ble umiddelbart internasjonalt anerkjent gjennom denne paviljongen. Og den har alltid vært viktig referanse også for Fehns selv’, sier professor Per Olaf Fjeld, ‘Det er ingenting å legge til eller trekke fra i denne bygningen, den har en arkitektonisk presisjon gjennom sin enkelthet. Samtidig er bygningen ladet med energi. Det føler man på kroppen, og den må også de objektene som stilles ut der prøve seg mot.’»

Arbeidet med Storhamarlåven på Hedmarksmuseet, som blir regnet som Fehns hovedverk, strakte seg fra 1967 til 1979. Her restaurerte han en gammel låve, og innredet den til utstillingslokaler for museet, dels ved å eksponere ruinene av en bispeborg fra middelalderen, og dels ved å skape rom til nyere museumsutstillinger. Arbeidet karakteriseres ved hvordan Fehn har forent fortiden med den moderne uttrykket: «For å kunne gripe fortiden og videre komme i dialog med den er det nødvendig å ha klar forankring i moderne arkitektur, hevder Fehn. Fortid og nåtid må spille mot hverandre. Arkitektonisk uttrykker Fehn dette ståstedet ved at han hele tiden legger til og ikke forsøker å kopiere det gamle eller lage en fortidsfiksjon. En slik tilnærmingsmåte understreker fortidsminnets autentisitet.»

Fehn var professor ved Arkitekthøgskolen (1971–1994), og en periode også rektor. Her utførte han «en fremragende pedagogisk innsats, og han har på denne måte bidratt kanskje mer enn noen annen til den faglige utvikling hos unge norske arkitekter de seneste 20–30 år.»

I løpet av sin karriere tegnet Fehn bare 13 boliger: Fra Villa Schreiner (1959–1963) til Villa Kiese og Villa Busk, som begge ble ferdigstilt i 1990. «Til tross for det relativt beskjedne antallet er Fehns eneboliger klassiske. Den kanskje mest berømte av dem, Villa Busk på Bamble, er allerede fredet.» Fehn har selv karakterisert Villa Schreiner som en «Hommage au Japon»: «Alle var opptatt av Japan og Østen på den tiden. Jeg tegnet Villa Schreiner i en tid som var preget av en mer beskjeden holdning. Den japanske arkitekturen var preget av tomme rom, enkelhet og fleksibilitet. Samspillet mellom ute og inne, måten ‹naturrommet› dannet hovedtema for både bolig og bysamfunn på, er en holdning som har virket ansporende i mitt arbeid - ikke minst i forhold til Villa Schreiner.» Villa Busk (1990), som Fehn tegnet for platedirektøren Terje Welle Busk, ble fredet allerede i 1993 for å bevare et viktig eksempel på samtidens arkitektur. Bygningen har blitt karakterisert som en «ridderborg», 

I arbeidene med Aukrustsenteret og Norsk Bremuseum viste Fehn en «regional orientering med fokus på materialer og overflater.»: på bremuseet skifertaket, på Aukustsenteret bruken av spontekking og rekken av furustammer. «Sverre Fehn er en universell arkitekt med regionale røtter, en poetisk modernist som bestandig utgår fra stedet - det lokale landskap og bebyggelse - når han får en byggeoppgave.»

Fehns siste større arbeider ble samtidig de første han utførte i Oslo sentrum: restaureringen av Gyldendalhuset i Universitetsgaten, og et tilbygg til Arkitekturmuseet på Bankplassen. Ved arkitekturmuseet skapte Fehn et moderne tilbygg til Christian Heinrich Grosch' bankbygning fra 1830, og museet blir derved i kraft av sine lokaler et minnesmerke over to store norske arkitekter.

Arbeider 
Som Fehns hovedverker regnes blant annet hans viktigste arbeider nevnes Villa Schreiner (1959–1963) i Oslo, Hedmarksmuseet (1967–1969) på Hamar, Villa Busk (1987–1990) i Bamble og Norsk Bremuseum (1992–1995) i Fjærland ; og også Aukrustsenteret (1996) i Alvdal og Ivar Aasen-tunet (2000) i Ørsta.

Liste over Fehns arbeider

Utmerkelser 
 Houens fonds diplom for Hedmarksmuseet (1975), Villa Schreiner (1991) og Norsk Bremuseum (1994)
 Gullmedalje fra det franske arkitekturakademiet 1993.
 Jacobprisen fra Norsk Form 1993
 Kommandør av St. Olavs Orden 1994. 
 Statens Byggeskikkpris 1996 for Aukrustsenteret
 Pritzker Architecture Prize, 1997.
 Heinrich Tessenow-medaljen i gull i 1997.
 Norsk kulturråds ærespris 1998.
 Den første som ble tildelt Grosch-medaljen 2001.
 Anders Jahres kulturpris 2003.
 Æresmedlem av det danske kongelige akademi og av Svenska Konstakademiet (1990) 
 Æresmedlem av det norske (1986), finske (1992), skotske (1990), britiske (1989) og amerikanske (1989) arkitektforbundet.
 I 2008 kjøpte Nasjonalmuseet Sverre Fehns arkiv som dokumentasjon av Fehns virksomhet.

Litteratur 
 sverrefehn.info. Presentasjon av Fehns bygninger
 arkitektur.no. NALs bibliotek: Bibliografi over Sverre Fehn (arkivert)
 Sverre Fehns arbeider på Nasjonalmuseet, gjengitt på Digitalt museum
 Sverre Fehn. The poetry of the straight line. Helsingfors, 1992. ISBN 951-9229-73-6
 Christian Norberg-Schulz og Gennaro Postiglione. Sverre Fehn, samlede arbeider. Damm forlag, 2003. ISBN 82-496-0852-6. Opprinnelig utgitt på italiensk. Siste italienske utgave 2007 – ISBN 978-88-370-4475-6. Fehn-bibliografi side 304-8. Første norske utgave Orfeus forlag 1997
 Ragnar Pedersen. Storhamarlåven : en visuell oppdagelsesreise i Sverre Fehns arkitektur. Hamar: Hedmarksmuseet og Domkirkeodden, 2004. ISBN 82-91326-17-7
 Arkitekt Sverre Fehn : intuisjon, refleksjon, konstruksjon. Redigert av Marianne Yvenes; utgitt av Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design, 2008. ISBN 978-82-8154-029-3. Katalog til utstilling på Nasjonalmuseet 2008.
 Per Olaf Fjeld. Sverre Fehn : the pattern of thoughts. New York: Monacelli Press, 2009. ISBN 978-158093-217-2. Tidligere utgitt som Sverre Fehn : the thought of construction 1983. ISBN 0-8478-0471-2
 Sverre Fehn : prosjekter og refleksjoner. Redaktør: Ingerid Helsing Almaas. Oslo, 2009. Temanummer av Arkitektur N

Referanser

Eksterne lenker 
 Sverre Fehn Arkitekt. Online katalog over verk og arkitektur kartguide

 
St. Olavs Orden
Medlemmer av Kungliga Akademien för de fria konsterna
Betongtavlen
Houens fonds diplom
Sundts premie
Personer fra Kongsberg kommune
Fødsler i 1924
Dødsfall i 2009
Anders Jahres Kulturpris