Robert Blake

Robert Blake (født 27. september 1598, død 17. august 1657) var en av de viktigste militære kommandantene i det engelske samveldet og en av de mest berømte engelske admiraler i det 17. århundre.

Blake var en av de tretten barna til en handelsmann i Bridgwater, Somerset, Storbritannia, hvor han gikk på grammar school. Han gikk på University of Oxford og etterpå håpet han på en akademisk karriere, men klarte ikke å komme inn på Merton College, antagelig på grunn av sitt politiske og religiøse syn. Etter at han returnerte til Bridgwater, antagelig på grunn av morens død i 1638, bestemte han seg for en karriere i parlamentet.

Politisk karriere
Blake ble valgt som medlem av parlamentet fra Bridgwater i 1640 i det korte parlamentet. Da den engelske borgerkrigen brøt ut under perioden til det lange parlamentet og han ikke klarte å bli gjenvalgt, begynte Blake sin militærkarriere på parlamentets side til tross for at han ikke hadde erfaring fra militæret eller marinen. 

Han returnerte i politikken senere i Barebones parlament i noen måneder i 1653 da han kom seg etter en skade han fikk  i slaget ved Portland, før han returnerte til sjøs.

På land
Blakes mest berømte bedrifter på land var beleiringen av Bristol (juli 1643), beleiringen av Lyme (april 1644), beleiringen av Taunton (1645) og beleiringen av Dunster (november 1645). Ved Tauton erklærte han at han hadde fire par med støvler og ville spise tre par før han overgav seg.

Til sjøs
Blake ble utnevnt til general til sjøs (en grad som tilsvarer admiral) i 1649. Han henvises ofte til som «Royal Navys far». I tillegg til å stort sett være ansvarlig for å bygge den største marinen landet da noen gang hadde kjent til, fra noen titalls skip til godt over hundre, var han den første som holdt en flåte til sjøs om vinteren. Han utviklet en ny teknikk til å gjennomføre blokader og landsettinger. Hans «Sailing instructions» og «Fighting instructions» som var en betydelig opprusting av marinetaktikker skrevet mens han kom seg etter en skade i 1653, var grunnlaget for engelske marinetaktikker i seilalderen. Han var også den første som gjennomførte flere vellykkede angrep til tross for beskytning fra fort på land.

Den engelske borgerkrigen
Rupert av Pfalz ledet 11. januar 1649 åtte underbemannede skip til Kinsale i Irland i et forsøk på å forhindre at parlamentet skulle ta Irland fra rojalistene. Blake la Ruperts flåte under blokade i Kinsale fra 22. mai, noe som gjorde at Oliver Cromwell kunne gå i land ved Dublin den 15. august. Blake ble fordrevet av en storm i oktober og Rupert flyktet via Spania til Lisboa hvor Rupert utvidet sin flåte til tretten skip. Blake gikk ut til sjøs med tolv skip i februar 1650 og ankret opp utenfor Lisboa i et forsøk på å overtale den portugisiske kongen til å utvise Rupert. Etter to måneder bestemte kongen seg for støtte Rupert. Ytterligere fire krigsskip under Edward Popham sluttet seg til Blake, og Popham førte med seg autoritet til å gå til krig mot Portugal.

Rupert forsøkte to ganger å bryte blokaden som til slutt ble hevet etter at Blake seilte til Cádiz med syv skip han erobret som et resultat av en tre timer lang trefning med 23 skip fra den portugisiske flåten, hvor den portugisiske viseadmiral også sank. Blake møtte Rupert, nå med seks skip, den 3. november nær Málaga og erobret ett skip. To dager senere drev de andre skipene til Rupert i land da de forsøkte å flykte fra Cartagena. Dette sikret parlamentets herredømme til sjøs og førte til at mange europeiske stater anerkjente regjeringen til parlamentet. Parlamentet gav Blake 1000 pund som takk i februar 1651. I juni samme år tok Blake Scillyøyene, den siste utposten til rojalistenes marine. Igjen ble han takket av parlamentet. Kort tid etterpå ble han gjort til medlem av det britiske statsrådet.

Takket være deres sjøherredømme, kunne flåten forsyne Cromwells hær med provisjoner ettersom den marsjerte med suksess mot Skottland. Innen slutten av 1652 hadde også de forskjellige engelske koloniene blitt sikret.

Første engelsk-nederlandske krig
Blakes neste foretak var under den første engelsk-nederlandske krig. Krigen startet med en trefning mellom den nederlandske flåten til Maarten Tromp og Blake utenfor Folkestone den 29. mai 1652, slaget ved Goodwin Sands. Den egentlige krigen startet i juni med et engelsk felttog mot handelsrutene til nederlandsk Ostindia, Baltikum og fiskehandelen, med en flåte på rundt 60 skip. 

Den nederlandske viseadmiral Witte Corneliszoon de With undervurderte styrken til engelskmennene og forsøkte å angripe Blake 5. oktober 1652, men på grunn av været var det Blake som angrep 8. oktober i slaget ved Kentish Knock og sendte de With beseiret tilbake til Nederlandene. Den engelske regjeringen så ut til å tro at krigen var over og sendte skip til Middelhavet. Blake hadde bare 42 krigsskip da han ble angrepet og alvorlig beseiret av 88 nederlandske skip under Tromp den 9. desember i slaget ved Dungeness og mistet dermed kontrollen over Den engelske kanal til nederlenderne. Imens hadde også skipene som ble sendt bort blitt beseiret i slaget ved Leghorn.

Etter en betydelig reorganisering av marinen, seilte Blake med rundt 75 skip for å forstyrre skipsfarten i kanalen og møtte Tromp med en flåte på omtrent samme størrelse i slaget ved Portland fra 28. februar til 2. mars 1653 da Tromp unnslapp med sin konvoi i ly av mørket.

I slaget ved Gabbardbank den 12. og 13. juni 1653, forsterket Blake skipene til generalene Richard Deane og George Monck og kraftig beseiret den nederlandske flåten. Han senket eller erobret 17 skip uten å miste ett eneste. Kanalen var endelig tilbake under engelsk kontroll, og den nederlandske flåten ble lagt under blokade i forskjellige havner til de til slutt tapte slaget ved Scheveningen, hvor Tromp ble drept.

Blake hadde oppnådd fred med nederlenderne og seilte i oktober 1654 med 24 krigsskip til Middelhavet og lyktes i å forhindre hertugen av Guise fra å erobre Napoli.

Bey i Tunis
Blake ble sendt til Middelhavet igjen i 1655 for å skaffe kompensasjon fra piratstatene som hadde angrepet engelsk skipsfart. Beyen av Tunis var den eneste som nektet å gi kompensasjon, og Blake ødela de to kystbatteriene og ni algeriske skipene i Porto Farina med 15 skip. Dette var første gang at kystbatterier hadde blitt satt ut av spill uten å sette menn i land.

Engelsk-spanske krig
Kommersiell rivalisering med Spania brøt snart ut i krig i februar 1656. I den engelsk-spanske krigla Blake Cádiz under blokade. Under denne blokaden ødela en av hans kapteiner, Richard Stayner, det meste av Spanish Plate Fleet. En galleon med skatter ble erobret, og det totale tapet til spanjolene ble verdsatt til rundt £2 000 000. Blake opprettholdt blokaden gjennom vinteren. Dette var første gang at flåten hadde vært til sjøs om vinteren.

Blake vant mot den spanske karibiske flåten over den engelske erobringen i Jamaica i Karibia i 1657. 20. april ødela Blake fullstendig en spansk sølvflåte på 16 skip ved Santa Cruz de Tenerife mens han selv mistet et skip til tross for at han var under ild fra kystbatteriene og angrep og tilbaketrekninger på tidevannsstrømmen, en bedrift Blake som fikk en kostbar diamant for av   Cromwell og som ville gi ham respekt fra Horatio Nelson som mistet en arm der i et feilslått angrep 140 år senere.

Død
Etter at han igjen oppholdt seg en stund utenfor Cádiz, vendte Blake hjemover men døde av gamle sår da skipene fikk øye på Portsmouth. Han ble gravlagt i Westminster Abbey i nærværet av Oliver Cromwell og medlemmer av statsrådet, selv om hans indre organer tidligere ble gravlagt ved St Andrews Church i Plymouth. Etter at monarkiet ble gjeninnsatt på slutten av borgerkrigen, ble liket hans hentet opp og dumpet i en fellesgrav på ordre fra den nye kongen, Karl II.

Slektninger
Blakes bror Benjamin Blake (1614–1689), tjente under Robert og emigrerte til Carolina i 1682. Han var far til Joseph Blake, guvernør i Sør-Carolina i 1694 og fra 1696 til 1700. 

Blakes bror Samual Blake kjempet under Popham før han ble drept i en duell i 1645.

Referanser

Eksterne lenker
 The Admiral Blake Museum, Bridgwater
 Admiral Blake – artikkel i Chambers's Edinburgh Journal, 29. mai 1852

Engelske admiraler
Personer fra Sedgemoor
Fødsler i 1598
Dødsfall i 1657