Slaget i Westtief

Slaget i Westtief på sørøstlige side av Rügen om innløpene til den grunne sjøen Greifswald mellom Rügen og Pommern egentlige var en del av en større operasjon som strakk seg over flere dager mellom danskene under Sehested og svenskene under Henck.

Bakgrunnen
Etter nederlaget under Slaget ved Helsingborg i mars 1710 ønsker dansk-nordmennene under deres konge Frederik IV å tilfredsstille seg med det neste beste, en nøytralisering av de svenske besittelsene i Tyskland inkludert Svenske Pommern som fremdeles ved sitt eksistens utgjør en trussel mot Danmark fra sørøstover til lands. Da et fredsfremstøt om nøytralitet i Nord-Tyskland i mai 1710 var avslått av svenskene under Karl XII fikk danskene fri vei for deres planer sammen med deres allierte Sachsen og Russland. Men fordi en pestepidemi herjet i den første halvparten av året 1711 var det ikke mulig å kunne lansert et felles angrep før i august 1711 og dog med svekkede krefter i forveien. En gradvis erobring av de svenske provinsene ble startet.

I mars 1712 var den viktige byen Stralsund, selve garantien for den svenske besittelse av de nordtyske kystprovinsene innenfor rekkevidden for de allierte hærer, men fordi man hadde i forveien undervurdert de svenske anstrengelsene for å holde de oversjøiske forbindelser over Østersjøen ved like kom det fram et behov for å forsegler innløper til Stralsund fra øst over sjøen Greifswalder Bodden. Dessuten hadde tidligere erfaringer vist at kontakt mellom Rügen som hadde flere utmerkede havner og avstigningssteder som kunne ikke blir blokkert og byen Stralsund måtte ble brutt for å fullfører formålet. Det grunne farvannet måtte derfor under dansk-norsk herredømme.

Frederik IV beordert så den dansk-norske orlogsflåten om å stille en østersjøeskadre for denne oppgaven og blir presentert en detaljert plan av den kyndige scoutbynacht Sehested som var allerede viseadmiral om ikke i den korrekte graden. Planen går ut på å blokkere de to innløper fra østlige del av Østersjøen, Westtief nordvestover mot Rügen og Osttief sørøstover mellom øyen Ruden og Usedoms nordspissen. Deretter skulle begge innløper forseres med grunngående krigsskip for å tar kontroll over disse og dominerer sjøen som er så grunt at det var få seilingsruter å bruker. Mens Sehested skulle tar fatt på sin oppgave skulle en eskadre under viseadmiral Barfoed krysser mellom Rügen, Ystad og Møn for å hindret flere transportsflåter og deres eskorter fra å når fram.

Den 17. juli 1712 kunne Sehested eskortert av viseadmiral Barfoed seilt fra Køge bukt med en sterk eskadre på ett orlogsskip, tre lette fregatter, to armerte galioter og flere prammer.

Eskadrene
Den dansk-norske eskadren under Sehested:
Ditsmarsken(46) orlogsskip
Svenske Sophia(20) fregatt
Christiansø(26) fregatt
Kongens Jagt Krone(24)
Arc Noah(16) pram
Ebenetzer(15) pram?
Helleflynderen(14) pram?
Gravenstein(14)
Phønix(12)
Hecla(10) flåtebatteri?
5 mindre fartøyer inkludert to galioter og 3 brannskip

Den svenske eskadren under Henck:
Stralsund(30)
Anklam(30)
St.Thomas(30)
St.Johannes(30)
Witdove(22)
Jomfru(14)
Sjökane I (8)
Sjökane II (8)
4 mindre fartøyer inkludert en galei og 11 transportsfartøyer

Sjøslaget
Ved 27. juli ankret Sehested ved Rügen nordøstover for innløpene med sin eskadre som umiddelbart sperret av begge med fregattene og den 31. juli stevnet Phønix(12) mot Westtief sammen med prammene Arc Noah(16), Ebenetzer(15) og Helleflynderen(14). Der vente svenskene med en sterk styrke på flere krigsskip som kunne ikke tillatt seg å mister kontrollen fordi fra innløpet finnes det en sikker innseilingsrute mot Jasmund. Den planlagte ekspedisjonen under Magnus Stenbock som skulle over til Rügen med 7 500 soldater i første omgang var ment å kom til østsiden av Rügen vekk fra den dansk-norske orlogsflåten som kunne overfalt transportsflåten når man var opptatt med å losset forsyningene på land. Derfor vil østsiden med de sikre avstigningssteder være passende. Med dette i baktanken slåss svenskene djervt mot de mindre stykkprammer som har grove artilleri.

Slaget raste utover dagstimene og det første angrepet var slått tilbake med stor tap. Sehested gikk på ny til angrep så sjøslaget som hendt på grunn farvann omkring et innløp med banker rundt om skulle vare i flere dager mellom krigsskipene som entens bevege seg sløv eller var nesten stasjonert. Prammen Arc Noah(16) var hardest rammet med 7 døde og 13 sårede og hadde fått mye skade på seg.

Den 2. august 1712 etter to dager med vedvarende strid rettet Sehested et nytt angrep mot Westtief innløpet, men med et par orlogsskip med to fregatter som med sin blotte tilstedværelse og deres artilleristyrke holdt svenskene opptatt så Sehested kunne trakk seg med en del av eskadren på Ditsmarsken(46) og seile om øya Ruden mot Osttief som var latt åpent. Etter å ha forserte innløpet Osttief mellom Ruden og Usedom var han nå i Greifswalden Bodden og kunne angriper Henck mellom Westtief og det indre innløpet Neutief. Henck realisert faren og skynder seg tilbake først til Neutief, men et nytt angrep av Sehested forverret situasjonen der.

Ved 4. august hadde ikke svenskene annet valg enn å forlater Neutief til sundet mellom Rügen og fastlandet og lå ved øya Palmer Ort. To dager senere kunne Sehested med sin eskadre og forsyningsflåte som medbrakt tungt artilleri ankret på Dänische Wiek som herre over de østlige farvannene av Rügen og Pommern.

Etterspillet
Nederlaget i Slaget i Westtief skulle får konsekvenser fordi nå måtte riksadmiral Wachtmeister føre den store transportsflåten på mellom 110 og 150 fartøyer til vestsiden av Rügen der det finnes gode avstigningssteder, men sårbar for angrep fra vestover dersom farvannet langs Wittow og Dornbusch på nordvestlige siden av Rügen var mot fri hav. Resultatet vist seg under Rügen-affæren der transportsflåten ble tilintetgjorde av dansk-nordmennene. Generaladmiral Gyldenløve var noe overrasket over at svenskene kunne tar et slik vågestykke, men var ikke sent med å utnytte situasjonen til sin fordel.

Den 17. september 1712 hadde den svenske eskadren blitt tvunget til Binnenwater under Stralsund og dermed hadde Sehested fullført hans oppgave ved å ha vunnet kontroll over Greifswalden Bodden. Men han var ikke underrettet om at Gyldenløve hadde trukket seg fra farvannet mellom Rügen og Bornholm. Da planlegger han sammen med de allierte en landgangsoperasjon med russiske og saksiske tropper samt danske tropper ombord på Arc Noah, Helleflynderen og Svenske Sophia ledsaget av tre brannskip, en galiot og mange joller sammen med tsar Peter den store. Den skulle finne sted den 28. september 1712 mindre enn et døgn etter den svenske hæren under Stenbock gikk på land ved Wittow.

Om morgen da landgangen skulle begynner observere de allierte flere rytterne kom fram og senere vist det seg å være et sterkt svensk rytterkorps som de visste skulle ikke være på Rügen. Sehested stoppet operasjonen og besluttet sammen med de andre offiserer om å trekke seg for å rådslå seg om situasjonen på Rügen. Sehested vil nå vente på en oppklaring og det var først den 4. oktober 1712 han sammen med tsaren og kong August av Polen fikk nyhetene om at det var landsatt en stor hær under general Stenbock. Tsaren skuffet over nyhetene annosert at han trekke seg og overlatt sin hær til Sehested og kong August av Polen overbevist om at det var nå nytteløst å invadere Rügen. Kort etterpå falle samholdet fra hverandre.

Frederik IV informert om situasjonen siden beordret Sehested om å bringer tilbake det tunge artilleriet dersom den svenske hæren på Rügen kan forvansket en beleiring på den viktige byen Stralsund og uten russisk eller polsk hjelp kunne ikke de ta opp kampen med Stenbock eller angriper Stralsund. Selv om det var 45 000 allierte soldater i oktober, kunne Stenbock trekke seg over til Stralsund uten å blir forstyrret. Stenbock etter å ha ventet på at de allierte skulle kom fram for å ringer inn Stralsund opplevde forsyningsmangel fordi mye av forsyningene var ødelagt og høststormene forhindrer flere transportsflåter fra Sverige. Den 1. november måtte han forlater Stralsund vestover.

I desember hadde Sehested kommet tilbake til København med det tunge artilleriet mens hans eskadre med Ditsmarsken lå i Osttief innløpet til Greifswalden Bodden gjennom vinteren tross storm og is med dyp frost. Ved februar var alle skipene innelukket av tykk is som brøt opp og driver vekk først ved mars 1713.

Kilder
Svenska Flottans Historia Bind 2 1680-1814 Årstall 1943
Jørgen H. Barfod Den Danske Flådes Historie 1660-1720 Niels Juels flåde 1997 ISBN 87-00-30226-0

Westtief
Westtief
Westtief
Konflikter i 1712
1710-årene i Danmark
1710-årene i Sverige

de:Seegefechte im Greifswalder Bodden (1712)