Ringgås

se inndeling!
  
Ringgås (Branta bernicla) er en kystbunden overflatebeitende sjøfugl og en våtmarkstilknyttet fugleart som tilhører gruppen gjess. Arten hekker sirkumpolart i Arktis. Tre underarter anerkjennes, i tillegg til flere distinkte økologiske bestander basert på hekkområder og overvintringsområder.

Etymologi 
Det vitenskapelige slektsnavnet Branta betyr brent (som i svartbrent) og er en latinisert form av den norrøne beskrivelsen av ringgås – brandgás, som er synonym med typearten. Slektsnavnet beskriver en gruppe gjess (Anserini) med mye sort (brent) i fjærdrakten, noe som skiller dem fra gjessene i slekten Anser, som har ei fjærdrakt som i større grad domineres av gråtoner.

Taksonomi 
I en periode ble ringgås ofte regnet som en søsterart til hvitkinngås (B. leucopsis), men noen mente også at ringgåsa kunne være basal i slekten Branta. En nyere forskningsstudie viser at det siste er tilfellet, og at arten som sådan er søster til alle andre arter i Branta. Likeledes viser den samme studien at,  er den basale underarten og søster til  og .

Biologi 

Ringgås måler cirka , veier cirka  og har et vingespenn på cirka , avhengig av kjønn. Hannen blir i snitt noe tyngre  enn hunnen . Forskjellen i størrelse mellom underartene er ubetydelig.

Fjærdrakten er i hovedsak sort, grå og hvit, men spesielt mengden sort og lysintensiteten i gråfargen varierer med underarten.  er lysere enn nominatformen, mens  er mørkere. Alle underartene har sort hode, nebb, hals, bryst, primærfjær, stjert og undre ekstremiteter. Den ellers sorte halsen har en hvit halsring øverst, som kan være alt mellom brutt og fullstendig avhengig av underarten. Denne halsringen har gitt opphav til det norske navnet på arten. Gumpen og undersiden bakover fra ekstremitetene er hvit, mens resten av fuglen varierer i ulike grånyanser med innslag av sort og hvitt. Arten har ganske kort nebb.

Arten er i hovedsak herbivor. Utenfor hekkesesongen beiter ringgjess i stor grad ålegress, grønnalger og saltmyrplanter i tidevannssonen; i noen overvintringsområder, beiter fuglene også i høylandet. I hekketiden beiter arten på et betydelig større utvalg planter.

Ringgåsa hekker i  kolonier og ankommer hekkeplassene sent i mai eller tidlig i juni. Da har pardannelsen allerede skjedd. Eggleggingen begynner cirka  dager etter ankomst. Hunnen former en fordypning i bakken, gjennom å sparke vekk underlaget til hun når ned til permafrosten . Dette skjer omtrent samtidig med at hun legger det første egget. Hun tilfører også redet gradvis mer vegetasjon og annet rask for å skjule eggene, mens hun fortsetter å legge ett nytt egg hver 30.–36. time. En normal eggklase består av  egg, men  egg ligger innenfor normalen. Hvert egg veier typisk rundt . Inkubasjonstiden er cirka 23–24 dager, fra siste egg er lagt, til første egg klekker. Bare hunnen ruger. Klekkingen er ganske synkron og skjer i løpet av  timer. Ungene er dunkledde. På tvers av hele kolonien er gjerne egglegging og klekking over i løpet av  dager. Familien er klar til å forlate redet etter cirka  timer. Hunnen passer og dekker til avkommet de første  dagene, hvoretter de hviler åpent ved siden av foreldrene. De blir flygedyktige etter cirka  dager.

Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Lewis et al. (2020). Norske navn på arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017). Eventuelle benevnelser i parentes er kun midlertidige beskrivelser, i påvente av et offisielt navn på arten.

 Anseriformes, andefugler
 Anatidae, andefamilien
 Dendrocygninae, plystreender
 Oxyurinae, skarvender
 Anserinae, svaner og gjess (5 tribus, 7 slekter, 26 arter)
 Anserini, gjess (2 slekter, 16 arter)
 Branta (6 arter)
 B. bernicla, ringgås
 B. b. nigricans, hekker fra det vestre nordamerikanske Arktis til det vest-russiske Arktis; overvintrer fra Japan til Korea og Nordøst-Kina, og fra Alaska til det nordvestre Mexico
 B. b. bernicla (nominatformen), hekker i sentral-russisk Arktis; overvintrer i Vest-Europa
 B. b. hrota, hekker i det østre nordamerikanske Arktis og på Grønland, Spitsbergen, og Frans Josefs land; overvintrer i det østre USA og irland
 B. ruficollis, rødhalsgås (monotypisk)
 B. sandvicensis, hawaiigås (monotypisk)
 B. canadensis, kanadagås
 B. leucopsis, hvitkinngås (monotypisk)
 B. hutchinsii, polargås

En mellomform av  og  blir av noen nevnt som en selvstendig underart, under det vitenskapelige navnet , men dette er feil. Det er ikke en selvstendig underart, men derimot en distinkt økologisk bestand som hekker på øyer i det vestlige høy-Arktis og overvintrer i Puget Sound (Pugetsundet), i staten Washington, USA. Bestanden skiller seg fra de to nevnte underartene med ei fjærdrakt som har middels til mørk buk og en halsring som kan være alt mellom brutt og fullstendig.

Referanser

Eksterne lenker 
 

Andefugler
Fugler formelt beskrevet i 1758
Fugler på rødliste for Svalbard
Dyr formelt beskrevet av Carl von Linné