Tom Finney

Thomas Finney (født 5. april 1922 i Preston, død 14. februar 2014) var en britisk fotballspiller. Han regnes som en av sin generasjons beste spillere, og spilte 76 A-landskamper og scoret 30 mål for . Han var lenge tidenes toppscorer for England. Finney deltok i fotball-VM i 1950, 1954 og 1958.

Barndom 
Da han var 14 år prøvespilte han for Preston, og fikk kjapt tilbud om lærlingkontrakt med en ukelønn på £2 og 10 shilling. Ved siden av å spille for juniorlaget, ville dette bety at han måtte bruke tid på å pusse skoene til A-lagsspillerne, sope tribunene, samt en rekke andre «unyttige» oppgaver. Finney var lysten på dette, men hans far sa nei. Derfor signerte han som amatør, og kunne dermed spille på deltid.

Under 2. verdenskrig 
Under 2. verdenskrig ble fotball spilt i regionale ligaer, og Preston ble ligamester i nord. De kom også til finalen i krigstidscupen, hvor de møtte Arsenal i finalen på Wembley. Finney spilte på høyreving, mens Bill Shankly spilte like bak. Det endte 1-1, etter Arsenal utlignet ved Englands cricketspiller Denis Compton. Returen ble spilt på Blackburns Ewood Park, og Preston vant 2-1. Dette var den eneste finalen Finney noensinne vant, men det regnes ikke som offisielle kamper.

I 1942 ble Finney innkalt til «Royal Armoured Corps», og tjenestegjorde sammen med 8. armé som tankfører og mekaniker. På denne tiden fikk han spille oppvisningsfotball på invitasjon fra Newcastle United, Southampton og Bolton Wanderers. Etterhvert ble han sendt til Egypt, der han spilte for militærlaget «The Wanderers» som reiste rundt i mellomøsten. Han spilte blant annet mot Egypts landslag.

Endelig ligadebut og landskamper 
Han fikk sin ligadebut på åpningsdagen av 1946-47 sesongen mot Leeds United. På den tiden fikk han også sin første landskamp, da han scoret i 7-2 seieren mot Nord-Irland i Belfast.

Påfølgende sesong spilte Finney en av sine aller beste kamper mot Derby County. Derby ledet med 2-0, før Preston utlignet til 2-2. Ved halvtid var stillingen 3-3. Derby tok videre ledelsen 4-3, men sluttresultatet var 7-4 til Preston.

Sesongen etterpå ble Finney skadet, og spilte ikke mer en halvparten av kampene. Laget rykket ned, og det tok dem to sesonger å rykke opp igjen. I løpet av sin karriere vant han ingenting med sin klubb, bortsett fra 2. divisjon i 1950/51.

På klubbnivå spilte Finney hele karrieren for Preston North End, hvor han scoret nesten 200 mål.

For England spilte han både venstreving, høyreving og spiss.

Finney og Stanley Matthews var datidens store stjerner, og kjempet ofte om samme vingplass på .

To landskamper og tilbud fra Palermo 
To landskamper skiller seg ut: 
 Portugal i Lisboa i 1947 
 Italia i Torino i 1948.

Portugal var et av de beste lagene i Europa. De hadde nettopp slått Sveits, som igjen hadde slått England. Portugal skulle møte England for første gang, og det med Finney og Matthews på samme lag for første gang (på hver sin ving). England vant 10-0 på bortebane, etter mål av Stan Mortenson (4), Tommy Lawton (4), Stanley Matthews (1), Tom Finney (1). Neste gang lagene møttes hadde Portugal blitt bedre, men det hadde Finney også. Det endte 5-3 til England på hjemmebane, og Finney scoret 4 mål. Det var den eneste gangen han scoret mer enn to mål i en kamp.

Da England reiste til Torino for å møte Italia i 1948, skulle de møte regjerende verdensmester. Finney scoret 2 mål da England slo italienerne med 0-4. 4 år senere fikk Finney et tilbud fra Palermo. Finney sa likevel nei.

«Enmannslaget» Preston North End 
I 1952/53 tapte Preston ligamesterskapet til Arsenal på målforskjell.

I 1953/54 spilte Preston FA-cup finale mot West Bromwich Albion, men tapte 3-2.

Gjennom sin karriere fikk Finney sin del av smeller og skader. Han måtte likevel spille selv om han ikke var 100 prosent restituert. I 1954/55 og 195/56 var han mye skadet, bl.a. med ryggplager, kneskader og skulderskader.

Omskolert til spiss 
I 1956/57 sesongen fikk Preston Cliff Britton som ny manager. I en alder av 34 ble Finney omskolert til spiss, en rolle han også skulle få på Englands landslag i 3 kamper. Finney scoret 23 ligamål den sesongen og Preston endte på 3.-plass.  Sesongen etter ble det 2.-plass etter Wolves. I de to sesongene spilte Preston 30 hjemmekamper uten tap i en 15-månedersperiode. En av de kampene vant de 8-0 mot Birmingham City etter bl.a. to mål av Finney, og dette ble Prestons største seier på 1900-tallet.

Statistikk

Meritter 
 Offiser av Order of the British Empire i 1963.
 Finney ble slått til ridder i 1998.
 «Football Writers' Association Footballer of the Year»: 1955 og 1958.
 FA-cup finalist: 1953/54 (tapte 2-3 for WBA) på Wembley.

Referanser

Kilder 
 Finney, T. (2004) Tom Finney Autobiography ISBN 0-7553-1106-X
 Finney, T. (1982) Tom Finney's Preston North End Scrapbook ISBN 0-285-62554-3
 Finney, T. (1958) Finney on Football, 
 Finney, T. (1955) Instructions to Young Footballers, 
 Finney, T. (1953) Football Round the world, 
 Agnew, P. (2002) Tom Finney: A Football Legend ISBN 0-9530847-9-5
 Booth, J. (ed.) (1998) Tom Finney: A Pictorial Tribute ISBN 1-901966-00-3

Eksterne lenker 
 
 
 
  Liste over Finneys landslagsmål og kamper
  Tom Finney i den internasjonale «Football Hall of Fame»
  Intervju med Finney fra 1999

Engelske fotballspillere
Spillere i Fotball-VM 1950
Spillere i Fotball-VM 1954
Spillere i Fotball-VM 1958
Fotballspillere for Luton Town FC
Fotballspillere for Preston North End FC
Fotballspillere for Lisburn Distillery FC
Order of the British Empire (CBE)
Personer fra Preston