ZIS-150

ZIS-150 () ir PSRS daudztonnu kravas automašīna, ko ražoja ZIS rūpnīcā laika posmā no 1947. gada līdz 1957. gadam. 1957. gadā modelis tika aizstāts ar ZIL-164, kas faktiski ir uzlabots ZIS-150.

Vēsture 

Kravas automašīnai ZIS-150 vajadzēja aizstāt ZIS-5 jau 1930. gadu beigās. 1938. gadā ZIS rūpnīcā tika izveidoti kravas mašīnas izmēģinājumu modeļi ar kodu ZIS-15. Šis modelis atšķīrās ar trīsvietīgu metāla kabīni, uzlabotu 82 ZS dzinēju un jaunu rāmi. Tomēr Otrais pasaules karš atlika automašīnas sērijveida ražošanas uzsākšanu. Tikai 1944. gadā ZIS rūpnīcā tika izveidoti jaunas paaudzes kravas automašīnas modeļi, kas saņēma indeksu ZIS-150 un tie ārēji ļoti līdzinājās ASV ražotajiem International Harvester K-7.

Tā kā jau pirmskara automašīnu izmēģinājumi parādīja, ka dzinējam ir nepietiekama jauda, tad uz sērijveidā ražotajām kravas automašīnām dzinēja jaudu palielināja līdz 95 ZS pie 2800 apgr/min. ZIS-150 konstrukcijā pirmo reizi Padomju Savienības autobūves vēsturē tika uzstādīta piecpakāpju pārnesumkārba ar pastāvīgās sazobes zobratiem un pneimatiskais bremžu pievads. Kravnesība palielināta no trim uz četrām tonnām. Kravas automašīna ieguva jaunu kabīni (valstī bija plāno tērauda lokšņu deficīts, tādēļ tika uzstādītas koka durvis) ar efektīvu apsildes sistēmu un nolaižamiem durvju logiem. No 1949. gada decembra automašīnas vējstikls sastāvēja no divām daļām, no kurām kreisā bija paceļama un fiksējama.

Rūpnīca pilnībā uz jaunā modeļa ražošanu pārgāja , līdz tam laikam, kamēr montēja jauno konveijeru, turpinājās ZIS-5 modeļa ražošana. 1949. gada maijā automašīnas sāka aprīkot ar pilnībā no metāla izgatavotām kabīnēm. 1950. gadā modelis tika uzlabots: tika nomainīts karburators, ieplūdes kolektors un buferis. No 1955. gada automašīna tika aprīkota ar pagriezienu rādītājiem.

 uzlabotā modeļa ražošana tika uzsākta arī Kutaisi automobiļu rūpnīcā ar indeksu KAZ-150 (КАЗ-150). ZIS-150 konstrukcijā Gruzijas rūpnīcā tika ieviestas apmēram 80 izmaiņas, tostarp, uzstādīts autobusa ZIS-155 aizmugurējais tilts ar lielāku pārnesuma skaitli, kas uzlaboja kravas automašīnas vilkmi, jo bija paredzēts ekspluatācijai lielākoties kalnainos reģionos. Ārēji KAZ-150 no ZIS-150 atšķīrās ar dekoratīvajām radiatora restēm.

1956. gadā ZIS-150 dzinēju čuguna galvas tika aizstātas ar alumīnija, kas ļāva palielināt automašīnas jaudu līdz 96 ZS. Starp citiem uzlabojumiem bija jauns karburators, ieplūdes kolektors, gaisa filtrs, pastiprināts rāmis, priekšējo lokšņu atsperu gumijas atsitēji, hidrauliskie amortizatori. Šī modifikācija saņēma indeksu ZIS-150V (ЗИС-150В). Ārēji no ZIS-150 šis modelis atšķīrās ar dekoratīvajām radiatora restēm.

1956. gada jūnijā, pēc XX PSKP kongresa, Staļina rūpnīca jeb ZIS (Завод имени Сталина, ЗИС) tika pārdēvēta par Ļihačova rūpnīcu jeb ZIL (Завод имени Лихачёва, ЗИЛ). Arī automašīnu marka tika mainīta uz ZIL, tādējādi daļai no pēdējiem ZIS-150V modeļiem dzinēja pārsegā tika iespiests ЗИЛ iepriekšējā ЗИС vietā.

1957. gada oktobrī ZIL-150V nomainīja jaunais modelis ZIL-164, kas ārēji līdzinājās ZIL-150V, bet atšķīrās ar vairākiem uzlabotiem tehniskajiem risinājumiem.

Pēc padomju tehniskās dokumentācijas un ar PSRS piegādāto rūpnīcas iekārtām Rumānijā un Ķīnā tika uzsākta vietējo ZIS-150 modeļu ražošana. Rumānijā tā tika ražota rūpnīcā Steagul Rosu ar nosaukumu SR-101. Kravas automašīnu ražošana šeit tika uzsākta 1954. gadā un turpinājās līdz 1965. gadam (ārēji rumāņu ražotās automašīnas no padomju ražotajām atšķīrās ar buferi un taisnstūra formas kabīni). Ķīnas pilsētā Čančuņā no 1956. gada 1. automobiļu rūpnīcā sāka ražot kravas automašīnu Jiefang CA-10. Ar nelielām izmaiņām šis modelis tika ražots līdz pat 1986. gadam. Automašīnas attēls bija redzams arī uz Ķīnas naudas zīmēm.

Kravas automašīna ZIS/ZIL-150 arī tika eksportēta uz ārzemēm, galvenokārt uz sociālistiskajām sadraudzības valstīm.

Atsauces 

ZIL
Padomju automobiļi