Sestās koalīcijas karš

Sestās koalīcijas karš () bija daļa no Eiropas valstu koalīcijas kariem pret Francijas impēriju. Sestajā koalīcijā pret Napoleona vadīto armiju 1813. gadā iesaistījās Austrijas Impērija, Apvienotā Karaliste, Krievijas Impērija, Portugāles karaliste, Prūsijas Karaliste, Spānijas Karaliste, Sicīlijas karaliste, Sardīnijas Karaliste un Zviedrijas karaliste. 
Francijas impērijas pusē karoja tās vasaļvalstis Varšavas hercogiste, Itālijas karaliste, Neapoles karaliste, kā arī Reinas konfederācija un Dānijas karaliste.

Pēc Napoleona armijas sakāves Krievijas karagājienā Prūsijas karalis 1812. gada decembrī noslēdza Tauraģes konvenciju ar Krieviju un pātrauca savienību ar Franciju, bet 1813. gada februārī noslēdza savienību ar Krievijas imperatoru.
1813. gada 3. martā Zviedrija noslēdza koalīciju ar Apvienoto Karalisti, 17. martā Prūsijas karalis pieeteica karu Francijai. Jūnijā Apvienotā Karaliste un Zviedrija, bet augustā arī Austrijas Impērija pievienojās Krievijas un Prūsijas koalīcijai.
 
Pēc zaudētās Leipcigas kaujas 1813. gada 16. oktobrī koalīcijai pievienojās sakautās Reinas konfederācijas valstis. Pēc zaudētajām kaujām Napoleons atkāpās uz Parīzi, kur 1814. gada aprīlī atteicās no troņa un tika nometināts Elbas salā Vidusjūrā. 
Eiropas valstu attiecību sakārtošanai tika sasaukts Vīnes kongress (1814—1815).

Atsauces

Ārējās saites