La belle ferronnière

La belle ferronnière ir sievietes portrets, kura radīšanu parasti piedēvē Leonardo da Vinči. Tā glabājas Luvrā. Glezna pazīstama arī ar nosaukumu Nezināmās sievietes portrets. Gleznas nosaukums, kuru pielieto jau kopš 17. gadsimta, norāda, ka sieviete ir dzelzslietu tirgotāja (ferronnier) meita vai sieva, kura bijusi Fransuā I mīļākā, bet precējusies ar kādu Ferronu. Šis stāsts ir romantiska leģenda par atriebību, kur sarūgtinātais vīrs ar nolūku inficē sevi ar sifilisu, ko viņš caur sievu nodod karalim.

Cita Leonardo glezna — "Dāma ar sermuli" — arī zināma ar šādu nosaukumu. To reiz uzskatīja par Cecīlijas Gallerāni, vienas no Lodoviko 'il Moro' Sforca, Milānas hercoga mīļākās portretu. Stāsts un nosaukums tika attiecināts uz "Dāmu ar sermuli", kad tā atradās princeses Čartroriskas kolekcijā un tika sajaukta ar "La Belle Ferronniere", jo arī tajā uz pieres attēlota rotaslieta ar dārgakmeni un smalku ķēdīti, ko sauc par ferronnière.

Autora noteikšana 
Lai gan gleznas "La Belle Ferronniere" modele vēl aizvien ir noslēpums, vēsturiskajā izstādē "Leonardo da Vinči: gleznotājs Milānas galmā" (Londonas Nacionālā galerija, 2011. gada 9. novembris — 2012. gada 5. februāris) portreta aprakstā norādīts, ka, iespējams, tajā attēlota Beatriče d'Este, Ludoviko Sforcas sieva. Tas apstrīd portreta agrāku attiecināšanu uz Ludoviko mīļāko Lukrēciju Krivelli.

Bernards Berensons šo portretu piedēvē Bernardīno de' Konti. Herberts Kuks apgalvoja, ka autors ir Džovanni Antonio Boltrafio, tomēr 1904. gadā viņš savu viedokli mainīja par labu Leonardo.

Kopijas 
Gleznas vēlāka versija, kas gleznota uz audekla, tika piedāvāta Kanzasas pilsētas mākslas institūtam kā oriģināls, bet tika uzskatīta par kopiju, pamatojoties uz mākslas tirgoņa Džozefa Duvīna fotogrāfiju, kurš 1920. gadā atļāva savas piezīmes publicēt laikrakstā New York World. Gleznas īpašniece Andrē Lardū Hāna apsūdzēja Duvīnu par neslavas celšanu, un tiesas process kļuva par ievērojamu sabiedrisku notikumu, kurā bija iesaistīti vairāki ievērojami tā laika mākslas speciālisti, kuri pētīja abas gleznas klātienē Luvrā; lietu galu galā izskatīja Ņujorkā, izvēloties tiesnešus, kas nepārzināja Leonardo devumu vai Džovanni Morelli izstrādātās metodes mākslas darbu analīzē. Tiesa lēma par 60 000 dolāru kompensāciju un tiesas izdevumu segšanu, kas veidoja ievērojamu summu. Gleznas īpašnieces vīra Harija Hāna sarakstīto grāmatu The Rape of La Belle (1946) uzskata par klasisku aprakstu, kā sazvērestības teorija pielietota mākslas pasaulē. Pēc vairākām desmitgadēm Omahas glabātuvē 2010. gada 28. janvārī Hānas La Belle tika pārdota Sotheby's izsolē, kā autoru minot "Leonardo sekotāju, visticamāk pirms 1750. gada"; to pārdeva par 1,5 miljoniem dolāru, trīs reizes pārsniedzot Sotheby's pirmspārdošanas novērtējumu. Pircējs bija anonīms amerikāņu kolekcionārs.

Gleznas 19. gadsimta kopija ir saglabāta Šamberī mākslas muzejā. Pirms revolūcijas veiktā uzskaite liecina, ka Luvrā esošā glezna ietilpusi Francijas karaliskajā kolekcijā.

Atsauces

Ārējās saites 

 La belle ferronnière apraksts Luvras muzeja vietnē

Leonardo da Vinči gleznas