Auces vēsture

Auces vēsture aptver laiku no viduslaikiem līdz mūsdienām.

Nosaukuma izcelsme 
Auce atradās zemgaļu Spārnenes pilsnovadā, kuru pēc Zemgales valsts sadalīšanas līguma 1254. gada aprīlī piešķīra Rīgas arhibīskapijas domkapitulam. Dalīšanas līgumā minēts, ka Spārnenes zemē ietilpst Auces ezers (latīņu: stagnum que ... Autzil), tagad – Lielauces ezers. Kādā 1426. gada dokumentā pieminēta kā Owcze. Minēta arī 1576. gada Dobeles pēdējā komtura Tīsa Rekes līgumā ar pirmo Kurzemes hercogu Gothardu, kad tās īpašnieks bija Johans no Brēmenes (von Bremen).

Vecauces muiža un pils 
1616. gadā rakstos pirmoreiz pieminēta Vecauces muiža, kurā tika sasaukts Kurzemes un Zemgales hercogistes landtāgs, kas iekšējo konfliktu dēļ tika pārcelts uz Jelgavu. 1667. gadā Vecaucē tika uzcelta luterāņu baznīca. Vecauces muiža līdz 1672. gadam piederēja Fītinghofu dzimtai, pēc tam – Kurzemes hercogiem, no 1768. gada līdz agrārajai reformai 1920. gadā tā atradās grāfu Mēdemu dzimtas īpašumā. Pils projekta autors ir arhitekts Augusts Frīdrihs Štīlers (1800–1865), un tā celta angļu neogotikas stilā. Celtnes kompozīcijā un apdarē pasvītrota fon Mēdemu dzimtas bruņnieciskā izcelsme.

Pilsētas izveidošanās 
1889. gadā pie Jelgavas–Mažeiķu dzelzceļa Auces stacijas sāka veidoties Vecauces miestiņš, kurā Pirmā pasaules kara laikā Vācijas impērijas karaspēks no 1915. līdz 1917. gadam ierīkoja Austrumu frontes kara lidotāju skolu ar lidlauku (Artillerie-Fliegerschule Ost I). 1920. gadā Vecauces muižā tika ierīkota Latvijas Universitātes mācību saimniecība lauksaimniecības studentiem. 1921. gada 1. jūlijā Aucē tika izveidota patstāvīga pašvaldība, bet 1924. gada 11. septembrī tā saņēma pilsētas tiesības. 1925. gada 31. oktobrī tika apstiprināts Auces ģerbonis.

Atsauces 

Latvijas vēsture
Zemgale