Dzīvsudraba(II) cianīds

Dzīvsudraba(II) cianīds ir dzīvsudraba un zilskābes sāls. Hg(CN)2 ir bezkrāsaina ļoti indīga viela bez smaržas, bet ar ļoti pretīgu garšu. Kristalizējas kā tetraedra formas kristāli. Gaisā pamazām sadalās un kļūst tumšs, tādēļ jāglabā stikla pudelē ar pieslīpētu aizbāzni. Lai arī dzīvsudraba(II) cianīds tiek uzskatīts par sāli, tā molekulā starp dzīvsudraba un oglekļa atomiem ir kovalentā saite un, šķīstot ūdenī, disociācija nenotiek. Dzīvsudraba(II) cianīda molekulai ir gandrīz lineāra forma.

Teorētiski iespējams arī dzīvsudraba(I) cianīds Hg2(CN)2, taču tas jau iegūšanas brīdī sadalās par brīvu dzīvsudrabu un dzīvsudraba(II) cianīdu.

Iegūšana 
Dzīvsudraba(II) cianīds rodas, reaģējot zilskābei ar dzīvsudraba(II) oksīdu:
HgO + 2HCN → Hg(CN)2 + H2O 

To var iegūt arī, reaģējot dzīvsudraba(I) vai dzīvsudraba(II) sāļiem ar zilskābi vai cianīdu šķīdumiem:
HgCl2 + 2KCN → Hg(CN)2 + 2KCl 
Hg2Cl2 + 2KCN → Hg(CN)2 + Hg + 2KCl 

Hg(CN)2 veidojas dzīvsudraba(II) sulfāta reakcijā ar kālija heksacianoferātu(II):
K4Fe(CN)6 + 3HgSO4 → 3Hg(CN)2 + 2K2SO4 + FeSO4

Īpašības 

Cianīdu šķīdumos Hg(CN)2 veido komplekso tetracianomerkurāta(II) jonu:
Hg(CN)2 + 2CN− → [Hg(CN)4]2− 

Reaģē ar kālija jodīdu, veidojot kālija tetrajodomerkurātu(II):
Hg(CN)2 + 4KI → K2[HgI4] + 2KCN

Karsējot virs 320 °C, sadalās un rodas diciāns un metālisks dzīvsudrabs:
Hg(CN)2 → Hg + (CN)2 

Diciāns rodas arī, karsējot dzīvsudraba(II) cianīdu kopā ar dzīvsudraba(II) hlorīdu: 
Hg(CN)2 + HgCl2 → Hg2Cl2 + (CN)2

Reaģējot ar jodu, rodas jodciāns:
Hg(CN)2 + I2 → Hg + 2ICN

Izmantošana 
Agrāk dzīvsudraba cianīda šķīdumu lietoja par dezinficējošu līdzekli, kā arī (pirms antibiotiku izgudrošanas) sifilisa ārstēšanai. Izmanto homeopātijā ar latīņu nosaukumu Hydrargyrum bicyanatum.

Atsauces 

Dzīvsudrabs
Cianīdi