Valstu uzskaitījums vasaras olimpiskajās spēlēs

Šajā uzskaitījumā apkopotas valstis, kuru Nacionālās Olimpiskās komitejas piedalījušās vasaras olimpiskajās spēlēs kopš 1896. gada. Pēdējās 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro piedalījās 206 valstis. Austrālijas (ieskaitot 2 spēles, kad tā startēja Austrālāzijas komandā), Francijas, Lielbritānijas, Grieķijas un Šveices sportisti līdz šim ir piedalījušies visās 28 vasaras olimpiskajās spēlēs.

Vēsture

Sākuma gadi (1896—1916) 

Sākotnēji olimpiskajās spēlēs nebija skaidri dokumentēts, kuras valstis piedalās spēlēs. Pirmajās olimpiskajās spēlēs 1896. gadā Atēnās piedalījās 14 valstu komandas un jauktā komanda. Taču Bulgārija un Čīle apgalvo, ka arī ar vienu sportistu ir bijušas pārstāvētas olimpiskajās spēlēs. Citos avotos ir minēts, ka spēlēs piedalījušies arī sportisti no Itālijas, Ēģiptes un Osmaņu impērijas (tagadējā Turcija). Pēc 1900. gada vasaras olimpisko spēļu oficiālā ziņojuma Parīzes olimpiskajās spēlēs tika pārstāvētas 24 valstis, taču pēc citiem avotiem 28 valstis. 1904. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas norisinājās ASV pilsētā Sentluisā piedalījās tikai 12 valstis un ļoti liels sportistu pārsvars bija tieši no ASV. Lai gan 1906. gada neoficiālās olimpiskās spēles oficiāli vairs netiek atzītas un iekļautas olimpisko spēļu sarakstā, tās palīdzēja uzlabot un atjaunot olimpisko kustību. Nākamajās spēlēs valstu skaits tikai pieauga, 1908. gada Londonas spēlēs piedalījās — 22 valstis, savukārt 1912. gada Stokholmas spēlēs — 28 valstis. Šajās divās spēlēs Austrālijas un Jaunzēlandes sportisti startēja kā apvienotā Austrālāzijas komanda. 1916. gada vasaras olimpiskās spēles, kas bija plānotas Vācijas galvaspilsētā Berlīnē bija pirmās olimpiskās spēles, kas tika atceltas.

Starpkaru periods (1920—1940) 

Pēc Pirmā pasaules kara olimpiskās spēles tika atkal organizētas 1920. gadā Antverpenē. Šajās olimpiskajās spēlēs piedalījās 29 valstis, bet tajās nebija pārstāvēta Austrija, Ungārija, Vācija un Turcija. Šīm valstīm bija nozīmīga loma Pirmajā pasaules karā, līdz ar to tās netika uzaicinātas uz 1920. gada Antverpenes spēlēm. Šajās spēlēs piedalījās vairākas jaunas Eiropas valstis, piemēram Čehoslovākija un Dienvidslāvija.

1924. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs strauji pieauga dalībvalstu skaits līdz 44 valstīm, lai gan šajās spēlēs joprojām bija liegts piedalīties Vācijai. Šī situācija mainījās 1928. gadā, kas olimpiskās spēles tika organizētas Berlīnē, un Vācijas komandai bija ļauts atgriezties olimpiskajās spēlēs. Kopumā 1928. gada Berlīnes spēlēs piedalījās 46 valstis. Lielās depresijas ietekmes dēļ 1932. gada Losandželosas olimpiskajās spēlēs, piedalījās tikai 37 valstis — kaut gan tajā laikā nacionālo olimpisko komiteju skaits Starptautiskajā olimpiskajā komitejā (SOK) bija vismaz divreiz lielāks. 1936. gada vasaras olimpiskās spēles atkal notika Vācijas (tajā laikā Nacistiskās Vācijas) galvaspilsēta Berlīnē, taču tās bija ļoti augsti politizētas spēles. Šajās spēlēs kopumā piedalījās 49 valstis, no tām 8 valstis pirmo reizi. 1940. gada vasaras olimpiskās spēles bija plānotas Japānas galvaspilsētā Tokijā, taču tās tika atceltas saistībā ar Otrā pasaules kara sākumu. Arī nākamās 1944. gada vasaras olimpiskās spēles, kas bija plānotas Londonā šī paša iemesla dēļ tika atceltas.

Pēckara periods un Aukstā kara gadi (1948—1988) 

12 gadus pēc iepriekšējām olimpiskajām spēlēs 1948. gada vasaras olimpiskās spēles tika organizētas Lielbritānijas galvaspilsētā Londonā. Tajās piedalījās 59 valstis no kurām 14 valstis startēja pirmo reizi. Šajās olimpiskajās spēlēs netika uzaicināta Vācija un Japāna. 1952. gada Helsinku olimpiskajās spēlēs, atkal piedalījās tajā laikā rekordliels valstu skaits — 69 valstis —, tostarp pirmo reizi olimpiskajās spēlēs piedalījās Padomju Savienība, kā arī spēlēs tika atkal atļauts piedalīties Vācijas un Japānas sportistiem. 1956. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Austrālijas pilsētā Melburnā piedalījās 67 valstis. Šīs bija pirmais olimpiskās spēles, kas saskārās ar boikotu. Ēģipte, Irāka un Lībija atteicās piedalīties olimpiskajās spēlēs, reaģējot uz Suceas krīzi. Savukārt Nīderlande, Spānija un Šveice olimpiskajās spēlēs atteicās piedalīties, reaģējots uz Padomju Savienības iebrukumu Ungārijā. Saistībā ar Austrālijas karantīna ierobežojumiem Jāšanas sacensības tika organizētas piecus mēnešus agrāk un tās notika Zviedrijas galvaspilsētā Stoholmā. Šajās sacensībās piedalījās 29 valstis, tostarp piecas valstis, kuras vēlāk nepiedalijās olimpiskajās spēlēs, kad tās notika Melburnā.

20. gadsimta 60. gados olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās vairākas Āfrikas un Latīņamerikas valstis. 1960. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Romā piedalījās 84 valstis. Nakamājās olimpiskajās spēlēs 1964. gadā Tokijā piedalījās 94 valstis. Savukārt 1968. gada Mehiko spēlēs piedalījās 112 valstis. 1968. gada Mehiko olimpiskās spēles bija pirmās olimpiskās spēles kur startēja atsevišķas Rietumvācijas un Austrumvācijas komandas. Iepriekšējās trijās olimpiskajās spēlēs (1956—1964) šīs valstis startēja kā Vācijas apvienotā komanda. Nākamajās 1972. gada Minhenes spēlēs atkal piedalījās rekordliels valstu skaits. Šajās spēlēs bija pārstāvēta 121 valsts.

Nakamās trīs olimpiskās spēles (1976—1984) saskarās ar iespaidīgiem boikotiem. 1976. gada olimpiskajās spēlēs Monreālā piedalījās tikai 92 valstis. 29 Āfrikas valstis (vienīgie izņēmumi bija Kotdivuāra un Senegāla) šajās spēlēs atteicās piedalīties, saistībā ar aparteīda politiku Dienvidāfrikas Republikā. Šī paša iemesla dēļ vienīgo reizi savā dalības vēsturē no piedalīšanās olimpiskajās spēlēs atteicās arī Jaunzēlande. Lielākais boikots līdz šim olimpisko spēļu vēsturē bija 1980. gada Maskavas olimpiskajās spēlēs, kad bija pārstāvēta tikai 81 valsts. Šī boikota ierosinātāja bija ASV, kas protestēja pret PSRS iebrukumu Afganistānā. Boikotā oficiāli piedalījās 65 valstis, kas tika uzaicinātas uz olimpiskajās spēlēm, taču nepiedalījās. Atbildot uz 1980. gada boikotu, 1984. gada Losandželosas spēles boikotēja Padomju Savienība un vairākas tās sabiedrotās valstis (kopumā 15 valstis). Tomēr šis boikots bija daudz mazāks kā iepriekšējais un kopumā Losandželosas olimpiskajās spēlēs startēja 140 valsts. Nakamās 1988. gada vasaras olimpiskās spēles bija pa ilgiem laikiem bez boikotiem un tajās piedalījās rekorliels valstu skaits — 160 valstis.

Mūsdienas (1992 — pašlaik) 

Vairāki 20. gadsimta 90. gadu notikumi ievērojami palielināja olimpisko spēļu dalībvalstu skaitu. Pēc Padomju Savienības sabrukšanas, Baltijas valstis pirmo reizi kopš 1936. gada 1992. gada Barselonas olimpiskajās spēlēs piedalījās, kā neatkarīgas valstis. Savukārt pārējās Padomju Savienības republikas 1992. gada Barselonas spēlēs piedalījās kā kopīga Apvienotā komanda. Kopš 1964. gada kopīgi atkal startēja vienota Vācijas komanda. Savukārt Dienvislāvijas sabrukuma rezultātā izveidojās virkne jaunas valstis, kuras šajās spēlēs debitēja.

1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atlantā piedalījās 197 valstis, no kurām 24 valstīm tā bija pirmā dalība vasaras olimpiskajās spēlēs. Šīs bija pirmās olimpiskās spēles, kad atsevišķi startēja Čehijas un Slovākijas komandas, līdz tam šīs abas valstis startēja kā Čehoslovākija, kā arī pirmo reizi visas bijušās Padomju Savienības republikas vasaras olimpiskajās spēlēs startēja kā neatkarīgas valstis. Dalībvalstu skaits olimpiskajās spēlēs turpmāk tikai palielinājās, 2000. gada Sidnejas spēlēs startēja 199 valstis un nākamajās, 2004. gada Atēnas olimpiskajās spēlēs jau 201 valsts.

2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Pekinā jau piedalījās 204 valstis, un tajās debitēja Māršala Salas un Tuvalu. Pēc tam, kad 2004. gada spēlēs Serbija un Melnkalne startēja kā kopīga komanda, nākamajās vasaras olimpiskajās spēlēs jau piedalījās kā neatkarīgas valstis. Bruneja bija vienīgā valsts, kas nepiedalījās 2008. gada Pekinas olimpiskajās spēlēs. Lai gan Dienvidsudāna pēc neatkarības pasludināšanas 2011. gadā vēl nebija paspējusi izveidot savu olimpisko komiteju, tā olimpiskajās spēlēs debitēja ar vienu sportistu. Šajās olimpiskajās spēlēs atkal piedalījās Brunejas sportisti, taču sportisti no bijušās Nīderlandes Antiļām startēja kā neatkarīgas komandas, saistībā ar to, ka šī valsts beidza pastāvēt 2010. gadā un tās olimpiskā komiteja tika likvidēta 2011. gadā.

Arī 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro palielinājās dalībvalstu skaits līdz 207. Šīs bija pirmās olimpiskās spēles, kur Dienvidsudānas sportisti varēja startēt zem sava karoga, kā arī pirmo reizi olimpiskajās spēlēs piedalījās Kosovas komanda kā neatkarīga valsts. Šajās olimpiskajās spēlēs bija arī speciāli izveidota bēgļu komanda, kuras sastāvēja no Kongo Demokrātiskās Republikas, Etiopijas, Dienvidsudānas un Sīrijas sportistiem, kuri bija aizbēguši no savām dzimtajām valstīm. Viņiem bija atļauts spēlēs piedalīties zem olimpiskā karoga.

Statistika

Valstu uzskaitījums

Paskaidrojums 
 Iekļautas 206 valstis/teritorijas, kurām pašlaik pastāv aktīva Nacionālā Olimpiskā komiteja.
 Iekļautas 18 valstis, kuras vairs nepastāv, līdz ar to ir likvidēta arī Nacionālā Olimpiskā komiteja. Tās uzskaitījumā izceltas slīprakstā.
 Iekļautas vairākas citas komandas.

Katrai olimpiskajai komitejai ir savs unikāls SOK kods. Kopš 1960. gada šos kodus bieži izmanto Staptautiskā olimpiskā komiteja (SOK) un spēļu organizētājkomiteja, lai identificētu nacionālās olimpiskās komitejas, piemēram, olimpisko spēļu oficiālajā ziņojumā. Tomēr šajā sadaļā vairākām valstīm tiek lietots Apvienoto Nāciju organizācijas noteiktais valsts nosaukums, kas ir īsāks par oficiālo valsts pilno nosaukumu, piemēram: Laosa (Laosas Tautas Demokrātiskā Republika), Ziemeļkoreja (Korejas Tautas Demokrātiskā Republika), Moldova (Moldovas Republika) u.c. Vairākām valstīm ir mainījiess nosaukums olimpisko spēlu vēsturē.

Tabulu leģenda

Alfabētiskais uzskaitījums 

Piezīmes:
 A  — 1900. vasaras olimpisko spēļu vieglatlētikas sacensībās piedalījās Ādolfs Klingelhoeffers, kas bija Brazīlijas diplomāta dēls. Lai gan viņš bija dzimis un uzaudzis Parīzē, 1900. gadā viņam bija Brazīlijas pilsonība un līdz 1940. gadam saglabāja šo pilsonību. Šis fakts tika atklāts 2008. gadā, līdz tam viņš dalība tika saistīta ar Franciju.
 B  — 1988. gada olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā Brunejas delegācija sastāvēja tikai no viena cilvēka un tā pati bija amatpersona, bet spēlēs nepiedalījās neviens Brunejas sportists.
 C  — Bulgārijas Olimpiskā komiteja apgalvo, ka Šarls Šampovs, Šveices vingrošanas skolotājs, kas tajā laikā dzīvoja Bulgārijas galvaspilsētā Sofijā 1896. gada olimpiskajās spēlēs Atēnās, pārstāvēja Bulgāriju.
 D  — Čīles Olimpiskā komiteja apgalvo, ka Luiss Suberkasiukss, 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās piedalījās pārstāvot Čīli.
 E  — 2004. gada olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā Atēnās Džibuti delegācija piedalījās, taču pašās olimpiskajās spēlēs neviens sportists nepiedalījās.
 F  — Iespējams Dionīsijs Kasdaglis, kas piedalījās Tenisa sacensībās 1896. gada olimpiskajās spēlēs Atēnās, bija no Ēģiptes.
 G  — Ēģipte, Kambodža, Nīderlande, Spānija un Šveice piedalījās tikai 1956. gada olimpisko spēļu Jāšanas sacensībās, kas notika Zviedrijas galvaspilsētā Stokholmā tā paša gada jūnijā. Taču šis valstis boikotēja pārējo speļu programmu, kas notika Melburnā gada beigās. 
 H  — Ēģipte, Kamerūna, Maroka un Tunisija piedalījās 1976. gada vasaras olimpiskajās spēlēs pirmajās trīs dienās. Taču vēlāk tāpat kā lielākā daļa Āfrikas valstu šīs spēles boikotēja.
 I  — Avotos ir atrodamas pretrunīgas ziņas par Francijas dalību 1904. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Oficiāli no Francijas bija tikai viens sportists — maratonists Alberts Korī —, taču parādās ziņas, ka spēlēs ir piedalījusies arī francūži, kas valkāja "Čikāgas atlētikas asociācijas krāsas". Kā arī francūži startēja jauktās komandas sastāvā, taču tajā piedalījās arī citu valstu pārstāvji.
 J  — Atsevišķi avoti vēsta, ka Leons Tērselīns un Andrē Korvingtons, kas piedalījās Paukošana 1900. gada olimpiskajās spēlēs un regbists Konstantīns Enrikess bijuši ar Haiti pilsonību.
 K  — Atsevišķi avoti vēsta, ka Feridūns Malkoms, kurš piedalījās Paukošanā 1900. gada olimpiskajās spēlēs ir bijis ar Persijas pilsonību, līdz ar to uzskatāms kā pirmais Irānas sportists, kas piedalījies olimpiskajās spēlēs.
 L  — Iespējams, ka 1900. gada ūdenspolo spēlētājs Viktors Lindbergs bija no Jaunzēlandes.
 M  — 1900. gada olimpiskajās spēlēs virves vilkšanā Francijas komandas ietvaros startēja Francisko Enrikess de Zubirija, kuram bija Kolumbijas pilsonība.
 N  — Libērija 1980. gada olimpiskajās spēlēs piedalījās spēļu atklāšanas ceremonijā, taču nevienā no sporta veidiem nepiedalījās kāds no valsts sportistiem, saistībā ar to, ka izlēma piedalīties 1980. gada spēļu boikotā.
 O  — Lībija 1964. gada olimpiskajās spēlēs piedalījās spēļu atklāšanas ceremonijā, taču neviens sportists nepiedalījās kādā no sporta veidiem, jo pēc tam izstājās no olimpiskajām spēlēm.
 P  —  Mišels Teato, kurš ieguva zelta medaļu 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs maratona sacensībās, pārstāvēja Franciju. Taču vēlāk tika atklāts, ka viņš ir dzimis Luksemburgā.
 Q  — Atsevisķi avoti uzskata, ka paukotājs un diplomāts Karloss de Kandamo ir bijis ar Peru pilsonību.
 R  — Surinama 1960. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Romā piedalījās spēļu atklāšanas ceremonijā, taču neviens no valsts sportistiem nesacentās kādā no sporta veidiem, saistībā ar pašu plānošanā pieļauto kļūdu.

Atsauces 

vasaras olimpiskās spēles