Zamiokulka

Zamiokulkas (Zamioculcas) dēvēta arī par zāmiju, afrikāņu palmu un laimes palmu ir segsēkļu ģints ārumu dzimtā, kura sevī ietver tikai vienu augu sugu — Zamijlapu zamiokulku (Zamioculcas zamiifolia). Zamiokulkas 1829. gadā tika pirmo reizi klasificētas kā Caladium zamiifolium, bet vēlāk tika pārvietotas uz jaunnodefinēto Zamiokulku ģinti un tām tika dots šobrīd izmantotais sugas nosaukums.

Zamiokulka ir tropisks, daudzgadīgs augs, kurš dabā ir sastopams Austrumāfrikā — no Kenijas austrumiem līdz Dienvidāfrikas ziemeļaustrumiem. Zamiokulkas tiek audzētas kā dekoratīvs augs to izskata un vieglās kopšanas dēļ. Dāņu audzētāji sāka komerciāli audzēt un izplatīt Zamiokulkas 1996. gadā.

Morfoloģija 
Zamiokulka ir mūžzaļš lakstaugs, kurš var piedzīvot lapkriti ilgstoša sausuma periodos. Tai ir gludas un tumši zaļas pretēji saliktas lapas. Lapas ir 40—60 cm garas un uz lapu kāta ir izvietoti 6—8 lapiņu pāri, kas ir vidēji 7—15 cm gari. Zamiokulkai pazemē ir sulīgi, apaļi sakneņi, kuri ilgstoši uzkrāj ūdeni.

Zamiokulkas ziedi ir nelielas (5—7 cm) garas vālītes, kuru krāsa var būt no dzeltenas līdz brūnai; ziedi ir izvietoti pie lapu pamatnes. Ziedēšanas periods ir no vasaras vidus līdz agram rudenim.

Šie augi uztur neparasti lielu ūdens daudzumu — lapas ir 91% un lapu kāts ir 95% ūdens, kā arī katra lapa ir dzīva vismaz 6 mēnešus. Abi šie faktori izskaidro, kādēļ zamiokulkas var augt vietās, kur ir minimāla saules gaisma, un izturēt līdz pat četriem mēnešiem bez ūdens.

Atsauces 

Ārumu dzimta