Peldošais celtnis

Peldošais celtnis vai celtņa kuģis ir kuģis ar celtni, kurš specializējies smagsvara kravu pacelšanā. Lielākie celtņa kuģi tiek izmantoti jūras celtniecībā. Tiek izmantoti tradicionāli vienkorpusa kuģi, bet lielākie celtņa kuģi ir katamarāni vai daļēji iegremdējamie kuģi, jo tiem ir palielināta noturība. Ja uz kuģa uzstādīts paceļama rāmja celtnis, tas ir negrozāms un, lai novietotu paredzētajā vietā kravu, ir jāmanevrē pats kuģis. 2020. gadā lielākais celtņa kuģis bija Heerema Marine Contractors piederošais Sleipnir, kuram ir divi celtņi ar celtspēju 10 000 tonnas katram.

Vēsture 
Viduslaiku Eiropā celtņa kuģi, kurus varēja elastīgi izmantot visā ostas akvatorijā, tika ieviesti jau 14. gadsimtā.

Burinieku laikmetā kā peldošie celtņi smagsvara kravu pacelšanai plaši tika izmantoti pacelšanas pontoni. Šajā laikmetā smagākās atsevišķās kuģa detaļas bija galvenie masti un pacelšanas pontoni bija būtiski, lai tos noņemtu un nomainītu, bet pacelšanas pontonus izmantoja arī citiem mērķiem. Dažiem celtņa kuģiem manevrēšanai bija dzinēji, bet dažus vajadzēja vilkt ar velkoņiem.

1920. gadā 1898. gadā būvēto līnijkuģi USS Kearsarge pārbūvēja par celtņa kuģi uzstādot 250 tonnu celtspējas celtni. Vēlāk to pārdēvēja par Crane Ship No. 1. Bez citiem uzdevumiem to izmantoja lielgabalu un citu smagu sastāvdaļu uzstādīšanai uz būvniecības stadijā esošiem līnijkuģiem. Cits ievērojams veikums bija zemūdenes USS Squalus pacelšana 1939. gadā.

1942. gadā celtņu kuģi, zināmi arī kā "smagsvara kravu kuģi", SS Empire Elgar, SS Empire Bard (PQ15) un SS Empire Purcell tika nosūtīti uz Krievijas arktiskajām ostām: Arhangeļsku, Murmansku un Molotovsku (tagad pārdēvētu par Severodvinsku). Šo kuģu uzdevums bija nodrošināt arktisko konvoju izkraušanu tur, kur ostu infrastruktūru bija iznīcinājuši vai nu Vācijas bumbvedēji, vai tādas nebija vispār (kā piemēram, Bakaritsas piestātne Arhangeļskā).

1949. gadā McDermott uzbūvēja baržu Derrick Barge Four un aprīkoja to ar grozāmu celtni, kura celtspēja bija 150 tonnas. Šāda veida kuģa ieviešana izmainīja jūras celtniecības nozares attīstības virzienu. Tā vietā, lai būvētu naftas platformas pa daļām, atbalsta kolonnas un klājus varēja būvēt krastā kā moduļus. Izmantojot seklākajā Meksikas līča daļā, kura bija jūras celtniecības nozares šūpulis, ar šādām baržām bija pietiekami.

1963. gadā Heerema pārbūvēja norvēģu tankkuģi Sunnaas par celtņa kuģi ar celtspēju 300 tonnas. Tas bija pirmais celtņa kuģis jūras celtniecības nozarē, kuram bija kuģa forma. Pēc pārbūves kuģi pārdēvēja par Global Adventurer. Šāda veida celtņa kuģis bija vairāk piemērots skarbajiem Ziemeļjūras apstākļiem.

Daļēji iegremdējamie giganti 

1978. gadā Heerema bija uzbūvējusi divus daļēji iegremdējamus celtņa kuģus — Hermod un Balder — katrs no tiem bija apgādāts ar diviem celtņiem, kuru celtspēja bija attiecīgi 1 814 tonnas un 2 722 tonnas. Vēlāk abus modernizēja lielākai celtspējai. Šāda tipa celtņa kuģi daudz mazāk ietekmēja jūras gurdviļņi (swell — angļu val.), tādēļ to bija iespējams ekspluatēt Ziemeļjūrā arī ziemas mēnešos. Paaugstināta noturība tāpat ļāva pacelt smagākas kravas nekā būtu iespējams ar vienkorpusa kuģi. Lielāka celtspēja samazināja platformas montāžas laiku no veselas sezonas līdz dažām nedēļām. Šādas veiksmes iedvesmoti tika uzbūvēti citi, līdzīgi kuģi. 1985. gadā McDermott nolaida ūdenī DB-102 ar diviem celtņiem, kuru celtspēja bija 6 000 tonnas katram. 1986. gadā Micoperi pasūtīja M7000 ar projektētiem diviem celtņiem, kuru celtspēja bija 7 000 tonnas katram.

Tomēr dēļ naftas pārprodukcijas 1980. gados ekonomiskā augšupeja jūras celtniecības nozarē apstājās, kā rezultātā sāka veidoties kopuzņēmumi. 1988. gadā Heerema un McDermott nodibināja kopuzņēmumu HeereMac. 1990. gadā Micoperi pieteica maksātnespēju. Saipem — 1970. gadu sākumā liels cauruļu likšanas uzņēmums, bet tikai nelielas tirgus daļas turētājs šajā nozarē 1980. gadu beigās — pārņēma M7000 no Micoperi 1995. gadā, vēlāk pārdēvējot to par Saipem7000. Pēc HeereMac kopuzņēmuma likvidācijas, Heerema pārņēma no McDermott DB-102. Kuģi vēlāk pārdēvēja par Thialf un, pēc modernizācijas 2000. gadā, ar celtspēju divas reizes pa 7 100 tonnām līdz 2019. gadam tas bija lielākais celtņa kuģis pasaulē.

Thialf var izmantot abus celtņus, lai paceltu 14 200 t 31,2 m rādiusā. Salīdzinoši Saipem7000 izmantojot abus celtņus var pacelt mazāku 14 000 t kravu, bet lielākā 41 m rādiusā.

2019. gadā par lielāko celtņa kuģi kļuva Heerema piederošais Sleipnir, kuram ir divi celtņi ar celtspēju 10 000 tonnas katram. Izmantojot abus celtņus kopā var pacelt līdz pat 20 000 tonnu smagu kravu.

Pacelšanas rekordi 
2000. gadā Thialf uzstādīja paceltās kravas rekordu paceļot 11 883 t smago Shell piederošās gāzes platformas Shearwater virsbūvi (topsides — angļu val.). Jaunu rekordu 2004. gada oktobrī uzstādīja Saipem7000 paceļot 12 150 t smago gāzes platformas Sabratha klāju.

Saipem7000 2010. gadā uzstādīja vēl vienu rekordu paceļot BP naftas lauka Valhalla 11 600 t smago ieguves platformas virsbūvi. Pie tam, šoreiz, celtņa kuģa pozīciju saglabāja dinamiskā pozicionēšanas sistēma.

Neilgi pēc Sleipnir uzbūvēšanas 2019. gada septembrī tas pacēla rekorda 15 300 t smagu gāzes platformas virsbūvi Noble Energy Leviatāna projekta gāzes laukā.

Smagsvara kravu kuģi

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 

 Peldošie celtņi Krievijā. 
 2020. gadā lielākais celtņa kuģis Sleipnir uzstādot gāzes platformas virsbūvi Leviatāna projekta gāzes laukā.

Kuģu tipi