Kara revolucionārās komitejas

Kara revolucionārās komitejas (KRK, krievu: военно-революционные комитеты) bija Strādnieku un kareivju deputātu padomēm pakļautas militāras iestādes, kuras veidoja Krievijā pēc Februāra revolūcijas, 1917. gada otrajā pusē. 

Šāda veida komitejas bija Petrogradas KRK, Maskavas KRK, Ziemeļu frontes KRK, 12. armijas KRK (priekšsēdētājs Jānis Čariņš, locekļi Kārlis Gailis, Jānis Krūmiņš-Pilāts), Igaunijas KRK (Ivans Rabčinskis, Jāns Anvelts, Viktors Kingiseps) un citu pilsētu, reģionu vai armijas vienību KRK.

1917. gada 12. (25.) oktobrī pie Petrogradas strādnieku un kareivju deputātu padomes tika izveidota Petrogradas Kara revolucionārā padome, kuras formālais uzdevums bija organizēt Petrogradas aizsardzību pret Vācijas armijas uzbrukumu, bet boļševiki izmantoja komiteju bruņotas sacelšanās sarīkošanai, kas vēlāk arī notika (Oktobra revolūcija). Par komitejas priekšsēdētāju kļuva kreisais esers Pāvels Lazimirs, bet galvenie lēmēji tajā bija boļševiki Ļevs Trockis, Nikolajs Podvojskis, Vladimirs Antonovs-Ovsejenko.

1917. gada Krievijas revolūcija