Rādītājpirksts

Rādītājpirksts ir otrais no pieciem rokas pirkstiem. Tas atrodas starp īkšķi un vidējo pirkstu. Parasti tas ir veiklākais un jutīgākais rokas pirksts, un parasti ir īsāks par vidējo pirkstu un var būt īsāks vai garāks par zeltnesi.

Rādītājpirkstu veido trīs falangas. Tam nav muskuļu un to kontrolē plaukstas muskuļi, kuru cīpslas ir piestiprinātas pie pirksta kauliem.

Lietojums 
Rādītājpirkstu mēdz izmantot, lai norādītu vai identificētu priekšmetu, personu, vietu vai objektu.

Mazuļi aptuveni gada vecumā sāk rādīt ar pirkstu, lai izteiktu salīdzinoši sarežģītas domas, tostarp interesi, vēlmi un informāciju. Cilvēku mazuļu prasme izmantot pirkstus, lai norādītu, liecina par prāta teoriju vai spēju izprast, ko citi cilvēki domā. Šī prasme palīdz attīstīt cilvēka valodas lietošanu.

Primāti, kas nav cilvēkveidīgie primāti, kuri nespēj izprast, ko domā citi, izmanto norādīšanu daudz primitīvākos veidos. Tajā pašā laikā vārnu dzimtas putni, suņi un ziloņi saprot rādīšanu ar pirkstu.

Dažās kultūrās, īpaši malajiešu un javiešu Dienvidaustrumāzijā, rādīšana ar rādītājpirkstu tiek uzskatīta par rupju žestu, tāpēc tā vietā tiek izmantots īkšķis.

Mākslā 
Mākslā rādītājpirksts, kas norāda uz skatītāju, bieži vien tiek izmantots kā pavēles vai pavēstes žests. Divi slaveni piemēri ir vervēšanas plakāti, kurus Pirmā pasaules kara laikā izmantoja Apvienotā Karaliste un ASV.
Uz augšu vērsts rādītājpirksts liecina par mācīšanas autoritāti. To attēlo, piemēram, Rafaēla Platona attēlojums gleznā Atēnu skolā.

Atsauces

Ārējās saites 

Plauksta