Pulsa oksimetrs

Pulsa oksimetrs ir medicīnas ierīce, kas neinvazīvā veidā mēra kapilāro asiņu skābekļa piesātinājuma līmeni.

Mūsdienu pulsa oksimetra versiju izstrādāja Takuo Aoyagi 1974. gadā Japānas uzņēmumam Nihon Kohden.

Darbības princips 
Pulsa oksimetrs ir ērts neinvazīvs mērinstruments, tas parāda skābekli saturošo asiņu procentuālo daudzumu no maksimāli iespējamā. Precīzāk, tas parāda asiņu hemoglobīna (asins proteīna, kas pārnes skābekli) oksidētās formas (oksihemoglobīna) procentuālo daudzumu. Parasti pieņemamais diapazons pacientiem bez plaušu slimībām ir 95 līdz 99 procenti.
Tipiskais pulsa oksimetrs izmanto divas mazas gaismas diodes (LED), fokusētas uz fotodiodi, kas dod strāvas impulsus, ko apstrādā mikroprocesors. Parasti ierīce tiek lietota ķermeņa zonā, ko caurstrāvo virspusēja asinsrite, piemēram, uz pirksta vai auss ļipiņas. Vienas LED izstarotais gaismas viļņa garums ir 660 nm (sarkans), bet otrs ir 940 nm (infrasarkanais).

Gaismas absorbcija šajos viļņu garumos asinīs ievērojami atšķiras ar skābekli bagātinātām un ar skābekli noplicinātām asinīm:

 oksidēts hemoglobīns (oksihemoglobīns) absorbē vairāk infrasarkanā starojuma un laiž cauri vairāk sarkanās gaismas — 940 nm.
 no skābekļa atbrīvots hemoglobīns absorbē vairāk sarkanās gaismas un laiž cauri vairāk infrasarkanā starojuma — 660 nm.

Ierobežojumi 

 Pulsa oksimetrs neļauj noteikt, ar kādām molekulām hemoglobīns ir saistīts, tāpēc to nav jēgas lietot saindēšanās gadījumā ar oglekļa monoksīdu (šādā gadījumā jālieto speciālas ierīces, kas spēj izmērīt karboksihemoglobīna saturu asinīs);
 Ierīces mērījumu precizitāti ietekmē hipotensija, zema ķermeņa temperatūra, fiziskās aktivitātes;
 Metilēnzilais asinīs var izkropļot rezultātus, samazinot rādījumu;
 Melna, zila un zaļa nagu laka ietekmē ierīces viļņa garumu.

Atsauces 

Medicīniskā diagnostika
Medicīna