Rūsas sēnes

Rūsas sēnes  (Pucciniales, agrāk Uredinales) ir bazīdijsēņu nodalījuma rinda — mikroskopiskas patogēnas sēnes, kas izraisa augu slimības — rūsu. Rūsas sēnes ir obligāti parazīti, biotrofi organismi, kas attīstās uz noteikta saimniekauga dzīvajām šūnām, izraisot tā saslimšanu un nodarot būtisku kaitējumu populācijai vai sējumiem. Sēne veido brūnas, oranžas vai dzeltenas pustulas (spilventiņi) uz lapu vai augu virsmas, kas atgādina dzelzs rūsu un kļuva par iemeslu Pucciniales kārtas nosaukumam. Pustulu krāsa, izvietojums un lielums ir atkarīgs no sēnes sugas.

Rūsas ir fenotipiski un ģenētiski plastiski organismi ar sarežģītu dzīves ciklu. Attīstības ciklā secīgi mainās  haploīdās un diploīdās kodola fāzes. Sēnes agresivitāte raksturojas ar liela sporu daudzuma producēšanu, kas izplatās ar vēju lielos attālumos, un ar ģenētisko mainību, jo rodas jaunas agresīvas sēņu rases, kas var inficēt rezistentās augu šķirnes.

Rūsas sēnes izraisa lauksaimnieciski nozīmīgas augu slimības. Slimajiem augiem pastiprinās transpirācija un pazeminās fotosintēzes intensitāte, lapas pāragri nokalst. Vidēji stipras infekcijas gadījumā ražas zudumi var sasniegt 15-30%. Jo agrākās auga attīstības fāzēs notiek inficēšanās, jo lielāki ir ražas zudumi.

Attīstības cikls 
Attīstības cikls rūsas sēnēm ir sarežģīts, iedalāms trīs stadijās – pavasara, vasaras un ziemas. Ir pieci dažādi sporu tipi:
 0 — spermogoniji ar spermācijiem;
 I — ecīdijas ar ecīdijsporām;
 II — uredīniji ar uredosporām;
 III — telīdiji ar telīdijsporām;
 IV — bazīdiji ar bazīdijsporām.
Makrocikliskas rūsas sēnes veido visas piecas sporas. Mikrocikliskas neveido spermācijus, ecīdijsporas un bazīdijsporas, bet demicikliskas — neveido uredosporas. Rūsas attīstības cikla izprašanai ir svarīga nozīme slimības ierobežošanā.

Makrocikliskām un demicikliskām rūsas sēnēm var būt nepieciešami divi dažādi samniekaugi, lai pabeigtu dzīves ciklu. Piemēram svītru rūsa Puccinia graminis parazitē uz graudaugiem, bet kā starpsaimnieks ecīdiju formai tiek izmantotas bārbeles.

Inficēšanās 
Rūsas sēņu producētās bezdzimumsporas izplatās ar vēju, ūdeni vai kukaiņiem. Inficēšanās notiek, uz auga nonākot bazīdijsporām, kas no sēņu bazīdijām izplatās galvenokārt ar vēju. Lai notiktu inficēšanās, sporām jānonāk uz dzīvām auga šūnām. Inficētās auga daļas vai augus ieteicams iznīcināt, jo slimība optimālos apstākļos strauji izplatās.

Ierobežošana 
 Fungicīdu pielietošana
 Rezistentu šķirņu izvēle
 Augu maiņa var apturēt sēnes dzīves ciklu, ja patogēns ir sugas specifisks
 Regulāra augu apsekošana, lai noteiktu slimību tās attīstības sākumā (īpaši pēc lietus un augsta mitruma laikā)
 Veselu, neinficētu sēklu izvēle

Graudaugu rūsas 
Graudaugu rūsas ierosina Puccinia spp. sēnes. Ierosinātāji ir obligāti parazīti ar šauru specializāciju. Patogēna izplatība un attīstība ar atkarīga no šķirnes izturības. Kviešu rūsa ir vissenāk pazīstamā augu slimība

Latvijā sastopamas sešu veidu graudaugu rūsas:
 Puccinia striiformis – graudzāļu dzeltenā rūsa
 Puccinia graminis – graudzāļu stiebru (svītru) rūsa
 Puccinia tritici – kviešu lapu brūnā rūsa
 Puccinia hordei – miežu pundurrūsa
 Puccinia dispersa (recondita) – rudzu lapu brūnā rūsa
 Puccinia coronata – auzu vainagrūsa

Citi izplatīti rūsas ierosinātāji 
 Gymnosporangium fuscum - bumbieru-kadiķu rūsa
 Gymnosporangium juniperinum - ābeļu-kadiķu rūsa
 Gymnosporangium juniperi-virginianae - ābeļu Amerikas rūsa
 Melampsoridium betulinum - bērzu rūsa
 Phragmidium rubi-idaei - aveņu rūsa
 Puccinia porri - puravu rūsa
 Tranzschelia pruni-spinosae - plūmju rūsa
 Uromyces pisi - zirņu rūsa
 Uromyces trifolii-repentis - baltā āboliņa rūsa
 Uromyces viciae-fabae – pupu rūsa

Atsauces 

Bazīdijsēnes