Smailais lāčpurns

Smailais lāčpurns (Morchella conica) ir Latvijā vidēji reta lāčpurnu ģints sēne, kuras augļķermeņi pēc apstrādes ir ēdami.

Taksonomija 

Apzīmējums Morchella conica vēsturiski ir lietots arī citām lāčpurnu sugām, tai skaitā parastajam lāčpurnam.

2014. gadā pētnieku grupa F. Rišāra vadībā paziņoja, ka pēc viņu filoģenētiskajiem pētījumiem nepieciešams revidēt visu lāčpurnu sugu nomenklatūru un tai skaitā, atzīt smailos lāčpurnus par neeksistējošu sugu, bet visus līdz šim par tādiem uzskatītos pieskaitīt 4 citām lāčpurnu sugām, no kurām Latvijā atrasts vienīgi skaistais lāčpurns. Tomēr viens no diviem galvenajiem sēņu klasifikācijas avotiem Mycobank atzīst par leģitīmu esošo klasifikāciju. Savukārt otrais šāds avots Index Fungorum identificē Morchella conica kā parasto lāčpurnu. Bieži šādi nosaukumu konflikti turpinās desmitiem gadu. Kamēr pasaulē nav izstrādāta un nostabilizējusies jauna terminoloģija un klasifikācija, Latvijā publiski pieejamos avotos lāčpurniem pašlaik tiek lietota XX/XXI gadsimtu mijā pieņemtā sistemātika.

Sēnes apraksts 

 Cepurīte: doba, krāsa pelēkbrūna vai retāk dzeltenbrūna, krokas dažreiz tumšākas. Forma koniska vai nedaudz nosmailināta, ārpusē ar ar šūnveidīgu kroku tīklu, kurā vertikālās krokas ir salīdzinoši taisnas, bet horizontālās — haotiskas. Visā garumā saaugusi ar kātiņu. Platums līdz 4 cm, augstums līdz 8 cm. Mīkstums balts, plāns, maigs un trausls, griezumu vietās krāsu nemaina, bez īpašas smaržas un garšas.
 Kātiņš: balts, bālgans vai uz vecumu dzeltenīgs, smalki miltains, dobs. Garums līdz 4,5 cm, resnums 1—3 cm. 
 Sporas: vienšūnas, elipsoidālas, gludas, bezkrāsainas, ar dzeltenīgu nobirumu, bez eļļas pilieniem, 18—21/12—15 µm.
 Aski: cilindriski, izmēri 250—380/15—17 µm, katrā askā 8 sporas.

Augšanas apstākļi 

Dabisko nobiru saprofīts. Aug aprīļa beigās un maijā. Parasti grupās, dārzos vai jauktu koku mežos zāļainās meža pļavās un laukumiņos, arī krūmājos un mežmalās, izdegumos, bieži uz smilšainas vai mālsmilts augsnes. Siltāku reģionu kalnos tiek atzīmēts pārsvarā kaļķainās augsnēs un skujkoku mežos. Izplatīts abās puslodēs.

Kultivēšana 

Dienvidu Čīlē kopš 2012. gada tiek veikti mēģinājumi degumos audzēt smailo lāčpurnu; nogāja līdz tam, ka mežu īpašnieki dedzināja savus mežus, lai izdegās saaugtu lāčpurni.

Mākslīgu audzēšanu apgrūtina lāčpurnu slieksme vairāk veidot jaunus micēlija posmus, nevis augļķermeņus, kuri tiek veidoti tikai īpaši labvēlīgos apstākļos. Tomēr mēģinājumi turpinās, jo lāčpurnu cenas ir ļoti augstas.

Barības vērtība 

Augstvērtīga un populāra ēdamā sēne.
Ēdama pēc 10 minūšu termiskas apstrādes, kas samazina sēnē iespējami esošo toksīnu daudzumu. Dažiem indivīdiem izsauc nelielus un diennakts laikā pārejošus gremošanas trakta vai nervu sistēmas traucējumus.

No ārstnieciskiem efektiem zināma antimikrobiāla un antioksidanta iedarbība.

Līdzīgās sugas 

Līdzīgi ir augstais lāčpurns, kuram ir lielāki augļķermeņi un kātiņš pie cepurītes ir tikpat resns kā tā, kamēr smailajam lāčpurnam tas visā garumā ir ievērojami tievāks, un skaistais lāčpurns, kuru daudzi pētnieki uzskata par vienu sugu ar smailo vai par tā varietāti. Visi lāčpurni, ar kurām Latvijā šo sugu var sajaukt, ir ēdami. Bisītes jeb ķerveļi un ķēvpupi atšķiras no lāčpurniem ar savu virsmu, kura vienmēr ir izlocīti krunkaina, kamēr lāčpurniem — tīkloti šūnaina.

Skatīt arī 

 Sēņošana
 Sēnes kulinārijā
 Sēņu tirdzniecība
 Lāčpurnu ģints

Atsauces 

Lāčpurni
Ēdamās sēnes
Asku sēnes