Slāpekļa(V) oksīds

Slāpekļa(V) oksīds (N2O5) ir slāpekļa un skābekļa binārais savienojums — slāpekļa oksīds, kurā slāpeklis ir augstākajā oksidēšanas pakāpē +5. Slāpekļa(V) oksīds ir bezkrāsaina, ļoti gaistoša kristāliska viela. Istabas temperatūrā ļoti nestabils, var bez iemesla eksplodēt. Temperatūrā, zemākā par 10 °C, kļūst stabils. Ar N2O5 jāapietas uzmanīgi, jo tā ir toksiska viela, kas sadaloties dod ļoti indīgo NO2 gāzi.

Vēsture 
Slāpekļa(V) oksīdu pirmais ieguvis franču ķīmiķis Anrī Etjēns Devils (Henri Étienne Sainte-Claire Deville) 1849. gadā, iedarbojoties ar hloru uz sudraba nitrātu.

Iegūšana 
Iegūst, atņemot slāpekļskābei ūdeni ar fosfora pentoksīdu:
2HNO3 + P2O5 → 2HPO3 + N2O5

Var iegūt slāpekļa(IV) oksīda reakcijā ar ozonu:
2NO2 + O3 → N2O5 + O2

Molekulas uzbūve 
Gāzveida fāzē slāpekļa(V) oksīds sastāv no atsevišķām molekulām ar struktūru O2N−О−NO2, kur abas NO2 grupas izvietotas dažādās plaknēs. Kristālisks N2O5 sastāv no nitronija joniem NO2+ un nitrāta joniem NO3−, tādēļ to sauc arī par nitronija nitrātu. Slāpekļa(V) oksīds ir rets piemērs vielai, kas var pastāvēt kā molekulārā, tā arī sāļiem līdzīgā formā. Ļoti ātri atdzesējot gāzveida N2O5, var iegūt metastabilus molekulāros kristālus, kas pie  −70 °C eksotermiski pārvēršas jonu kristālos.

Ķīmiskās īpašības 
Slāpekļa(V) oksīds ir tipisks skābais oksīds. Tas kāri reaģē ar ūdeni, rodoties slāpekļskābei, tādēļ šo oksīdu sauc arī par slāpekļskābes anhidrīdu.
N2O5 + H2O → 2HNO3 

Ar sārmiem reaģē, veidojot nitrātus:
N2O5 + 2NaOH → 2NaNO3 + H2O

Reaģē ar organiskām vielām, tai skaitā polimēriem, tādēļ jāuzglabā stikla traukos. 

Viegli sadalās:
2N2O5 → 4NO2 + O2

Reaģē ar hlora(I) oksīdu, rodoties hlora nitrātam (jādzesē ar šķidru gaisu):
N2O5 + Cl2O → 2ClNO3

Izmantošana 
Hloroformā izšķīdinātu slāpekļa(V) oksīdu lieto par nitrējošu aģentu.

Atsauces 

Slāpekļa oksīdi
Oksidētāji