Sociālās identitātes teorija

Sociālās identitātes teorija aizsākās 1979. gadā no britu sociālajiem psihologiem Henrija Tajfela (Henri Tajfel) un Džona Tērnera (John Turner), tā balstās idejā, ka cilvēki definē sevi pamatojoties uz personīgiem un sociāliem aspektiem. Teorijas pamatlicējs Henrijs Tajfels sociālo identitāti definē: tā ir indivīda pašnoteikšanās daļa, kas izriet no viņa zināšanām par piederību kādai sociālajai grupai (vai grupām), kā arī ar šo dalību piešķirto vērtību un emocionālo nozīmi.

Sociālās identitātes dimensijas 
Sociālās identitātes teorija ietver trīs dimensijas, caur kurām skaidro dažādus procesus.

Kognitīvā dimensija 
Sociālās identitātes kognitīvā dimensija attiecas uz indivīda izpratni par piederību un ietver paškategorizācijas procesu. Paškategorizēšana ir process , ko persona izmanto, lai identificētu sevi ar kādu grupu, kas var rezultēties ar vairākām grupām un sociālām identitātēm. Piemēram, cilvēki var klasificēt sevi pamatojoties uz viņu piederību darba tirgum, tautībai un / vai dzimumam utt.

Vērtēšanas dimensija 
Novērtēšanas komponents reprezentē grupas pašnovērtējumu, un to, kāda vērtība tam tiek piešķirta.

Emocionālā dimensija 
Emocionālais komponents skaidro cilvēka emocionālo piesaisti sociālai grupai.

Atsauces 

Socioloģija