Luksemburgas vēsture

Luksemburgas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Luksemburgas lielhercogistes teritorijā.

Vēsture 
53. gadā pirms mūsu ēras Jūlijs Cēzars pakļāva ķeltu treveru cilti, kas apdzīvoja mūsdienu Luksemburgas teritoriju, un pievienoja šo teritoriju Romas impērijas provincei Gallia Belgica.

5. gadsimtā, Lielās tautu staigāšanas laikā, Luksemburgas teritorijā ienāca ģermāņu cilts franki, un tā nonāca Merovingu karaļu pakļautībā. Līdz 8. gadsimtam vara pakāpeniski pārgāja Karolingu rokās, un Luksemburga tika iekļauta Karolingu impērijas sastāvā.

1059. gadā izveidojās Svētās Romas impērijas grāfiste ar centru "Mazajā cietoksnī" (Lucilinburhuc), no kā cēlies Luksemburgas nosaukums. 1353. gadā ķeizars Kārlis IV Luksemburgs izveidoja Luksemburgas hercogisti. 1443. gadā to pakļāva Burgundija, bet 1482. gadā Austrijas erchercogiste.

Pēc Vestfālenes miera līguma Luksemburga ietilpa Spānijas Nīderlandes sastāvā, tās dienviddaļu 1659. gadā pievienoja Francijai.

Pēc franču okupācijas Napoleona karu laikā Vīnes kongress nolēma 1815. gadā Luksemburgu sadalīt starp Prūsijas Karalisti un Apvienoto Nīderlanes karalisti.

Pēc Beļģijas revolūcijas 1839. gada Londonas konferencē Luksemburga tika sadalīta Beļģijas Luksemburgā un tagadējā Luksemburgas Lielhercogistē, kas līdz 1890. gadam atradās personālūnijā ar Nīderlandes karalisti.

1948. gadā Beļģija, Nīderlande un Luksemburga izveidoja ekonomisku savienību, kuru nosauca par Beniluksu.  Luksemburga kļuva par vienu no NATO dibinātājvalstīm. 1951. gadā Luksemburga kopā ar Beļģiju, Itāliju, Nīderlandi, Franciju un Rietumvāciju kļuva par Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibinātājām. 1957. gadā to pārveidoja par Eiropas Ekonomikas kopienu (EEK), kas izveidoja muitas savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu atomenerģijas attīstībai.

1967. gadā Luksemburga bija viena no Eiropas Kopienas dibinātājvalstīm, kas 1993. gadā pārtapa par Eiropas Savienību, kopš 1999. gada valsts ir eirozonā.

Luksemburga