Sardi

Sardi jeb Sardas  () bija viena no lielajām senās pasaules pilsētām, vairāk pazīstama kā Līdijas galvaspilsēta. Atradās Mazāzijā pie Paktolas upes, Tmolas kalna pakājē, no kurienes paveras plašs skats uz visu Hermas upes ieleju. Sardu pirmkristiešu draudze tiek minēta Jāņa atklāsmes grāmatā kā viena no septiņām Apokalipses draudzēm.

Sardu drupas atrodas ap 75 km uz austrumiem no Turcijas pilsētas, Izmiras, netālu no Salihli pilsētas. Daudzi nozīmīgi atradumi no Sardiem (piemēram, vēlā Romas perioda mozaīkas un skulptūras, 6. gadsimta pr.Kr. vidus bruņucepure, dažādu periodu keramika u.c.) atrodas Manisas arheoloģijas muzejā.

Vēsture 
7. gadsimtā pr.Kr. Sardi bija varenās Līdijas valsts galvaspilsēta, kur pirmo reizi vēsturē tika kaltas zelta un sudraba monētas. Visā antīkajā pasaulē ar savām bagātībām kļuva slavens Sardu ķēniņš Krēzs. Viņš valdīja no 560 līdz 546. gadam pr.Kr., kad Sardus iekaroja persieši Kīra vadībā. Šie Līdijas vēstures notikumi dod vielu Hērodota "Vēstures" pirmajai grāmatai, bet pirmo reizi sengrieķu literatūrā pilsēta tiek pieminēta Aishila traģēdijā "Persieši". Par to, kā persieši iekaroja Sardus "vēstures tēvs" stāsta šādi:

Ahemanīdu laikā no šejienes sākās "ķēniņu ceļš", kurš veda austrumu virzienā uz Sūzām. Zaudējot galvaspilsētas statusu, Sardi saglabāja savu nozīmi kā persiešu un seleikīdu satrapijas, bet vēlāk arī kā romiešu provinces, Līdijas, galvenā pilsēta. Romieši Sardus ieguva 133. gadā pr.Kr. saskaņā ar Pergamas valdnieka Attala testamentu. Pateicoties Plutarha ziņai, mēs zinām, ka pilsoņu kara gaitā 44—42 gados Marks Jūnijs Bruts, tajā laikā Maķedonijas vietvaldis ar prokonsula impēriju, veicot tiesu, nosodīja savu pirmskara palīgu Lūciju Ocellu par sardiešu naudas piesavināšanu, tādējādi atņemot tam pilsonisko godu. 17. gadā Sardus izpostīja spēcīga zemestrīce, taču vēlāk tie tika atkal atjaunoti. Tas iedvesa pilsētā jaunu dzīvību, tās uzplaukums turpinājās arī Bizantijas laikā.

Tibērija laikā Sardos dzīvoja daudz izceļotāju no Jūdejas, kas izmantoja dažādas privilēģijas. Apustuļu laikā šeit izveidojās kristiešu kopiena, par ko liecina Jāņa Atklāsmes grāmata 3:1-5. Vēlāk Sardos bija kristiešu bīskapu sēdeklis. Viens no Sardu metropolītiem bija martīrs Eifimijs, kas cieta ikonoklasma laikā.

Sadusmotu gotu pulki Arkādija valdīšanas laikā nopostīja Sardus. Senā pilsēta galīgi iznīcināta tika Tamerlana iebrukuma laikā 1402. gadā.

Atsauces 

Turcijas vēsture
Senās Grieķijas pilsētas
Senās Romas pilsētas