Divpunktu savienojums

Telekomunikācijās divpunktu savienojums () attiecas uz sakaru savienojumu starp diviem sakaru galapunktiem vai mezgliem . Piemērs ir telefona zvans, kurā viens tālrunis ir savienots viens ar otru, un viena zvanītāja teikto var dzirdēt tikai otrs. Tas tiek kontrastēts ar punktu — daudzpunktu vai apraides savienojumu, kurā daudzi mezgli var saņemt informāciju, ko pārraida viens mezgls. Citi divpunktu savienojumu piemēri ir nomātās līnijas un mikroviļņu radio relejs.

Šis termins tiek lietots arī datortīklos un datoru arhitektūrā, lai apzīmētu vadu vai citu savienojumu, kas savieno tikai divus datorus vai shēmas, atšķirībā no citām tīkla topoloģijām, piemēram, kopnēm vai šķērsslēdžu slēdžiem, ar kuriem var savienot daudzas sakaru ierīces.

Divpunktu savienojums dažreiz tiek saīsināts kā P2P . Šis P2P lietojums atšķiras no P2P, kas nozīmē vienādranga failu koplietošanas tīklu vai citu datu koplietošanas protokolu starp mezgliem.

Pamatdatu saite 
Tradicionāla divpunktu savienojuma datu saite ir sakaru vide ar tieši diviem galapunktiem un bez datu vai pakešu formatēšanas. Abos galos esošie resursdatori uzņemas pilnu atbildību par starp tiem pārsūtīto datu formatēšanu. Savienojums starp datoru un sakaru nesēju parasti tika izveidots, izmantojot RS-232 vai līdzīgu saskarni. Datorus, kas atrodas tiešā tuvumā, var savienot ar vadiem tieši starp to interfeisa kartēm.

Kad savienojums ir izveidots attālā distancē, katrs galapunkts būtu aprīkots ar modemu, lai analogos telekomunikāciju signālus pārveidotu ciparu datu plūsmā. Ja savienojumam izmanto telekomunikāciju pakalpojumu nodrošinātāju, savienojumu sauc par īpašu, nomātu vai privātu līniju . ARPANET izmantoja nomātās līnijas, lai nodrošinātu divpunktu savienojuma datu saites starp pakešu komutācijas mezgliem, kurus sauca par saskarnes ziņojumu procesoriem.

Mūsdienu saites 

Mūsdienu datortīklos termins divpunktu savienojuma telekomunikācija nozīmē bezvadu datu savienojumu starp diviem fiksētiem punktiem. Telekomunikāciju signāls parasti ir divvirzienu un vai nu dalīts ar daudzkārtēju piekļuvi (TDMA), vai arī kanalizēts . Tas var būt mikroviļņu releju savienojums, kas sastāv no raidītāja, kas šauru mikroviļņu staru ar parabolisko trauku antenu pārraida uz otro parabolisko trauku pie uztvērēja. Tas ietver arī tādas tehnoloģijas kā lāzeri, kas pārraida datus, kas modulēti uz gaismas staru. Šīm tehnoloģijām ir nepieciešama netraucēta redzes līnija starp abiem punktiem, un tāpēc redzes horizonts tās ierobežo līdz aptuveni  .

Tīklošana 
Vietējā tīklā, atkārtotāju centrmezgli vai slēdži nodrošina pamata savienojamību. Centrmezgls nodrošina punktu — daudzpunktut (vai vienkārši daudzpunktu) ķēdi, kurā visi savienotie klienta mezgli koplieto tīkla joslas platumu. No otras puses, slēdzis, izmantojot mikrosegmentāciju, nodrošina virkni divpunktu savienojumu ķēžu, kas ļauj katram klienta mezglam izveidot īpašu ķēdi un papildu priekšrocības, ka tiem ir pilna dupleksa savienojumi.

No OSI modeļa slāņa perspektīvas gan slēdži, gan atkārtotāju centrmezgli nodrošina fiziskā slāņa savienojumus starp punktiem. Tomēr datu pārraides centrmezglā atkārtotāju centrmezgls nodrošina savienojumu starp punktiem — katrs kadrs tiek pārsūtīts uz visiem mezgliem — savukārt slēdzis nodrošina virtuālus divpunktu savienojumus — katrs vienradzības rāmis tiek pārsūtīts tikai uz galamērķa mezglu.

Daudzās komutētajās telekomunikāciju sistēmās ir iespējams izveidot pastāvīgu shēmu. Viens piemērs varētu būt tālrunis publiskas ēkas vestibilā, kas ir ieprogrammēts, lai zvana tikai tālruņa dispečera numuram. Pārslēgtā savienojuma "statiskais pieslēgums" ietaupa fiziskās ķēdes vadīšanas izmaksas starp diviem punktiem. Šādā savienojumā esošos resursus var atbrīvot, kad tas vairs nav vajadzīgs, piemēram, televīzijas shēma no parādes maršruta atpakaļ uz studiju.

Piezīmes

Atsauces 

Telesakari