Briselizācija

Briselizācija (, ) ir haotiska mūsdienīgu daudzstāvu ēku izbūve ģentrificētos rajonos. Jēdziens attiecas jebkur, kur attīstības modelis līdzinās 1960. un 1970. gadu nekontrolētajai attīstībai Briselē, kuras rezultātā tika nojauktas vairākas vēsturiskas ēkas.

Brisele

No 1950. līdz 1980. gadiem 
Sākotnēji briselizācija bija pilsētvides atjaunošanas veids, ko Briselē veica sakarā ar Expo 58. Lai sagatavotu pilsētvidi Expo 58, ēkas tika nojauktas, neņemot vērā arhitektūras un vēsturisko nozīmi, tika izbūvēti augstas ietilpības biroji, dzīvokļu ēkas, tika izveidoti bulvāri un izrakti tuneļi. Viens no strīdīgāk vērtētajiem procesiem bija neskaitāmu māju nojaukšana Ziemeļbriseles vilcienu stacijas apkārtnē. Rezultātā aptuveni 10 tūkstoši cilvēku bija spiesti pamest savus mājokļus. Visas šīs izmaiņas tika veiktas, lai ātri palielinātu to cilvēku skaitu, kas strādā un dzīvo pilsētā, kā arī uzlabotu transporta kvalitāti.

Vēl radikālas izmaiņas radās Briseles lomas Eiropas Savienībā un NATO dēļ, kas sākās 1959. gadā ar Eiropas Komisijas galvenās mītnes būvniecību. 

Šīs izmaiņas radīja nesaskaņas Briseles iedzīvotāju un dabas aizsardzības piekritēju un restauratoru vidū. Viktora Ortā jūgendstila ēkas Maison du Peuple nojaukšana 1965. gadā un IBM torņa būvniecība 1978. gadā bija vieni no protestu fokusa elementiem.

Daudzi arhitekti protestēja pret briselizāciju. Arhitekti Leons Kriers un Moriss Kulots radīja antikapitālisma pilsētplānošanas teorijas, cīnoties pret Briselē dominējošo modernismu.

Vēsturiskie pamati modernizācijai Briselē 
1950. gadi nebija pirmā reize, kad pilsētvide tika radikāli mainīta. 19. gadsimtā Briselē tika aizbērta Sennas upe un tās vietā tika uzbūvētas vairākas avēnijas, vadoties pēc Parīzes pilsētas plānojuma. Andrē de Vries apgalvo, ka tieksmi uz pilsētas modernizēšanu var izsekot uz 19. gadsimtu, Leopolda II valdīšanas laiku, un pat uz 1695. gadu, kad Luijs XIV veica apšaudi pilsētā. Pēc apšaudes pilsētā tika iznīcinātas gandrīz visas ēkas, izņemot dažas baznīcas un rātsnamu.

Leopolds II centās piešķirt Briselei lielas galvaspilsētas tēlu. 20. gadsimtā bija vārdos neizteikta alianse starp pilsētas attīstības uzņēmējiem un pašvaldību ar modernisma uzskatiem un skatu uz liela mēroga attīstības projektiem. Briseles iedzīvotāju viedoklis netika ņemts vērā.

1990. gadi: no briselizācijas uz fasādismu 
1990. gadu sākumā tika ieviesti likumi, kas ierobežoja vēsturiski svarīgu vai izcilu arhitektūras pieminekļu nojaukšanu. 1999. gadā pilsētas varas iestādes pilsētas attīstības plānā paziņoja, ka daudzstāvu ēku arhitektūra nesader ar pilsētas centrā esošo estētiku. Tas noveda pie fasādisma pieauguma, kad tika pilnīgi mainīts ēkas interjers, saglabājot tikai tās vēsturisko fasādi.

Šie likumi tika iekļauti "1991. gada pilsētas plānošanas likumā", kas deva vietējām varas iestādēm pilnvaras atteikties no nojaukšanas pieprasījumiem, pamatojoties uz vēstures, estētikas vai kultūras nozīmi. "1993. gada kultūras mantojuma saglabāšanas likums" deva Briseles galvaspilsētas reģiona pārvaldei pilnvaras, lai apzīmētu ēkas kā aizsargājamas vēsturisko iemeslu dēļ. Tomēr šai sistēmai bija savas nepilnības. Lai gan galvaspilsētas reģiona pārvalde izraugās vēsturiskās ēkas, ir deviņpadsmit pašvaldības iestādes, kas atbildīgas par nojaukšanas atļauju izsniegšanu.

Skatīt arī 
 Ģentrifikācija
 Restaurācija

Atsauces

Ārējās saites 

Pilsētplānošana
Arhitektūras vēsture
Brisele