Lepreja

Lepreja () bija sengrieķu pilsēta Trifilijā, Elīdā (mūsdienās atrodas Elīdas nomē). Tā atradās 40 stadijus no jūras Minti kalna rietumu galā. Bagātīgu dabas resursu klātbūtne nodrošināja to, ka Lepreja kļuva par nozīmīgu pilsētu klasiskajā un hellēniskajā laikā, kad tā kļuva par Trifilijas apgabala galvaspilsētu. Šo pilsētu daži zinātnieki identificē kā mītisko Epi pilsētu, kura tika aprakstīta Homēra Iliādā, bet tā arī netika atrasta. Senās Leprejas drupas tika atraktas netālu no mūsdienu Lepreo ciema.

Pirmsvēsture 
Lepreja bija Trifilijas galvenā pilsēta, kuru, kā runā, sākotnēji apdzīvoja kaukoni, tādēļ Kallimahs nosauca Lepreju par "kaukonu nocietināto pilsētu". Vēlāk kaukonus izspieda mīnieši, kuri dibināja Lepreju, kas bija viena no sešām pilsētām (kopā ar Makistosu, Friksu, Purgu, Epejonu un Nudionu), kuras mīnieši dibināja uz kaukonu zemēm.

Vēsture 
Senākā apdzīvotība šajā apgabalā ir attiecināma uz neolītu, kad iedzīvotāji izmantoja vietējos dabas resursus un ir liecības par sakariem ar Egejas civilizācijām. Šeit atradās Dionas svētā audze (Διώνη Diṓnē, no senākā *Διϝωνᾱ Diwōnā "viņa no Dyeus (Dieva)").

Drīz vien pēc pilsētas dibināšanas un pēc Pirmā Mesēnijas kara Lepreju un Trifilijas pārējo teritoriju iekaroja elīdieši, kas pārvaldīta to kā sev pakļautu zemi. Taču Trifilijas pilsētas cieta šo jūgu, un Lepreja organizēja biežus mēģinājumus atbrīvoties no elīdiešu pārākuma. Leprejas nozīmību apstiprina tas fakts, ka tā bija vienīgā no Trifilijas pilsētām, kas piedalījās grieķu-persiešu karos. 421. gadā pr.Kr. Lepreja kopā ar citām Trifilijas pilsētām ar Spartas palīdzību sacēlās pret elīdiešiem, pie tam elīdieši 400. gadā pr.Kr. atzina Trifilijas neatkarību. Spartiešu spēkiem novājinoties pēc Leiktru kaujas 371. gadā pr.Kr., spartieši centās iegūt kontroli pār Trifiliju, kura noreaģēja uz to, aizsardzības nolūkos pievienojoties nesen izveidotajai Arkādijas līgai. Tādējādi Plīnijs Vecākais nosauca Lepreju par Arkādijas pilsētu, bet Pausānijs rakstīja, ka pilsoņi viņa laikā sauca sevi par arkādiešiem, kaut arī norāda, ka viņi bija pakļauti elīdiešiem no seniem laikiem un ka Aristofans aprakstīja to kā elejiešu pilsētu.

Klasiskajā un hellēniskajā laikā Lepreja kļuva par svarīgāko pilsētu Trifilijas reģionā, un Strabons to sauca par "svētīgu zemi". Pilsēta kontrolēja ļoti auglīgu teritoriju, un tai bija labas aizsardzības pozīcijas, maigs klimats, pateicoties apkārtējiem kalniem, viegla piekļuve gan Nedas upei, gan jūrai. Tā kā Lepreja kontrolēja ceļus, kas savieno Elīdu ar Arkādiju un Mesēniju, tā de-fakto bija Trifilijas galvaspilsēta, un bija vienīga pilsēta Trifilijā, kas grieķu-persiešu karā sūtīja karaspēku uz Platēju kauju. Demētrai veltītais templis tika uzcelts akropolē klasiskajā periodā, dažas tā daļas ir saglabājušās līdz mūsdienām.

Pēc Maķedonijas Aleksandra laikiem elīdieši atkal pakļāva Trifilijas pilsētas, kas, attiecīgi, bija spiestas kopā ar elīdiešiem pievienoties Etolijas līgai. Taču kad Maķedonijas Filips V savā karā pret etoliešiem iegāja Trifilijā, Leprejas iedzīvotāji sacēlās pret elīdiešu garnizonu savā pilsētā un nostājās Filipa pusē, kurš tādā veidā ieguva pārvaldi pār šo vietu.

170. gadā, kad šo vietu apmeklēja Pausānijs, pilsēta bija zaudējusi lielu daļu varas un ietekmes, kaut arī vēl joprojām skaitījās Trifilijas galvaspilsēta. Pilsēta tika pilnībā pamesta starp 800. un 1000. gadu pēc daudziem pirātu un barbaru sirojumiem.

Atsauces 

Elīda
Senās Grieķijas pilsētas