Mizasblakšu dzimta

Mizasblakšu dzimta (Aradidae) ir blakšu dzimta, kurā ietilpst vairāk nekā 1800 sugu, kas iedalītas 210 ģintīs. Tās ir vairāk vai mazāk plakanas blaktis, kas dzīvo zem mirušo koku mizas vai to stumbros, birušās koku lapās uz zemes vai uz piepēm. Latvijā ir sastopamas 13 sugas.

Apraksts 
Mizasblaktis ir maza vai vidēja izmēra, visbiežāk sasniedz no 3 līdz 11 mm garumu. Pieaugušas blaktis ir dorsoventrāli plakanas un to diagnostiskās atšķirības ir:
 pēdas () sastāv no diviem segmentiem (izņemot dažas sugas);
 ūsas () sastāv no četriem segmentiem;
 actiņu () nav;
 ir izstieptas mutes aparāta sastāvdaļas (izmainītas madībulas un maksilas).

Līdz 1938. gadam tika uzskatīts, ka visi sīkspārnainie vai bezspārnu īpatņi ir nimfas. N.C.E. Miller bija pirmais, kas atklāja fenomenu, ka eksistē arī bezspārnu pieaugušie īpatņi. Šis atklājums atvēris jaunu dimensiju mizasblakšu taksonomijā.

Ekoloģija 
Mizasblaktis apdzīvo mirušo koku pūstošus stumbrus un mitinās zem vai uz to mizas, ka arī birušās lapās augsnes vai uz piepēm. Tropos tās var sastapt koku zaru un atlūzu kaudzēs. Mizasblaktis barojas ar sēnītēm, kas piedalās koku pūšanas procesos, izsūcot sēņu hifas ekstraktu. Daudzas sugas, kas dzīvo uz zemes mitros tropu mežos, ir bezspārnu.

Rūpes par pēcnācējiem 
Dažām sugām ir atklāta tāda raksturīpašība kā rūpes par pēcnācējiem, piemēram, Neuroctenus pseudonymus, Brachyrhynchus membranaceus un ne vienmēr Ctenoneurus hochstetteri. Takahaši (Ryoichi Takahashi) 1934. gada zinātniskajā rakstā ir atzīmējis, ka ir atradis Brachyrhynchus membranaceus mātīti, stāvošu virs jaunām nimfām. Elliott H. McClure ir pamanījis pieaugušo Neuroctenus pseudonymus īpatni, sargājošu olas un mazas nimfas, kā rakstīts viņa darbā 1932. gadā. John Golding Myers novērojis uz pieauguša īpatņa ķermeņa pirmās un otras paaudzes nimfas (novērota Ctenoneurus hochstetteri sugai), taču tas nevar viennozīmīgi liecināt, ka tas ir tas fenomens. Varbūt notikusi nejauša nimfu nokļūšana un pieaugušas blakts ķermeņa tādām sugām, kas dzīvo lielās kolonijās. Toties Takahaši ir savācis divas pieaugušas mātītes un četras Brachyrhynchus membranaceus sugas nimfas Taizemē un novērojis tās 19 dienu periodā. Blaktis atradās stikla traukā ar mizas gabalu, kur Takahaši redzējis nimfas zem vai uz mātītes. Šādus novērojumu savvaļā viņš nav veicis.

Latvijā sastopamās sugas 
Latvijā ir sastopamas šādas sugas:
 apakšdzimta: Aneurinae
 suga: Aneurus avenius Dufour, 1833
 apakšdzimta: Aradinae
 suga: Aradus betulae (Linnaeus, 1758)
 suga: Aradus betulinus Fallén, 1807
 suga: Aradus brevicollis Fallén, 1807
 suga: Priežu mizasblakts, Aradus cinnamomeus Panzer, 1806
 suga: Aradus corticalis (Linnaeus, 1758)
 suga: Aradus crenaticollis R.F.Sahlberg, 1848
 suga: Aradus depressus (Fabricius, 1794)
 suga: Aradus erosus Fallén, 1807
 suga: Aradus lugubris Fallén, 1807
 suga: Aradus obtectus Vasarhelyi, 1988
 suga: Aradus ribauti Wagner, 1956
 apakšdzimta: Mezirinae
 suga: Mezira tremulae (Germar, 1822)

Fosilās sugas 
Mizasblakšu dzimtā ir aprakstītas 25 fosilās (izmirušas) sugas dzintaros. Fosilās sugas pieder četrām apakšdzimtām: Aneurinae (4 sugas), Aradinae (16 sugas), Calisiinae (6 sugas) un Mezirinae (1 suga). Baltijas dzintaros ir atrastas 14 sugas, tajā skaitā Aradus assimilis, Aradus balticus, Aradus consimilis, Aradus damzeni, Aradus frater, Aradus frateroides, Aradus goellnerae, Aradus kotashevichi, Aradus lativentris, Aradus macrosomus, Aradus popovi, Aradus superstes, Aradus velteni, Aradus voigti un Aradus weitschati. Vēl viena suga ir no Biterfeldas (Saksija, Vācija) dzintara.

Atsauces

Ārējās saites