Piedņestras karš

Piedņestras karš (rumāņu: Războiul din Transnistria, krievu: Война в Приднестровье) bija bruņots konflikts, kas 1990. gada 2. novembrī izcēlās Dubesari pilsētā starp Piedņestras separātistu spēkiem, kurus atbalstīja Krievijas 14. Gvardes Armija, un Moldovas valdības spēkiem - Moldovas armiju un policiju.

Cīņas pastiprinājās 1992. gada 1. martā un ilga visu 1992. gada pavasari un vasaras sākumu, līdz 1992. gada 21. jūlijā tika pasludināts pamiers, kas ir spēkā vēl joprojām. Galvenokārt Moldovā un Rumānijā, karš bieži tiek dēvēts par Moldovas-Krievijas karu (rumāņu: Războiul moldo-rus).

Vēsture

Priekšvēsture 
Vēsturiski Piedņestra bija daļa no Polijas—Lietuvas kopvalsts un Hetmanāta, no 18. gadsimta beigām atradās Krievijas Impērijas Podolijas un Hersonas guberņu dienvidrietumu nomalē. Tā vēsturiski nekad nebija bijusi Moldāvijas sastāvā, taču Dņestras piekrastes apgabalos gandrīz 50% iedzīvotāju bija moldāvi, kas 1917—1918. gadā bija vēlējušies pievienoties Moldāvijas Demokrātiskajai Republikai. Pēc Besarābijas pievienošanās Rumānijai, daudzi boļševiku un sociālistu atbalstītāji bēga uz upes otru krastu, kur veidojās padomju vara.

Pirms 1940. gada, kad PSRS okupēja Besarābiju un Ziemeļbukovinu un izveidoja Moldāvijas PSR, mūsdienu Moldovas teritorija bija Rumānijas Karalistes daļa (1918–1940). Molotova—Ribentropa pakts starp Padomju Savienību un nacistisko Vāciju, kas noveda pie 1940. gada notikumiem, vēlāk to nosodīja mūsdienu Moldova, kas to pasludināja par “spēkā neesošu” savā neatkarības deklarācijā 1991. gadā. Tomēr pēc Padomju Savienības sabrukšanas, teritoriālās izmaiņas, kas izriet no šī pakta, palika spēkā.

Pirms Moldāvijas PSR izveidošanas mūsdienu Piedņestra bija daļa no Ukrainas PSR, kā autonoma republiku, ko sauca par Moldāvijas Autonomo Padomju Sociālistisko Republiku, ar Tiraspoli kā tās galvaspilsētu (1924–1940). Tā ir nedaudz vairāk nekā viena desmitā daļa no mūsdienu Moldovas teritorijas.

Politiskais fons 
Padomju varas laikā Moldāvijas PSR kļuva par pārkrievošanas politikas upuri, Moldovai tika uzspiesta izolācija no rumāņu kultūras sfēras un kirilicas alfabēta lietošana rumāņu valodā. Pārkārtošanās un atklātības laikā veidojās dažāda lieluma un ietekmes Moldovas neatkarības kustības. Tā kā šīs kustības izrādīja arvien vairāk nacionālu noskaņojumu un pauda nodomu pamest PSRS, lai apvienotos ar Rumāniju, tās saskārās ar pieaugošu pretestību no Moldovā dzīvojošajām, galvenokārt, krieviski runājošajām etniskajām minoritātēm.

Politiskais konflikts 
Jaunpieņemtie Moldāvijas PSR valodas likumi, kuros bija liels uzsvars uz rumāņu valodas aizsardzību, radīja īpaši lielu spriedzi sabiedrībā, jo liela daļa Moldāvijas PSR iedzīvotāju, kuri nebija etniskie moldāvi, nerunāja moldāvu (rumāņu) valodā. 1990. gada 2. septembrī tika proklamēta Piedņestras Moldāvu PSR. PSRS vadība, Gorbačova personā, neatzina šo proklamēšanu par likumīgu. Divus mēnešus Moldovas varas iestādes atturējās vērsties pret šo Piedņestras separātistiem. Piedņestra kļuva par vienu no "neatzītajām republikām", kas parādījās bijušās PSRS teritorijā, līdzās Abhāzijai, Dienvidosetijai un Kalnu Karabahai. Šīs pašpasludinātās valstis uzturēja ciešas saites savā starpā.

Skatīt arī 
 14. Gvardes Armijas loma Piedņestras konfliktā
 Moldāvijas Autonomā Padomju Sociālistiskā Republika

Atsauces 

20. gadsimta kari
Kari ar Krieviju