Gvido Straube

Gvido Straube ir latviešu vēsturnieks, LU Vēstures un filozofijas fakultātes profesors. Kopš 2020. gada septembra Latvijas vēstures institūta direktors.

Dzīvesgājums

Ģimene 
Dzimis 1959. gada 9. septembrī Tukumā mediķes Gundegas Straubes-Strauss un Latvijas PSR Valsts Drošības komitejas virsnieka Fridriha Straubes-Strausa ģimenē. Ģimenē izkoptas vēstures grāmatu lasīšanas tradīcijas. Sieva Ligita Straube, dēls - Tomass Straube.

Izglītība 

Absolvējis Rīgas 64. vidusskolu. Studējis Pētera Stučkas Latvijas valsts universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē (1977—1982). 1983. gadā uzņemts Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas vēstures institūta aspirantūrā, no 1983. gada līdz 1988. gadam bijis šīs akadēmijas korespondētājlocekļa, Latvijas PSR Nopelniem bagātā zinātnes darbinieka, habilitētā vēstures zinātņu doktora Vasīlija Dorošenko asistents, pats Straube atzīst, ka tie bijuši viņa «zelta gadi» un radis tur iekšējo gaisotni un ideālu vidi. 1990. gadā aizstāvējis vēstures zinātņu kandidāta grādu - cand. hist.

Darbs 
1990. gadā ievēlēts par LU Vēstures un filozofijas fakultātes docentu, 1999. gadā par asociēto profesoru, par profesoru 2003. gadā. Bijis arī Humbolta Universitātes un Berlīnes Brīvās universitātes viesdocents, strādājis Latvijas Valsts kinofotofonodokumentu arhīvā, darbojies kā žurnāla “Latvijas Arhīvi” redkolēģijas loceklis  un Latvijas vēstures institūta pētnieks. Bijis Vēstures un filozofijas fakultātes dekāns no 2001. līdz 2011.gadam un Vēstures un arheoloģijas nodaļas vadītājs. 2015. gadā nodarbināts valsts akciju sabiedrībā «Latvijas pasts». Galvenā Straubes zinātniskā interese saistās ar Latvijas 18. — 19. gs. kultūras vēsturi, īpaši pievērsies hernhūtiešu jeb brāļu draudžu kustības izpētei.

Rektora vietas izpildītājs

No 2001. līdz 2016. gadam ar pārtraukiem bija Latvijas Universitātes Senāta loceklis, 2019. gadā kandidējis, bet nav saņēmis Latvijas Universitātes Satversmes sapulces vairākuma uzticību un nav ievēlēts šajā amatā. 2019. gada 27. augustā, pēc Indriķa Muižnieka neapstiprināšanas Ministru kabinetā, iecelts par Latvijas Universitātes rektora vietas izpildītāju. Amatā stājās 2. septembrī. Lai saglabātu kontroli augstskolā, Straube 2019. gada septembrī likvidējis augstskolas Stratēģijas padomi. Par savu svarīgāko uzdevumu izvirzījis LU «dežūrmenedžēšanu» līdz jauna rektora ievēlēšanai, kas, viņaprāt, ir «virsuzdevums»; «Vēlos veiksmīgi sakārtot rektora vēlēšanu procesu», uzsvēris Straube. Latvijas Universitātes simtgades svētku dienā, 2019. gada 30. septembrī pēc svinīgās Senāta sēdes ar tiesas lēmumu atcelts no rektora vietas izpildītāja amata, darbojies šajā ampluā tikai nepilnu mēnesi; tiesa, atjaunojot amatā Indriķi Muižnieku, noteica, ka jaunas rektora vēlēšanas pagaidām nav jārīko. 2020. gada 11. martā stājās spēkā Administratīvās rajona tiesas spriedums, kas noteica, ka Ministru kabineta 2020. gada 29. augusta rīkojums Nr. 419, ar kuru amatā iecelts Straube, ir prettiesisks un atcelts no tā pieņemšanas dienas, šajā dienā rektora pienākumus atsāka pildīt Indriķis Muižnieks.

Sabiedriskā darbība

Darbojies laikrakstā «Dzimtenes Balss», žurnālā «Karogs». Bijis Latvijas Valsts heraldikas komisijas loceklis, un Nacionālās vēstures komitejas loceklis. Darbojies Latvijas arhīvistu biedrībā, kā arī darbojies Hernhūtiešu fonda valdē, strādājis Vēstures izpētes un popularizēšanas biedrībai.

Saimnieciskā darbība

Straube ir ilggadējs privātās akciju sabiedrības «Rīgas Kinostudija» padomes loceklis un padomes priekšsēdētāja vietnieks. 2017. gadā valsts uzvarēja ilgstošā tiesvedībā pret šo komercsabiedrību, jo Kultūras ministrijas personā bija vērsusies par autortiesību atzīšanu, darbu izmantošanas aizliegšanu un zaudējumu atlīdzības piedziņu tiesā pret privāto akciju sabiedrību «Rīgas Kinostudija» par 973 padomju okupācijas periodā uzņemto kinofilmu pārdošanu vai iznomāšanu. Maksātnespējas datu bāze norāda, ka vairākkārt pieprasīta komercsabiedrības maksātnespēja un Straubes vadības laikā komercsabiedrība bijusi spiesta ierosināt tiesiskās aizsardzības procesu no 2016. gada līdz 2017. gadam virknes saistību atlikšanai, tajā skaitā nodokļu prasījumu pamatparāda samaksas atlikšanai, nokavējuma procentu un līgumsodu dzēšanai.

Pētījumi 
 Garlība Merķeļa priekšgaitnieki, «Karogs», 1987; 10: 149–153;
 Vidzemes brāļu draudzes kā pirmā sabiedriskā zemnieku kustība Latvijā. Rīga, 1989, 177 lappuses;
 Latvijas brāl̦u draudzes diārijs: jaunakais noraksts, jeb Hernūtiešu brāl̦u draudzes vēsture Latvijā. «N.I.M.S.», 2000, 317 lappuses
 Historiogrāfisks ievads. In: Blaufūss, F.B. Vidzemes Stāsti: stāsti no tās vecas un jaunas būšanas to Vidzemes ļaužu, uzrakstīti 1753. Rīga: Vēstures izpētes un popularizēšanas biedrība, 2015, 253 lpp.

Atsauces 

 

1959. gadā dzimušie
Latviešu vēsturnieki
Latvijas Universitātes pasniedzēji
Latvijas Universitātes absolventi
Tukumā dzimušie