Vladimirs Šņitņikovs

Vladimirs Šņitņikovs (, 1913—1996) bija krievu arhitekts, kurš pēc Otrā pasaules kara darbojās Latvijā.

Dzīvesgājums 

Dzimis  Maskavā desmit bērnu ģimenē. Beidzis Maskavas Arhitektūras institūtu (1935). Kā students viņš piedalījās Vissavienības atklātajos arhitektūras konkursos. Viņa Minskas Valsts drāmas teātra projektam tika piešķirta trešā balva, balva tika piešķirts arī Radio nama projektam Maskavas Miusas laukumā. Pēc institūta beigšanas sāka strādāt vienā no Maskavas projektēšanas institūtiem un pasniedza arhitektūras projektēšanu Kara inženieru akadēmijā. Pēc viņa projekta Glazovas pilsētā tika uzbūvēti divi linu kombināta cehi.

Otrā pasaules kara laikā dienēja Sarkanajā armijā (1939—1945), projektējot militārās inženierbūves. Sarkanās armijas uzbrukuma laikā sapieru bataljons Šņitņikova vadībā uzcēla tiltus pāri Aiviekstei un pāri Daugavai Skrīveru apkārtnē, pēc tam pāri Lielupei un Misai. Pēc Rīgas ieņemšanas bataljona štābs atradās Imantā,  karu pabeidza majora pakāpē.

Pārcēlies uz Rīgu uz pastāvīgu dzīvi, viņš strādāja Latvijas PSR centrālajā projektēšanas institūtā "Latgiprogorstroj", ieņēma valsts celtniecības projektēšanas institūta galvenā arhitekta amatu (līdz 1980. gadam), projektēja dzīvojamo rajonu "Imanta-1". Latvijas Arhitektu savienības biedrs kopš 1946. gada.

Autors un līdzautors liela mēroga arhitektūras darbiem, kuriem bija raksturīgs staļiniskā laikmeta monumentālisma nospiedums, taču Latvijā viņam bija raksturīga arī latviešu nacionālā ornamenta elementu izmantošana ēku projektēšanā.

Cēlis arī dzīvojamās un sabiedriskās ēkas Rīgā, Slokā, Liepājā, Ogrē, Viļakā un citās pilsētās.

Miris . Apglabāts Rīgas Meža kapos.

Pagodinājumi 
 Latvijas PSR nopelniem bagātais arhitekts (1969).

Pazīstamākie projekti 
 Viens no Latvijas Zinātņu akadēmijas augstceltnes autoriem (1950—1958). Šajā ēkā pirmo reizi padomju augstceltnēs tika izmantotas saliekamās betona konstrukcijas, bet ārējā apdarē tika izmantotas māla un keramikas flīzes. Arhitekti mēģināja saskaņot ēkas siluetu un it īpaši 111 metru smaili ar Vecrīgas smailēm.
 Daugavas stadions Rīgā (1952)
 Rīgas Kultūras un atpūtas parka "Mežaparks" Lielā estrāde kopā ar Guntu Irbīti un Karīnu Dannenhiršu (Daujāti) (1955)
 Dinamo stadions (1956)
 Sporta nams "Daugava" kopā ar G. Akopjanu (1960—1963)
 Rīgas Civilās aviācijas institūta komplekss (1961—1969)
 Viens no Latvijas PSR Ministru padomes ēkas piebūves autoriem (1954—1957)
 Viesu māja "Gauja" Līgatnē (1971—1974)
 Mikrorajons "Imanta-1": 24 piecstāvu ēkas, skola 1284 skolēniem, divi lieli bērnudārzi, pirmās lielo paneļu 12 stāvu ēkas.
 Dzīvojamā ēka Ļeņina un Engelsa ielu stūrī Rīgā ar 129 dzīvokļiem.

Atsauces 

Latvijas arhitekti
Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie
Ar Tēvijas Kara ordeni apbalvotie
1913. gadā dzimušie
Maskavā dzimušie
1996. gadā mirušie