Sultāne Kosema

Sultāne Kosema (1589.-1651.gada 2. septembris), arī pazīstama kā Sultāne Mahpeikere, bija viena no visietekmīgākajām sievietēm Osmaņu impērijas vēsturē. Kosema ieguva varu un ietekmi valsts politikā, kad kļuva par Haseki sultāni, būdama favorīte un vēlāk legālā sieva Ahmedam I un kā Sultāne māte saviem dēliem Muradam IV un Ibrahimam I, kā arī mazdēlam Mehmedam IV. Viņa bija viena no spēcīgākajām figūrām Sieviešu sultanātā un ir dzīvojusi 6 sultānu valdīšanas laikā: Ahmeda I, Mustafas I, Osmana II, Murada IV, Ibrahima I un Mehmeda IV.

Izcelsme un pirmie gadi harēmā 
Nav ticamu liecību par viņas dzīvi pirms iekļūšanas harēmā, pat dzimšanas gads nav zināms, taču tiek uzskatīts, ka viņa bija grieķiete vai bosniete. Pirmais vēstījums par viņas grieķu izcelsmi bija itāļu ceļotāja Pjetro della Valle vēstulē. 1615. gada 25. oktobrī no Stambulas viņš rakstīja par Sultāni Kosemu: "Šī bija meita, ja pareizi sapratu, grieķu priesterim no tālas valsts vai pilsētas apmēram divsimt jūdžu attālumā no Konstantinopoles." Viņas kristīgais vārds nav zināms, bet plaši izplatītā versija ir, ka viņas vārds bija Anastasija. Tiek uzskatīts, ka viņu kā verdzeni nopirka Bosnijas Sandžakbejs, un piecpadsmit gadu vecumā viņa jau bija harēmā. Viņai tika dots vārds Mahpeikere, kas nozīmē "mēness seja". Viņas otru vārdu - Kosema, kas nozīmē "vismīļākā", viņai deva Ahmeds I. Ir arī citas Kosemas vārda nozīmes interpretācijas. Pjetro della Valle, kurš pats studēja Osmaņu valodu, rakstīja, ka šis vārds nozīmē "bez matiem, un viņa to ieguva savas ādas dēļ. Bet saskaņā ar Islāma enciklopēdiju osmāņu valodā „Kosema” var nozīmēt “līderis, bara līderis, brīva, neatkarīga”.

Ahmeds kļuva par sultānu 13 gadu vecumā, viņam vēl nebija konkubīņu un bērnu, kas bija bīstami dinastijai. Tāpēc, pārkāpjot tradīcijas, viņa brālis Mustafa tika atstāts dzīvs, un mantinieku radīšana kļuva par jaunā sultāna galveno uzdevumu. Viņam tika pasniegtas konkubīnes. Brīdī, kad Kosema nokļuva Ahmeda harēmā, viņam jau bija vismaz viena favorīte. Ahmeda vecākais dēls Osmans no Mahfiruzes piedzima 1604. gadā dažus mēnešus pirms Kosemas vecākā dēla Mehmeda. Leslija Pīrsa raksta, ka Sultāne Kosema bija otrā vai trešā no konkubīnēm. Iespējams, sākumā Kosema neieņēma īpašu stāvokli harēmā, jo pēc tam Osmana Mahfiruze dzemdēja vismaz vēl vienu dēlu: Pjetro della Valle rakstīja, ka sultānam bija četri dēli no divām sievām. Pateicoties viņas inteliģencei un skaistumam, Kosema kļuva par Ahmeda iecienītāko favorīti un Haseki, 1610. gadu vidū, Sultāns Ahmeds I Kosemas ietekmē uz Veco pili nosūtīja sava pirmā bērna māti Mahfiruzi. Varbūt par viņu arī bija rakstījis Venēcijas vēstnieks Kontarini, kad 1612. gadā ziņoja, ka sultāns pavēlēja piekaut sievieti, kura aizkaitināja Kosemu. Kosemai bija daudz bērnu no sultāna, kas ļāva viņai sasniegt lielu varu, organizējot meitu un mazmeitu laulības ar augstām amatpersonām.

Haseki sultāne 
Kosema kļuva ietekmīga jau Ahmeda valdīšanas sākumā sakarā ar izmaiņām harēma hierarhijā. Sultāne Safije, Ahmeda kādreiz varenā vecāmāte, tika izraidīta uz Veco Pili 1604. gadā, bet Ahmeda māte sultāne Handana nomira gadu vēlāk. Šīs divas vakances ļāva Kosemai nokļūt harēma hierarhijas virspusē no viņas iepriekšējās pozīcijas kā Ahmeda trešā vai ceturtā favorīte.

Kā Haseki sultāne, Kosema tika uzskatīta par viņa mīļāko no visām un iznēsāja vairumu no viņa bērniem. Viņas laikā kā Haseki, Kosema saņēma 1000 akčes dienā un kā vairāku princešu mātei, viņai bija tiesības organizēt viņu laulības, kurām bija politiska nozīme. 

Avots liecina, ka 1612. gadā dumpja laikā, kad tauta bija sacēlusies, dumpinieki iekļuva pilī un nogalināja Mahfiruzi, kura bija Ahmeda favorīte un viņa vecākā dēla sultāna Osmana māte. Kosema arī centās pasargāt savu vīrabrāli Mustafu no nāvessoda. 

Kosemas ietekme uz sultānu ar gadiem pieauga un tiek teikts, ka viņa darbojās kā Ahmeda padomdevēja. Tomēr viņa bieži neiesaistījās nopietnās problēmās, jo Ahmeds nevēlējās tikt aizēnots vai kontrolēts. Kosema ir dažkārt apvainota centienos aizsargāt savu bagātību un varu, nevis dinastiju vai sultānu.

Kosemai arī darbojās kā prinču aizstāvei. Iespējams, ka troņa mantošanas likumu izmaiņas Ahmeda valdīšanas laikā ir viņas nopelns.

Mustafsa I un Osmana II valdīšanas laikā 
Ahmeda I valdīšanas laikā Kosemai nebija lielas ietekmes politiskajā sfērā. Pēc viņa nāves 1617. gada 22. novembrī tronī tika celts viņa brālis Mustafa I, kurš, pretēji Osmaņu galma tradīcijām, netika nogalināts brīdī, kad Ahmeds kāpa tronī. Šo faktu galvenokārt izskaidro fakts, ka Ahmedam nebija bērnu, kad viņš kāpa tronī 13 gadu vecumā, kas nozīmē, ka viņa nāve draudēja pārtraukt dinastiju. Vēlāk lomu spēlēja divi faktori: pirmkārt, Mustafa bija garīgi atpalicis vai vismaz cieta no garīgiem traucējumiem, tāpēc viņu neuzskatīja par draudu; otrkārt, Mustafu nonāvēs  mēģināja glābt Kosema. 1612. gadā Venēcijas vēstnieks Saimons Kontarīni ziņoja, ka Kosema pierunāja Ahmedu nenogalināt Mustafu. Viņa teica, ka pats Ahmeds nebija vecākais sultāna dēls, bet liktenis viņu noveda pie troņa. Tāpēc Ahmedam nevajadzētu kaitēt brālim, pat ja tas ir pretrunā ar osmaņu paradumiem. Viņas motīvs, pēc Kontarini domām, bija tāds, ka "Ahmeda brālim izrādītā žēlastība vēlāk būtu izrādīta arī viņas dēliem, [pirmdzimtā] prinča brāļiem".

Pēc Mustafas kronēšanas Sultāne Kosema tika nosūtīta uz veco pili, kur tradicionāli tika nosūtītas visas mirušo sultānu konkubīnes un meitas. Mustafa bija sultāns tikai trīs mēnešus, 1618. gada 26. februārī viņu gāza no troņa, bet nogalināts viņš netika. Ahmeda 14 gadus vecais dēls Osmans kļuva par sultānu. Osmana māte nomira agri, jau 1615. gadā, Pjetro della Valle rakstīja, ka "sultāna pirmdzimtā dēla māte ir mirusi". Jau kopš Osmana bērnības Sultāne Kosema mēģināja nodibināt ar viņu draudzīgas attiecības. Osmans Sultānes Kosemas un viņas dēlu sabiedrībā mēdza karietē braukāties pa pilsētu, līdz Ahmeds I 1616. gadā aizliedza šīs pastaigas. Osmans ar cieņu izturējās pret pamāti un 1619. gadā pagodināja viņu ar trīs dienu vizīti Vecajā pilī. Neskatoties uz to, pirms došanās uz Hotinas karu, Osmans pavēlēja izpildīt nāvessodu Kosemas vecākajam dēlam Princim Mehmedam, baidoties no konkurenta. Kampaņa bija neveiksmīga, Osmaņu armija tika sakauta Hotinas kaujā, kas saasināja konfliktu starp sultānu un janičāriem. 1622. gada 19. maijā Mustafas mātes Sultānes Halimes un viņas znota Kara Davuta Pašā atbalstītā dumpja rezultātā Osmans tika izraidīts, sagūstīts un ieslodzīts Jedikulā, un 20. maijā viņš tika nogalināts. Osmanam nebija bērnu, kuri būtu pārdzīvojuši bērnību, lai gan viņam bija vairākas Haseki.

Mustafa atkal kļuva par sultānu, un Halime atkal saņēma Sultānes Mātes titulu. Sulišovskis ziņojumā par šiem notikumiem rakstīja: "Nekārtības, kas bija plosījušās četras dienas, nekavējoties apstājās, it kā nebūtu nekādu nemieru." Kosemai tas bija grūts periods, jo “Davudam Pašā bija divi dēli no sultāna [Mehmeda III] meitas, un viņš uzskatīja, ka, ja noņemtu no ceļa” dzīvos Sultāna Ahmeda dēlus, “viņa paša dēli spēs iegūt augstāko varu, ”tāpēc viņš noorganizēja uzbrukumu Kosemas vecākajam dēlam Muradam. Zbaražskis aprakstīja šos notikumus šādi: “Vezīrs vispirms sūtīja einuhu, kam pilī bija ievērojams spēks, nožņaugt Muradu, vecāko no brāļiem. Tomēr zēna māte, kas dzīvoja citā, vecajā pilī, saņēmusi brīdinājumu vai pati nojautusi, ar pils hadžu, ierēdņu vai skolotāju palīdzību panāca paaugstinātu dēla aizsardzību, lai novērstu viņa slepkavību. Kad aukla jau bija apvilkta apkārt upura kaklam - un vizieris bija tuvu - ,viens no tur esošajiem sargiem nogalināja einuhu.

Otrā Mustafas valdīšana ilga līdz 1623. gada 10. septembrim. Tas bija nemierīgs laiks: Abaza Pašā sacēlās un pieprasīja sodu Osmana II slepkavām. Daudzi bija neapmierināti ar Halimes un Kara Davuda Pašā valdīšanu, kas bija kļuvis par lielvezīru. Jau 13. jūnijā, mēģinot nomierināt nemierniekus, Sultāne Māte atcēla Kara Davudu Pašā no amata, taču tas konfliktu neatrisināja, un decembrī Sipahi pievienojās sacelšanās dalībniekiem. 1623. gada janvārī arī vezīri sāka pieprasīt sodu Osmana slepkavām. Kad sākās bijušā sultāna slepkavības dalībnieku medības, Davuds Pašā paslēpās savas sievas istabās Topkapi harēmā, bet viņu tur atrada, sagrāba un nosūtīja uz Jedikulu. 7. janvārī dīvāna padome nolēma izpildīt Kara Davudam nāvessodu, un 1623. gada 18. janvārī viņam tika nocirsta galva. Visi Sultān

es Halimes mēģinājumi glābt situāciju un ar upuriem noturēt Mustafu tronī, cieta neveiksmi . Abaza Pašā 1623. gada maijā četrdesmit tūkstošu lielas armijas vadībā ielenca Ankaru. 1623. gada 30. augustā Kemankešs Kara Ali Pašā tika iecelts par lielvezīru un ar ulēmu (garīdznieku) palīdzību viņam izdevās pārliecināt Sultāni Halimi noņemt savu dēlu no troņa ar nosacījumu, ka Mustafa būs saudzēts. Rezultātā 1623. gada 10. septembrī Osmaņu tronī kāpa vienpadsmit gadus vecais Murads IV, Ahmeda I un Kosema dēls. Halime atgriezās vecajā pilī, Mustafa atkal tika nosūtīts uz krātiņu, kur viņš pavadīja visu atlikušo mūžu. Kopumā Sultāne Kosema Vecajā pilī nodzīvoja apmēram sešus gadus.

Sultāne Māte 
Pirmā valdīšana 

Pēc Muradas kronēšanas uz Sultāni Kosemu kritās aizdomas par apvērsuma organizēšanu, un viņai nācās attaisnoties šeiha al-islāma priekšā. Būdama jaunā padišaha māte, Kosema kļuva par Sultāni Māti un pārcēlās no Vecās pils uz Topkapi. Sakarā ar to, ka viņas dēls bija vēl ļoti jauns (11 gadus vecs), Kosema kļuva arī par valsts oficiālo reģentu no 1623. gada 10. septembra līdz 1632. gada 18. maijam.

Murada IV valdīšanas laikā impēriju caur dēlu lielākoties valdīja Kosema. Viņa piedalījās Divāna sapulcēs un turpināja to darīt pat tad, kad vairs nebija reģente.

Sākumā Impērijā valdīja anarhija; Safavīdu Impērija iekaroja Irāku, Anatolijas ziemeļos izcēlās nemieri, 1631. gadā janičāri iebruka pilī un nogalināja Lielvezīru, kā arī daudzus citus. Murads baidījās piedzīvot sava brāļa Osmana II likteni un nolēma nosptiprināt savu autoritāti. Viņš vēlāk mēģināja apspiest korupciju, kas bija izaugusi iepriekšējo Sultānu valdīšanā un kas netika apstādināta Kosemas laikā. Murada absolūta valdīšana sākās 1632. gadā, kad viņš apspieda visus tirānus un atjaunoja Sultāna pārākumu. Murads attālināja savu māti no valsts lietām. Tomēr viņš uzklausīja viņas viedokli, novērtējot viņas pieredzi un inteliģenci, turklāt Murada biežo militāro ekspedīciju laikā valdīja viņa. Viņai izdevās izglābt Ibrahimu, kad Murads pavēlēja izpildīt nāvessodu visiem saviem brāļiem.

Otrā valdīšana

Murads IV, tāpat kā viņa tēvs, nomira 27 gadu vecumā, 1640. gada 8. februārī. Dzīvu dēlu viņam nebija. Vienīgais troņmantnieks bija viņa jaunākais brālis Ibrahims, jo citus brāļus viņš bija licis nogalināt, un arī Ibrahimu bija saudzējis tikai pēc sultānes Kosemas lūguma. Tāpēc tronī kāpa psihiski nestabilais Ibrahims I. 

Pirmajos Ibrahima valdīšanas gados vara atkal bija Kosemas rokās. Kosema saglabāja lielu ietekmi sava otrā dēla valdīšanas laikā, un gādāja, lai viņam apkārt būtu skaistas verdzenes, lai nodrošinātu dinastijas turpinājumu. Bet vēlāk mātes un dēla attiecības pasliktinājās, garīgi slimais Ibrahims bija nevaldāms. Ibrahima psihiskais stāvoklis, kā arī Osmaņu valsts kritiskā situācija, kas radās viņa valdīšanas rezultātā, strauji pasliktinājās. Ibrahims nonāca konkubīņu ietekmē un vispirms izsūtīja māti uz vasarnīcu ārpus Topkapi. Vēlāk kad Ibrahims uzzināja, ka Kosema un lielvezīrs plānoja viņu gāzt no troņa, viņš nogalināja lielvezīru un izsūtīja māti uz Iskendera-čelebi dārziem. Ibrahima iesāktais Kandijas karš izraisīja iedzīvotāju neapmierinātību, un līdz 1648. gadam visas galma frakcijas, ieskaitot pašu Kosemu, nonāca pie pārliecības, ka viņu pēc iespējas ātrāk vajag gāzt. 

Nākamā gada vasarā notika sacelšanās, un sultāns Ibrahims galu galā tika gāzts no troņa. Kosema atbalstīja šo notikumu, rakstot lielvezīram : "Viņš tāpat neatstās varu ne man, ne tev. Visa valsts guļ drupās. Nekavējies ne mirkli un novāciet viņu no troņa!" Ibrahims ar mātes akceptu tika nožņaugts  1648. gada 18. augustā.

Trešā valdīšana

Milzīgas valsts galvā tagad atradās Ibrahima sešus gadus vecais dēls un Kosemas mazdēls Mehmeds. Līdz ar Mehmeda kāpšanu tronī viņa māte Turhana saņēma Sultānes Mātes titulu, taču visas titula privilēģijas vēl joprojām saņēma Kosema, kura ieguva titulu "Vecākā Sultāne Māte", kurš nekad netika izmantots ne pirms, ne pēc tam.  Pieredzes trūkuma un jaunā vecuma dēļ - Turhanai tajā laikā bija nedaudz vairāk nekā divdesmit gadu - viņu no varas atbīdīja vairāk pieredzējusī Kosema. Pat stipendijā Turhana saņēma 2000 akčes, atšķirībā no 3000 akčēm, kurus saņēma Kosema.

Nāve 
Sultāne Turhana Hatidže izrādijās par Kosemas lielāko ienaidnieci. Kad Turhana bija 12 gadus veca, viņu nosūtija uz Harēmu kā dāvanu no Krimas Hana Sultānei Kosemai, kura, visticamāk, uzdāvināja Hatidži kā favorīti Sultānam Ibrahimam. Ambiciozā Turhana atteicās padoties bez cīņas. Trīs gadu laikā, kamēr vara bija Kosemas rokās, Turhanai izdevās iegūt daudz atbalstītāju, starp kuriem bija arī galvenais melnais einuhs un lielvezīrs; tomēr janičāri joprojām palika Kosemas pusē. Neskatoties uz to, ka Kosema efektīvi pildīja reģenta pienākumus, tautas vidū sākās nemieri dēļ janičāru lielās ietekmes uz valsts politiku. Lielvezīra Meleka Ahmeda Pašā un janičāru korpusa vadības veiktie pasākumi budžeta deficīta novēršanai 1651. gada augustā izraisīja nemierus galvaspilsētā.

Apmēram tajā pašā laikā Turhana uzzināja, ka janičāri ar Sultānes Kosemas piekrišanu plāno saindēt Mehmedu IV un nodot troni citam viņas mazdēlam- Princim Suleimanam-, kura māte Sultāne Saliha Dilašuba viņiem šķita paklausīgāka. Turhana par šiem plāniem uzzināja no Melekes-Hatunas, vienas no Kosemas kalponēm, kura izrādījās par dubultaģentu. Naktī uz 1651. gada 2. septembri Turhanas atbalstītāji nogalināja Sultāni Kosemu viņas pašas istabās, lai gan nav zināms, vai slepkavība tika plānota un paveikta pēc Turhanas tiešas pavēles. Kā stāsta vēsturnieks Karačelebizade, kurš tajā laikā bija šeihs-al-Islāms, nāvessoda izpildītājs bija Uzuns Suleimans Aga ar saviem cilvēkiem. Viņi atrada Kosemu, paslēpušos vienā no harēma skapjiem, un nožņaudza viņu ar aizkaru virvi. Pēc Kosemas nāves viņas ķermenis vispirms tika nogādāts Vecajā pilī un tikai pēc tam tika apglabāts blakus Ahmedam I Sultāna Ahmeda mošejā.

Bērni 
Ir pilnīgi skaidrs, ka Murads IV, Ibrahims I un Princis Kasims bija Kosemas dēli, bet sultānes Aiše un Fatma- viņas meitas. Pētniekiem ir atšķirīgi viedokļi par Princi Mehmedu, Princi Suleimanu un sultānēm Hanzādi un Dževherhanu. Kosema apprecēja savas meitas ar ietekmīgiem valsts vīriem, kuri baudīja viņas atbalstu un faktiski veidoja viņas partiju.

Dēli 

 (iespējams) Princis Mehmeds (1605.gada 8.marts- 1621.gada 12. janvāris)- nogalināts pēc Osmana II pavēles
 Murads IV (1612.gada 27.jūlijs-1640.gada 8.februāris)- Osmaņu impērijas sultāns no 1623.gada 10.septembra līdz viņa nāvei
 Princis Kasims (1614.gads- 1638.gada 17.februāris)- nogalināts pēc Murada IV pavēles
 (iespējams) Princis Suleimans ( miris 1635.gada 27.jūlijā)- nogalināts pēc Murada IV pavēles
 Ibrahims I (1615.gada 5.novembris- 1648.gada 18.augusts)- Osmaņu impērijas sultāns no 1640.gada 9.februāra līdz 1648.gada 12.augustam

Meitas 

 Sultāne Dževherhana (dzimusi aptuveni 1605.gadā)
 Sultāne Fatma (dzimusi 1606.gadā, mirusi pēc 1667.gada)
 Sultāne Aiše (dzimusi1608.gadā, mirusi aptuveni 1656.gadā)
 Sultāne Hanzāde(dzimusi ap 1607.gadu, mirusi 1650.gada 23.septembrī)

Personība 
Osmaņu impērijas Vēstures vārdnīcā Kosema tiek nosaukta par vienu no slavenākajām pils sievietēm. Kad Kosema vēl bija favorīte, viņu galvenokārt raksturoja kā skaistu un inteliģentu sievieti. Viņai nebija daudz varas un iespēju. Pjetro della Valle par viņu rakstīja, ka viņa ir "vairāk mīlīga nekā skaista". 1612. gadā Venēcijas sūtnis Saimons Kontarīni raksturoja Kosemu kā sievieti “skaistu un vērīgu un turklāt ... ar daudziem talantiem ... Viņa skaisti dzied, kā rezultātā turpina baudīt sultāna mīlestību ... Nav jau tā, ka visi viņu ciena, bet dažos gadījumos viņu uzklausa , un tā ir iecienīta valdnieka vēlme, lai viņa vienmēr būtu līdzās ... <...> Viņa ar lielu gudrību attur sevi no pārāk biežām sarunām [ar sultānu] par nopietnām lietām un valsts lietām." Šādas piesardzības mērķis bija nezaudēt sultāna labvēlību, kurš nevēlējās būt atkarīgs no sievietēm. Kontarini pēctecis Kristofers Valljērs 1616. gadā rakstīja par Kosemu: “Viņa var darīt visu, ko vēlas ar sultānu, un viņa ir pilnībā pārņēmusi viņa sirdi, un viņai nekas netiek liegts”. Līdz pēdējiem gadiem viņa saglabāja savu skaistumu. Kā Saimons Kontarīni 1645. gadā par viņu runāja: "Galvenā karaliene, slavenā Sultāne Kosema, ir veca, bet vēl skaista."

Viss mainījās, kad Kosema kļuva par Sultāni Māti. Divdesmit piecus gadus viņa bija Sultāne Māte Murada un Ibrahima valdīšanas laikos, un vēl trīs gadus viņa bija mazdēla Mehmeda “Vecākā Sultāne Māte” (buyuk valide). Eiropieši atceras Hirremu, bet turki uzskata Kosemu par visspēcīgāko no sievietēm. Pīrsa Kosemu sauc par "pēdējo no spilgtajām un ietekmīgajām Haseki no Sieviešu Sultanāta". Kosema bija "prasmīga sazvērestībās un intrigās", tieši viņai tiek pieskaitīti nopelni par abu dēlu kronēšanu un mantojuma kārtības maiņu.

Saskaņā ar "Islāma enciklopēdiju", viņa atstāja atmiņu par sevi kā par "dāsnu, augstsirdīgu un prātīgu" sievieti.

Labdarība 
Sultāne Kosema uzsāka mošejas celtniecību Uskudarā. Šī ir vienīgā mošeja, kas celta Murad IV valdīšanas laikā. Kosema veica labdarības pasākumus un ziedojumus gan nabadzīgajiem, gan valsts augtākajiem slāņiem. Viņa katru gadu apmeklēja cietumus, samaksāja ieslodzīto cilvēku parādus, piegādāja viņas apmācīto nabadzīgo ģimeņu meitu un savu kalpoņu pūru, viņas izprecināja un ieguva viņu uzticību.

Viņa finansēja apūdeņošanas darbus Ēģiptē un sniedza palīdzību nabadzīgajiem Mekas iedzīvotājiem. Kosema bija slavena ar saviem labdarības darbiem un vergu atbrīvošanu pēc 3 gadu kalpošanas. Kad viņa nomira, Konstantinopoles iedzīvotāji ievēroja trīs dienu sēras.
Osmaņu impērijas sultāni