Soļiļecka

Soļiļecka (), līdz 1945. gadam Iļecka (Илецкое, Илецкая защита), ir pilsēta pie Iļekas upes Orenburgas apgabalā Krievijas Federācijā. Tajā dzīvo aptuveni  iedzīvotāju. Soļiļecka ir sens sāls ieguves centrs, kas atrodas 58 km uz dienvidiem no Orenburgas netālu no Kazahstānas robežas.

Vēsture 
Kad 1731. gadā Kazahu hanistes Jaunākais (Mazais) žuzs () kļuva par Krievijas Impērijas vasaļvalsti, tās hans Abulhairs () atļāva Krievijas valdībai izmantot sāls raktuves pie Iļekas upes. 1754. gadā Krievijas Impērija savu iekarojumu aizsardzībai uzcēla Iļeckas koka cietoksni, sāls raktuvēs izmantoja katordznieku darbu. 1774. gada 18. februārī cietoksni ieņēma Pugačova kazaku armijas vienība. 1865. gadā pie sālsraktuvēm nodibināja Iļeckas pilsētu.
 
Krievijas pilsoņu kara laikā no 1917. līdz 1920. gadam Iļecka ietilpa kazahu Alašordas (Алаш-Орда) republikā, 1920. — 1925. gadā Kirgīzu Autonomās Padomju Sociālistiskās Republikas (APSR) sastāvā. 1945. gadā Iļecku pārdēvēja par Soļiļecku ("Sāls Iļecku").

Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā uz Soļiļecku no Rīgas centrālcietuma deportēja 17 ieslodzītos Kaujas organizācija Latvijas atbrīvošanai (KOLA) biedrus. Organizācijas dibinātājs Teodors Jūlijs Gulbis Soļiļeckas cietumā nomira pirms tiesas ar tuberkulozi 1941. gada 2. decembrī. 1942. gada 28. aprīlī nošāva 11 Latvijas patriotus: LU studentus Voldemāru Mellupu (1919—1942), Olafu Ozolu (1919—1942), Voldemāru Golkanu (1920—1942), strādniekus Kirilu Iļjinu (1919—1942) un Juri Aleksandru Šteinu (1920—1942), Saldus ģimnāzijas audzēkņus Juri Steinātu (1921—1942), Oskaru Kankāli (1922—1942), Ernestu Voldemāru Zužu-Farnestu (1920—1942), Imantu Pētersonu (1922—1942), Edgaru Kravinski (1922—1942), Jelgavas tehnikuma pasniedzēju Spodri Jūliju Rozentālu (1918—1942), policistu Jāni Vārpiņu (1900—1942).
Nošāva arī Latvijas Mākslas akadēmijas docentu Kārli Krauzi (1904–1942).

Ārējās saites