Pēteris Martinsons

Pēteris Martinsons (dzimis , miris ) bija latviešu keramiķis, ilustrators un mākslas pedagogs. Veidoja traukus un citus objektus no dažādiem materiāliem un ilustrēja grāmatas. Piedalījās filmās "Puika" (1977), "Tumšie brieži" (2006).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1931. gadā Daugavpilī veikala pārdevēja Pētera Martinsona un viņa sievas Aleksandras, dzimušas Pīpes, trīs bērnu ģimenē. 1938. gadā sāka mācīties 2. Daugavpils pilsētas pamatskolā. Otrā pasaules kara laikā pēc Sarkanās armijas uzbrukuma Daugavpilij 1944. gada vasarā ģimene pārcēlās uz dzīvi Mazsalacā, vēlāk Alūksnē, kur 1950. gadā viņš absolvēja Alūksnes vidusskolu.

Studēja Latvijas Universitātes Inženierceltniecības fakultātes Arhitektūras nodaļā (1951—1957). Strādāja par inženieri tehnologu zinātniski pētnieciskā laboratorijā (1957—1958) un par arhitektu projektēšanas institūtā Latgiprogorstroj (1958—1962), brīvajā laikā aizrāvās ar alpīnismu. 1961. gadā kļuva par Latvijas Arhitektu savienības biedru.

1962. gadā sāka strādāt par pedagogu Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā (1962—1971), 1964. gadā sarīkoja savu keramikas izstādi un 1965. gadā sāka darboties Latvijas Mākslas Fonda eksperimentālās keramikas darbnīcā Ķīpsalā, piedalījās izstādēs un ieguva vairāku starptautisku izstāžu godalgas. 1968. gadā kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības biedru un darbojās Latvijas Mākslas akadēmijas Dekoratīvi lietišķās mākslas un Rūpnieciskās mākslas nodaļās (1968—2001). P. Martinsona darbi eksponēti daudzās starptautiskajās keramikas izstādēs Latvijā, Lietuvā, Igaunijā, Itālijā, Francijā, Polijā, Vācijā un ASV. Viņa darbu personālizstādes notikušas Latvijā, Lietuvā, Igaunijā, Krievijā, Ukrainā, Somijā, ASV, Zviedrijā un Ungārijā.  

Viņš veidoja scenogrāfiju vairākiem Māras Ķimeles iestudējumiem Valmieras Drāmas teātrī (1976, 1979). Kā aktieris filmējās režisora Aivara Freimaņa mākslas filmā „Puika” un Viestura Kairiša filmā „Tumšie brieži”.

Miris 2013. gadā.

Daiļrades raksturojums 
Pētera Martinsona keramikas kompozīcijas darinātas no māla, klinkera, porcelāna vai akmens masas. Viņa keramikas kompozīcijām–objektiem 1970. gadu pirmajā pusē bija izteikti konstruktīvs, tehniski stabils raksturs. To formas pamatā ir ģeometriskas figūras: kubs, piramīda, lode. Savukārt 1970. gadu otrajā pusē, 1980. un 1990. gados Martinsona darinājumiem galvenokārt ir brīvi veidota plastiska forma. Viņa arhitektoniskie darbi ieguva daudzas godalgas starptautiskajās keramikas izstādēs — trīs zelta medaļas un prēmijas Faencā (Itālija), apbalvojumus Gdaņskā un Sopotā (Polija).

Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1988) 
 Triju Zvaigžņu ordenis (2001)

Atsauces 

1931. gadā dzimušie
Daugavpilī dzimušie
2013. gadā mirušie
Latvijas keramiķi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Latvijas scenogrāfi
Latvijas pedagogi
Latvijas Universitātes absolventi