Hendriks Lorencs

Hendriks Antons Lorencs (, dzimis , miris ) bija nīderlandiešu fiziķis, kas 1902. gadā kopā ar Pīteru Zēmani saņēma Nobela prēmiju fizikā. Nobela prēmiju viņš saņēma par pētījumiem, kā magnētiskais lauks ietekmē starojumu. Viņš kopā ar Zēmani izskaidroja Zēmaņa efektu.
 
Izsrādājis Lorenca transformāciju teoriju, ko vēlāk pielietoja Alberts Einšteins, lai aprakstītu laiktelpu.

Lorenca vārdā nosaukts spēks, ar kādu elektromagnētiskais lauks darbojas uz kustībā esošu punktveida lādiņu (Lorenca spēks).

Lorencs studēja Leidenes universitātē, kur arī strādāja par pasniedzēju no 1877. līdz 1910. gadam. No 1910. gada bija Teilersa muzeja Hārlemā kurators. Pēc Pirmā pasaules kara strādāja vairākās valsts iestādēs.

Atsauces

Ārējās saites 

 Hendrika Lorenca biogrāfija Nobela prēmijas oficiālajā mājaslapā 

1853. gadā dzimušie
1928. gadā mirušie
Nīderlandiešu fiziķi
Nobela prēmijas laureāti fizikā
Gelderlandē dzimušie