Dopinga lietošana Tour de France

Dopinga lietošana Tour de France laikā ir notikusi jau kopš pirmajām sacensībām 1903. gadā. Sākotnējo tūru dalībnieki lietoja dažādas vielas, to skaitā alkoholu un ēteri, lai nomāktu sāpju sajūtu, veicot ilgstošos izturības braucienus. Vēlāk braucēji sāka izmantot dažādas vielas, arī lai uzlabotu savu sniegumu un tūres organizatori, Starptautiskā riteņbraukšanas savienība (UCI), kā arī valdības iestādes ieviesa ierobežojumus, lai cīnītos ar šo praksi.

Dopinga lietošana riteņbraukšanā bija pieredzēta arī pirms Tour de France. Riteņbraukšana jau kopš pirmssākumiem ir bijis galējību sporta veids, uzsvaru liekot gan uz ātrumu, braucot tandēmu, motociklu vai pat auto aizvējā, gan uz attālumu, kur ciešanas mudināja uz veidiem kā tās mazināt. Laikā līdz Otrajam pasaules karam netika aktualizētas nekādas sportisko principu vai veselības problēmas. Tās parādījās neilgi pirms Toma Simpsona nāves 1967. gada Tour de France. Makss Novičs žurnālā New York State Journal of Medicine atsaucās uz 1973. gada Tour de France kā "riteņbraukšanas murgu". 1998. gadā vācu žurnālists Hanss Halters rakstīja:
Cik vien ilgi tūre ir pastāvējusi, kopš 1903. gada, tās dalībnieki ir lietojuši dopingu. Nav dopinga, nav cerību. Tūre patiesībā ir iespējama tikai tāpēc — nevis spītējot faktam — ka pastāv dopings. 60 gadus tas bija atļauts. Pēdējos 30 gadus tas ir bijis oficiāli aizliegts. Tomēr tas ir fakts; lieliski riteņbraucēji ir lietojuši dopingu, tad un tagad.

Dopinga lietošana riteņbraukšanas pirmsākumos 

Medikamentu lietošana riteņbraukšanā bija pieredzēta jau pirms Tour de France. "Tā notika, tā vienmēr ir notikusi", izteicās franču reportieris un autors Pjērs Šanī, kurš sekoja 49 tūrēm līdz pat savai nāvei 1996. gadā. Cīņā ar treka sešu dienu sacensību nogurumu braucējiem palīdzēja viņu personāls, kuri piedāvāja arī dažādus medikamentus. Starp tiem bija arī nitroglicerīns, kuru izmantoja, lai stimulētu sirdsdarbību pēc sirdstriekas un kuram piedēvēja spēju uzlabot sportista elpošanu. Braucēji no noguruma un, iespējams, arī zālēm piedzīvoja halucinācijas. Amerikāņu čempions Meidžors Teilors atteicās piedalīties Ņujorkas sacensībās, sakot: "Es vairs nevaru droši turpināt, man ap treku pakaļ dzenas vīrs ar nazi rokā."

Tika izmantots arī strihnīns, kurš mazās devās padarīja stingrākus nogurušos muskuļus. Šī laika treka braucējiem bija izveidojusies tāda tolerance pret šo vielu, ka nācās izmantot devas, kuras būtu nāvējošas neliela auguma cilvēkiem. Sporta vēsturnieks Alēns Luncenfičers izteicies, ka strihnīna izmantošana bija ne tikai atļauta, bet arī tika uzskatīta par nepieciešamu, lai izturētu prasīgās sacensības.

Amerikāņu dopinga speciālists Makss Novičs rakstīja: "Vecās skolas treneri, kuri piegādāja līdzekļus, kuri kā pamatu saturēja kokaīnu, ar pārliecību paziņoja, ka braucējs, kurš ir pārguris no sešu dienu sacensībām, saņems otro elpu, uzņemot šos maisījumus."<ref>Novich, ibid. Cited De Mondenard, Dr Jean-Pierre: Dopage, l'imposture des performances, Chiron, France, 2000</ref> Džons Hobermans, Teksasas Universitātes Ostinā profesors, izteicās, ka sešu dienu sacensības bija "de facto eksperimenti, kuri pētīja stresa psiholoģiju, kā arī vielas, kuras varētu remdēt pārgurumu."

Pirmie šosejas sacensību atbalstītāji laikraksti. Lai arī Le Vélocipède Illustré, kurš 1869. gada novembrī organizēja pasaulē pirmās garo distanču šosejas sacensības, apgalvoja, ka to mērķis bija "attīstīt velosipēdu lietošanas labās idejas", jo "ir jāpierāda, ka ar velosipēdiem var rīkot sacensības ievērojamās distancēs ar nesalīdzināmi mazāku nogurumu kā skrienot", nevarēja noliegt, ka tas arī ievērojami uzlaboja laikraksta pārdošanas apjomus. Laikmetā pirms radio un televīzijas laikraksti varēja nedēļām sagatavot ažiotāžu pirms sacensībām, paļaujoties uz to, ka lasītāji iegādāsies laikrakstu dienu pirms sacensībām, lai uzzinātu vairāk par sportistiem, kuri dodas cauri viņu pilsētai, kā arī dienu pēc tam, lai uzzinātu rezultātus. Tikai nedaudz cilvēki bija veikuši 130 kilometru ceļojumu, vismaz ne pārāk bieži, un doma tos veikt ar velosipēdu pēc iespējas lielākā ātrumā pa bedrainajiem ceļiem ar koka ratiem un metāla riepām bija aizraujoša. Tā rezultātā laikraksti sacensību popularizēšanā centās viens otru pārspēt. 1891. gadā tika organizēts brauciens no Bordo uz Parīzi. Tajā pašā gadā Le Petit Journal dubultoja attālumu, rīkojot sacensības Parīze–Bresta–Parīze vairāk kā 1200 kilometru garumā.

 1990. gadi: EPO ēra 
Kad citi medikamenti kļuva nosakāmi, braucēji sāka sasniegt asins pārliešanas efektus daudz efektīvāk, izmantojot eritropoetīnu, zināmu kā EPO. Tas ir medikaments, kuru izmanto, lai palielinātu sarkano asinsķermenīšu izstrādi anēmijas slimniekiem. EPO kļuva plaši izplatīts, ko pierādīja pieķertie sportisti un sekojošās atzīšanās 2006. un 2007. gadā. "Kad es redzēju braucējus ar resnām pakaļām lidojot augšā kalnu pārejās kā lidmašīnas, es sapratu, kas notiek", izteicās kolumbiešu sportists, Luiss Herrera.

EPO problēma pārbaudēs bija līdzīga kā iepriekš testosteronam un pirms tam kortizonam — to nevarēja atšķirt no organismā dabīgi radušās vielas. Žans Pjērs de Mondenārs izteicās, ka pirmoreiz pārbaudēs vajadzēja pierādīt nevis medikamenta klātbūtni, bet gan vielas klātbūtni neierastos daudzumos. Pārbaudītāji noteica hematokrīta līmeni 50 procentu apjomā un aizliedza dalību sportistiem, kuri pārsniedza to. Dāņu braucējs Bjarne Rīss, kurš uzvarēja 1996. gada tūrē starp braucējiem bija pazīstams kā "Misters 60 procenti". 2007. gada 25. maijā viņš atzinās EPO lietošanā no 1993. līdz 1998. gadam, ieskaitot 1996. gadu, kad viņš tūrē uzvarēja.

Braucēju un amatpersonu vidū izplatīts bija cinisms. Žaks Godē, tūres organizētājs no 1936. līdz 1987. gadam 1999. gadā teica:

Es tūrē ieviesu kontroli saistībā ar Toma Simpsona nāvi 1967. gadā un braucēji pieteica streiku. Pēc veiktajiem atklājumiem [tā sauktajā 1998. gada Festina skandālā, skatīt zemāk] es jūtu aizvainojumu pret medicīniskajiem un zinātniskajiem spēkiem, kuri nodeva mūs 30 gadu garumā. Kontroles gandrīz vienmēr ir negatīvas, kas nozīmē to, ka laboratorijas ir pieļāvušas nopietnas kļūdas, kļūdas, kuras ir tikai veicinājušas ļaunuma izaugsmi. Kontroles, ko izstrādājām pēc Simpsona nāves bija meli, ko piesedza augstākās zinātniskās un medicīniskās autoritātes un es nosodu tās.

 1998. gada Festina afēra 

1998. gada 8. jūlijā Francijas muitas amatpersonas arestēja Villiju Vūtu, Festina komandas masieri, saistībā ar aizliegtu vielu glabāšanu, ieskaitot narkotikas, eritropoetīnu (EPO), augšanas hormonus, testosteronu un amfetamīnus. Vūts vēlāk savā grāmatā Massacre à la Chaîne. aprakstīja vairākus bieži izmantotus dopinga lietošanas paņēmienus. 1998. gada 23. jūlijā Francijas policija veica reidus vairāku komandu viesnīcās un atrada medikamentus TVM komandas telpās. Ziņām izplatoties, braucēji 17. posma laikā sarīkoja streiku. Pēc sarunām, kuras vadīja Žans Marī Leblāns, tūres direktors, policija piekrita ierobežot savas darbības un braucēji piekrita turpināt. Daudzi braucēji un komandas jau bija pametuši sacensības un tikai 111 braucēji pabeidza posmu. 2000. gada tiesas procesā tika noskaidrota, ka Festina komandas vadība un medicīnas personāls bija organizējuši medikamentu lietošanu komandas līmenī. Festina komandas līderis Rišārs Viranks ilgstoši aizstāvēja pozīciju, ka, iespējams, lietojis dopingu, bet par to nav zinājis. Par šo faktu viņu izsmēja satīriska Francijas televīzijas Canal+ programma Les Guignols de l'Info, sakot: "à l'insu de mon plein gré" ("pēc manas brīvas gribas, bet man nezinot").

Nākamajos gados pēc 1998. gada Festina afēras sacensību organizatori un UCI ieviesa plašākus antidopinga pasākumus, ieskaitot biežākas pārbaudes un jaunus testus asins dopinga pārliešanai un EPO izmantosānai. Tika izveidota Pasaules antidopinga aģentūra (WADA), lai palīdzētu pārvaldes iestādēm cīņā ar dopinga lietošanu.

2004. gadā parādījās jaunas apsūdzības. Janvārī Cofidis komandas pārstāvis Filips Gaumons izmeklētājiem apgalvoja, ka viņa komandā tiek izmantoti steroīdi, cilvēka augšanas hormons, EPO un amfetamīni. Jūnijā Francijas policija aizturēja britu braucēju Deividu Milaru, arī no Cofidis, pasaules čempionu individuālajā braucienā. Tika pārmeklēts viņa dzīvoklis un atrastas divas lietotas EPO šļirces. Spāņu braucējs Hesuss Manzano, kurš nesen bija atskaitīts no Kelme komandas, Madrides sporta laikrakstam AS apgalvoja, ka bijušajā komandā viņš bija spiests lietot aizliegtus preparātus un viņš tika apmācīts metodēs, kā izvairīties no pieķeršanas. Kelme komanda apsūdzības noliedza un nosauca apgalvojumus par atriebību, ko Manzano arī atzina, nosaucot to par "aci pret aci, zobu pret zobu", pamatojoties ar izraisītajām veselības problēmām

 Lānsa Ārmstronga apsūdzības 

Septiņkārtējā tūres uzvarētāja Lānsa Ārmstronga sasniegumi ir radījuši dažādas aizdomas par dopinga lietošanu, tomēr viņa sodīšanai nekad nav bijuši pietiekami pierādījumi. Aizdomas daļēji saistītas ar viņa saistību ar itāļu ārstu Mikēli Ferrāri. Ārmstronga bijušais asistents Maiks Andersons apgalvojis, ka Ārmstrongs lietojis vielu ar tirdzniecības nosaukumu līdzīgu "androstenīnam". Tam sekoja tiesas process pret Andersonu un pretēja prasība pret Ārmstrongu.

2005. gada augusta beigās mēnesi pēc Lānsa Ārmstronga septītās tūres uzvaras pēc kārtas Francijas sporta laikraksts L'Équipe apgalvoja, ka tā rīcībā ir pierādījumi, ka Ārmstrongs 1999. gada Tour de France laikā lietojis EPO. Šo apgalvojumu pamatoja ar urīna paraugiem, kuri bija arhivēti Francijas Nacionālajā Dopinga noteikšanas laboratorijā tālākai izpētei. Ārmstrongs noliedza EPO lietošanu un UCI viņu nesodīja parauga dublikāta trūkuma dēļ. UCI apstiprināja, ka viņu ārsts Mario Zorzoli esot nopludinājis žurnālam 15 formas, kuras saistīja Ārmstrongu ar pozitīvu testu.

Arī 1999. gadā Ārmstrongam uzrādīja pozitīvas glikokortikosteroīda hormona analīzes. Ārmstrongs to izskaidroja ar kortizonu saturoša krēma lietošanu pret sēdekļa izraisītiem noberzumiem un uzrādīja ārsta recepti. Noteiktais apjoms bija zem aizliegtā līmeņa un atbilda apjomam, kuru izmanto tropiskajam ādas krēmam, bet UCI noteikumi pieprasīja, ka ārstu receptes jāuzrāda pirms medikamenta lietošanas.

 2006. gada Tour de France 
 Operación Puerto izmeklēšana 
2006. gadā vairāki sportisti, ieskaitot Janu Ulrihu un Ivanu Baso, tika atsaukti no starta 2006. gada Tour de France saistībā ar Spānijas policijas apsūdzībām Operación Puerto izmeklēšanā.Astana-Würth komanda nevarēja startēt, jo par spīti Sporta arbitrāžas tiesas lēmumam, pieci no deviņiem tūres dalībniekiem tika atsaukti pēc tam, kad tika oficiāli minēti Operacion Puerto afērā. Ar atlikušajiem četriem braucējiem (Aleksandrs Vinokurovs, Andrejs Kašečkins, Karloss Barredo un Luiss Leons Sančess) nepietika sacensību noteikumos noteiktajam minimumam.

No 2006. gada Tour de France atsauktie sportisti bija:
 Astana-Würth komanda:
 Alverto Kontadors, attaisnots ar Spānijas tiesas lēmumu 2006. gada 26. jūlijā.
 Hoseba Beloki, attaisnots ar Spānijas tiesas lēmumu 2006. gada 26. jūlijā.
 Elans Deiviss, attaisnots ar Spānijas tiesas lēmumu 2006. gada 26. jūlijā.
 Isidro Nozals, attaisnots ar Spānijas tiesas lēmumu 2006. gada 26. jūlijā.
 Seržiu Paulinju, attaisnots ar Spānijas tiesas lēmumu 2006. gada 26. jūlijā.
 Individuāli:
 Ivans Baso, (CSC)
 Fransisko Mansebo, (AG2R Prévoyance)
 Jans Ulrihs, (T-Mobile Team)
 Oskars Sevilja, (T-Mobile Team)

 Floida Lendisa apsūdzība 

2006. gada 27. jūlijā Phonak komanda paziņoja, ka Floids Lendiss, 2006. gada tūres uzvarētājs pēc 17. posma ņemtajās analīzēs uzrādījis pozitīvu dopinga testa rezultātu — viņa asinīs bija ārkārtīgi augsta testosterona attiecība pret epitestosteronu. Paziņojuma dienā Lendiss noliedza dopinga lietošanu. Lendisa personīgais ārsts vēlāk atklāja, ka attiecība ir bijusi 11:1, bet atļautais ir līdz 4:1. 31. jūlijā The New York Times ziņoja, ka Lendisa parauga testi uzrādījuši sintētisku testosteronu. Vēlāk viņam atņēma titulu un diskvalificēja no riteņbraukšanas uz diviem gadiem.

 2007. gada Tour de France 

2007. gada Tour de France sakarā skandāli parādījās jau līdz ar tūres sākumu. 18. jūlijā divas Vācijas televīzijas kompānijas atsauca savas tiesības pārraidīt Tour de France pēc tam, kad T-Mobile komandas Vācijas riteņbraucējam Patrikam Sinkevičam pirmstūres treniņnometnē 8. jūnijā tika konstatētas pozitīvas testosterona analīzes.

23. maijā Giro d'Italia laikā Pinerolo sprinta speciālists no Itālijas Alesandro Petaki uzrādīja pozitīvas salbutamola analīzes. Tas notika dienā, kad viņš izcīnīja savu trešo no piecām uzvarām šī gada Giro. Lai arī Petaki tiek uzskatīts par astmas slimnieku, viņa komanda Milram braucēju diskvalificēja un lika viņam izlaist Tour de France. Vēlāk riteņbraucējs tika attaisnots pēc skaidrojuma, ka viela tika izmantota slimības ārstēšanai, tomēr Giro d'Italia gūtās uzvaras tika atņemtas.Tour de France laikā 19. jūnijā tik atklāts, ka tā brīža velobrauciena līderis Mikāls Rasmusens no Dānijas tiek turēts aizdomās, jo ir izlaidis divas ārpussacensību dopinga pārbaudes pirms Tour de France. Dāņu braucēju bija diskvalificējusi Dānijas riteņbraukšanas savienība un tika pārskatīta viņa dalība olimpiskajās spēlēs. Tomēr, pēc tobrīd pieejamās informācijas, Rasmusens nebija pārkāpis nekādus UCI noteikumus un viņš saglabāja līdera dzelteno krekliņu. 8. novembrī Rasmusens atzinās, ka viņš UCI norādījis nepatiesu informāciju.

24. jūlijā tika paziņots, ka Kazahstānas riteņbraucējs Aleksandrs Vinokurovs ir uzrādījis pozitīvas asins dopinga analīzes pēc individuālā brauciena Albī, kurā viņš uzvarēja ar vairāk kā minūtes pārsvaru pār konkurentiem. Tā rezultātā viņa pārstāvētā Astana komanda atsauca savu dalību velobraucienā. Tobrīd Vinokurova komandas biedri Andreass Klēdens un Andrejs Kašečkins kopvērtējumā bija piektajā un septītajā vietā. Vinokurovs uzrādīja pozitīvas analīzes arī pēc uzvaras 15. posmā. Pēc Vinokurova paziņojuma tūres direktors Kristians Prudomms izteicās, ka profesionālajai riteņbraukšanai nepieciešams "kapitālais remonts", lai cīnītos ar dopingu.

Dienu vēlāk, pēc uzvaras 16. posmā Col d'Aubisque, tika atklāts, ka Rasmusens ir melojis Rabobank komandai par savu atrašanās vietu pirms tūres 13. un 14. jūnijā. Par komandas noteikumu pārkāpšanu viņš tika atsaukts no dalības sacensībās. Vēlāk tika atklāts, ka uz Rabobank spiedienu izdarījusi tūres organizētāju kompānija Amaury Sport Organisation. Tajā pašā dienā pozitīvas dopinga analīzes uzrādīja arī Cofidis komands pārstāvis Kristians Moreni un komanda arī viņu atsauca no sacensībām.

Pat pēc 2007. gada tūres noslēguma turpinājās dažādi ar dopinga lietošanu saistīti notikumi. Atklājās, ka Spānijas sportists un 16. vietas ieguvējs Ivans Majo uzrādījis pozitīvas EPO analīzes otrajā atpūtas dienā, 24. jūlijā. Viņu diskvalificēja viņa komanda Saunier Duval-Prodir. Majo iepriekš bija uzrādījis pozitīvas sintētiskā testosterona analīzes 2007. gada Giro d'Italia laikā, bet UCI secināja, ka viņš nav pārkāpis nekādus dopinga aizliegumus.

Arī tūres uzvarētājs Alverto Kontadors tika minēts saistībā ar dopinga apsūdzībām, galvenokārt saistībā ar viņa attiecībām ar Eufemiano Fuentesu un viņa lomu Operación Puerto, bet bez jaunu faktu atklājumiem. Kontadoru tūrē pārbaudīja pēc 14., 17. un 18. posma un neatklāja nekādus pārkāpumus. Daži dalībnieki, kā, piemēram, Sebastjēns Ino norādīja, ka viņš nav labāks par Rasmusenu.

30. jūlijā Vācijas dopinga eksperts Verners Franke apsūdzēja Kontadoru aizliegto vielu lietošanā pagātnē.

 2012. gada USADA ziņojums 
2012. gada oktobrī USADA izplatīja ziņojumu par U.S. Postal Service komandu un dopinga lietošanu tajā. Ziņojums saturēja rakstiskas liecības no šiem sportistiem, katrs no kuriem aprakstīja plašu aizliegto vielu kā eritropoetīns (EPO), pārlietas asinis un testosterons lietošanu tūres braucēju vidū. Liecības apsūdzēja Lānsu Ārmstrongu, kurš sekojoši tika diskvalificēts uz mūžu un viņam tika atņemti visi izcīnītie tituli.

Frenkijs Andreu
Maikls Berijs
Leonardo Bertanjolli
Volodimirs Biļeka
Toms Danielsons

Taiilers Hamiltons
Džordžs Hinkapī
Jergs Jakše
Floids Lendiss
Levi Leipheimers

Filipo Simeoni
Stīvens Svarts
Kristians Vande Velde
Džonatans Voterss
Deivids Zabriskis

 Pārbaudes 
Pēc katra posma tiek pārbaudīti četri braucēji: kopvērtējuma līderis, posma uzvarētājs un divi nejauši braucēji. Papildus katrs braucējs tiek pārbaudīts pirms pirmās dienas posma, kurš parasti ir īss individuālais brauciens ar atsevišķu startu. Vairums komandu tiek pārbaudītas pilnībā kādā brīdī no trīs nedēļu sacensībām. Starpsezonas laikā var notikt papildu pārbaudes un braucējiem ir jāinformē savas nacionālās riteņbraukšanas federācijas par savu atrašanās vietu, lai viņus varētu atrast.

Daudzām komandām ir pašām savas dopinga pārbaudes programmas, lai saglabātu savu reputāciju. Komandas kā Omega Pharma-Quick Step'', ir atsaukušas savus braucējus pirms dalības lielākajās sacensībās. Toms Bonens tika atsaukts kokaīna lietošanas dēļ pirms 2008. gada Tour de France.

Tour de France uzvarētāju statuss

Atsauces

Ārējās saites 
 A look inside the Whereabouts program 

Tour de France
Dopings