Steplags

Steplags () jeb Stepes nometne () bija viens no Gulaga politisko ieslodzīto "specnometņu" kompleksiem Karaghandi apgabalā Kazahstānas centrālajā daļā, kur ieslodzītajiem lika strādāt vara un mangāna rūdas, kā arī akmeņogļu raktuvēs. Pārvalde atradās Kengiras nometnē, kas tagad ir Žezkazghanas pilsētas daļa. Steplaga nometnēs pirms 1954. gada nemieriem atradās 20 698 ieslodzītie, no kuriem 1074 bija latvieši.

Steplaga Ekibastuzas nometnē no 1950. līdz 1953. gadam bija ieslodzīts arī rakstnieks un padomju disidents Aleksandrs Solžeņicins.

Vēsture 
Otrā pasaules kara laikā no 1940. līdz 1943. gadam šajā vietā atradās Džezkazganas "pārmācības darba nometne" (Джезказганский ИТЛ), kas tika pārveidota par karagūstekņu nometni Nr. 39 (Джезказганский лагерь военнопленных № 39). 
Specnometni politieslodzītajiem ierīkoja pēc kara beigām, kad radās nepieciešamība nometināt lielu skaitu drošības iestāžu apcietināto nacionālo partizānu un "dzimtenes nodevēju" no PSRS okupētajām teritorijām Ukrainas un Baltkrievijas rietumu daļās un Baltijas valstīs. Par pirmo nometnes priekšnieku 1948. gada 8. aprīlī iecēla bijušo Lietuvas PSR Iekšlietu ministra vietnieku A.Čečevu.
      
1954. gada 16. maijā — 26. jūnijā Steplaga 3. nodaļā Kengirā notika sacelšanās Kengiras nometnē (), kuras laikā ieslodzīti ieguva varu nometnē. 40 dienu ilgā politieslodzīto sacelšanās tika apspiesta ar tanku palīdzību, kuras laikā gāja boja vairāki simti cilvēku un sacelšanās vadītāji tika nošauti. 1956. gada 24. aprīlī Steplags tika likvidēts un liela daļa ieslodzīto piespiedu veidā tika nometināti Džezkazganas apkārtnē bez tiesībām atgriezties dzimtenē.

Nometņu struktūra 
Steplagā ietilpa deviņas atsevišķas nodaļas, kuru skaits vēlāk tika samazināts līdz sešām.

Ieslodzīto skaita izmaiņas

Steplaga ieslodzīto nacionālais sastāvs (1954)

Kengiras sacelšanās norise 
Pēc Staļina nāves ieslodzīto cerības uz drīzu atbrīvošanu nepiepildījās. Apstākļi ieslodzījuma vietās saglabājās briesmīgi un pazemojoši, Kengirā ieslodzītos spieda 12 stundas dienā strādāt raktuvēs ar niecīgu ūdens un pārtikas devu. Pēc tam, kad 18. maijā sardze apšāva ieslodzītos, kas mēģināja iekļūt nometnes sieviešu daļā, sākās streiks. Streika komiteja aicināja ieslodzītos neiet uz darbu, tika izlauzti žogi starp vīriešu un sieviešu lēģeriem. Dažādu tautību cilvēki meklēja cits citu, kavējās skaistās atmiņās, dziedāja. Vīrieši un sievietes iepazinās, iemīlējās. 

Sacelšanās Kengirā beidzās pēc tam, kad nometni aplenca tanki, tika uzlauzti mūri un ieslodzītos sadzina barakās. Daudzus samala tanki, lielā ātrumā tie brauca virsū sievietēm, viņu mati sapinās kāpurķēdēs. Citi nemiernieki tika nošauti. Ziņas par bojāgājušajiem nav precīzas. Tiek minēts, ka upuru skaits sasniedza 500. Dzīvus palikušos ar paceltām rokām veda no barakām ārā, sadzina klajā stepē un noturēja divas diennaktis. Stiprākos aizsūtīja uz Magadanu, bet vājākos – ikdienas darbos tuvējās šahtās.

Piemiņa 
Latvijas Valsts prezidentes Vaira Vīķes-Freibergas oficiālās vizītes laikā Kazahstānas prezidents Nazarbajevs viņai pasniedza 227 politiski represēto latviešu personu lietu kopijas. 

 Солженицын А. И. Сорок дней Кенгира // "Архипелаг ГУЛАГ". Т. 3, Ч. 5.
 Genādija Zemela filma «Людоед» (Cilvēkēdājs).

Ārējās saites 
 Зубарев Д. И., Кузовкин Г. В., (составители) Хроника восстания в Степлаге 
 Документы о восстании заключенных Степного лагеря МВД в мае-июне 1954 г.
 Степлаг в справочнике «Мемориала»
 Неполный список украинских заключённых Степлага

Atsauces 

Koncentrācijas nometnes
Kazahstāna
Padomju represijās nogalinātie