Ceļš no varjagiem uz grieķiem

Ceļš no varjagiem uz grieķiem (vecslāvu: путь из Варягъ въ Грѣкы, ), vikingu sāgās pazīstams kā Austrumu ceļš () ir historiogrāfijā lietotais apzīmējums ūdens ceļu tīklam no Baltijas jūras uz Melno jūru, kuru agrīnajos viduslaikos (7.—11. gadsimts) intensīvi izmantoja vikingi ekspansijai Austrumeiropā un tirdzniecībai ar Hazāru kaganātu un Bizantijas impēriju.

2001. gada vasarā Latvijas un Zviedrijas arheologu grupa deviņu cilvēku sastāvā veica seno vikingu Daugavas ūdensceļu ar kuģi „Aifur”. Arī latviešu laiva „Namejs” 2014. gada vasarā veica šo pašu ceļu.

Atsauces no ziemeļnieku sāgām un senkrievu hronikām 
Domājams, ka pirmā atsauce uz Daugavas - Dņepras ūdensceļu ir saglabājusies Gutasāgā, kas pierakstīta 13. gadsimtā un apraksta gutu cilts daļas pārcelšanos no Gotlandes uz Dagdas salu, kur tie „uzcēluši pili, bet nespēdami sevi uzturēt, devušies pa Daugavu (Dyna) tālāk uz Krieviju un Grieķiju”. Tiek uzskatīts, ka gotu pārcelšanās uz Melnās jūras krastiem notikusi m. ē. pirmajā gadsimtā.

Dāņu hronists Saksis Gramatiķis (Saxo Grammaticus, ap 1150.— ap 1220.g.) savas latīniski rakstītās hronikas „Gesta Danorum” pirmajā grāmatā apraksta 9. gadsimta sāgu par vikingu Hadingu, kurā Daugavas - Dņepras ūdensceļa apzīmēšanai lietots vārds „Helesponts”. 

Nestors savas hronikas sākumā rakstīja: 

Pēc tam, kad kuršu jūrasbraucēji sāka dominēt Baltijas jūrā un varjagu cilts rūsi ieņēma Ņevas upes baseinu, Ladogas ezera krastus un Novgorodu, par dominējošo kļuva ūdensceļu ziemeļu atzarojums, kur vikingiem kuģošana bija drošāka.

Četri varjagu laikos lietotie ūdens ceļi 

 
 
 Pirmais, galvenais, laivu pārvilkšanas ceļš vedis pāri Valdaja augstienei un ticis saukts par Valdemāra (vikingu Valdemarr) ceļu. Tas savienojis Ladogu cauri Novgorodai ar Dņepru un Volgu (Jilga) un Daugavu (Dyna). Valdaja augstienes nosaukums radies laikā, kad šeit dzīvojošās baltu ciltis vēl nebija asimilētas, no vārda valdīt, valda, un norāda uz augstienes stratēģisko nozīmi tirdzniecības ceļu pārvaldīšanā. 
 Otrais laivu pārvilkšanas ceļš esot vedis pa Daugavu līdz Suražai Baltkrievijā. Tālāk pa Kaspeļas upi līdz Udra ezeram un tālāk pa Lelekvas upi līdz Eļenkai, Berezinai un Dņeprai (Sinda). Ceļi var būt vairāki jo sākot no Dzisnas līdz Kaspeļai pa visām kreisā krasta pietekām ar lielākām vai mazākām pūlēm tiek Dņepras baseinā. Jāņem vērā, ka agrāk ūdens upēs bija vairāk un daudzi ezeri nebija pārpurvojušies. Izteiktas hipotēzes, ka Salaspils (Holm), Jersikas (Gercike) un Krāslavas (Garðr) nosaukumi ir vikingu cilmes. Lai pasargātu sevi no sirotājiem, baltu ciltis nostiprinājās Daugavas krastos.  Par caurbraukšanu bija dārgi jāmaksā un tāpēc ceļu izmantoja ļoti reti.
 Trešais laivu pārvilkšanas ceļš vedis no Dņepras pa Ugras upi līdz Kalugas apmetnei, tad pa Okas upi līdz Volgai. Šo pārvilkšanas vietu sauca par Voločeku, izdalot Lejas Voločeku un Augšas Voločeku, kur atradās nocietināti sardzes posteņi.
 Ceturtais laivu pārvilkšanas ceļš vedis no Daugavas uz Lovati. Tur meža vidū bija uzcelta Holmas apmetne kuru, ceļojot no Konstantinopoles, dibinājis vikingu misionārs Torvalds.

Atsauces

Literatūra 

 Indriķis Sleinis „Daugava”. —  Valters un Rapa, Rīga 1933. (Jaunais zinātnieks)
 Alberts Zarāns, Arvīds Vītols „Daugava”. — Rīga 2008. 
 Dzintra Vīksna, Vasilijs Ivanovičs Savčenko „Kad Daugava un Dņepra saplūst”. —  Zinātne,Rīga 1971. (Īss vēsturisks apskats par latviešu un ukrain̦u tautu sakariem)
 Jānis Ivars Padedzis, Mārtin̦š Mintaurs „Atmin̦u Daugava”. — Biedrība "Koknesei", Koknese 2013. 
 Джаксон Т. Н., Калинина Т. М., Коновалова И. Г., Подосинов А. В.  «Русская река». — Знак, Языки славянской культуры, Москва 2007. (Речные пути Восточной Европы в античной и средневековой географии)

Ārējās saites 

 sāga
 „Nameisis” - Daugavas ekspedīcija
 Vikingu ceļš
 Викинги на речных путях Восточной Европы

Kijivas Krievzeme
Latvijas vēsture
Krievijas vēsture