Interpunkcija

Terminam interpunkcija ir divas nozīmes:
 pieturzīmju lietošana — pareizrakstības sastāvdaļa, kas palīdz lasītājam iespējami pilnīgāk uztvert uzrakstītā teksta saturu, norādot gan uz teksta gramatisko dalījumu, gan nozīmes niansēm,
 visu pieturzīmju kopums.

Latviešu valodā tiek lietotas šādas pieturzīmes: punkts, komats, semikols, kols, daudzpunkte, izsaukuma zīme, jautājuma zīme, domuzīme, iekavas, pēdiņas, vienpēdiņas, apostrofs, defise, pusiekava un divpunkte.

Punkts .

Punktu liek:
 vienkārša stāstījuma teikuma beigās;
 salikta teikuma beigās, ja virsteikums vai pēdējā neatkarīgā teikuma daļa atbilst stāstījuma teikumam;
 mazāk kategoriska rosinājuma teikuma beigās, ja tajā ir darbības vārda pavēles izteiksmes forma;
 aiz vārdiem vai teikuma daļām, ko stilistiskos nolūkos atdala  no pārējā teikuma;
 iekavās aiz citāta autora

Punktu neliek: 
 aiz virsrakstiem iespiestā tekstā
 grāmatu titullapās aiz grāmatas nosaukuma, izdošanas vietas, gada
 adresē;
 aiz uzrakstiem dažādās iestādēs
 vēstulēs un lietišķajos rakstos aiz paraksta

Jautājuma zīme ?

Jautājuma zīmi liek:
 vienkārša jautājuma teikuma beigās;
 salikta teikuma beigās, ja virsteikumā vai pēdējā teikumā daļā ir izteikts jautājums;
 aiz virsrakstiem, nosaukumiem, reklāmu tekstiem, ja tiem ir jautājuma nozīme

Izsaukuma zīme ! 

Izsaukuma zīmi liek: 
 izsaukuma teikuma beigās;
 vēlējuma teikuma beigās
 rosinājuma teikuma beigās

Daudzpunkte ...

Daudzpunkti liek:
 īpatnēju, emocionālu izskaņu teikuma nobeigumā;
 nepabeigtu domu, teikumu beigās

Divpunkte ..
Divpunkti liek, lai parādītu vārdu vai teikumu izlaidumu citātos.

Atsauces