Maurīcijas bulbuls

Maurīcijas bulbuls (Hypsipetes olivaceus) ir zvirbuļveidīgo kārtas bulbulu dzimtas putns, kas endēms Maurīcijai.

Sākotnēji bija sistematizēta kā Reinjonas bulbula (Hypsipetes borbonicus) pasuga H. borbonicus olivaceus. Kā atsevišķu sugu izdalīja 1993. gadā.

Izskats 

Ķermeņa garums ap 24 cm. Tēviņi un mātītes ārēji līdzīgi, bet tēviņi ir nedaudz lielāki. 

Apspalvojums variē dažādās olīvzaļās un pelēkās nokrāsās, vēderam tonis dzeltenīgs. Galva olīvi pelēcīga; to rotā neliels, gandrīz pilnīgi melns cekuls. Knābis oranžs vai dzeltens, kājas iesārtas. Jaunuļu apspalvojums gaiši brūns, knābis — melngans.

Dzīvesveids 
Sastopams gandrīz visa veida mežos, kaut arī dod priekšroku mūžzaļiem platlapju mežiem. Meklē barību arī gar meža nomalēm, krūmainās vietās un plantācijās.<ref name="IUCN">[http://iucnredlist.org/details/22713239/0 Hypsipetes olivaceus] , Sarkanā grāmata</ref> Dzīvo pāros vai nelielos bariņos. 

Ligzdošanas laikā pāris aizstāv savu nelielo teritoriju. Mātīte veido paviršu ligzdu kokā vai nelielā krūmā divu līdz deviņu metru augstumam. Perējumā parasti trīs olas, inkubācijas periods 15—16 dienas. Putnēnus baro abi vecāki.

 Barība 
Kā citi dzimtas pārstāvji, pārtiek galvenokārt no dažādiem augiem. Ēdienkarti papildina kokos dzīvojoši circeņi, tauriņi, kāpuri, zarkukaiņi, kā arī gekoni.

 Apdraudējums 
Galveno apdraudējumu rada mežu izciršana, lai ierīkotu tējas plantācijas, kā arī savulaik salā introducētie krabjēdājmakaki (Macaca fascicularis''), kas izposta ligzdas.

1970. gados bija atlikuši 200 Maurīcijas bulbulu pāru. 1993. gadā populāciju veidoja ap 280 pāru. Mūsdienās suga joprojām ir reta, tomēr populācija - stabila.

Atsauces 

Maurīcijas putni
Maurīcijas endēmie putni