Meksikas grizli lācis

Meksikas grizli lācis (Ursus arctos nelsoni) ir lāču dzimtas (Ursidae) viena no brūno lāču (Ursus arctos) pasugām, kas mūsdienās ir izmirusi. 

Šo pasugu tā nosauca dabas pētnieks Edvards Viljams Nelsons, kas šādu lāci nošāva 1899. gadā Čivavas apkārtnē. Meksikas grizli lācis dzīvoja Meksikas ziemeļu teritoriju priežu mežos kalnos un savannas ziemeļos, kā arī ASV Arizonas un Ņūmeksikas štatos. 

Pirmo reizi eiropieši sastapa Meksikas grizli lāci 16. gadsimtā, kad konkistadori atklāja Ameriku. Tā kā Meksikas brūnie lāči reizēm uzbruka mājlopiem, zemnieki tos intensīvi medīja, indēja un gūstīja. Tas kļuva par lielu retumu . Pēdējie Meksikas grizli lāči dzīvoja Čivavas apkārtnē trijos dažādos reģionos kalnos. 1960. gadā bija saglabājušies tikai 30 lāči. Lai arī lāči tika aizsargāti ar likumu, to malumedniecība turpinājās, un 1964. gadā Meksikas grizli lācis tika pasludināts par izmirušu. No vietējiem iedzīvotājiem vēl 1969. gadā turpināja pienākt ziņas, ka ir redzēts lācis, tomēr amerikāņu biologam K. Kofordam tā arī neizdevās atrast nevienu lāci.

Izskats un ieradumi 
Meksikas grizli lācis bija viens no lielākajiem un masīvākajiem Meksikas dzīvniekiem. Tā ķermeņa garums bija apmēram 183 cm un svars 318 kg. Tā kažoks bija sudrabaini brūns, tādēļ to sauca arī par sudraba lāci ().

Meksikas grizli lācis galvenokārt barojās ar augiem, augļiem, kukaiņiem, un grauzējiem. Retu reizi tas nomedīja kādu mājlopu, kā arī ēda maitu. Katru trešo gadu tiem dzima 1 - 3 mazuļi.

Atsauces

Ārējās saites 
 https://web.archive.org/web/20071021032500/http://www.endangeredspecieshandbook.org/persecution_bears.php

 http://www.bearbiology.com/fileadmin/tpl/Downloads/URSUS/Vol_6/Trevino_Jonkel_Vol_6.pdf 

Lāču dzimta
Ziemeļamerikas fauna