Grīva (Daugavpils)

Grīva ir Daugavpils pilsētas daļa Daugavas kreisajā krastā pie Laucesas ietekas. Austrumos robežojas ar Judovku, dienvidrietumos — ar Nīderkūniem. Līdz 1953. gadam bija atsevišķa pilsēta.

Vēsture 
18. gadsimta sākumā uz Kalkūnes muižas zemes izveidojās amatnieku un sīktirgotāju apmetne Jeruzaleme. Kad tika būvēti Daugavpils cietokšņa priekštilta nocietinājumi (1810—1818), Jeruzalemi nojauca.

Grīva kā apdzīvota vieta izveidojās 19. gadsimta sākumā ārpus cietokšņa zemes pie Laucesas upes grīvas. No 1831. līdz 1859. gadam bija pievienota Daugavpilij, pēc tam ietilpa Kurzemes guberņā. Nedaudz vēlāk Lauceses otrā krastā izveidojās Zemgales miests. 1859. gadā pēc apvienošanas ar Zemgales miestu Grīva kļuva par lielāko miestu Kurzemes guberņā ar daudznacionālu iedzīvotāju sastāvu. Impulsu attīstībai deva Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa līnijas izbūve.

Ābrams Īzaks Kūks, viens no slavenākajiem 20. gadsimta rabīniem un 1921. gadā Lielbritānijas mandātteritorija Palestīnā tika ievēlēts par aškenazu virsrabīnu, dzimis toreizējā Kurzemes guberņas Ilūkstes apriņķa Grīvā.

Pilsētas tiesības ieguva 1912. gadā. Iedzīvotāji nodarbojās galvenokārt ar sīktirdzniecību, amatniecību un dārzkopību. Pirmā pasaules kara laikā gandrīz pilnībā nopostīta. Iedzīvotāju skaits samazinājās gandrīz 6 reizes.

1935. gadā Grīva bija visnelatviskākā pilsēta Latvijā (latvieši — 21,9%). Starp reliģiskajām konfesijām pārsvarā bija vecticībnieki (46%). No 1875. līdz 1879. gadam Grīvas vācu skolā (pašreizējā Raiņa Daugavpils 6. vidusskola) mācījies Rainis. No 1930. līdz 1949. gadam Grīva bija Ilūkstes apriņķa pilsēta, no 1949. līdz 1953. gadam — Grīvas rajona centrs. 1953. gadā pievienota Daugavpilij.

Iedzīvotāji

Skatīt arī 
 Grīvas katoļu baznīca

Atsauces

Ārējās saites 
 Grīvas vēsture

Daugavpils
Latvijas bijušās pilsētas