Latvija

Latvijas Republika () ir valsts Ziemeļeiropā, Baltijas jūras austrumu krastā. Tā ir viena no trijām Baltijas valstīm un ir Eiropas Savienības dalībvalsts. Valsts galvaspilsēta ir Rīga. Ziemeļos Latvija robežojas ar Igauniju, austrumos — ar Krieviju, dienvidaustrumos — ar Baltkrieviju, bet dienvidos — ar Lietuvu. Rietumos to apskalo Baltijas jūra, savukārt ziemeļos — Rīgas līcis. Latvijas platība ir  km2, iedzīvotāju skaits 2022. gada sākumā bija 1,87 miljoni. Apmēram 62% no iedzīvotājiem ir latvieši, bet no pārējiem iedzīvotājiem lielākā daļa ir krievi. Latviešu valoda ir oficiālā valsts valoda. Dominējošā reliģija ir kristietība (galvenokārt luterisms, katoļticība un pareizticība). Saskaņā ar Latvijas Satversmi valsts teritoriju veido Vidzeme, Latgale, Kurzeme un Zemgale, bet Latviešu vēsturisko zemju likumā noteikti pieci Latvijas kultūrvēsturiskie novadi — Latgale, Kurzeme, Sēlija, Vidzeme un Zemgale. Desmit lielākās Latvijas pilsētas pēc iedzīvotāju skaita ir valstspilsētas Rīga, Daugavpils, Liepāja, Jelgava, Jūrmala, Ventspils, Rēzekne, Ogre, Valmiera un Jēkabpils.

Latvija ir unitāra daudzpartiju republika. Latvijas pamatlikums ir Satversme. Latvijas parlamentu (Saeimu) uz četriem gadiem ievēl vispārējās, vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās un proporcionālās vēlēšanās, pašlaik darbojas 14. Saeima, kas tika ievēlēta 2022. gadā. Valsts galva ir prezidents, ko Saeima ievēl uz četriem gadiem, pašreizējais valsts prezidents ir Edgars Rinkēvičs, kas amatā stājās 2023. gada 8. jūlijā. Valdības galva ir Ministru prezidents, kura kandidātu apstiprināšanai Saeimā izvirza valsts prezidents, pašreizējā Ministru prezidente ir Evika Siliņa. Ministru prezidents izveido valdību (Ministru kabinetu), kurā pašlaik ietilpst 14 ministrijas.

Aizvēsturē Latvijas teritoriju apdzīvoja baltu un Baltijas somu ciltis. Kopš 9. gadsimta Kursā un Daugavas baseinā pastiprinājās vikingu ietekme, kuri to izmantoja kā daļu no ceļa no varjagiem uz grieķiem. Jau pirms 11. gadsimta Latvijas austrumu daļā nostiprinājās Austrumu kristietība un izveidojās Jersikas un Kokneses valstis. 12. un 13. gadsimtā Livonijas krusta karu rezultātā Latvijas teritorijā tika izveidota Livonijas Konfederācija un iedzīvotāji pievērsti katoļticībai. No 16. gadsimta vidus līdz 18. gadsimta sākumam Latvija bija sadalīta starp Poliju—Lietuvu, Dāniju (Kurzemes bīskapija) un Zviedriju. 18. gadsimtā Lielā Ziemeļu kara un Polijas-Lietuvas sadalīšanas rezultātā Latviju anektēja Krievijas Impērija. Pēc 1917. gada Krievijas revolūcijas un Brestļitovskas līguma noslēgšanas Latviju pilnībā okupēja Vācijas Impērija, pēc kuras sakāves Pirmajā pasaules karā  tika deklarēta neatkarīga Latvijas Republika. Latvijas brīvības cīņās tās neatkarība tika nosargāta, ko starptautiski atzina . Otrā pasaules kara sākumā Latviju okupēja Padomju Savienība, pēc tam nacistiskā Vācija, bet kara beigās atkal Padomju Savienība. Latvijas Republika suverenitāti atkārtoti deklarēja 1990. gada 4. maijā, bet neatkarības atjaunošana tika starptautiski atzīta pēc 1991. gada 21. augusta.  Latvija kļuva par NATO dalībvalsti,  par Eiropas Savienības, bet  arī par Eirozonas dalībvalsti.  Latvija iestājās ESAO.

Etimoloģija 

13. gadsimta sākumā Indriķa hronikā latviešu apdzīvotā teritorija tiek saukta par "Letgali". Aprakstot 1209. gada karagājienu pret Jersikas valdnieku Visvaldi, Latviešu Indriķis savā hronikā sāka lietot apzīmējumu "Letija", ko vēlāk atkārtoti attiecināja uz letgaļu apdzīvotajām Jersikas un Tālavas zemēm. Iespējams, šis vārds darināts pēc viduslaiku latīņu rakstu paraugiem atbilstoši latgaļu nosaukumam līvu valodā, kas bija sākotnējie starpnieki krustnešu attiecībās ar sākotnēji pakļautās Livonijas kaimiņu tautām. Vārds Letthia var būt arī atvasināts no daudz senākā kopnosaukuma latgaļu, sēļu un leišu zemēm, kas 1009. gadā parādās kā Litua Kvedlinburgas annālēs, bet vēlāk kā Lettowia 1253. gada karaļa Mindauga dāvinājuma latīņu tekstā. Tāpat lietuviešu nosaukums 13. gadsimtā latīniski rakstītajā Indriķa hronikā bija Lethones vai Letones.

Viens no pirmajiem autoriem, kas Vidzemi, Kurzemi un Zemgali aprakstīja kā vienotu "latviešu nācijas" apdzīvotu teritoriju, bija mācītājs Pauls Einhorns. 1649. gadā viņš publicēja pirmo pamatīgo latviešu vēstures grāmatu Historia Lettica, kuras pilnais nosaukums bija "tas ir latviešu nācijas apraksts, kurā stāstīts par latviešiem kā Vidzemes, Kurzemes un Zemgales senajiem iedzīvotājiem, viņu nosaukumu, reliģijas, valstu (Republica) vai pārvaldes izcelsmi, kādi tie bija pagānu laikos, arī viņu paražām, ieražām, dabu un īpašībām u.c."

Vārds "Latvija" kā zemes nosaukums latviešu valodā parādījās 19. gadsimta otrajā pusē. Latvijas vārdu cildināja un pamazām tautā ieviesa dzejnieki Auseklis, Andrejs Pumpurs un Atis Kronvalds. Pateicoties viņu lirikai un politiskās situācijas nomaiņai, no 1869. līdz 1888. gadam latviešu un igauņu zemju apzīmējumam lietotais vārds "Baltija" tika pamazām nomainīts pret "Latviju".

Vēsture 

Baltu valodās runājošie latviešu priekšteči ienāca Latvijas teritorijā 3. gadu tūkstoša beigās p.m.ē. un daļēji sajaucās ar līvu priekštečiem, kas šeit dzīvoja kopš 4. gadu tūkstoša p.m.ē. Vikingu laikos (7.—11. gadsimts) kuršu un līvu zemes karoja ar zviedru un dāņu vikingu ķēniņiem. Jersikas, Kokneses un Tālavas letgaļu valstis līdz 13. gadsimta sākumam maksāja meslus Polockas un Pleskavas rusu kņaziem.

Līdz 13. gadsimtam Latvijas teritorija bija sadalīta daudzās mazākās valstīs, ko pārvaldīja kuršu, zemgaļu, līvu, sēļu, latgaļu un vendu ķēniņi un virsaiši. Livonijas krusta karu laikā apmēram simts gados (1195—1290) Latvijas teritoriju pakāpeniski pakļāva Livonijas ordenis un kopā ar Rīgas, Kurzemes bīskapu, kā arī Tērbatas un Sāmsalas-Vīkas bīskapu valstīm izveidoja Livonijas Konfederāciju, kas pastāvēja līdz 16. gadsimtam. Arī kristietības ieviešanu latvju zemēs aizsāka vācu misionāri 13. gadsimta sākumā.

Livonijas Konfederācijai sabrūkot, 16. gadsimta otrajā pusē Vidzeme un Latgale nonāca tiešā Polijas—Lietuvas ūnijas kontrolē kā Pārdaugavas hercogiste. Kurzeme un Zemgale kļuva par autonomu hercogisti Polijas—Lietuvas vasaļatkarībā. Kurzemes bīskapija nonāca Dānijas īpašumā (1560—1579), to pārvaldīja Dānijas karaļa brālis Magnuss, kas īsu laiku bija arī Livonijas karalis.

1621. gadā Poļu—zviedru kara laikā Zviedrija iekaroja Rīgu un Vidzemi, taču Lielā Ziemeļu kara laikā pēc astoņus mēnešus ilgā Rīgas aplenkuma Livonijas un Igaunijas provinces 1710. gadā padevās Krievijai, ko Zviedrija un Polija-Lietuva atzina Nīštates miera līgumā 1721. gadā. Pēc atkārtotām Polijas dalīšanām Krievija anektēja arī Latgali (1772) un Kurzemes un Zemgales hercogisti (1795). Pēc Krievijas novājināšanās Pirmajā pasaules karā un revolūcijas Padomju Krievija saskaņā ar Brestļitovskas miera līgumu  atteicās no tiesībām uz Latvijas teritoriju. Vācbaltieši šajā laikā atjaunoja Kurzemes hercogisti, bet pēc Berlīnes papildvienošanās noslēgšanas mēģināja izveidot apvienoto Baltijas hercogisti. Pēc Pirmā pasaules kara beigām un Vācijas Impērijas kapitulācijas Latvija  pasludināja sevi par neatkarīgu republiku. Tika izveidota pagaidu valdība ar Kārli Ulmani priekšgalā.  tika pieņemta Latvijas Satversme.

Pēc 1934. gada apvērsuma Latvija kļuva par autoritāru valsti. Pēc 1939. gada PSRS un Vācijas slepenās vienošanās Latvija nokļuva Padomju Savienības ietekmes sfērā.  Padomju Savienība Latviju okupēja, bet  to iekļāva PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.

Atskaitot īsu vācu okupācijas periodu Otrā pasaules kara laikā, Latvija palika Padomju Savienības okupēta līdz Dziesmotās revolūcijas noslēgumam, kad  tika pasludināta neatkarības atjaunošana, ko  atzina PSRS. Pēc PSRS sabrukuma Krievijas Federācija līdz 1994. gadam izveda no Latvijas savus bruņotos spēkus. Latvijas Republika atjaunoja politisko un ekonomisko sadarbību ar Rietumu valstīm un 2004. gadā kļuva par NATO un Eiropas Savienības dalībvalsti.

Politika 

Latvijas parlamentu jeb Saeimu, kurā ir 100 deputātu, ievēl vispārīgās, vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās un proporcionālās vēlēšanās reizi četros gados. Valsts prezidentu ievēl Saeima atsevišķās vēlēšanās arī reizi četros gados. Prezidents izvēlas valdības vadītāju Ministru prezidentu, kuru kopā ar viņa sastādīto Ministru kabinetu apstiprina Saeima.

 referendumā 66,9% Latvijas pilsoņu nobalsoja par valsts dalību Eiropas Savienībā. Latvija kļuva par ES dalībvalsti . Kopš 2004. gada 29. marta Latvija ir NATO dalībvalsts.

Pašreizējais Valsts prezidents ir Edgars Rinkēvičs, Ministru prezidente ir Evika Siliņa. 2022. gadā tika ievēlēta 14. Saeima, kurā ir pārstāvētas 7 politiskas partijas vai vēlēšanu apvienības. Valdošo koalīciju veido partijas vai apvienības "Jaunā Vienotība" (pārstāv Ministru prezidente E. Siliņa), Zaļo un Zemnieku savienība un "Progresīvie".

Ģeogrāfija 

Latvija atrodas Ziemeļeiropā (nereti uzskata, ka arī Austrumeiropā), Baltijas jūras austrumu krastā. Valsts platība ir . Latvijas robežas kopējais garums ir , no tiem  ir sauszemes robeža. Tai ir sauszemes robežas ar Igauniju, Krieviju, Baltkrieviju un Lietuvu, kā arī jūras robeža ar Zviedriju, Lietuvu un Igauniju. Latvijas robežas garums ar Igauniju ir , ar Krieviju — , ar Baltkrieviju — , ar Lietuvu — , bet jūras robežas garums ir . Latvijā ūdens klāj aptuveni  lielu platību, kas ir 3,62% no visas valsts teritorijas. Latvijā ir vairāk kā  upju ar kopgarumu apmēram , lielākās no tām ir Daugava, Lielupe, Gauja un Venta, kā arī ir 2256 ezeri, kas lielāki par . Latvijas lielākie ezeri ir Lubāns, Rāznas ezers, Engures ezers un Burtnieks.

Latvija ir tipiska līdzenumu valsts. Atrodas lielā Austrumeiropas līdzenuma rietumos pie Baltijas jūras. Latvijas teritorijas ģeoloģiskajā griezumā ir divi atšķirīgi stāvi: senā Baltikas kontinenta kristāliskais pamatklintājs un platformas sega, kas galvenokārt ietver ordovika, silūra, devona un kvartāra nogulumus. Latvijas reljefs veidojies ledus laikmetā, augstākais reljefa punkts ir 311,9 metrus augstais Gaiziņkalns.

Pēc Zemes virsas reljefa formu lieluma Latvijā izdala reljefa lielformas, vidējformas un mikroformas. Latvijas reljefa lielformas ir zemienes un augstienes, zemienes aizņem 60%, bet augstienes — 40% no valsts teritorijas. Galvenās augstienes ir Vidzemes augstiene, Alūksnes augstiene, Latgales augstiene, Augšzemes augstiene, Rietumkursas augstiene, Austrumkursas augstiene, Ziemeļkursas augstiene, Idumejas augstiene un Sakalas augstiene. Savukārt nozīmīgākās zemienes ir Piejūras zemiene, Kursas zemiene, Viduslatvijas zemiene (šajā zemienē ietilpst Zemgales līdzenums), Tālavas zemiene, Mudavas zemiene un Austrumlatvijas zemiene.

Latvijā pārsvarā dominē velēnu podzolētās augsnes.

Klimats 

Latvija atrodas mērenajā joslā, un tās klimatu ietekmē jūras tuvums un no Atlantijas okeāna nestās gaisa masas, kā rezultātā Latvijā valda maigs un mitrs klimats un vērojama izteikta četru gadalaiku maiņa. Tā kā Latvija ir izstiepta ziemeļu—austrumu virzienā, klimats rietumos un austrumos ir nedaudz atšķirīgs. Debesis bieži ir apmākušās, vidēji 160—180 dienas gadā. Vidējais nokrišņu daudzums svārstās no 574 līdz 691 mm gadā.

Zemākā gaisa temperatūra Latvijas teritorijā reģistrēta  Daugavpilī. Toreiz gaisa temperatūra pazeminājās līdz . Taču augstākā gaisa temperatūra ir reģistrēta Ventspilī.  tā sasniedza  atzīmi. Vidējā gaisa temperatūra ziemas aukstākajā mēnesī janvārī piekrastē svārstās ap , bet Latvijas austrumdaļā ap , savukārt vidējā gaisa temperatūra vasaras karstākajā mēnesī jūlijā piekrastē ir ap , bet Latvijas austrumdaļā ap .

Administratīvais iedalījums 

2009. gadā Latvija pārgāja no divu līmeņu pašvaldībām (pagasti un pilsētas bija kā pirmā līmeņa, bet rajonu padomes — kā otrā līmeņa pašvaldības) uz viena līmeņa pašvaldībām — 110 novadiem un 9 republikas pilsētām (Daugavpils, Jelgava, Jēkabpils, Jūrmala, Liepāja, Rēzekne, Rīga, Valmiera un Ventspils).

Pēc jauna Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likuma pieņemšanas 2021. gada 1. jūlijā notika pāreja uz 43 pašvaldībām — 10 valstspilsētām (Daugavpils, Jelgava, Jēkabpils, Jūrmala, Liepāja, Ogre, Rēzekne, Rīga, Valmiera un Ventspils) un 33 novadiem, kas ar nedaudziem izņēmumiem tika izveidoti agrāko rajonu teritorijās.

Flora un fauna 

Meži aizņem aptuveni 45% Latvijas teritorijas. Izplatītākie koki Latvijas mežos: priede (51%), bērzs (24%), egle (17%). Dažviet purvu augājs.

Uzskata, ka pirmie dzīvnieki, kas pēc ledāja atkāpšanās Latvijā nonāca migrācijas ceļā, bija kukaiņi un citi bezmugurkaulnieki. Pirmie zīdītāji, kas atgriezās Latvijā, bija ziemeļbrieži, kuri tagad mitinās tundras zonā. Nedaudz vēlāk teritoriju sāka apdzīvot aļņi un arī plēsēji — brūnie lāči, vilki un polārlapsas. Vairums šo dzīvnieku sugu labi pacieta auksto klimatu.

Gadu gaitā dzīvnieku sugu sastāvs Latvijā ir mainījies. To ietekmēja gan klimata pārmaiņas, gan šo pārmaiņu izraisītā augāja maiņa, gan cilvēka parādīšanās šajā vidē. Atlantiskajā periodā, kad klimats bija siltāks, Latvijas teritorijā dzīvoja lielie zālēdāji: tauri (mūsdienās izmiruši Eiropas govs priekšteči), savvaļas zirgi, sumbri. Latvijā mūsdienās ir 507 mugurkaulnieku un aptuveni 17 540 bezmugurkaulnieku sugas.

Latvijā sastopami tādi dzīvnieki kā zaķi, stirnas, aļņi, meža cūkas, staltbrieži, lapsas. Bagātīga putnu un zivju valsts.

Meži 
Mežs ir Latvijai raksturīgākā dabiskā ekosistēma un arī mūsdienās ļoti raksturīgs Latvijas ainavas elements, jo aizņem 29 660 km2 jeb 46,55 % Latvijas platības. Latvijas klimatiskie apstākļi — bagātīgie nokrišņi, liels gaisa relatīvais mitrums, samērā garais augšanas periods — ir izdevīgi mežu augšanai. Latvijas mežos aptuveni 67% ir skuju koku, 33% — lapu koku. Izplatītākā koku suga ir priede.

Dzīvnieku valsts 
Pašlaik Latvijā ir konstatēts aptuveni 13 000 dzīvnieku sugu. Faunas bagātība izskaidrojama galvenokārt ar Latvijas ģeogrāfisko stāvokli. Latvija atrodas jaukto mežu zonā, kurā ienāk gan taigas, gan platlapju mežu joslas faunas elementi. Bez tam pāri Latvijai gar Baltijas jūru iet putnu migrācijas ceļi.

No zīdītājiem Latvijā vairāk vai mazāk bieži sastopamas ap 60 sugu. Sugu, kā īpatņu skaita ziņā bagātīgāk pārstāvēti grauzēji (19 sugu). No plēsējiem Latvijā konstatēts 12 sugu. Lielākais no tiem ir brūnais lācis, kas retumis pie mums ieklīst no kaimiņvalstīm, galvenokārt no Igaunijas.

Latvijā konstatētas 366 putnu sugas. Putni arī kvantitatīvi ir sauszemes biocenozēs visvairāk pārstāvētā mugurkaulnieku grupa. Aptuveni 200 putnu sugas ir ligzdojošas, pārējās — caurceļo, ziemo vai nokļūst šeit kā reti maldu viesi.

Rāpuļu fauna Latvijā ir nabadzīga, jo mitrais un samērā vēsais klimats nav piemērots vairumam rāpuļu sugu. No valstī konstatētajām 7 sugām indīga ir tikai parastā odze, bet visas pārējās — derīgas un saudzējamas. Īpaši tas sakāms par purva bruņurupuci.

Abinieku ir 13 sugu, ieskaitot reto koku vardi, kuras ziemeļu robeža ir Latvija.

Zivju fauna Latvijā ir daudzveidīga. Ieskaitot retās ieceļotājas, Latvijas ūdeņos reģistrēts 70 zivju sugu: 30 saldūdens zivju sugu, apmēram tikpat daudz jūras zivju sugu un apmēram 14 caur un puscaurceļotāju sugu. Latvijā sastopamas 4 vietējās lašu dzimtas sugas, kā arī aklimatizētas sugas. No apaļmutniekiem Latvijas ūdeņos ir sastopamas 3 nēģu sugas.

Pēc sugu un īpatņu skaita vislielākā ir kukaiņu klase, no kuras Latvijā konstatēts gandrīz 10 000 sugu. Pēc sugu skaita un nozīmības svarīgākās kukaiņu kārtas Latvijā ir divspārņi (3500 sugu), vaboles (2570), plēvspārņi (2500), tauriņi (2042), augu sūcēji (500), blaktis (400), makstenes (186), cikādes (163), spāres (53), taisnspārņi (39).

Posmtārpi ir plaši izplatīti kā augsnē, tā jūrās un saldūdeņos. Sakarā ar niecīgo ūdens sāļumu jūrā Latvijas piekrastē atrastas tikai 4 daudzsaru tārpu sugas, bet Baltijas jūras dienvidrietumu daļā ir vairāk nekā 100 sugu. Latvijā ir 14 sastopamas dēļu sugas.

Reģistrēto dzīvnieku sugu skaits Latvijā 
 Zīdītāji — apmēram 70 sugas
 Putni — 369 sugas
 Zivis — 29 sugas, kas dzīvo jūrā, 14 dzīvo gan jūrā, gan saldūdeņos, 30 sastopamas upēs un ezeros
 Abinieki — 13 sugas
 Rāpuļi — 7 sugas
 Gliemji — visamz 170 sugas (saldūdeņos 91, jūrā 7, uz sauszemes 71 sugas)
 no tiem gliemeži — apm. 130 sugas
 Vēžveidīgie — apm. 240 sugas
 Daudzkāji — 39 sugas
 Kukaiņi — apmēram 10 000 sugas

Iedzīvotāji

Etniskais sastāvs 
Otrā pasaules kara un okupāciju rezultātā radikāli izmainījās Latvijas iedzīvotāju etniskais sastāvs. Latvijas neatkarības atjaunošanai sekojošā iedzīvotāju emigrācija un dabiskā pieauguma krasā samazināšanās izraisīja pilnīgi pretējas tendences un pēc 2011. gada tautas skaitīšanas datiem Latvijas iedzīvotāju skaits un etniskā struktūra gandrīz precīzi atgriezās 1959. gada skaitļos.

Valodu prasme 
Pēc 2005. gada sabiedriskās domas pētījumu firmas "Latvijas fakti" veiktās aptaujas datiem latviešu valodā spēja sazināties 91% Latvijas iedzīvotāju (pilsoņu un nepilsoņu), krievu valodā — 94%, angļu valodā — 29%, vācu valodā — 16%, poļu valodā — 3%, baltkrievu valodā — 3%, ukraiņu valodā — 3%, lietuviešu valodā — 2%. Mazāk nekā 1% iedzīvotāju varēja sazināties itāļu, franču, spāņu vai igauņu valodā. Aptuveni 60% aptaujāto Latvijas iedzīvotāju ģimenēs runāja latviski, bet 37% — krievu valodā. Citu valodu ģimenē lietoja tikai 0,9% Latvijas iedzīvotāju. 93% aptaujāto latviešu spēja sazināties krievu valodā, 33% — angļu valodā, gandrīz 20% — vācu valodā. 95% aptaujāto cittautiešu runāja krievu valodā, 80% — latviešu valodā, 25% — angļu valodā, 12% — vācu valodā.

Savukārt pēc 2009. gada Latviešu valodas aģentūras (LVA) aptaujas datiem latviešu valodas pratēju īpatsvars Latvijā bija 92%, bet krievu valodas pratēju 98%. Tikai 1% visu aptaujāto latviešu neprata krievu valodu, bet 8% krievvalodīgo nemaz neprata latviešu valodu. Laba krievu valodas prasme bija 76% latviešu, bet laba latviešu valodas prasme bija tikai 48% cittautiešu. Tomēr 81% respondentu ar dzimto krievu valodu uzskatīja, ka Latvijas iedzīvotājiem būtu jāprot latviešu valoda. Jauniešu vecumgrupā no 17 līdz 25 gadiem 64% krievvalodīgo jauniešu labi pārvaldīja latviešu valodu un 56% no latviešu jauniešiem labi prata krievu valodu. Angļu valodu prata 56% respondentu ar dzimto latviešu valodu (labi — 14%, viduvēji — 19%, pamatprasmju līmenī — 23%) un 53% krievvalodīgo (labi — 16%, viduvēji — 21%, pamatprasmju līmenī — 16%). Vācu valodu dažādos līmeņos prasmi atzina 36% respondentu ar dzimto latviešu valodu un 27% krievvalodīgo.

Pēc Izglītības un zinātnes ministrijas datiem 2008./2009. mācību gadā angļu valodu apguva 82,8% Latvijas skolēnu, krievu valodu 35,3%, vācu valodu 12,9% un franču valodu 1,6% skolēnu.

Pilsētas 

Latvijā ir 78 pilsētas, no kurām tikai Rīgā dzīvo vairāk par 100 000 iedzīvotāju (ap 700 000, aglomerācijā ap 1 miljonu iedzīvotāju). Desmit pilsētās dzīvo vismaz 20 000, nākamajās lielākajās sešās — vismaz 10 000 iedzīvotāju. Desmit pilsētas ir ar valstspilsētas statusu: Rīga, Daugavpils, Jēkabpils, Jelgava, Jūrmala, Liepāja, Ogre, Rēzekne, Valmiera un Ventspils, septiņas no tām ir atsevišķas administratīvas teritorijas.

Senākās Latvijas pilsētas, kam piešķirtas pilsētas tiesības, ir Rīga (1225), Valmiera un Cēsis (1323), bet jaunākās — Ādaži, Ķekava un Mārupe (2022).

Saimniecība 

Pēc nominālā iekšzemes kopprodukta (IKP) Latvijas ekonomika ir 95. lielākā ekonomika pasaulē (30,38 miljardi USD — 2013. gada dati) un 101. lielākā ekonomika pasaulē pēc pirktspējas paritātes (34,629 miljardi — 2011. gada dati). Latvija kopš 1999. gada ir Pasaules Tirdzniecības organizācijas, kopš 2004. gada Eiropas Savienības, kopš 2014. gada Eirozonas dalībvalsts, kopš 2016. gada Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas valsts.

Latvijā ir viena no straujāk augošajām ekonomikām Eiropas Savienībā, kopš 2000. gada Latvijai ir viens no augstākajiem IKP izaugsmes tempiem Eiropā.

Tomēr 2008. gada beigās un 2009. gada sākumā patēriņa pieauguma dēļ tas strauji krita, ko pastiprināja arī finanšu krīze. 2009. gadā Latvijas valdība īstenoja krasus fiskālās pielāgošanas pasākumus, kas nodrošināja Latvijas ekonomikas pakāpenisku atveseļošanās un ļāva 2011. gadā atgriezties pie IKP izaugsmes par 5,5%. Tas Latvijas tautsaimniecību atkal ierindoja Eiropas Savienības straujāk augošo ekonomiku saraksta augšgalā. 2012. gada SVF finanšu palīdzības pēcprogrammas ziņojumā bija norādīts, ka Latvijas ekonomika piedzīvo spēcīgu atveseļošanos, taču galvenajām prioritātēm jābūt augstā bezdarba līmeņa samazināšanai un starptautiskās konkurētspējas uzlabošanai, kas atkarīga no produktivitāti veicinošām reformām. Tāpat nepieciešamas izglītības un pārvaldes reformas un juridiskās sistēmas stiprināšana.

Kultūra 

Latvija sastāv no pieciem kultūrvēsturiskajiem novadiem: Kurzemes, Zemgales, Sēlijas, Latgales un Vidzemes. Katrs atšķiras gan ar valodas izloksnēm, gan ar tradīcijām un ļaužu raksturiem. Brīvības pieminekļa simboli 3 zvaigznes neapzīmē Latvijas kultūrvēsturiskos novadus, bet gan trīs daļas, kas, veidojot neatkarīgu Latvijas Republiku, apvienojās kopā. Tās bija latviešu un lībiešu apdzīvotās zemes, kas Krievijas Impērijas sastāvā bija sadalītas trīs atsevišķās guberņās: Kurzeme, Zemgale, Sēlija Kurzemes guberņā, Vidzeme (tur ietilpa arī daļa Dienvidigaunijas) Vidzemes guberņā un Latgale Vitebskas guberņā. Kurzemes guberņai kopā ar Vidzemes guberņas latviešu pagastiem pievienojās Vitebskas guberņas latviešu daļa un tā izveidojās Latvijas Republika. Galvaspilsēta Rīga tradicionāli pieder pie Vidzemes novada, taču kopš pēckara straujās urbanizācijas Rīga kopā ar tās aglomerāciju ir izveidojusies kā atsevišķs, no pārējās Vidzemes atšķirīgs novads.

Izglītība 

Latvijā ir 34 augstākās mācību iestādes, no tām sešas ir klasiskās universitātes tipa augstskolas, bet divas ir valsts augstskolas. Latvijas Augstskolu likuma 7. pants nosaka, ka valsts augstskolu statuss ir tikai Latvijas Policijas akadēmijai (kas ir likvidēta) un Latvijas Nacionālajai aizsardzības akadēmijai, bet pārējās augstskolas ir "atvasinātas publiskas personas" (kurās valsts var būt līdzdibinātājs). Vislielākā augstskola valstī ir Latvijas Universitāte. Augstākā izglītība ir maksas, taču valsts no budžeta līdzekļiem īsteno plānos paredzēto nepieciešamo specialitāšu studentu mācību apmaksu, dodot iespēju noteiktam studentu skaitam šajās "budžeta vietās" studēt bez maksas. Tā kā savā pašpārvaldē un finanšu politikā augstskolas ir pilnīgi autonomas, mācību maksas, stipendijas, pasniedzēju algas u. c. maksājumus nosaka katras augstskolas Senāts.

Mūzika 

Latvijā mūzikai ir senas tradīcijas sākot ar tautas mūziku, klasisko mūziku līdz pat populārajai estrādes mūzikai. Ievērojamākais Latvijas mūziķis 18. gadsimtā bija Rīgas Pētera baznīcas ērģelnieks un komponists Johans Gotfrīds Mītels, bet 19. gadsimtā — Rīgas operteātra diriģents un komponists Rihards Vāgners. Latviešu kora mūzikas pamatlicēji bija Jānis Cimze, Ernests Vīgners un Andrejs Jurjāns. Pirmie vispārīgie latviešu Dziedāšanas svētki notika 1873. gadā, to virsdiriģenti bija Jānis Bētiņš un Indriķis Zīle. Latviešu klasiskās mūzikas izcilākie pārstāvji 20. gadsimtā bija Jāzeps Vītols, Emīls Dārziņš, Emilis Melngailis, Alfrēds Kalniņš, Jānis Kalniņš, Jānis Mediņš, Lūcija Garūta, Jānis Ivanovs, Marģeris Zariņš.

Pazīstamākie mūsdienu latviešu komponisti ir Raimonds Pauls, Imants Kalniņš, Zigmars Liepiņš, Pēteris Vasks, Georgs Pelēcis, Maija Einfelde, starptautiski pazīstami opermūzikas dziedātāji Mariss Vētra, Jānis Zābers, Egils Siliņš, Elīna Garanča, Maija Kovaļevska, Marina Rebeka, diriģenti Mariss Jansons un Andris Nelsons, pianists Vestards Šimkus, ērģelnieki Iveta Apkalna un Aivars Kalējs un citi.

Populārās mūzikas grupas ir Prāta Vētra, Līvi, Cosmos, Gain Fast, Labvēlīgais Tips, Tumsa, folkmetāla grupa Skyforger; dziedātāji Lauris Reiniks, Mārtiņš Freimanis, Liene Šomase, Aija Andrejeva un citi. Latvija kopš 2000. gada piedalās Eirovīzijas dziesmu konkursā, kur 2002. gada konkursā Latvijas pārstāve Marija Naumova guva uzvaru, "Prāta vētra" ieguva 3. vietu 2000. gada konkursā. Latvija organizēja 2003. gada Eirovīzijas dziesmu konkursu.

Plašsaziņas līdzekļi

Avīzes 
Latvijas lielākie laikraksti ir "Diena", "Neatkarīgā Rīta Avīze" un "Latvijas Avīze".

Radio 
Radio Latvijā regulāri sāka raidīt 1925. gada 1. novembrī trīsarpus gadus pēc pirmās Eiropas radiostacijas darba uzsākšanas Londonā. Pirmā privātā radiostacija — Radio SWH — Latvijā sāka darboties tikai 1993. gadā. Pašlaik visā Latvijā raida 9 radiostacijas, Rīgā — 22, darbojas 18 reģionālās radiostudijas.

Televīzija 

Latvijā pirmajā no Baltijas valstīm tika izveidota televīzija. Līdz tam Padomju Savienības teritorijā televīzija bija vēl tikai Maskavā, Ļeņingradā (tagad Sanktpēterburga) un Kijivā. Regulāras televīzijas pārraides Latvijas Televīzija sāka 1954. gada 6. novembrī. 1974. gadā sākās krāsu televīzijas pārraides. 1991. gadā sāka darboties pirmās privātās televīzijas studijas.

1998. gada 2. februārī Latvijas Televīzija kopā ar LNT, 31. kanālu (tagad TV3) un "TV Rīga" (tagad TV5) pārgāja uz jaunu krāsu kodēšanas standartu PAL (). 2002. gada maijā sākās digitālās televīzijas testa raidījumi.

Interneta mediji 
Interneta mediju aizsākumi Latvijā saistāmi ar paša interneta izplatības aizsākumiem 1990. gadu vidū. 1999. gada 26. novembrī, apvienojot vairākus mazākus interneta portālus, tika izveidots portāls Delfi, vēlāk tam pievienojās citi interneta mediji. Pašlaik vieni no apmeklētākajiem interneta portāliem Latvijā ir sociālie tīkli draugiem.lv un one.lv. Lielu popularitāti ir ieguvuši arī ziņu portāli tvnet.lv un diena.lv, kā arī sludinājumu portāls ss.lv un daudzi internetveikali.

Sports 

1911. gada 18. decembrī Rīgā 13 sporta biedrību pārstāvji nodibināja Baltijas Olimpisko komiteju (Krievijas Olimpiskās komitejas pakļautībā), bet Latvijas Olimpisko komiteju izveidoja 1922. gada 23. aprīlī. Kopš 1926. gada Latvijā notikuši Eiropas čempionāti dažādos sporta veidos — Eiropas meistarsacīkstes cīņas sportā (1926), Eiropas meistarsacīkstes basketbolā (1937), Eiropas meistarsacīkstes ātrslidošanā un ledus burāšanā (1939). Olimpiskajās spēlēs Latvijas sportisti piedalās kopš . gada, kad šāvējs Haralds Blaus Krievijas izlases sastāvā izcīnīja bronzas medaļu stenda šaušanā pa māla baložiem. Kopš . gada olimpiskajās spēlēs piedalās Latvijas olimpiskā komanda, kas laika posmā līdz Otrajam pasaules karam izcīnīja vienu sudraba medaļu  (Jānis Daliņš, soļošana) un vienu sudraba un vienu bronzas medaļu  (Edvīns Bietags, grieķu-romiešu cīņa, un Adalberts Bubenko, soļošana).

Latvijas Olimpisko komiteju atjaunoja 1988. gada 19. novembrī un 1991. gada 18. septembrī tika atjaunota tās dalība Starptautiskajā Olimpiskajā komitejā.

Kopumā Latvijas olimpiskā komanda vasaras olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi 21 medaļu, tostarp četras zelta medaļas, savukārt ziemas olimpiskajās spēlēs Latvija izcīnījusi 10 medaļas, tostarp vienu zelta medaļu.  Pirmā olimpiskā čempione Latvijas sporta vēsturē bija šķēpa metēja Inese Jaunzeme, kas par čempioni kļuva  Austrālijas pilsētā Melburnā, pārstāvot PSRS. Pirmo olimpisko zelta medaļu Latvijas kā neatkarīgas valsts sportistiem izcīnīja Igors Vihrovs  2000. gadā vingrošanā. Ziemas olimpiskajās spēlēs līdz šim vienīgo zeltu Latvijai ieguva Oskara Melbārža pilotētais bobsleja četrinieks 2014. gadā Sočos. Nesenākās olimpiskās medaļas izcīnītas  Pekinā, kur Latvijas kamaniņu sporta komanda izcīnīja bronzu stafetē. Savukārt  Japānas pilsētā Tokijā Latvijas 3x3 basketbolisti ieguva zelta medaļu, bet svarcēlājs Artūrs Plēsnieks ieguva bronzu. 

No ziemas sporta veidiem lielākos panākumus Latvijas sportisti ir guvuši bobslejā, skeletonā un kamaniņu braukšanā, kā arī hokejā. Skeletonists Martins Dukurs ir 11 reizes izcīnījis Pasaules kausu, sešas reizes uzvarējis Pasaules čempionātos un 12 reizes kļuvis par Eiropas čempionu, kā arī ieguvis sudraba medaļu . 

Tenisā nozīmīgākais sasniegums ir Aļonas Ostapenko uzvara 2017. gada Francijas atklātajā čempionātā. Vīriešiem labākos panākumus tenisā ir guvis Ernests Gulbis, kas 2014. gada Francijas atklātajā čempionātā iekļuva pusfinālā un sasniedza 10. vietu ATP rangā.

Latvijas hokeja izlase ziemas olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1936. gadā Garmišā-Partenkirhenē, bet pēc neatkarības atjaunošanas pirmo reizi kvalificējās , kas risinājās Soltleiksitijā. Labākais sasniegums olimpiskajās spēlēs ir 2014. gadā Sočos iegūtā 8. vieta. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 1933. gadā. Kopš 1997. gada vienmēr ir spēlējusi elites divīzijā. 2023. gada Pasaules čempionātā izcīnīja bronzas medaļas. Spēcīgākajā hokeja līgā — NHL — ir spēlējuši 27 latviešu hokejisti (2023), no kuriem lielāko ievērību guvuši Sandis Ozoliņš, Kārlis Skrastiņš, Artūrs Irbe un Sergejs Žoltoks. 1996. gadā S. Ozoliņš kopā ar Kolorādo "Avalanche" izcīnīja prestižāko balvu hokejā — Stenlija kausu —, ko pasniedz NHL uzvarētājkomandai. 2008. gadā tika atjaunota Rīgas hokeja komanda Rīgas "Dinamo", kas uzsāka cīņu par Gagarina kausu Kontinentālajā hokeja līgā. Kluba lielākais panākums ir divās sezonās sasniegtā izslēgšanas spēļu otrā kārta.

Latvijas basketbola izlase ir piedalījusies Eiropas čempionātos basketbolā kopš pirmā čempionāta 1935. gadā Šveicē, kad tā izcīnīja pirmo vietu un tiesības rīkot 1937. gada čempionātu Rīgā.  Latvijas basketbola izlase palika 18. vietā, bet toties ieguva otro vietu 1939. gada Eiropas basketbola čempionātā Lietuvā. Pasaules kausam pirmo reizi kvalificējās 2023. gadā, turnīrā iegūstot 5. vietu. Spēcīgākajā basketbola līgā — NBA — ir spēlējuši septiņi latviešu basketbolisti. Latvijas sieviešu basketbola izlase ir guvusi labus panākumus Eiropas čempionātos (4. vieta 2007. gadā Itālijā) un piedalījusies .

Latvijas futbola izlase piedalījās 1924. gada olimpiskajās spēlēs Parīzē un 2004. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā.

Latvijā ir profesionālas hokeja, basketbola un futbola līgas.

Svētku un atceres dienas 

Svētku un atceres dienas Latvijā nosaka likums par svētku, atceres un atzīmējamām dienām.

Piezīmes

Zinātne un tehnoloģijas 

2017. gadā Latvijas zinātnē bija aptuveni 7000 zinātnieku, profesionāļu un projektu vadītāju, no kuriem 3668 bija ar zinātnisko grādu. Latvijā 2016. gadā zinātniskajiem pētījumiem tika tērēti 0,44% no iekšzemes kopprodukta, kas ir viens no zemākajiem rādītājiem starp ESAO valstīm. Zinātnes finansējums Latvijā bija procentuāli viszemākais Eiropas Savienībā, un tā pamatā bija uzturēta par Eiropas Savienības struktūrfondu līdzekļiem. 2013. gadā Latvija bija pirmajā vietā pēc ārvalstu avotu finansējuma procentuāli zinātnes jomā.

Kopš 2002. gada ik gadu Latvijas Zinātņu akadēmija izvērtē sasniegumus un notikumus Latvijas zinātnē. Katru gadu tiek noskaidroti vismaz 10 gada zinātniskie sasniegumi valstī. 2015. gadā Nacionālā ģeogrāfijas biedrība izvērtēja izcilākos Latvijas zinātnieku sasniegumus laika posmā no 2010. līdz 2015. gadam. Pieci no apskatītajiem astoņiem sasniegumiem bija saistīti ar medicīnu; no atlikušajiem sasniegumiem divi saistīti ar kvantu fiziku, bet atlikušais saistīts ar jaunu sintētisko materiālu izstrādi.

Vienīgais cilvēks, kas saistīts ar Latviju un ir ieguvis Nobela prēmiju, ir Rīgā dzimušais vācbaltietis Vilhelms Ostvalds (Nobela prēmija ķīmijā 1909. gadā). ASV latvietis Juris Upatnieks 1971. gadā bija tuvu tam, lai iegūtu Nobela prēmiju fizikā par sava darba ieguldījumu hologrāfijas attīstībā.

Piezīmes un atsauces

Piezīmes

Atsauces

Ārējās saites 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 angļu valodā