43. gvardes latviešu strēlnieku divīzija

43. gvardes latviešu strēlnieku divīzija (krievu: 43-я гвардейская стрелковая Латышская дивизия) bija nacionāls karaspēka formējums Sarkanās Armijas sastāvā Otrā Pasaules kara laikā no 1942. gada 5. oktobra. Gatavojoties kaujām Latvijā, 1944. gada 5. jūnijā divīziju kopā ar jaunizveidoto 308. latviešu strēlnieku divīziju iekļāva 130. latviešu strēlnieku korpusa sastāvā. Pēc Rīgas ieņemšanas divīzijai piešķīra nosaukumu 43. gvardes Rīgas latviešu strēlnieku divīzija (43-я гвардейская стрелковая Латышская Рижская дивизия).

Izveide un piedalīšanās karadarbībā 
43. gvardes latviešu strēlnieku divīzija tika izveidota 1942. gada 5. oktobrī uz 201. latviešu strēlnieku divīzijas (201-я стрелковая Латышская дивизия) bāzes pēc smagām kaujām pie Staraja Rusas. 
No 1943. gadā piedalījās Demjanskas operācijā, 1944. gadā Ļeņingradas-Novgorodas kaujas operācijā.
1944. gada 18. jūlijā pārgāja Latvijas robežai un piedalījās Madonas uzbrukuma operācijā, kur cieta smagus zaudējumus Vietalvas kaujās. Divīziju pārcēla uz Zemgales fronti, kur tā pēc mēneša piedalījās uzbrukumā Rīgai no dienvidu puses. Pēc tam atradās garnizona dienestā Rīgā un Kurzemes cietokšņa kaujās.

Kaut arī politisku apsvērumu dēļ divīzija tika saukta par latviešu strēlnieku divīziju, pirms karadarbības sākuma Latvijas teritorijā latvieši bija palikuši mazākumā: 1944. gada 1. jūlijā divīzijas personālsastāvā bija apmēram 47% krievu, 36% latviešu, 9% ebreju, 2% ukraiņu, 2% tatāru, 1% baltkrievu, 1% čuvašu un 2% citu tautību pārstāvju. Kauju laikā Latvijas teritorijā divīzijas nacionālais sastāvs pamazām mainījās - 1944. gada 18. oktobrī pēc Rīgas ieņemšanas tajā bija apmēram 40% krievu, 40% latviešu, 10% ebreju, 2% ukraiņu un 8% citu tautību pārstāvju, bet 1945. gada 30. martā Kurzemes cietokšņa kauju laikā tajā jau bija apmēram 83% latviešu, 9% krievu, 6% ebreju, 1% ukraiņu un 1% citu tautību pārstāvju.

Sastāvs 
 
 121. gvardes strēlnieku pulks, 
 123. gvardes strēlnieku pulks, 
 125. gvardes strēlnieku pulks, 
 94. gvardes artilērijas pulks,
 48. gvardes atsevišķais iznīcinātāju prettanku divizions 
 44. gvardes atsevišķā zenītbaterija (līdz 1943. gada 25. martam) 
 45. gvardes izlūku rota 
 47. gvardes sapieru bataljons 
 65. gvardes atsevišķais sakaru bataljons 
 46. medicīnas sanitārais bataljons 
 603. gvardes atsevišķā ķīmiskās aizsardzības rota 
 516. autotransporta rota 
 lauka maizes ceptuve, lauka pasts, lauka kase

1944. gada augusta sākumā 43.gvardes latviešu strēlnieku divīzijā bija 7537 karavīri.

Divīzijas komandieri 

 ģenerālmajors Jānis Veikins (1942. gada jūnijs - 30. decembris); 
 ģenerālmajors Detlavs Brantkalns (1942. gada 31. decembris - 1944. gada 5. jūnijs);
 ģenerālmajors Alfrēds Kalniņš (1944. gada 7. jūnijs - 1945. gada 9. maijs);
 ģenerālmajors Voldemārs Dambergs (1946. gada jūlijs - 1947. gada aprīlis, 1950. gada jūnijs - 1952. gada jūnijs).

Pakļautība 
 no 1943. gada 1. janvāra - 11. armijas sastāvā, Ziemeļrietumu frontē,
 no 1943. gada 1. aprīļa - 27. armijas sastāvā, Ziemeļrietumu frontē, 
 no 1943. gada 1. jūlija - Ziemeļrietumu frontes vadības tiešā pakļautībā, 
 no 1943. gada 1. oktobra - 12. gvardes strēlnieku korpusa sastāvā, Ziemeļrietumu frontes vadības tiešā pakļautībā,
 no 1943. gada 20. oktobra - 22. armijas sastāvā, 2. Baltijas frontē,
 no 1944. gada 1. jūlija - 22. armijas 130. latviešu strēlnieku korpusa sastāvā, 2. Baltijas frontē, 
 no 1944. gada 1. oktobra - Kurzemes karaspēka grupas 42. armijas 130. latviešu strēlnieku korpusa sastāvā, Ļeņingradas frontē.

Atsauces 

Latvijas iedzīvotāji PSRS armijā
Latvijas militārā vēsture