Pēteris Bīrons

Pēteris Bīrons (; dzimis , miris ) bija pēdējais Kurzemes un Zemgales hercogs no Bīronu dinastijas. Valdīja no 1764. līdz 1795. gadam.

Biogrāfija 

Dzimis 1724. gada 15. februārī Jelgavas Kavalieru namā Kurzemes un Zemgales hercogienes Annas Ivanovnas galminieku Ernesta Johana Bīrena un viņa sievas Benignas Gotlībes, dzimušas Trotas-Treidenas, ģimenē kā vecākais dēls. Savu vārdu ieguvis par godu tālaika Krievijas ķeizaram Pēterim I.

1730.—1740. gadā kopā viņš dzīvoja Maskavā (1730—1732) un Pēterburgā (1732—1740), kur viņa tēvs bija Krievijas Impērijas ķeizarienes Annas galma vadītājs jeb virskambarkungs (Oberkammerherr, обер-камергер). Pēc tēva ievēlēšanas par Kurzemes hercogu viņu kopš 1736. gada sāka dēvēt par Kurzemes kroņprici Pēteri.
1738. gadā, 14 gadu vecumā Pēteri iecēla par leibgardes apakšpulkvedi. Viņš saņēma Polijas karaļa Baltā ērgļa ordeni, 1740. gadā viņam piešķīra Sv. Andreja un Aleksandra Ņevska ordeni.

Pēc ķeizarienes nāves viņa tēvs 1740. gada 28. oktobrī kļuva par jaundzimušā Krievijas ķeizara Ivana VI reģentu, bet jau pēc pāris nedēļām viņu kopā ar sievu un 16 gadīgo dēlu Pēteri naktī uz 20. novembri arestēja un ieslodzīja Šliselburgas cietoksnī. 1741. gada 11. aprīlī hercogam Ernestam Johanam Bīronam piesprieda nāvessodu, taču viņa pēctece reģente Anna Leopoldovna to nomainīja ar izsūtījumu uz Toboļskas guberņas Pelimas ciemu Sibīrijā.
Pēc 1741. gada novembra galma apvērsuma ķeizariene Elizabete Petrovna viņa vecāku ģimenei 1742. gada martā atļāva pārcelties uz Jaroslavļu.

1762. gada 25. februārī, pēc Pētera III kāpšanas Krievijas tronī, Pēterim kopā ar vecākiem ļāva atgriezties Pēterburgā. Viņam piešķīra kavalērijas ģenerālmajora dienesta pakāpi.

Hercogs 

1762. gada 22. augustā Krievijas imperatore Katrīna II atzina hercoga Ernesta Johana tiesības uz Kurzemes hercogisti, taču hercogu ģimenei nācās apmesties uz dzīvi Rīgā, jo Jelgavā vēl arvien valdīja Kurzemes landtāga ievēlētais hercogs Kārlis Kristians Jozefs. Tikai pēc pusgada, 1763. gada 22. janvārī Bīroni svinīgi atgriezās dzimtenē. 23. aprīlī divvaldība beidzās — atvesto Krievijas kareivju bloķētajā pilī neizturējis, Kārlis atstāja Mītavu. 22. jūnijā Kurzemes muižniecība atkal zvērēja uzticību Ernestam Johanam 1764. gadā Polijas karalis Staņislavs Augusts Poņatovskis izlēņoja Kurzemes-Zemgales hercogisti Ernestam Johanam un princim Pēterim (investitūras diplomu Pēteris saņēma 1765. gada janvārī). Kaut arī juridiski hercogistes monarhs bija viņa tēvs, reālais valdnieks jau bija Pēteris, par ko liecina tas, ka viņš parakstījis lielāko daļu no tā laika valsts dokumentiem.

1765. gadā 41 gadu vecais princis Pēteris salaulājās ar 17 gadus veco Valdekas princesi Luīzi Karolīnu. 1766. gada 9. novembrī viņiem piedzima nedzīvs dēls.
Kad 1768. gada rudenī viņa tēvs pārcieta infarktu, viņš sastādīja testamentu par labu savam dēlam Pēterim, bet 1769. gada 25. novembrī atteicās no hercogistes troņa. 1770. gada 25. jūlijā jaunais Kurzemes hercogs Pēteris Bīrons nodeva zvērestu Kurzemes muižniecībai.
1772. gadā hercogs informēja landtāgu par plāniem Jelgavā dibināt akadēmisko ģimnāziju un 1775. gada 8. jūnijā tika parakstīts Pētera akadēmijas (Academia Petrina) dibināšanas akts.
1774. gadā pēc ķeizarienes Katrīnas II ieteikuma hercogs Pēteris salaulājās ar kņazieni Jevdokiju Jusupovu, bet 1776. gadā viņa aizbrauca no Jelgavas un dzīvoja Pēterburgā. 1778. gadā Kurzemes tiesa šķīra hercoga laulību, kaut Krievijā šo šķiršanās lēmumu neatzina par likumīgu.

1779. gadā hercogs Pēteris Bīrons salaulājās ar Annu Šarloti Doroteju fon Mēdemu, un drīz viena pēc otras piedzima meitas: 1781. gada 8. februārī Katrīna Friderike Vilhelmīne; 1782. gada 19. februārī Marija Luize Paulīne; 1783. gada 24. jūnijā Johanna Katarīna.

1785. gadā galma kapelmeistara amatu Jelgavas galmā ieņēma agrākais Leipcigas Gewandhaus orķestra diriģents Johans Ādams Hillers.
1787. gadā hercogs Pēteris nodibināja konkursa prēmiju Boloņas Mākslas akadēmijā (Accademia Clementina).
1787. gada 23. februārī viņam piedzima dēls Pēteris, kurš mira trīs gadu vecumā, 1790. gada 25. martā. 1789. gada 26. janvārī piedzima meita Šarlote Friderike (mirusi 1791. gadā).
1793. gadā piedzima meita Doroteja.

Hercoga īpašumi citur Eiropā 

Daudz ceļojot pa Eiropu, hercogs Pēteris iegādājās virkni īpašumu, pievienojot tos Kurzemes kronim. 1782. gadā viņš nopirka Palais Kurland pili Berlīnē, kas atradās tagadējo Brandenburgas vārtu kvartālā Unterdenlinden bulvārī (īpašumā līdz 1837. gadam), uz kuras zemes šobrīd atrodas Krievijas Federācijas vēstniecība Vācijā. 1785. gadā nopirka Schloss Friedrichsfelde pili Berlīnē (īpašumā līdz 1797. gadam).

1786. gadā Bīrons nopirka Zagānas hercogisti (), mūsdienās Žagaņa () Lejassilēzijā. Kopš tā laika dzimtai ir arī Zagānas hercogu tituls (Herzogen zu Sagan). 1787. gadā nopirka īpašumu Deičvartenbergā (), mūsdienās Otiņas ciems Nova Solas apriņķī Lubušā (). 1788. gadā nopirka Netkovas īpašumu (vāc. Herrschaft Nettkow) Rotenburgā pie Oderas (), mūsdienās Červeņska () Lubušā). 1792. gadā nopirka Nāhodas īpašumu (vāc. Herrschaft Nachod, čeh. Náchod) un Ratibožici (īpašumā līdz 1840. gadam) Bohēmijā. 1796. gadā hercogs Prāgā nopirka grāfa Černina pili (Černínský palác, īpašumā līdz 1811. gadam). 1798. gadā nopirka Holšteinas īpašumu (Herrschaft Hohlstein) Lēvenbergā (), mūsdienās Skalas ciems Lvuvekas apriņķī, ), Lejassilēzijā. 1798. gadā nopirka Čvalkovices īpašumu (Herrschaft Chvalkovice; Chvalkovice v Čechách), kuru apvienoja ar Nāhodas zemēm.

Troņa zaudēšana un nāve 

1795. gadā pēc Trešās Polijas-Lietuvas dalīšanas par Kurzemes hercogu feodālo senjoru Polijas-Lietuvas kopvalsts vietā kļuva Krievijas Impērija. Muižniecības spiediena ietekmē landtāga sēdē tika pieprasīta hercoga atteikšanās no troņa un hercogistes pievienošanās Krievijas Impērijai. 1795. gada 18. martā hercogs Pēteris atteicās no troņa un titula (turpmāk "Kurzemes un Zemgales hercogs" bija viens no Krievijas imperatora tituliem). Saņēmusi no Krievijas Impērijas ķeizarienes Katrīnas II zināmu kompensāciju par īpašumiem Kurzemē, Bīronu ģimene pārcēlās uz dzīvi savos īpašumos Silēzijā.

1800. gada 10. janvārī hercogs Pēteris Bīrons mira Gellenavā, un 25. janvārī tika apbedīts augustīniešu klostera baznīcā. 1847. gadā viņš tika pārapbedīts Sagānas luterāņu baznīcā.

Valdnieka tituls 

Kādu 1776. gada dokumentu Pēteris Bīrons parakstīja ar titulu:
"No Dieva žēlastības mēs, Pēteris, Kurzemes un Zemgales hercogs Livonijā, Silēzijas Vartenbergas, Brālīnes un Gošices brīvkungs, u.c., u.c." 
(vāciski: Von Gottes Gnaden Wir Peter, in Liefland, zu Curland und Semgallen Herzog, freier Standesherr in Schlesien zu Wartenberg, Bralin und Goschütz &c. &c.).

Pēc Zagānas iegūšanas 1795. gadā Pēteris Bīrons lietoja titulu:
"No Dieva žēlastības mēs, Pēteris,  Livonijā Kurzemes un Zemgales, kā arī Silēzijas Zagānas hercogs, Vartenbergas, Brālīnes un Gošices brīvkungs, u.c., u.c." 
(vāciski: Von Gottes Gnaden Wir Peter in Liefland, zu Curland und Semgallen, wie auch in Schlesien zu Sagan Herzog, freier Standes-Herr zu Wartenberg, Bralin und Goschütz &c. &c).

Hercoga Pētera Bīrona piemiņa mūsdienās
Čehijas pilsētā Nāhodā kopš 2006. gada, pieminot hercoga Pētera Bīrona apmešanos pilsētā, tiek rīkoti Kurzemes svētki.

Literatūra 

 Ernsts Johans Bīrons 1690-1990. / Izstāde Rundāles pilī. Katalogs. Autoru kolektīvs. Rundāles pils muzejs, 1992.
 Robert Nisbet Bain, The Pupils of Peter the Great. - London, 1897
 Christoph Hermann von Manstein, Memoirs. - English edition, London, 1856
 Claudius Rondeau, Diplomatic Dispatches from Russia. - St Petersburg, 1889-1892
 Hugo Weczerka: Handbuch der historischen Stätten Schlesien, Stuttgart 1977
 Dehio-Handbuch der Kunstdenkmäler in Polen: Schlesien, Deutscher Kunstverlag, 2005
 Věra Vlčková: Pamětihodnosti panstvί Náchod důchodnίho Jana Müllera. In: Stopami Dějin Náchodska, Nachod 1997
 Alois Jirasek: Na dvoře vévodském, Historický Obraz. Prag 1953

Atsauces

Ārējās saites 

 hercogi Bīroni un viņu atvases (latviešu val.)

1724. gadā dzimušie
1800. gadā mirušie
Jelgavā dzimušie
Bīronu dinastija
Kurzemes hercogi
Valdnieki Latvijas teritorijā
Rundāles pils