Lazurīts

Lazurīts ir sarežģīts minerāls, kura sastāvā atrodams arī nātrijs, silīcijs, skābeklis, sērs un hlors. Bieži satur pirītu, kas veido zeltainus plankumus, vai kalcītu, kas veido baltus plankumus, kā arī spožus vizlas ieslēgumus. Tumšo safīra krāsu akmenim piešķir sērs. 

Sākotnēji pirms vairākiem tūkstošiem gadu to ieguva Afganistānā. Lai gan mūsdienās to iegūst arī citur, izcilākos eksemplārus joprojām atrod Afganistānas kalnos. Atradnes vietas ir Afganistāna, Indija, Mjanma, Pakistāna, Krievija, ASV.

Nosaukums 
Minerāla vārds cēlies no latīņu valodas vārda lapis, kas nozīmē akmens, un lazuli, ko viduslaikos latīņu valoda aizguva no seno persiešu vārda lazhward, kas nozīmē zils.

Vēsture 
Lazurītu prata novērtēt jau tālā senatnē. Senie ēģiptieši šo akmeni iestrādāja rotaslietās, faraonu svētajās kapenēs, gredzenos, skarabeju figūriņu grebumos, lādītēs, mozaīkās un citos rotājumos. Pulētam akmenim krāsa ir vēl spilgtāka, un tas ir relatīvi ciets, tāpēc tajos var veidot grebumus un smalkgriezumus. Ēģiptiešu mākslinieku darbi parāda seno juvelieru prasmi izcelt lazurīta krāsu. Senajā Ēģiptē augstmaņi pulverveida lazurītu izmantoja kā acu ēnas un izmantoja acu kontūras ievilkšanai.

Viduslaiku krāsu pigmentu – ultamarīnu, ko izmantoja stikla veidošanā un glezniecībā, sākotnēji taisīja no lazurīta pulvera, tikai pēc renesanses beigām izgudroja arī mākslīgo pigmentu.

Minerāli