Berlīnes kauja

Berlīnes kauja bija pēdējā lielā ofensīva Eiropas karadarbības laukā Otrajā pasaules karā. Tā ilga no 1945. gada 16. aprīļa līdz 2. maijam, kaujā uzvaru guva PSRS karaspēks.

Pēdējā Sarkanās Armijas uzbrukuma mērķis bija virzība līdz Elbas krastiem un visas vāciešu organizētās pretestības likvidēšana savā ceļā, tajā skaitā Berlīnes ieņemšana un tās aizstāvju neitralizēšana.Šo uzdevumu realizācijai maršali Georgijs Žukovs un Ivans Koņevs varēja sūtīt uzbrukumā apmēram 1 640 000 cilv., 41 600 lielgabalus un mīnmetējus, 6300 tankus un varēja izmantot 3 gaisa armijas ar 8400 lidmašīnu.

Pretī vācieši varēja sūtīt septiņas tanku un 65 kājnieku divīzijas (ar dažādu kaujasspēju līmeni), kā arī apmēram 100 atsevišķu bataljonu vai divizionu (kopā apmēram pusmiljonu cilvēku). Pamatā pilsētas aizstāvju spēkus veidoja iznīcināto divīziju personālsastāvs vai jaunveidotas vienības no pensionāriem, jauniešiem, slimajiem un ievainotajiem, bieži vien propagandas samusinātu cilvēku vai notiesāto savāktu no cietumiem un nometnēm un SS vienību sadzītu ierakumos, nosūtīti no bunkuriem kas atradās Reihskancelejā ar pavēli izveidot vēl vienu armiju uz reiha drupām.

 padomju spēki uzsāka uzbrukumu Berlīnei. Uzbrukuma beigās viņi apstājās pie Oderas upes, apmēram 60 km uz austrumiem no Berlīnes. Aizsardzības gatavošana Berlīnes nomalē tika uzsākta 20. martā. Pirms galvenās kaujas Berlīnē padomju karaspēks spēja ielenkt pilsētu.  tika uzsākta Berlīnes centra bombardēšana, tika veikti arī citi uzbrukumi. Vācu spēki nebija labi organizēti, aprīkoti. Nākamo dažu dienu laikā padomju spēki ātri virzījās uz priekšu  un sasniedza pilsētas centru.

Pirms kaujas beigām Vācijas vadonis Ādolfs Hitlers un vairāki viņa sekotāji izdarīja pašnāvību. Pilsētas aizstāvji beigu beigās padevās 2. maijā, tomēr cīņas turpinājās līdz 8. maijam (PSRS tobrīd jau bija 9. maijs), kas arī ir Otrā pasaules kara beigas Eiropā.

Pretinieki 
Ziemeļu sektors

 Vācija
Trešā tanku armija
 Tanku ģenerālis Haso fon Manteifels
4 kājnieku divīzijas
3 flotes divīzijas
2 folksgrenadieru divīzijas

 
Otrā Baltkrievijas fronte
 Maršals Konstantīns Rokosovskis
31 strēlnieku divīzija
  7 gvardes strēlnieku divīzijas
  1 motorizēto strēlnieku bataljons
  3 tanku bataljoni

Centrālais sektors

 Vācija
 Armijas grupa Visla
 Ģenerālpulkvedis Gothards Heinrici
15 kājnieku divīzijas
  6 tanku divīzijas
  2 motorizētās kājnieku divīzijas
 Devītā armija
 Infantērijas ģenerālis Teodors Busse
  5 kājnieku divīzijas
  4 tanku grenadieru divīzijas
  1 tanku divīzija
  1 SS grenadieru divīzija
  1 drošības nodaļa
  1 Jēgeru divīzija
  1 desantnieku divīzija
  1 Kaujasgrupa

 
Pirmā Baltkrievijas fronte
 Maršals Georgijs Žukovs
54 strēlnieku divīzijas
16 gvardes strēlnieku divīzijas
5 kājnieku divīzijas (poļu)
3 gvardes kavalērijas divīzijas
 3 mehanizētās brigādes
 6 gvardes mehanizētās brigādes
 7 tanku brigādes
10 gvardes tanku brigādes
1 bruņu brigāde (poļu)
2 motorizēto strēlnieku brigādes

Dienvidu sektors

 Vācija
Karaspēka grupa "Vidus"
 Feldmaršals Ferdinands Šērners
13 kājnieku divīzijas
  3 tanku divīzijas
  1 Reiha darbadienesta divīzija
  1 SS policijas divīzija
  1 SS grenadieru divīzija
  1 pretgaisa divizions
  2 Kaujas grupas

Pirmā Ukrainas fronte
 Maršals Ivans Koņevs
26 strēlnieku divīzijas
15 gvardes strēlnieku divīzijas
  5 kājnieku divīzijas (poļu)
  3 gvardes kavalērijas divīzijas
  1 gvardes desanta divīzija
  9 gvardes mehanizētās brigādes
  3 mehanizētās brigādes
  4 gvardes motorizēto strēlnieku brigādes
  1 bruņotais korpuss (poļu)
  4 tanku brigādes
10 gvardes tanku brigādes
  1 motorizēto strēlnieku brigāde

Literatūra 
 — Includes the Order of Battle for the Battle for Berlin ()

Atsauces 

Otrais pasaules karš
1945. gads
Kaujas ar Vācijas piedalīšanos
Kaujas ar PSRS piedalīšanos
Otrā pasaules kara kaujas