Andalūzijas zirgs

Andalūzijas zirgs ir viena no karstasiņu zirgu šķirnēm. Andalūzijas zirgi tiek dēvēti arī par tīršķirnes spāņu zirgiem jeb tīrasiņu spāņu zirgiem () — PRE, tie ir zināmi arī ar citiem nosaukumiem: Ibērijas jājamzirgs, Ibērijas kara zirgs, kartūziešu zirgs, spāņu zirgs. Tā ir ļoti sena šķirne un ir viena no divām Ibērijas zirgu šķirnēm. Otra ir Lucitāno zirgs, kas ļoti līdzīgs Andalūzijas zirgam.

Andalūzijas zirgu lieto visās jājamzirgu disciplīnās, tas gadsimtiem ilgi ir bijis karaļu zirgs dažādās valstīs, jo augstu tika vērtēts zirga temperaments, inteliģence, veiklība, graciozitāte un drosme. Tie ir izcili un talantīgi iejādes zirgi, bet tos lieto arī kā darba zirgus darbā ar liellopiem, un tie ir koridas zirgi vēršu cīņās.

Mūsdienās ir zinātniski pierādīta sena hipotēze, ka Andalūzijas zirga izveidi ir ietekmējis berberu zirgs barbs no Ziemeļāfrikas. Pats Andalūzijas zirgs tāpat kā arābu zirgs ir ietekmējis ļoti daudzu šķirņu izveidi. Kad 16. gadsimtā tika kolonizēta Amerika, uz jauno zemi tika aizvesti simtiem Andalūzijas zirgu. To ietekme ir saskatāma kriollo zirga, pasofino zirga, mustanga, apalūzas zirga un citu zirgu izskatā. Andalūzijas zirgs ir ciltstēvs slavenajam baltajam Lipicas zirgam Slovēnijā.

Izskats un raksturs 

Andalūzijas zirgi izceļas ar savu ārieni. Tie ir kompakti, proporcionāli veidoti zirgi, skausta augstums ir 157-168 cm. Krēpes un aste ir bagātīgi apmatoti, uz kājām nekad nav skaru. Andalūziešiem ir taisns vai nedaudz izliekts profils, mazas ausis, galva novietota uz gara, masīva kakla. Zirgi ar izteikti izliektiem vai otrādi - ieliektiem profiliem vaislā netiek izmantoti. Krūtis ir platas, mugura īsa, krusti spēcīgi un lēzeni. Mūsdienās 80% Andalūzijas zirgu ir sirmi, lai gan ir sastopami arī bēri (apmēram 15%), melni (5%) un nedaudz rudi zirgi vai losi, vai palsi. Citas krāsas kā pāts zirgs vai pāls, vai perlamutra ir pieļaujamas, bet ļoti reti sastopamas.

Kartūziešu līnijas Andalūzijas zirgiem ir divas unikālas pazīmes, kādu nav citiem andalūziešiem. Zirgi tās mantojuši no sava ciltstēva Esklavo. Pirmā ir kārpa zem astes. Šāda kārpa bija arī Esklavo, un visiem kartūziešu līnijas zirgiem ir šāda kārpa. Mūsdienās šo defektu uzskata par vienu no galvenajām pazīmēm un pierādījumiem, ka zirgs ir Esklavo pēctecis. Otra pazīme neparādās vienmēr, bet Esklavo pēctečiem tuvu pie ausīm vai aiz ausīm mēdz būt izaugumi, ko sauc par ragiem. Skaidrojums "ragiem" ir dažāds, bet populārākais ir kalcija uzkrājums. "Ragu" esamību zirgam pretēji kārpai neuzskata par pazīmi, kas apliecinātu zirga piederību kartūziešu līnijai.

Vēsture 

Andalūzijas zirgs ir viena no vecākajām un skaistākajām zirgu šķirnēm pasaulē. Malagas tuvumā 20 000 gadus vecos alu zīmējumos, kuros attēlots zirgs var saskatīt lielu līdzību ar mūsdienu Andalūzijas zirgu.

Andalūzijas zirga DNS pētījumi atklāj, ka šķirne ir veidojusies no Ibērijas pussalas soraijas, kas ir tuvu radniecīga savvaļas tarpānam, un barba no Ziemeļāfrikas. Pētījumi ir pierādījuši, ka gadsimtiem ilgi zirgi ir šķērsojuši Gibraltāru uz vienu vai otru pusi, un abas šķirnes ir ietekmējušas viena otru. Ir uzskats, ka soraijas tika izmantotas kā jājamzirgi jau pirms 6000 gadiem. Zirgi mainījās, kad pussalā ienāca feniķieši un ķelti. Zirgi tika krustoti ar ienācēju zirgiem. Tie bija zirgi gan no Eiropas, gan Ziemeļāfrikas un Arābijas pussalas. Spāņu zirgus kā kara zirgus bija iecienījušas kavalērijas gan Senajā Grieķijā, gan Senajā Romā.

Līdz viduslaikiem Andalūzijas zirgs tika intensīvi izmantots kā kara zirgs. Viduslaikos, pieaugot jātnieka svaram pateicoties bruņām, iecienītāki kļuva smagākas uzbūves zirgi. Bet 15. gadsimtā, sākoties šaujamieroču un šaujampulvera lietošanai, kavalērija atkal izvēlējās veiklo un inteliģento Andalūzijas zirgu.

Renesanses laikā Andalūzijas zirga īpašības, kā skaistās, graciozās gaitas, dabiskais līdzsvars, lepnā stāja un skaistums, padarīja to par etalona zirgu klasiskajā iejādē (). Austrijā iejādē lietoja tikai Andalūzijas zirgus jeb spāņu tīrasiņu zirgus, tā vārdā tika nosaukti jāšanas augstākie standarti - Vīnes spāņu jāšanas skola. Andalūzijas zirgs tika izmantots daudzu iejādes zirgu šķirņu izveidē, kā Lipicas zirgs, Lucitano zirgs, Kladrubskas zirgs, alterrealzirgs un daudzas citas Eiropas siltasiņu zirgu šķirnes.

19. gadsimtā ļaudis atkal zaudēja interesi par Andalūzijas zirgu. Un tikai pateicoties Kartujas klosterim, kas turpināja audzēt Spānijas lepnumu, zirgu šķirne izdzīvoja līdz mūsdienām. Kartūziešu mūki uzturēja pavisam nelielu Andalūzijas zirgu baru, bet tas sastāvēja no vislabākajiem un izcilākajiem spāņu tīrasiņu zirgiem.

Mūsdienās Spānijā atkal ir atsākta Andalūzijas zirga audzēšana, tas tiek eksportēts uz daudzām valstīm pasaulē.

Kartūziešu līnijas zirgi 

Gadsimtiem ilgi Spānijas Andalūzijas provinces kartūziešu mūki nodarbojās ar zirgu audzēšanu. 15. gadsimtā klostera paspārnē tika nodibinātas Andalūzijas zirgu audzētavas Terezā, Seviļā un Kazallo.

Sākot ar 18. gadsimtu, kartūziešu mūki kļuva par galvenajiem Andalūzijas zirga audzētājiem Spānijā. Tieši kartūziešu līnijas zirgus uzskata par vistīrākajiem Andalūzijas zirgiem, un to ciltsraksti ir vieni no vecākajiem pasaulē. Mūsdienās kartūziešu līnija ir ļoti reta, tā sastāda tikai 3% no visiem Andalūzijas zirgiem. Kartūziešu līniju uzsāka divi brāļi zirgaudzētāji Andress un Djego Zamoras 18. gadsimtā, nopērkot ērzeli El Soldado. Ērzelis tika sapārots ar divām ķēvēm, kuras bija nopirktas no Spāņu karaļnama. Karaļnama staļļi bija vienas no vecākajām spāņu zirgu audzētavām Spānijā. Viens no El Soldado dēliem Esklavo kļuva par kartūziešu līnijas ciltstēvu. Tas bija tumši sirms ērzelis. Nelielu baru ar ķēvēm, kas bija aplecinātas ar Esklavo, 1736. gadā brāļi nodeva kartūziešu mūku apgādībā kā ķīlu. Pārējie Esklavo pēcnācēji iejuka kopējā Andalūzijas zirgu masā, bet nelielajam ķīlas zirgu baram mūki rūpīgi veica ciltsdarbu un selekciju. Šos zirgus sauca par Zamoru zirgiem, un turpmākos gadsimtos mūki kā dārgumu turēja savus Zamoru zirgus.

Tikai pateicoties kartūziešu mūku mīlestībai un lepnumam uz saviem Zamoru zirgiem, Andalūzijas zirgu šķirne ir izdzīvojusi līdz mūsdienām. Kartūziešu mūki nepakļāvās 18. gadsimta karaļa pavēlei krustot vietējos andalūziešus ar Neapoles zirgiem un citiem centrālās Eiropas zirgiem. Tomēr viņi iepirka un krustoja savas ķēves ar izciliem arābu ērzeļiem un barbiem. 19. gadsimta sākumā bija izveidota un nostiprināta Andalūzijas zirgu kartūziešu līnija. 19. gadsimtā Andalūzijas zirgu šķirnes kvalitāte Spānijā tika atkal apdraudēta, kad Napoleona armija konfiscēja lielu skaitu zirgu. Savu ganāmpulku kartūziešu brāļiem izdevās paslēpt un vēlāk izmantot šķirnes atjaunošanai. 1832. gadā Spānijas zirgu populāciju piemeklēja epidēmija, kā rezultātā izdzīvoja tikai Kartujas klostera andalūzieši. Līdz par 1962. gadam andalūziešu eksports bija aizliegts. Mūsdienās kartūziešu līnijas Andalūzijas zirgus audzina valsts zirgaudzētavās netālu no Heresas de la Fronteras, Badahozas un Kordobas.

Skatīt arī 

 Kartūziešu ordenis

Atsauces

Ārējās saites 
 Babieca
 International Andalusian & Lusitano Horse Association
 United States P.R.E. Association
 The Foundation for the Pure Spanish Horse
 National Association of Purebred Spanish Horse Breeders of Spain

Zirgu šķirnes
Dzīvnieku šķirnes no Spānijas