Ansis Cīrulis

Ansis Cīrulis (dzimis  Majoros, miris  Rīgā) bija latviešu grafiķis, gleznotājs un lietišķās mākslas meistars, Latvijas Republikas pirmās pastmarkas meta un valsts karoga standarta autors.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1883. gada 25. februārī Majoros namdara ģimenē. Mācījās Majoru-Dubultu Labdarības biedrības pamatskolā, tad Rīgas Vācu amatniecības biedrības skolā (1899—1902), Venjamiņa Blūma mākslas skolā (1903—1904), Jūlija Madernieka mākslas studijā (1904—1906), Štiglica Centrālās tehniskās zīmēšanas skolā Pēterburgā (1906). Vairākus gadus (1908—1914) ziemas laikā pavadīja Parīzē, kur papildinājās Juliāna mākslas akadēmijā.

Miris 1942. gada 15. septembrī Rīgā.

Apbalvojumi 
1923. gadā Cīrulis ieguva 1. godalgu Rīgas pils Sūtņu akreditēšanās zāles projekta konkursā. Saņēma Latvijas Kultūras Fonda prēmijas 1925. un 1929. gadā, ieguvis par madarojumiem Grand Prix balvu Pasaules izstādē Briselē (1935), zelta medaļu Pasaules izstādē Parīzē (1937), par salona mēbelēm zelta medaļu 1. Starptautiskajā amatnieku izstādē Berlīnē (1938).

Mākslinieciskā darbība 

Sākumā, 1907. gadā mākslinieciskā darbība izpaudusies keramikā. Parīzē, 1914. gadā franču simbolisma ietekmē pievērsies glezniecībai. Pirmā pasaules kara laikā izveidoja latviešu strēlnieku karogu metus, gleznoja akvareļus par bēgļu un strēlnieku tēmām. 
1918. gadā radīja metu pirmajai Latvijas Republikas pastmarkai. Mākslinieka glezniecībai ir raksturīga īpatnēja stilizācija un izteikta formu ritmika. Gleznojis ainavas, aktus, portretus, vēsturiskas kompozīcijas, žanriskas ainas īpašu vērību pievērsis senlatviešu mitoloģijai.

Darbojies fresku glezniecībā, tās izveidojot Jelgavas Laucinieku viesnīcai (1921), bērnu sanatorijai „Ogre” (1927), Dzintaru koncertzālei (1936). 1928. gadā veicis Rīgas pils Sūtņu akreditēšanās zālē griestu un sienu gleznojumus. Pēcāk par atsevišķu Cīruļa fresku bēdīgo likteni žurnāla „Atpūta” 1939. gada 29. septembra 778. numurā rakstīja Jānis Dombrovskis:

1920. gados strādāja galvenokārt grafikā, veidojot plakātus, ilustrācijas, grāmatzīmes un vinjetes. 1930. gados pievērsās dažādām lietišķās mākslas nozarēm, to tālākajā attīstībā dodot lielu māksliniecisku ieguldījumu. Veidoja metus figurālām sienas segām un ornamentāliem paklājiem īsbārkšu un saistītā gobelēna tehnikā, kas tapuši Latvju sieviešu nacionālās līgas austuvē. 
No 1934. gada pievērsās madarojuma tehnikai, projektēja mēbeļu komplektus sabiedriskām un dzīvojamām telpām, vitrāžas, veidoja metus porcelāna apgleznojumiem Kuzņecova porcelāna rūpnīcai un darbnīcai „Burtnieks”. Pēc mākslinieka projektiem darināti arī metāla kausi, svečturi un māju nosaukumi. 1939. gadā pēc mākslinieka meta kalti Rīgas pils vārti.

Līdz mūsdienām Anša Cīruļa sienas gleznojumi saglabājušies tikai trijās vietās — Rīgas pils Sūtņu zālē, Dzintaru koncertzālē un bērnu sanatorijā „Ogre”.

1980. gados aizkrāsotie Cīruļa sienu gleznojumi bērnu sanatorijā „Ogre” pēc ārstes Vijas Lindes ierosmes atsegti un restaurēti. 2016. gadā ar Teterevu fonda atbalstu izgaismoti un uzstādītas informatīvās plāksnītes Cīruļa sienu gleznojumiem Dzintaru koncertzālē, bet 2018. gadā, piesaistot Eiropas Reģionālās attīstības fonda finansējumu, uzsākts atkārtoti restaurēt Cīruļa sienu gleznojumus sanatorijā „Ogre”.

Izstādes 
Cīrulis izstādēs piedalījās no 1907. gada. Nozīmīgākās personālizstādes noritēja Rīgā (1908, 1909, 1911, 1920, 1925, 1933), vēlāk piemiņas izstādes (1978, 1983, 1993).

Izmantotā literatūra 
 Red. Vilsons, A. Māksla un arhitektūra biogrāfijās. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

Atsauces

Ārējās saites 

www.dizainastudija.eu
 Biogrāfija
 www.apollo.lv

1883. gadā dzimušie
1942. gadā mirušie
Latvijas grafiķi
Latvijas gleznotāji
Latvijas dizaineri
Latviešu mākslinieki
Latviešu grafiķi
Latvijas vitrāžisti
Rīgas Meža kapos apbedītie