Miokarda infarkts

Miokarda infarkts jeb sirdstrieka ir viens no išēmiskās sirds slimības veidiem, kam raksturīga miokarda daļas išēmiskā nekroze sirds asinspiegādes traucējumu dēļ.

Etioloģija 
Miokarda infarkts rodas sirdi barojošo vainagartēriju nosprostojuma vai stipra sašaurinājuma rezultātā. Visbiežāk šāda nosprostojuma cēlonis ir vainagartēriju ateroskleroze — plīsusi aterosklerotiskā panga izsauc artērijas trombozi. Tromboze var rasties arī kā vainagartērijas embolijas sekas (piemēram, tauku embolija). Retumis infarkts ir neveiksmīgas ķirurģiskas operācijas (angioplastikas) sekas. Tas var rasties arī vainagartēriju spazmu dēļ. Īpašs miokarda infarkta veids ir infarkts, kas veidojas iedzimtu sirds defektu dēļ.

Patoģenēze 
Pirms miokarda infarkta veidošanās mēdz būt ilgstoša išēmiskā (skābekļa trūkuma) stadija, kad miokarda funkcijas un metabolisms ir traucēts, tomēr izmaiņām ir atgriezenisks raksturs. Veidojoties vainagartērijas nosprostojumam, 4 līdz 7 stundu laikā bojājumu var vēl izārstēt — tā ir nekrobiozes stadija. Pēc tam rodas neatgriezeniska sirds muskuļa nekroze (atmiršana). Pēc infarkta pārciešanas 1—2 nedēļu laikā sākas bojātā miokarda apgabala rētošanās. Rētaudi pilnībā izveidojas 1—2 mēnešu laikā.

Klīniskā aina 

Galvenā miokarda infarkta pazīme ir asas, mokošas sāpes krūtīs, tās pavada dedzināšanas sajūta, elpas trūkums, svīšana. Tomēr dažkārt sāpju var arī nebūt, vai arī tās jūtamas citās ķermeņa daļās (vēderā, kaklā, lāpstiņas rajonā). Dažreiz pacients pat griežas pie zobārsta ar sūdzībām par sāpēm apakšžoklī. Sāpes ilgst vairāk kā 15 minūtes, tās pāriet pēc vairākām stundām vai arī pēc narkotisko pretsāpju līdzekļu lietošanas (nitroglicerīns un citi nitrātu preparāti nepalīdz).

Ja ir sāpes krūtīs, kas nepāriet pēc nitroglicerīna preparātu lietošanas, ir jāizsauc neatliekamā medicīniskā palīdzība.

Līdz 30% gadījumu pēc plaša infarkta attīstās sirds mazspēja (slimniekam rodas aizdusa, neproduktīvs klepus).

Bieži novērojamas dažādas sirds aritmijas (piemēram, priekškambaru fibrilācija). Vienīgais miokarda infarkta simptoms var būt sirds pēkšņa apstāšanās (pēkšņa kardiālā nāve).

Miokarda infarktu var provocēt liela fiziskā slodze, psihoemocionālā spriedze, spēcīgs nogurums, hipertoniskā krīze.

Diagnostika 
Agrīnās diagnostikas metodes ir elektrokardiogrāfija (miokarda infarktam tipiski ir Q viļņi elektrokardiogrammā) un ehokardiogrāfija, kā arī asins analīzes, nosakot asinīs tā saucamās kardiotropās olbaltumvielas - troponīnu (I vai T) un CK-MB (kreatīnkināze) ik pa noteiktiem laika intervāliem. 

Vēlīnas metodes ir koronarogrāfija un miokarda scintigrāfija.

Ārstēšana 
Ārstēšanu jāuzsāk pēc iespējas ātrāk, kamēr nav izveidojusies neatgriezeniska sirds muskuļa nekroze. Jāveic pretsāpju terapija un jāatjauno koronārā asinsrite (ar angioplastikas vai koronārā šunta palīdzību). Izveidojušos vainagartērijas trombu var izšķīdināt ar speciāliem trombolītiskajiem preparātiem. Kā antitrombotisks līdzeklis slimības sākuma stadijā jālieto aspirīns (perorāli 160—325 mg).

Ja notikusi sirds apstāšanās, nekavējoties jāuzsāk atdzīvināšanas pasākumi (sirds-plaušu reanimācija). Jāpielieto defibrilators, ja tas ir pieejams.

Prognoze 
Prognoze nosacīti nelabvēlīga, jo parasti pēc miokarda infarkta seko dažādi sarežģījumi neatgriezenisku miokarda izmaiņu dēļ.

Skatīt arī 
 Infarkts

Atsauces 

Sirds un asinsvadu slimības