Ķīnas dinastijas

Ķīnas dinastijas bija valdnieku dinastijas, kuras vēstures gaitā valdījušas Ķīnas teritorijā.

Tituli un vārdi 
Sākot ar Šan dinastiju līdz Cjiņ dinastijai, valdnieka tituls bija "van" (王 - Wáng). Impērijai sadrumstalojoties daudzās savstarpēji naidīgās valstīs, katras šādas valstiņas valdnieks sāka dēvēties par "vanu", līdz ar to tituls zaudēja savu autoritāti. Ķīnas apvienotājs Cjiņs Ši Huan's, lai uzsvērtu savu īpašo statusu, radīja jaunu titulu: "huandi" - "imperators" (皇帝 - Huángdì), kurš līdz pat 1912. gadam bija Visķīnas imperatoru oficiālais tituls.

Katrs imperators zināms ar vairākiem vārdiem, kas dažkārt padara to identifikāciju visai sarežģītu:
 Paša vārds (姓名 - xìngmíng), kādu tam devuši vecāki; dažkārt Ķīnas vēsturē īpaša vērība tika pievērsta tam, lai valdnieka dzimtais vārds nenonāktu atklātībā, piemēram, Minu dinastijas dibinātājs ar likumu aizliedza pieminēt savu uzvārdu un lika to izdzēst no visiem dokumentiem, lai neviens neatcerētos viņa prasto izcelsmi.
 Pēcnāves vārds (諡號 - shìhào), kuru piešķīra pēc nāves, ņemot vērā dzīves laikā paveikto; visbiežāk pēcnāves vārds ir saliktenis, kas beidzas ar titula "huandi" (imperators) pēdējo zilbi "di", vai pašu titulu, piemēram, "van" u.c.;
 Tempļa vārds (廟號 miàohào), kuru rakstīja uz plāksnes un novietoja šī valdnieka senčiem veltītajā templī; visbiežāk tempļa vārds ir saliktenis, kas beidzas ar "gao" (augstais) vai "tai" (dižais), ja konkrētais valdnieks bijis dinastijas dibinātājs, vai arī "dzun" (sencis) vai "dzu" (pirmtēvs), piemēram "Taidzuns", t.i. "Dižais sencis".
 Devīzes vārds - sākot ar III gs. valdnieku personvārdu vietā ļoti bieži lieto to valdīšanas ēras devīzi (年號 niánhào), kurai bija jāraksturo valdnieka politiku, piemēram, "Kansji" (veselība un laime), Guaņsjuj (spilgtais turpinājums) u.c.

Dažkārt vienu un to pašu imperatoru dažādi avoti dēvē dažādos vārdos, vai viens pēcnāves vārds bijis dažādu dinastiju imperatoriem (tad pirms vārda min dinastiju). Daudzi valdnieki nebija ķīnieši, bet gan citu tautu (tātad arī valodu) pārstāvji - tad grūtības sagādā tas, ka viņu vārdi ķīniešu transkripcijā var ievērojami atšķirties no oriģinālā varianta (piemēram, mongoļu hans Čingiz's, kura vārdu ķīnieši pierakstīja kā "Čen-dzi-cji"). Tā kā lielāko tiesu literatūrā bez valdnieka vārda rakstības hieroglifos, tas uzrādīts arī mandarīnu valodā, lai īpašvārdus pareizi atveidotu latviešu valodā, jālieto Piņjiņa tabula.

Kas attiecas uz neķīniešu dinastijām (piemēram, mongoļu, džurčeņu, mandžūru u.c.), tad pēc Prof. J.Staburovas ieteikuma to imperatoru ķinizētos vārdus raksta kā piņjiņā, vārdu un titulu kopā (piemēram 元帝 - Yuándì - kā Juaņdi, nevis Juaņs di). Savukārt to etnisko vārdu rakstībā pēc Prof. A.Cendinas ieteikuma nodala vārdu no titula ar apostrofu, jo vārdi ir atsevišķi, taču izrunā tos gandrīz "sapludinot" (kā tas pieņemts mongoļu un tjurku valodās), piemēram Čingiz-hans, nevis Čingishans.

Tituli:
 huandi (皇帝 - Huángdì, pēc statusa līdzvērtīgs eiropiešu titulam "imperators")
 van (王 - Wáng, pēc statusa līdzvērtīgs eiropiešu titulam "karalis")
 gun (公 - Gong, pēc statusa līdzvērtīgs eiropiešu titulam "hercogs")
 hou (侯 - Hóu, pēc statusa līdzvērtīgs eiropiešu titulam "marķīzs")

Par pirmo atzīto datējumu Ķīnas dinastiju vēsturē uzskata 841. g. p.m.ē. Senāki datējumi ir visai diskutabli un apstrīdami. Šī hronoloģija ņemta no Ķīnas valdības finansēta hronoloģijas pētniecības projekta Sja Šan Džou (夏商周断代工程), kurš īstenots 2000. gadā.

Trīs valdnieki un pieci imperatori

Sja dinastija

Šan dinastija

Džou dinastija

Cjiņ dinastija

Haņ dinastija

Trejvalstu laiks

Dzjiņ dinastija

Sešpadsmit (barbaru) valstis

Citas t.s. Piecu barbaru perioda valstis

Ziemeļu un Dienvidu dinastijas

Sui dinastija

Tan dinastija

Piecu dinastiju un desmit valstu laiks

t.s. Desmit valstis

Desmit valstu laika seperātiskie valdījumi

Liao dinastija

Sun dinastija

Si Sja dinastija

Dzjiņ dinastija

Juaņ dinastija

Minu dinastija 

Minu dinastija valdīja Ķīnā 276 gadus, no 1368. gada līdz 1644. gadam. Minu dinastija bija pēdējā dinastija, kuras valdnieki bija etniski ķīnieši. Tā bija pazīstama arī kā Lielā Minu impērija. Minu dinastijas laikā tika uzbūvēta spēcīga flote un izveidota pastāvīga karaspēks, kā arī iedzīvotāju skaits pārsniedza 100 miljonus.

Cjinu dinastija 

Cjinu dinastija, pazīstama arī kā Mandžūru dinastija, bija pēdējā valdošā dinastija, kas valdīja Ķīnā no 1644. gada, kad tika gāzta Minu dinastija, līdz 1912. gadam, kad tika dibināta Ķīnas Republika. Šo dinastiju dibināja mandžūru Aisingjoro klans. 18. gadsimtā bija dinastijas lielākā uzplaukuma laiks, kad tā pārvaldīja visplašāko teritoriju ar vislielāko pavalstnieku skaitu. Šajā laikā Cjinu dinastija pārvaldīja visu pašreizējās Ķīnas teritoriju, Mandžūriju, Mongoliju, Tibetu, kas kopumā bija 13 miljoni km2. Cjinu dinastijas laikā pieauga ārvalstu ietekme Ķīnā.

Bibliogrāfija 

 Zariņš V., Svarīgākie senās Ķīnas vēstures notikumi. / Laodzi. Sacerējums par Dao un De (Daodedzin). - Zvaigzne ABC, Rīga, 
 Staburova J., Ķīniešu valodas īpašvārdi un to atveide latviešu valodā.Teorētiskie un praktiskie aspekti. - Jāņa Rozes apgāds, Rīga, 2006.

Monarhijas
 
Ķīnas vēsture
Valdnieku uzskaitījumi