Tētija (pavadonis)

Tētija (grieķu Τηθύς) ir Saturna pavadonis, kuru atklāja Džovanni Domeniko Kasīni 1684. gadā

Nosaukums 
Tētija nodēvēta grieķu mitoloģijas titāna Tētijas vārdā. Tā arī ir apzīmēta kā Saturns III vai S III Tētija.

Četrus pavadoņus, ko atklāja Kasīni (Tētija, Diona, Reja un Japets), viņš nosauca par Sidera Lodoicea ( "Luija zvaigznes") par godu karalim Luijam XIV. Kasīni atklāja Tētiju, izmantojot lielu teleskopu, kuru viņš izveidoja Parīzes observatorijas teritorijā [6]. Līdz septiņpadsmitā gadsimta beigām astronomi ierada attiekties uz tiem un Titānu kā Saturns I līdz Saturns V (Tētija, Diona, Reja, Titāns, Japets). 1789. gadā, kad tika atklāti Mimass un Encelads, numerācijas shēma tika pagarināta līdz Saturns VII pabīdot piecus vecākos pavadoņus par divām vietām. Hiperiona atklāšana 1848. gadā pamainīja numurus pēdējo reizi, nobīdot Japetu līdz Saturns VIII. Turpmāk numerācijas shēma palika nemainīga.

Visu tolaik zināmo septiņu Saturna pavadoņu nosaukumi nāk no Džona Heršela (Viljama Heršela dēls, Mimasa un Encelada atklājējs) 1847. gada publikācijas Labās cerības ragā veiktie astronomiskie novērojumi  Cape kurā viņš aizstāvējis Saturna pavadoņu nosaukšanu titānu, Krona (Saturna analogs grieķu mitoloģijā) māsu un brāļu vārdos.

Fiziskie parametri 

Tētija ir ledains ķermenis, pēc dabas līdzīgs Dionai un Rejai. Tētijas blīvums ir 0,97 g / cm ³, norādot, ka tā sastāv gandrīz tikai no ūdens ledus. Tētijas virsma ir ļoti krāteriem bagāta un tajā ir daudz plaisas, ko rada ledus defekti. Tās virsma ir viena no visvairāk atstarojošajām (redzamajos viļņu garumos) Saules sistēmā, ar redzamās gaismas albedo 1,229. Šis ļoti augstais Albedo rodas no Saturna E gredzena daļiņu smilšstrūklas. Saturna E gredzens ir blāvs gredzens, kas sastāv no mazām ūdens un ledus daļiņām, ko izsvieduši Encelada dienvidpola reģiona geizeri.

Uz Tētijas ir atrasti divi atšķirīgi reljefa tipi, no kuriem viens sastāv no blīvi krāterotiem reģioniem, un otrs - no tumšas krāsas viegli krāterotas joslas, kas plešas pāri pavadonim. Nedaudzie krāteri šajā otrajā reģionā liecina, ka Tētija reiz bija iekšēji aktīva, kā rezultātā daļa vecākās teritorijas ir ieguvusi jaunu virsmu. Precīzs iemesls tumšajai joslai nav zināms, bet iespējams izskaidrojums nāk no nesenajiem Galileo kosmiskā aparāta Jupitera pavadoņu Ganimēda un Kallisto attēliem, abiem no kuriem ir gaišas polārās cepures, kuras parādās spožo ledus nogulšņu uz polu vērstajās krāteru nogāzēs dēļ. No attāluma cepures šķiet gaišākas tūkstošiem neizšķiramu ledus pleķu, kuri atrodas mazajos krāteros, dēļ. Tētijas virsma var būt veidojusies līdzīgā veidā - tā sastāv no miglainām polārajām cepurēm no neizšķiramiem, spožiem ledus pleķiem ar tumšāku joslu starpā.

Tētijas rietumu puslodē dominē milzīgs triecienkrāteris, kuru sauc Odisejs, un kura 400 km diametrs ir gandrīz 2/5 no pašas Tētijas. Krāteris tagad ir diezgan plakans (vai precīzāk, tas atbilst Tētijas lodveida formai), tāpat kā Kallisto krāteri, bez liela kalnu gredzena un centrālā paaugstinājuma, kādi parasti ir redzami uz Mēness un Merkura. Tas, visticamāk, ir pateicoties Tētijas trauslās ledus garozas slīdēšanai ģeoloģiskā laika gaitā.

Otra svarīgākā iezīme, kas redzama uz Tētijas, ir milzīga ieleja, saukta par Itaka Chasma, 100 km plata un 3 līdz 5 km dziļa. Tā ved 2000 km garumā, apmēram 3/4 no Tētijas apkārtmēra. Tiek uzskatīts, ka Itaka Chasma izveidojās, kad Tētijas iekšējais šķidrais ūdens sacietēja, izraisot pavadoņa izplešanos un pāršķeļot virsmu, lai varētu izvietot papildu tilpumu. Pazemes okeāns var būt radies no 2:3 orbitālās rezonanses starp Dionu un Tētiju agri Saules sistēmas vēsturē, kas noveda pie orbitālās ekscentricitātes un Tētijas iekšienes sasilšanu no plūdmaiņām. Okeāna būs sasaluši pēc tam, kad pavadoņi izbēga no rezonanses. Senāki krāteri, kas izveidojās pirms Tētija sacietēja, iespējams, līdz tam izzuda ģeoloģiskās aktivitātes rezultātā. Ir cita teorija par Itaka Chasma veidošanos: kad notika trieciens, kas radīja lielo krāteri Odiseju, triecienvilnis ceļoja cauri Tētijai un salauza ledaino, trauslo virsmu pavadoņa pretējā pusē. Tētijas virsmas temperatūra ir -187 °C.

Trojas pavadoņi 
Koorbītas pavadoņi Telesto un Kalipso atrodas Tētijas Lagranža punktos L4 un L5, attiecīgi 60 ° pirms un pēc Tētijas tās orbītā.

Lidojumi garām 
2005. gada 23. septembrī Cassini zonde veica tuvu mērķētu lidojumu garām Tētijai 1500 km attālumā. Kaut arī Cassini turpinās novērot Tētiju mērenā attālumā tā pagarinātās misijas laikā, nav plānu par atkārtotu tuvu lidojumu garām.

Atsauces

Ārējās saites 

 Tētijas profils no NASA Saules sistēmas izpētes sekcijas
 Rotējošā Tētijas karte (Voyager)
 Planetārā sabiedrība: Tētija
 Filma par Tētiju Nacionālajā okeānu un atmosfēras administrācijā

Saturna pavadoņi