Hipatija hronika

Hipatija hronika jeb arī Ipatija hronika (; ; ) ir baznīcslāvu valodā pārrakstīts vairāku senāku Kijivas Krievzemes hroniku apkopojums. Tas ir otrs vecākais senkrievu hroniku apkopojums pēc t.s. Laurentija hronikas.

Tapšana un atrašana 
Vienu no hronikas norakstiem, kas glabājās Krievijas Zinātņu akadēmijas bibliotēkā Pēterburgā, 1809. gadā izpētīja krievu vēsturnieks Nikolajs Karamzins. Viņš to nosauca par Hipatija hroniku, atbilstoši Kostromas klostera nosaukumam, kur tas agrāk bija glabājies. Vēsturnieki uzskata, ka hronika uzrakstīta uz papīra, kas izgatavots pirms 1428. gada, kaut arī zināms, ka otrs šīs hronikas noraksts jeb t.s. Hļebņikova noraksts (Хлебниковский список) tapis Polijas-Lietuvas kopvalsts izveides laikā pēc 1550. gada Kijivas Pečoru klosterī. Saglabājušies arī t.s. Pogodina noraksts (Погодинский список, ap 1620), t.s. Jarocka noraksts (Список Яроцкого, ap 1651), t.s. Jermolaja noraksts (Ермолаевский список, ap 1710), t.s. Krakovas noraksts no Pogodina noraksta (ap 1795).

Saturs 
Hipatija hronika patiesībā ir triju senāku Kijivas Krievzemes hroniku norakstu apkopojums:
 Pagājušo gadu vēsture (baznīcslāvu: Повѣсть времяньныхъ лѣтъ) jeb Nestora hronika — senkrievu hronika par notikumiem Krievzemē un apkārtējās valstīs no 852. līdz 1117. gadam;
 Kijivas hronika () — par notikumiem starp 1118. un 1198. gadiem, īpaši par Rurika dinastijas kņazu cīņām par Kijivas lielkņaza troni 1146. — 1152. gadā;
 Galīcijas-Volīnijas hronika () — par notikumiem starp 1201. un 1292. gadiem, īpaši par Galīcijas-Volīnijas kņazu savstarpējām cīņām un pretenzijām uz Krievzemes lielkņaza (jeb "Krievzemes karaļa") troni 1201. un 1253. gadā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oriģinālais teksts ar piezīmēm

Hronikas
Krievijas vēsture
Ukrainas vēsture
Baltkrievijas vēsture
Senkrievu literatūra