Eduards Veidenbaums

Eduards Veidenbaums (dzimis , miris ) bija latviešu dzejnieks un tulkotājs. Viņa dzejoļi sākotnēji izplatījās rokrakstos un tika publicēti tikai pēc viņa pāragrās nāves.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1867. gadā Priekuļu pagasta “Glāznieku” māju (šobrīd mājas atrodas Cēsu pilsētas teritorijā) saimnieka ģimenē. 

1872. gadā ģimene pārcēlās uz Mūrmuižas “Kalāčiem”. 

1886. gadā viņš beidza Vidzemes guberņas ģimnāziju.

1887. gadā uzsāka studijas Tērbatas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Studiju laikā Tērbatā kādu laiku mitinājās latviešu studentu korporācijas Lettonia namā, tomēr par korporācijas biedru nekļuva. Veidenbauma interešu lokā ietilpa arī tautsaimniecība un vēsture, viņš piedalījās studentu zinātniski literārās biedrības “Pīpkalonija” dibināšanā. 

1891. gada decembrī viņš pēc saaukstēšanās saslima un nākamā gada pavasarī mira no strauji progresējošās tuberkulozes, apglabāts Liepas ciema kapos.

Piemiņa 
1958. gadā “Kalāčos” iekārtoja muzeju. 1968. gadā nodibināja Eduarda Veidenbauma literāro prēmiju. 1967. gadā viņa kapa vietā tika atklāts dzejniekam veltīts no šūnakmens veidots piemineklis.

1987. gadā mūziķis Juris Kulakovs sakomponēja dziesmu ciklu "Septiņarpus dziesmas ar Eduarda Veidenbauma vārdiem". To ierakstīja Ieva Akuratere, tā videoversija tika ierakstīta Latvijas TV, taču oficiāli cikls nekad nav izdots. Populārākā cikla dziesma ir "Reiz zaļoja jaunība".

Literārā darbība 

Veidenbaums skeptiski vērtēja sava laika latviešu rakstniecību un labprātāk lasīja Horāciju, Šilleru un Heini. Viņš bija emocionāls skeptiķis, kurš savai skepsei ļāva izpausties ironijā — gan pret pasauli, gan pret sevi.
Knuts Skujenieks ir teicis: Es viņu drīzāk dēvētu par izmisuma dzejnieku - gan personīgā, gan sociālā plāksnē. Viņš alka pēc revolūcijas, kurai laiks vēl nebija pienācis, viņš alka pēc sapratnes un mīlestības, kuru saņēma pārāk maz. Jau ģenētiski slimības apzīmogots, dzejnieks nevarēja nejust sev atvēlētā laika īsumu.

Veidenbaumam kļūdaini mēdz piedēvēt tekstus "Es zinu, visi mani nievā" un "Es esmu nabags vecpuisis". Tie nav uzskatāmi par viņa darbiem un nav arī iekļauti nevienā viņa darbu izlasē vai kopotajos rakstos.

Bibliogrāfija 
Pirmā Veidenbauma dzejas publikācija parādījās gadu pēc viņa nāves, bet pirmā grāmata iznāca 1896. gadā.

Dzeja 
 Dzejas (1896) Ed. Treimaņa redakcijā, Rīgā 
 Dzejas (1900) Redaktors Fricis Roziņš - Āzis, Zociāldemokrātu bibliotēkas izdevums (Zociāldemokrātu bibliotēka Nr.5), Londonē (Londonā)
 Dzejas (1906) Sakopojis Paberžu Rūdolfs. Rīgā un Tukumā. 
 Dzejas (1935) P.Vintiņa ievads, redakcija, komentāri. "Prometejs", Maskava 
 Dzejas (1945) VAPP daiļliteratūras apgāds

Kopoti raksti 
 1907 - 1909 Kopoti raksti. 1—6 rediģējis Edvards Treimanis-Zvārgulis. Valmierā, P. Skrastiņš. 
 1920 Kopoti raksti.1-6 rediģējis Ed. Treimanis-Zvārgulis. Cēsīs un Valmierā, K. Dūnis
 1926 Raksti rediģējis R. Egle. Cēsīs un Rīgā, O. Jepe
 1961 Kopoti raksti. 1—2., rediģējis A. Vilsons. Rīgā: LVI

Izlases 
 Izlase. R.: LVI (1952)
 Brīvības cēlajais gars. R.: Liesma (1978)
 Domāju es domas dziļas... R.: Draugi N.I.M.S. (2000)
 Dzejas. R.: Nordik (2005)

Par autoru 
 Rūdolfs Egle. Eduards Veidenbaums dzīvē un darbos. (1926)
 A.Vilsons. Eduarda Veidenbauma dzīve. (1967)
 Līvija Volkova. Eduards Veidenbaums. (1979)

Atsauces

Ārējās saites 

 Eduards Veidenbaums, biogrāfija Latvijas Literatūras centra datubāzē
 Eduards Veidenbaums: "Nolādēts liktens/Cilvēkam būt!", radošā biogrāfija LLC mājaslapā
 Eduarda Veidenbauma dzeja portālā letonika.lv
 Eduarda Veidenbauma dzeja kubele.tk portālā
 Eduarda Veidenbauma tulkotā dzeja
 Daži Eduarda Veidenbauma populārzinātniski raksti

Latviešu rakstnieki
Latvijas rakstnieki
Latvijas dzejnieki
Latviešu valodā rakstošie
19. gadsimta rakstnieki
Cēsīs dzimušie