Skanenis

Skaneņi (arī sonoranti, sonanti jeb skanīgie līdzskaņi) ir termins, ko visbiežāk attiecina uz latviešu valodas līdzskaņiem , jeb latviešu burtiem <r, l, ļ, m, n, ņ>.

No vispārīgāka, teorētiska viedokļa sonoritāte jeb skanīgums piemīt tām skaņām, kuru izrunā balss plūsmai netraucē nekāds radikāls šķērslis. No šāda skatu punkta vissonorantākās skaņas latviešu valodā ir patskaņi un puspatskanis  un sonorantākie no līdzskaņiem ir jau pieminētie , bet  atrodas uz robežas starp sonorantām un nesonorantām skaņām. Latviešu valodā sonorantajiem līdzskaņiem nav nebalsīgu versiju. Nebalsīgi skaneņi ir reti sastopami pasaules valodās. Viena no valodām, kur ir balsīgu un nebalsīgu skaneņu opozīcija, ir mokšu valoda.

Latviešu valodā

Geminācija 

Latviešu valodā vairāku veidu līdzskaņi var būt gari vai īsi, taču skaneņiem ir īpaša pozīcija šajā gadījumā — to garums ir fonēmisks, respektīvi, tas tiek norādīts rakstībā un atsevišķos gadījumos tam ir nozīmes šķiroša loma, piemēram, manna un mana. Lai gan troksneņi bieži mēdz būt gari, to garumam nekad nav nozīmes šķiroša funkcija un to garums netiek uzrādīts latviešu valodas ortogrāfijā, citiem vārdiem, to garums ir tikai fonētisks.

Zilbiskums 

Pie skaneņiem piederošie nāseņi un plūdeņi <r, l, ļ, m, n, ņ> ir līdzskaņi, kas latviešu valodā var būt zilbiski (t. i., veidot zilbes kodolu).

Intonāciju nesoši diftongiskie savienojumi 

Pie skaneņiem piederošie nāseņi un plūdeņi <r, l, ļ, m, n, ņ>, noslēdzot zilbi pēc īsa patskaņa, veido tā saucamos diftongiskos savienojumus, kas līdzās gariem patskaņiem un diftongiem ir spējīgi nest zilbes intonāciju latviešu valodā, piemēram,  un plūdeņa  savienojumam ir dažāda intonācija vārdos  "airēt" — lauzta intonācija un  (par audumu) — stiepta intonācija.

Atsauces 

Līdzskaņi
IPA