Gilberta salas

Gilberta salas () ir ap 780 km gara koraļļu atolu virkne Klusā okeāna centrālajā daļā. Sastāv no 16 atoliem, kas izvietojušies abpus ekvatoram. Arhipelāgs ietilpst Kiribati valsts sastāvā un veido tā apdzīvotāko daļu. Pašas Kiribati valsts nosaukums cēlies no Gilberta salu nosaukuma pārlikuma kiribatiešu valodā.

Vēsture 
Mikronēzieši apdzīvojuši salas jau 2000—3000 gadu senā pagātnē. Kā pirmais no eiropiešiem salu ziemeļu atolu Butaritari 1606. gadā ieraudzīja portugāļu jūrasbraucējs Pedru Fernandišs di Keirošs (Pedro Fernandes de Queirós). 1764. gadā gar salām sava pasaules apceļojuma laikā kuģoja britu jūrasbraucējs Džons Bairons (John Byron). 1788. gadā gar salām kuģoja un lielāko daļu no tām atklāja cits britu jūrasbraucējs — Tomass Gilberts (Thomas Gilbert), nosauca arhipelāgu par Kingsmilas salām (Kingsmill Islands), bet krastā salās neizkāpa. Gilberta vārdu salām 1820. gadā piešķira Krievijas Impērijas jūrasbraucējs Ādams Johans fon Krūzenšterns. Franču kapteinis Luī Diperī bija pirmais, kas nokartēja visu arhipelāgu sava pasaules apceļojuma laikā (1822-1825).

1892. gadā salas kļuva par Lielbritānijas Gilberta un Elisa salu protektorāta daļu. 1916. gadā protektorāts kļuva par koloniju, bet 1971. gadā ieguva autonomiju. 1943. gada 20. novembrī ASV armija un ASV 2. jūras kājnieku divīzija veica desanta operācijas Makina un Taravas atolos, aizsākot Makina un Taravas kaujas, kurās japāņi tika sakauti. Pēc tam Gilberta salas tika izmantotas, lai atbalstītu iebrukumu Māršala salās 1944. gada februārī. ASV salās uzcēla militārās bāzes. 1978. gadā Elisa salas kļuva par neatkarīgu valsti Tuvalu, bet gadu vēlāk, 1979. gadā Gilberta salas ieguva neatkarību, izveidojot Kiribati valsti, kurā ietilpst arī Fēniksa salas un Lainas salas.

Atsauces

Ārējās saites 

Klusā okeāna salas
Kiribati
 
Arhipelāgi