Jānis Kauliņš

Jānis Kauliņš ( — ) bija latviešu virsnieks, politiķis un sabiedrisks darbinieks. Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas biedrs. 3. un 4. Saeimas deputāts. Latvijas iekšlietu ministrs (1932—1933) un zemkopības ministrs (1934—1935). Pēc Latvijas okupācijas deportēts uz PSRS un nošauts 1942. gadā.

Dzīvesgājums 

Dzimis  Rīgā Miķeļa Kauliņa ģimenē.

Mācījās Rīgas reālskolā, studēja Rīgas Politehniskajā institūtā. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā viņu iesauca Krievijas Impērijas armijā un nosūtīja uz Aleksandra karaskolu Maskavā. Dienēja 109. kājnieku rezerves pulkā, 1917. gada martā viņu pārcēla uz Rezerves latviešu strēlnieku pulku. Pēc Brestļitovskas miera līguma parakstīšanas viņu 1918. gadā demobilizēja.

Latvijas brīvības cīņu laikā Kauliņš 1919. gada 3. janvārī iestājās Kalpaka bataljonā, iecelts par Priekules brīvprātīgo rotas komandieri un komandantu. Aprīļa puča laikā virsleitnants Kauliņš izglāba no vācu gūsta Latvijas apsardzības ministru Jāni Zālīti un nogādāja viņu Liepājas ostā uz valdības kuģa "Saratov". Pēc Rīgas atbrīvošanas 1919. gada maijā Kauliņš kļuva par Latvijas armijas virspavēlnieka štāba komandantu. Bermontiādes laikā viņu paaugstināja par kapteini un pēc Zemgales atbrīvošanas iecēla par 3. robežsargu pulka komandieri. 1921. gada 1. maijā Kauliņu atvaļināja no karadienesta.

1922. gadā viņš beidza studijas Latvijas Augstskolas Tautsaimniecības fakultātē, iestājās studentu korporācijā Talavija. Strādāja par Valsts Zemes bankas Jelgavas nodaļas priekšnieku, bija 16. Jelgavas aizsargu pulka autorotas komandieris un darbojās Lāčplēša Kara ordeņa un Triju Zvaigžņu ordeņa domēs.

1928. gadā Kauliņu ievēlēja 3. Saeimā no Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas saraksta,  1931. gadā ievēlēja 4. Saeimā, kur viņš darbojās Finanšu un tirdzniecības komisijā. 1932. gada martā kļuva par iekšlietu ministru Marģera Skujenieka vadītajā valdībā. Pēc Ulmaņa apvērsuma  kļuva par jaunās valdības zemkopības ministru, amatā bija līdz 1935. gada jūlijam. 1935. gadā viņu iecēla par Zemes bankas direktoru. Pēc pensionēšanās 1938. gadā Kauliņš dzīvoja Jelgavā, bija Jelgavas kredītbiedrības valdes loceklis un "Kalpaka bataljona biedrības" biedrs.

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Kauliņš atsāka strādāt par grāmatvedi Jelgavas Valsts apdrošināšanas kantorī. 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā viņu apcietināja un 1941. gada 16. jūnijā izveda uz Novosibirskas apgabalu.  Novosibirskas apgabala tiesa piesprieda J. Kauliņam nāvessodu pēc Krievijas PFSR kriminālkodeksa 58. panta 4. un 13. punkta. Iesniedzis kasācijas sūdzību, taču spriedums netika mainīts.  Jānim Kauliņam tika izpildīts nāvessods nošaujot.

Apbalvojumi 
 Lāčplēša Kara ordenis (nr. 3/897, 1921)
 Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira

Atsauces 

1899. gadā dzimušie
1942. gadā mirušie
Rīgā dzimušie
Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas politiķi
Latvijas iekšlietu ministri
Latvijas zemkopības ministri
3. Saeimas deputāti
4. Saeimas deputāti
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Padomju represijās nogalinātie
Ar nāvi sodītie politiķi