Dzeltenie Pastnieki

Dzeltenie Pastnieki ir 1979. gadā izveidota latviešu mūzikas grupa, kas tiek uzskatīta par vienu no jaunā viļņa un regeja pionieriem Latvijā un bijušajā Padomju Savienībā.

Vēsture 
Grupas darbības sākums datējams ar 1981. gadu, kad tapa pirmais albums "Bolderājas dzelzceļš" un par grupas mājvietu kļuva zvejnieku kolhozs "Uzvara". Tomēr grupas oficiālajai darbībai tika likti šķēršļi: padomju laikā rokgrupas tika uzskatītas par pašdarbības kolektīviem, kuriem visas repertuāra dziesmas pirms izpildīšanas jāapstiprina kontroles organizācijā: E. Melngaiļa Tautas mākslas un kultūras un izglītības darba zinātniski metodiskajā centrā. Kā atceras I. Baušķenieks, no albuma "Bolderājas dzelzceļš" akceptu saņēma tikai trīs dziesmu mūzika un vienas dziesmas teksts. Grupas dziesmas atzina par vulgārām, nemākslinieciskām un kaitīgām. Arī nākamā programma "Man ļoti patīk jaunais vilnis" tika noraidīta, tādējādi "Pastnieki" kļuva par pagrīdes grupu, kurai nav tiesību oficiāli uzstāties koncertos. 1983. gadā beidzās sadarbība ar kolhozu "Uzvara" un grupa turpmākos gados pašu spēkiem ierakstīja vairākus albumus, kas izplatās magnetofona lenšu ierakstos. Divas dziesmas no "Bolderājas dzelzceļa" ("Nāc ārā no ūdens" un "Sliktā dziesma par Zaķusalu") iekļautas Rietumvācijā izdotajā Latvijas rokgrupu izlasē "Vēl ir laiks" (1984).

Grupas trešais albums "Alise" tapa, kad režisors un dramaturgs Andris Zeibots plānoja iestudēt amatierteātrī L. Kerola grāmatas "Alise Brīnumzemē" dramatizējumu un uzaicināja "Pastniekus" radīt tam mūziku. Šī mūzika tika ierakstīta 1983.-1984. gadā, izmantojot L. Kerola tekstus Dagnijas Dreikas un A. Zeibota atdzejojumos. Paralēli šim albumam tapa arī ceturtais albums "Vienmēr klusi".

80. gadu otrajā pusē Padomju savienībā tika izsludināta "pārkārtošanās" politika, un kultūras nozares kontrole atslāba. Arī "Dzeltenajiem Pastniekiem" kļuva iespējama publiska uzstāšanās: 1986. gadā viņi piedalījās festivalā "Bildes", savukārt 1987. gadā kāpa uz festivāla "Liepājas dzintars" skatuves. Tika pabeigti vēl divi albumi, "Depresīvā pilsēta" (1986), kas apvieno gan dziesmas, gan instrumentālas kompozīcijas un skices, un "Naktis" (1987), kurā grupa atgriezās pie "dzīvā" sastāva skanējuma ar ģitāru, basģitāru un sitamajiem instrumentiem, papildinot tos ar sintezatoriem un elektroniku. Pēc tam grupas darbība uz laiku apsīka. Ingus Baušķenieks sāka solodarbību, ierakstīdams albumu "Mājas dzīve", savukārt Viesturs Slava un Ilgvars Rišķis iesaistījās grupā "19 gadi pirms sākuma". 1989. gadā grupa atjaunoja koncertdarbību, tika izdota labāko dziesmu izlase magnetofona lentes formātā "Sliekutēva vaļasprieks".

90. gados I. Baušķenieks turpināja solodarbību, V. Slava sadarbojās ar Kasparu Rolšteinu albumā "Šūpoles". Nākamais "Pastnieku" albums "Kaķis" iznāca tikai 2003. gadā, un tam sekoja arī 80. gadu albumu izdevumi kompaktdiska formātā. Grupa regulāri uzstājās Latvijas mūzikas festivālos. 2012. gada 28. septembrī grupa sniedza koncertu Rīgā, koncertzālē "Palladium". 2017. gadā ASV mūzikas izdevniecība "Dark Entries" izdeva grupas 80. dziesmu izlasi "Lentu gabaliņi".

2018. gadā iznāca jauns albums "Nepieklājīgā meitene", kurā apkopotas idejas, kas radušās, sākot jau no 80. gadiem.

Pašreizējais sastāvs 
 Ingus Baušķenieks — vokāls, basģitāra
 Viesturs Slava — vokāls, ģitāra
 Uģis Vītiņš — vokāls, klavieres
 Fabiass Nils Īle — bungas

Diskogrāfija

Studijas albumi

Citi izdevumi

Atsauces

Ārējās saites 
 Andris Bernāts Pārāk smalks šim rupjajam laikmetam — „Patiesā Dzīve”
 Inita Gūtmane Mūziķis, kas ambīciju dēļ cieš elles mokas — „Kurzemes Vārds”
 Sieviete ir vistuvākais cilvēks  — interneta žurnāls SATORI
 Ivars Šteinbergs Uzregulēt pareizu atskaites punktu — delfi.lv
 Daiga Mazvērsīte Reiz bija — nebija? Sadzirdēju. Sajutu. — vizuālo mākslu žurnāls STUDIJA

1980. gadu mūzikas grupas
2000. gadu mūzikas grupas
Latvijas elektroniskās mūzikas grupas
Latvijas popgrupas
Latvijas rokgrupas
Latvijas sintpopa grupas
Latvijas jaunā viļņa grupas
Latvijas postpanka grupas