Venecuēla

Venecuēlas Bolivāra Republika () ir vidēji attīstīta valsts Dienvidamerikas ziemeļos. Rietumos tā robežojas ar Kolumbiju, dienvidos — ar Brazīliju, bet austrumos — ar Gajānu. No ziemeļiem to apskalo Karību jūra. Netālu no Venecuēlas krastiem atrodas Aruba, Nīderlandes Antiļas un Trinidāda un Tobāgo. Galvenā ekonomikas nozare  — naftas ieguve.

Venecuēla ir Amerikas valstu organizācijas, Nepievienošanās kustības un OPEC dalībvalsts. Tā ir viena no OPEC dibinātājvalstīm.

Vēsture 

Pirms spāņu ierašanās teritorijas piekrastē un Orinoko upes krastos dzīvoja vairākas indiāņu ciltis. 1498. gadā piekrasti atklāja Kristofors Kolumbs. Ap 1500. gadu cita spāņu ekspedīcija atklāja Marakaibo ezeru, kur ievēroja vietējo iedzīvotāju uz pāļiem celtās būdas un nosauca piekrasti par "Mazo Venēciju" (Venezuela). 16. gadsimtā konkistadori bija iekarojuši mūsdienu Venecuēlas teritorijas piekrasti, tomēr spāņi to neuzskatīja par nozīmīgu koloniju. 18. gadsimta sākumā mūsdienu Venecuēlas teritorija kļuva par spāņu Jaunās Granādas vicekaralistes sastāvdaļu.

1811. gadā Venecuēla deklarēja neatkarību, bet vēl līdz 1821. gadam turpinājās karš par neatkarību Simona Bolivāra vadībā. No 1819. līdz 1830. gadam ietilpa Lielkolumbijā. 1914. gadā tika uzsākta naftas ieguve Marakaibo ezera baseinā. 19. un 20. gadsimtā Venecuēlā bijuši daudz apvērsumu, nemieru un diktatūru, tomēr kopš 1958. gada Venecuēlā notiek lielākoties demokrātiskas vēlēšanas.

Bolivāra revolūcija 

Par Bolivāra revolūciju dēvē kreisi orientēto politisko procesu, ko aizsāka Ugo Čavess, Piektās republikas kustības un vēlāk Venecuēlas Apvienotās sociālistu partijas (PSUV) dibinātājs. Viņš uzvarēja 1998. gada prezidenta vēlēšanās, iegūstot 56% balsu. 

Čavess sevi uzskatīja par sociālisma atbalstītāju, bet savu ideoloģiju, nošķirot no līdzšinējiem sociālisma mēģinājumiem, sauca par 21. gadsimta sociālismu.  Ugo Čavess nomira no vēža, par pagaidu prezidentu kļuva viceprezidents Nikolass Maduro, kurš pēc tam ar mazāk kā 2 procentu pārsvaru uzvarēja vēlēšanās 14. aprīlī, tika inaugurēts 19. aprīlī.

Bolivārieši ir veikuši dažādas reformas ar mērķi uzlabot dzīvi nabadzīgajiem iedzīvotājiem, kādu Venecuēlā ir ļoti daudz. Viena no pazīstamākajām bolivāriešu kampaņām ir Lielā mājokļu misija. Izmantojot no augošajām naftas cenām iegūtos ienākumus, tiek celti mājokļi, ko izīrē par ļoti zemu cenu, reizēm par velti. 2011. gadā šo misiju aizsāka Čavess, tomēr tā turpinās vēl joprojām.  Nikolass Maduro svinīgi atklāja miljono mājokli.

 parlamentārajās vēlēšanās PSUV zaudēja opozīcijai vairākumu Nacionālajā asamblejā. Valdības popularitāte bija kritusies galvenokārt ekonomiskās situācijas dēļ. Nafta un tās produkti sastāda 95% no Venecuēlas eksporta. Pēc 2014. gada straujā naftas cenu krituma sākās strauja inflācija. Ekonomisko situāciju valstī pasliktinājis arī sausums, kura dēļ vairs nestrādā daudzas Venecuēlas hidroelektrostacijas, kuras ražo vairāk kā pusi valsts elektroenerģijas. Tas valstī izraisījis enerģijas krīzi. Elektrības taupīšanas nolūkos valsts sektora darbiniekiem darba nedēļa tika samazināta līdz divām dienām.

Ekonomiskā krīze saasinājusi valstī arī politisko krīzi, kuras gaitā parlamenta priekšsēdētājs Huans Guaido 2019. gada janvārī izsludināja sevi par prezidenta pienākumu izpildītāju un viņu atbalstīja daļa ārvalstu, galvenokārt Amerikā un Eiropā. Taču vairums valsts struktūru, ieskaitot bruņotos spēkus, saglabājušas uzticību Maduro. Varas konflikts turpinās arī 2020. gadā.

Atsauces

Ārējās saites 

Dienvidamerikas valstis