Guntis Ulmanis

Guntis Ulmanis (dzimis  Rīgā) ir latviešu politiķis. Viņš bija pirmais Latvijas Valsts prezidents pēc valsts neatkarības atjaunošanas laikā no 1993. līdz 1999. gadam. Politikā ienāca kā Latvijas Zemnieku savienības biedrs, galvenokārt tādēļ, ka ir pēdējā pirmskara Latvijas prezidenta Kārļa Ulmaņa brāļa mazdēls. Pēc ilga pārtraukuma atsāka politisko darbību 2010. gadā, kad kļuva par apvienības "Par Labu Latviju" valdes priekšsēdētāju un no tās saraksta tika ievēlēts 10. Saeimā.

Dzīvesgājums 
Dzimis  Rīgā. Viņa tēvs Eduards Ulmanis (1912—1942) bija pēdējā pirmskara Latvijas prezidenta Kārļa Ulmaņa brāļa Jāņa Ulmaņa (1865—1936) dēls. Pēc Latvijas okupācijas Eduardu Ulmani apsūdzēja spiegošanā pret PSRS un 1941. gadā piesprieda brīvības atņemšanu uz 10 gadiem.

1941. gada 14. jūnijā viena gada vecumā Gunti kopā ar māti Veru Ulmani (dzimušu Goldmani) no Padures pagasta "Strēļiem" izsūtīja uz Krasnojarskas novadu Sibīrijā. Pēc atgriešanās dzimtenē 1946. gadā Guntis Ulmanis dzīvoja Ēdolē pie radiem, kur sāka skolas gaitas. Kad 1950. gadā radiniekus atkārtoti izsūtīja, G. Ulmanis pārcēlās uz dzīvi Jūrmalā pie mātes, kur mācījās Pumpuru vidusskolā. Neskatoties uz to, ka G. Ulmanis nebija adoptēts, māte ar skolas vadību vienojās, ka dēls varēs izmantot viņas otrā vīra uzvārdu — Rumpītis, taču 1955. gadā, saņemot pasi, viņš izvēlējās izmantot sava tēva uzvārdu — Ulmanis.

1963. gadā G. Ulmanis absolvēja Latvijas Valsts universitātes Ekonomikas fakultāti, iegūstot rūpniecības plānošanas ekonomikas specialitāti. No 1963. līdz 1965. gadam viņš dienēja Padomju armijā, 1965. gadā iestājās PSKP.

Pēc dienesta strādāja par ekonomistu Tramvaju un trolejbusu pārvaldē, bija augstskolas pasniedzējs Rīgas Politehniskajā institūtā un Latvijas Valsts universitātē (pasniedzis tautsaimniecības plānošanu). 1971. gadā G. Ulmanis kļuva par Rīgas pilsētas izpildkomitejas Plānošanas komitejas priekšsēdētāja vietnieku, taču amatu zaudēja sakarā ar radniecību ar K. Ulmani, pēc tam bija Rīgas rajona sadzīves pakalpojumu kombināta direktors.

Atmodas kustības laikā 1989. gadā viņš izstājās no PSKP. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas viņu 1992. gadā apstiprināja par Latvijas Bankas padomes locekli.

1993. gadā G. Ulmani ievēlēja 5. Saeimā un Saeima ievēlēja par Latvijas Republikas Valsts prezidentu.

Pēc Valsts prezidenta termiņa beigām  eksprezidents dibināja "Prezidenta Ulmaņa fondu". G. Ulmanis bija Rīgā notikušā 2006. gada Pasaules čempionāta hokejā rīkošanas izpilddirekcijas ģenerāldirektors. Tāpat G. Ulmanis ir viens no hokeja kluba Rīgas "Dinamo" īpašniekiem un padomes locekļiem. 2010. gadā viņš kļuva par apvienības "Par Labu Latviju" valdes priekšsēdētāju un tika ievēlēts par 10. Saeimas deputātu.

G. Ulmanis ir precējies ar Ainu Ulmani, laulībā piedzima meita un dēls. Pēc mediju ziņām vēl viena meita dzimusi ārpus laulības.

Politiskā darbība

Latvijas Valsts prezidentūra 
1992. gadā G. Ulmanis iestājās Latvijas Zemnieku savienībā un no tās saraksta 1993. gada jūnijā tika ievēlēts par 5. Saeimas deputātu. Tā paša gada  Saeima trešajā balsošanas kārtā G. Ulmani ievēlēja par Latvijas Valsts prezidentu. Pēc ievēlēšanas viņš pārtrauca aktīvu darbību partijā, bet kļuva par LZS goda priekšsēdētāju.  viņu jau pirmajā balsošanas kārtā atkārtoti ievēlēja par Latvijas Valsts prezidentu. Amatā bijis līdz , kad notika Vairas Vīķes-Freibergas inaugurācija.

Viņš ir saņēmis daudzus ārvalstu apbalvojumus. G. Ulmaņa prezidentūras laikā liela uzmanība tika pievērsta ārpolitikai — Latvijas integrācijai starptautiskajās organizācijās, sadarbības veidošanai un nostiprināšanai gan ar Eiropas, gan citām valstīm. Viņa prezidentūras laikā Latvija tika uzņemta Eiropas Padomē un uzsāka ceļu uz Eiropas Savienību un NATO.

Viens no nozīmīgākajiem panākumiem viņa prezidentūras laikā ir noslēgtais Latvijas—Krievijas līgums par Krievijas armijas izvešanu no Latvijas, kam sekoja pilsonības likuma pieņemšana. 1996. gadā viņš pasludināja moratoriju nāves soda izpildei Latvijā un aicināja Latvijas likumdošanā atcelt nāvessodu.

G. Ulmanis ir aktīvi iestājies par vienotas sabiedrības veidošanu, aicinot Saeimu izdarīt grozījumus 1994. gadā pieņemtajā Pilsonības likumā un aicinot Latvijas pilsoņus šos grozījumus akceptēt referendumā 1998. gadā.

Lielu uzmanību Valsts prezidents pievērsa Latvijas vēstures izpētei un izskaidrošanai. Viņš kopā ar Ministru prezidentu 1999. gadā dibināja Latvijas Vēsturnieku komisiju, kuras uzdevums ir detalizēti pētīt totalitāros režīmus un to radītās sekas Latvijā. Valsts prezidents aicinājis starptautisko sabiedrību nosodīt totalitāro režīmu bijušajā PSRS.

Politiskā darbība pēc prezidentūras 
Pēc prezidentūras beigām ilgu laiku aktīvi politikā neiesaistījās. 2001. gadā G. Ulmanis izstājās no Latvijas Zemnieku savienības. 2009. gadā atbalstīja partijas "Jaunlatvija" dibināšanu, taču pats nekļuva par tās biedru.  kļuva par apvienības "Par Labu Latviju" valdes priekšsēdētāju un no tās saraksta tika ievēlēts 10. Saeimā. Nevienā no apvienību veidojošajām partijām bijušais Valsts prezidents neiestājās un 2011. gadā pameta apvienības valdes priekšsēdētāja amatu.

Skatīt arī 
 1993. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas
 1996. gada Latvijas prezidenta vēlēšanas

Atsauces

Ārējās saites 
 Gunta Ulmaņa oficiālā biogrāfija

1939. gadā dzimušie
5. Saeimas deputāti
10. Saeimas deputāti
Latvijas prezidenti
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas Universitātes darbinieki
Rīgas Tehniskās universitātes darbinieki
LKP biedri
Rīgā dzimušie
Triju Zvaigžņu ordeņa lielkrusta komandieri