Kurzemes guberņa

Kurzemes guberņa (, ) bija viena no trīs Krievijas Impērijas sastāvā esošajām autonomajām Baltijas guberņām. Kurzemes guberņas pašpārvaldi nodrošināja savs parlaments — Kurzemes landtāgs. Līdz pat 19.gs. beigām Kurzemes guberņas oficiālā valoda bija vācu valoda. Civilās pārvaldes augstākā vara bija Kurzemes gubernatoram.

Robežojās ar Vidzemes guberņu ziemeļaustrumos, Kauņas guberņu dienvidos, Vācijas Impērijas Prūsijas Karalisti dienvidrietumos, Vitebskas un Viļņas guberņām austrumos, kā arī ar Baltijas jūru ziemeļos un rietumos. 1915. gadā gandrīz visu Kurzemes guberņu okupēja vācu karaspēks, tomēr formāli tā pastāvēja līdz 1918. gada 8. martam, kad tika atjaunota Kurzemes un Zemgales hercogiste (1918).

Izveide 
Pēc Kurzemes un Zemgales aneksijas Krievijas Impērijas pārvaldē īslaicīgi pastāvēja Kurzemes (Jelgavas) vietniecība ar deviņiem apriņķiem (Jelgavas, Ventspils, Kuldīgas, Aizputes, Liepājas, Tukuma, Bauskas, Jaunjelgavas un Jēkabpils), ko pēc ķeizarienes Katrīnas II nāves 1797. gada 4. janvārī (1796. gada 24. decembrī pēc VS) pārveidoja par Kurzemes guberņu.

Kaut gan Piltenes apgabalu inkorporēja Krievijas Impērijas sastāvā ar autonomas teritorijas tiesībām, taču jau 1796. gada 28. janvārī autonomiju atcēla un to kā Piltenes apriņķi iekļāva Kurzemes guberņas sastāvā. Pēc muižnieku protestiem 1797. gada 1. februārī Piltenes apriņķim atjaunoja autonomas pašpārvaldes tiesības Kurzemes guberņas sastāvā.

Napoleona Krievijas karagājiena rezultātā uz neilgu laiku 1812. gadā tika atjaunota Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogiste Polijas un Francijas protektorātā.

Pārvalde 

Kurzemes guberņas gubernatoru rezidence atradās Jelgavas pilī, kur bija arī guberņas pārvaldes iestādes. Baltijas ģenerālgubernatūras pastāvēšanas laikā (1801-1876, 1906-1909) Kurzemes gubernatori pakļāvās Igaunijas, Vidzemes un Kurzemes ģenerālgubernatoram, kas rezidēja Rīgas pilī.

Līdz Baltijas pārkrievošanas periodam gandrīz visi Kurzemes gubernatori bija vācbaltiešu dižciltīgie. Līdz tam pārvaldes valoda guberņas augstākajās iestādēs un tiesās bija vācu valoda, bet pagastu tiesās pēc Kurzemes zemnieku likumiem lietvedība notika arī latviešu valodā.

Tiesas 
Guberņas augstāka tiesa (Oberhofgericht) atradās Jelgavā. Katrā virspilskunga iecirknī bija virspilskunga tiesa, bet pilskunga iecirkņos bija pilskunga tiesas. Pilsētu tiesas pakļavās saviem maģistrātiem, bet muizu pagastu tiesas pakļavās pilskungu (apriņķu) tiesām.

Iedzīvotāji 

Pēc 1834. gada dvēseļu revīzijas datiem Kurzemes guberņā tolaik bija 503 010 iedzīvotāji.

Zemnieku skaits sasniedza 329 995, no tiem gandrīz visi bija latvieši, bet atsevišķos guberņas apriņķos dzīvoja arī līvi (Dundagas, Popes un Lubezeres muižu piekrastes zvejnieku ciemos), krieviņi (vairs tikai 15 cilvēku Bauskas apriņķī), lietuvieši (Ilūkstes apriņķī un Palangas apkārtnē) un baltkrievi (apmēram 700, Sēlpils virspilskunga iecirknī).

Kā vācieši bija reģistrēti 37 654 iedzīvotāji, vairumā tirgotāji, amatnieki, krodznieki, muižnieki, ierēdņi, luterāņu mācītāji un skolotāji. Kā ebreji bija uzskaitīti 11 150 iedzīvotāji, vairumā amatnieki, sīktirgotāji un vīndeģi muižu spirta brūžos. Poļi dzīvoja galvenokārt Ilūkstes apriņķī un Palangas apkārtnē, kur viņi bija muižu kalpi, amatnieki un krodzinieki. Krievi bija zemnieki (galvenokārt vecticībnieki) Ilūkstes apriņķī, pārējā guberņas daļā dzīvoja izklaidus kā muižu kalpi (dārznieki, kučieri), tirgotāji un ierēdņi pilsētās. Čigānu skaits tajā laikā samazinājās, kaut gan pierakstīti pilsētās, viņi laukos un mežos dzīvoja nomadu dzīvi, nodarbojās ar ubagošanu un zirgu tirgošanu.

Pēc 1857. gada dvēseļu revīzijas datiem Kurzemes guberņā bija 555 003 iedzīvotāju, no tiem 271 902 vīriešu un 283 101 sieviešu.

1895. gada uzskaites liecināja, ka Kurzemes guberņā bija 736 885 iedzīvotāju, no tiem 358 917 vīriešu un 377 968 sieviešu.

Pēc 1894. gada datiem Kurzemes guberņā bija: 622 876 zemnieki, 85 830 tirgoņi, sīkpilsoņi un ģilžu amatnieki, 14 382 karavīri, 6511 dzimtas muižnieki, 3908 muižnieki personīgu nopelnu dēļ, 2315 ārzemnieki, 610 garīdznieki un 453 citi iedzīvotāji. No tiem 583 480 bija luterāņi, 68 722 katoļi, 55 470 ebreji, 16 875 pareizticīgie, 6 834 vecticībnieki, 4 592 baptisti, 582 reformāti, 330 citas ticības.

Etniskais sastāvs apriņķos (1897) 
Pēc 1897. gada Krievijas Impērijas tautas skaitīšanas datiem Kurzemes guberņā bija 674 034 iedzīvotāji. Apriņķos bija šāds iedzīvotāju etniskais sastāvs:

 Ventspils apriņķī pie lietuviešiem pieskaitīti lībieši

Administratīvais iedalījums 
 
Pēc pievienošanas Krievijas Impērijai Kurzemes guberņā apvienoja Kurzemes un Zemgales hercogistes un Piltenes apgabala zemes, kas abas saglabāja savu iepriekšējo administratīvo iedalījumu.

Pēc 1819. gada administratīvās reformas Piltenes apgabalu inkorporēja guberņas teritorijā kā Ventspils pilskunga tiesu (Hauptmannschaft Windau) un Aizputes pilskunga tiesu (Hauptmannschaft Hasenpoth). Kandavas pilskungs pēc 1819. gada reformas pārcēlās uz Talsiem. Kurzemes guberņai pievienoja arī Palangas apvidu līdz Prūsijas robežai.

Guberņa bija sadalīta desmit apriņķos jeb pilskunga iecirkņos (Hauptmannschaft), kuru pārvaldes iestādes atradās tā paša nosaukuma apriņķa pilsētās, izņemot Talsus un Ilūksti, kam bija tikai miestu tiesības. Katrā apriņķī bija sava pilskunga tiesa ar vietējo policiju.

Līdz 1864. gadam katri divi apriņķi bija apvienoti virspilskunga iecirkņos (Oberhauptmannschaft), kuros atradās guberņas galma tiesai (Oberhofgericht) pakļautas virspilskunga tiesas un evaņģeliski luteriskās baznīcas prāvesta iecirkņiem. Sēlpils virspilskunga tiesa darbojās nevis Sēlpilī, bet gan Jēkabpilī.

Detalizēts administratīvais iedalījums atrodams 1841. gadā izdotajā Herborda Kārļa Frīdriha Bīnemaņa fon Bīnenštamma Kurzemes guberņas un Piltenes apgabala ģeogrāfijas un statistikas aprakstā

 I. Aizputes virspilskunga tiesa (Oberhauptmannschaft Hasenpoth):

A. Grobiņas pilskunga tiesa (Hauptmannschaft Grobin)

B. Aizputes pilskunga tiesa (Hauptmannschaft Hasenpoth)

 II. Kuldīgas virspilskunga tiesa (Oberhauptmannschaft Goldingen):

C. Ventspils pilskunga tiesa (Hauptmannschaft Windau)

D. Kuldīgas pilskunga tiesa (Hauptmannschaft Goldingen)

 III. Tukuma virspilskunga tiesa (Oberhauptmannschaft Tuckum):

E. Talsu pilskunga tiesa (Hauptmannschaft Talsen)

F. Tukuma pilskunga tiesa (Hauptmannschaft Tuckum)

 IV. Jelgavas virspilskunga tiesa (Oberhauptmannschaft Mitau):

G. Dobeles pilskunga tiesa (Hauptmannschaft Doblen)

H. Bauskas pilskunga tiesa (Hauptmannschaft Bauske)

 V. Sēlpils virspilskunga tiesa (Oberhauptmannschaft Selburg):

I. Jaunjelgavas pilskunga tiesa (Hauptmannschaft Friedrichstadt)

K. Ilūkstes pilskunga tiesa (Hauptmannschaft Illuxt)

1819. gadā pilskunga tiesas (iecirkņus) pārdēvēja par apriņķiem (Kreis).

Draudžu novadi 

Kurzemes guberņā bija 33 draudzes, kas reizi trīs gados sūtīja savu delegātu uz Jelgavā notiekošo Kurzemes landtāgu. 

 Dobeles pilskunga tiesā:
 Jelgavas draudzes novads (Kirchspiel Mitau), 
 Dobeles draudzes novads (Kirchspiel Doblehn),
 Mežmuižas draudzes novads (Kirchspiel Gränzhof), 
 Sesavas draudzes novads (Kirchspiel Sessau)
 Bauskas pilskunga tiesā:
 Bauskas draudzes novads (Kirchspiel Bauske), 
 Iecavas draudzes novads (Kirchspiel Ekau),
 Vecumnieku draudzes novads (Kirchspiel Neugut), 
 Baldones draudzes novads (Kirchspiel Baldohn)
 Jaunjelgavas pilskunga tiesā:
 Sēlpils draudzes novads (Kirchspiel Selburg), 
 Neretas draudzes novads (Kirchspiel Nerst),
 Aizkraukles draudzes novads (Kirchspiel Ascheraden)
 Ilūkstes pilskunga tiesā:
 Daugavpils draudzes novads (Kirchspiel Dünaburg),
 Aizlauces draudzes novads (Kirchspiel Ueberlauz)
 Tukuma pilskunga tiesā:
 Tukuma draudzes novads (Kirchspiel Tukkum), 
 Jaunpils draudzes novads (Kirchspiel Neuenburg),
 Auces draudzes novads (Kirchspiel Auz)
 Talsu pilskunga tiesā:
 Kandavas draudzes novads (Kirchspiel Kandau), 
 Sabiles draudzes novads (Kirchspiel Zabeln), 
 Talsu draudzes novads (Kirchspiel Talsen),
 Ārlavas draudzes novads (Kirchspiel Erwalen)
 Kuldīgas pilskunga tiesā:
 Kuldīgas draudzes novads (Kirchspiel Goldingen),
 Saldus draudzes novads (Kirchspiel Frauenburg).
 Ventspils pilskunga tiesā:
 Ventspils draudzes novads (Kirchspiel Windau), 
 Piltenes draudzes novads (Kirchspiel Pilten),
 Dundagas draudzes novads (Kirchspiel Dondangen).
 Aizputes pilskunga tiesā:
 Aizputes draudzes novads (Kirchspiel Ordens-Hasenpot), 
 Piltenes-Aizputes draudzes novads (Kirchspiel Piltens-Hasenpot), 
 Sakas draudzes novads (Kirchspiel Sackenhausen), 
 Alsungas draudzes novads (Kirchspiel Alschwangen), 
 Valtaiķu draudzes novads (Kirchspiel Neuhausen), 
 Embūtes draudzes novads (Kirchspiel Amboten),
 Gramzdas draudzes novads (Kirchspiel Gramsden).
 Grobiņas pilskunga tiesā:
 Grobiņas draudzes novads (Kirchspiel Grobin),
 Durbes draudzes novads (Kirchspiel Durben).

Apriņķi un pagasti 

Pēc 1866. gada pagastu pašvaldību likuma guberņa bija sadalīta apriņķos un pagastos.

Izglītības iestādes (1893) 
 2 ģimnāzijas - Kurzemes guberņas akadēmiskā ģimnāzija Jelgavā un Nikolaja ģimnāzija Liepājā, 1 proģimnāzija Grīvā, 
 2 reālskolas (Jelgavas reālskola, Liepājas reālskola), 4 augstākās sieviešu skolas (2 Liepājā, Ventspilī) 
 1 sieviešu 6-klasīgā skola, 7 jūrskolas, 2 skolotāju semināri (Irlavā un Kuldīgā), 1 zemkopības skola, 
 19 vīriešu un 4 sieviešu pilsētas skolas, 3 ebreju pilsētas skolas, 
 7 vīriešu, 5 sieviešu un 3 jauktās sākumskolas, 2 ebreju sākumskolas.
 370 evaņģēliski luterisko draudžu skolas ar 25 tūkstošiem skolnieku,
 42 ortodokso draudžu skolas, 7 tautas skolas ar krievu mācību valodu, 1 ministrijas lauku paraugskola, 1 ortodoksā sieviešu skola.

Likvidācija 
Kurzemes guberņu 1915. gada vasarā okupēja ķeizariskās Vācijas karaspēks. De jure tā beidza eksistēt 1918. gada 3. martā, jo Brestļitovskas miera līgums paredzēja Krievijas atteikšanos no tiesībām uz Kurzemi. Tās vietā tika īslaicīgi pasludināta Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošana, vēlāk Baltijas hercogistes dibināšana. 1918. gada 18. novembrī Kurzeme tika pasludināta par Latvijas Republikas daļu.

Skatīt arī 
 Baltijas ģenerālgubernatori
 Vidzemes guberņa
 Vitebskas guberņa

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 

 Beschreibung der Provinz Kurland. Mitau, 1805 
 Neue geographisch-statistische Beschreibung des kaiserlich-russischen Gouvernements Kurland, oder der ehemaligen Herzogthümer Kurland und Semgallen mit dem Stifte Pilten. Mitau und Leipzig, 1841 
 Матерiалы для географiи и статистики Россiи, собранные офицерами Генеральнаго штаба. Курляндская губернiя. Тип. департамента генерального штаба. СПб: 1862 - 602 с. 
 Kurzemes guberņas gubernatori 
 Курляндская губерния (Большой энциклопедический словарь Брокгауза-Ефрона. T.6. 1892.) 
 Kurländisches Verkehrs- und Adressbuch : für 1892/1893 
 Adolf Richters. Baltische Verkehrs- und Adressbücher. Band 2. Kurland. Riga 1912 
  Kurzemes guberņas karte - Ильин, Алексей Афиногенович.  Подробный атласъ Россiйской Имперiи съ планами главныхъ городовъ. СПб., 1876. 

 
Baltijas guberņas
Latvijas vēsture
Kurzemes vēsture
Zemgales vēsture
Sēlijas vēsture