Džanni Rivera

Džovanni "Džanni" Rivera (; dzimis  Alesandrijā, Itālijā) ir bijušais itāļu futbolists. 1969. gadā viņš tika apbalvots ar Zelta bumbu. Gandrīz visu spēlētāja karjeru viņš aizvadīja Serie A klubā AC Milan. Spēlēdams Itālijas izlasē, viņš 60 spēlēs guva 14 vārtus, spēlējot četros FIFA Pasaules kausa finālturnīros (1962, 1966, 1970 un 1974). Pašlaik Rivera ir Eiropas Parlamenta biedrs koalīcijā L'Ulivo.

Karjera 
Itāļu futbolā tiek saukts par "Zelta puiku".  viņš aizvadīja savu debijas spēli klubā Alessandria Serie A pret Inter tikai būdams 15 gadus vecs. Klubā viņš aizvadīja 26 spēles, gūdams 6 vārtus. Gadu vēlāk viņu savā rīcībā iegādājās klubs AC Milan, lai aizvietotu Huanu Skiafino tajā laikā par rekordlielu summu - 200 000 ASV dolāru. 1962. gadā viņš ar savu klubu izcīnīja čempiona titulu.

Savu pirmo valstsvienības spēli viņš aizvadīja pret Rietumvācijas futbola izlasi 1962. gadā Čīlē, kura beidzās ar bezvārtu neizšķirtu.

Sakarā ar to, ka Rivera 1962. gadā ar savu klubu izcīnīja valsts kausu, viņa komanda kvalificējās UEFA Čempionu līgai 1962. gadā un tajā uzvarēja portugāļu klubu Lisabonas "Benfica" ar rezultātu 2:1. Viņam tika piešķirta otrā vieta cīņā par Zelta bumbas titulu, kuru toreiz ieguva krievu vārtsargs Ļevs Jašins.

1967.—1968. gada sezonā Rivera ieguva abus iepriekšminētos titulus un arī UEFA Kausu ieguvēju kausu ar AC Milan. 1968. gadā Rivera ar savu valstsvienību ieguva Eiropas čempionu titulu. Viņš izlaida fināla spēli pret Dienvidslāvijas futbola izlasi traumas dēļ, ko viņš guva pusfināla spēlē pret PSRS futbola izlasi. Nākamajā sezonā Rivera ar savu klubu bija ar uzvarām bagāts Čempionu kausā, kā rezultātā viņš ieguva Zelta bumbu.

1970. gada Pasaules kausā viņš ar savu valstsvienību spēlēja Meksikā, kur aizkļuva līdz finālam, zaudējot Brazīlijai ar rezultātu 4:1. Valstsvienības galvenais treneris Feručio Valkaredži nebija domājis, ka Rivera un viņa komandas biedrs Sandro Mazola varētu spēlēt kopā vienā laukumā. Kaut arī Rivera bija daudz slavenāks par Mazolu, treneris nolēma sūtīt laukumā viņu. Vēlāk tomēr Valkaredži izdomāja, ka laukumā jālaiž abi spēlētāji. Viņš izdomāja, ka Mazola varētu spēlēt pirmajā puslaikā, bet Rivera varētu uznākt laukumā pēc puslaika. Ar šādu stratēģiju Rivera palīdzēja uzvarēt turnīra saimniekus Meksiku ceturtdaļfinālā un Rietumvāciju pusfinālā, kurā Rivera spēlēja galveno lomu vienā no visaizraujošākajām spēlēm Pasaules kausa vēsturē, gūstot izšķirošos ceturtos vārtus savai valstsvienībai, kas komandai atnesa uzvaru ar rezultātu 4:3. Fināla spēlē pret Brazīliju Valkaredži Riveru nomainīja, kad līdz spēles beigām bija atlikušas sešas minūtes, lai gan iepriekšējos divos mačos Rivera bija kļuvis par varoni.

Viņš arī piedalījās FIFA Pasaules kausā 1974. gadā, bet nespēlēja tajā mačā, kurā itāļi zaudēja poļiem ar rezultātu 2:1. Tās bija Riveras karjeras beigas savā valstsvienībā, kurā spēlēdams, viņš 60 spēlēs guva 14 vārtus.

Rivera ar AC Milan piedalījās divās Kausu ieguvēju kausa fināla spēlēs; vienā 1973. gadā, kura tika uzvarēta un otrā - 1974. gadā, kurā tika piedzīvots zaudējums. AC Milan ieguva arī dažādus Itālijas kausus 70. gados, bet Rivera vairākās no tām nepiedalījās dēļ viņa izteicieniem pret itāļu tiesnešiem.

Savu pēdējo čempiona titulu Rivera ieguva 1979. gadā ar AC Milan, kas klubam bija desmitais tituls. Kopā AC Milan viņš aizvadīja 501 spēli, gūstot 160 vārtus.

Politiskā darbība 
Pēc savas futbolista karjeras beigšanas, viņš kļuva par AC Milan viceprezidentu. Kad Silvio Berluskoni nopirka klubu 1986. gadā, viņš savu amatu pameta un iesaistījās Itālijas politiskajā dzīvē, kļūstot par vienu no Itālijas parlamenta biedriem. Viņš strādāja par aizsardzības sekretāra vietnieku Romano Prodi valdībā. Pelē viņu iekļāva FIFA 100 sarakstā 2004. gada martā.

''*Eiropas turnīros ir iekļauta: UEFA Čempionu līga, UEFA Kausu ieguvēju kauss, UEFA Kauss un UEFA Superkauss

|-
|1962||4||2
|-
|1963||5||2
|-
|1964||4||2
|-
|1965||6||1
|-
|1966||6||2
|-
|1967||4||0
|-
|1968||4||0
|-
|1969||3||0
|-
|1970||7||2
|-
|1971||3||0
|-
|1972||3||0
|-
|1973||7||2
|-
|1974||4||1
|-
!Kopā||60||14
|}

Apbalvojumi 
 Itālijas līgas (3): 1962, 1968, 1979 čempions
 Coppa Italia (4): 1967, 1972, 1973, 1977 ieguvējs
 Serie A: 1973 (tika dalīts ar Džuzepe Savoldi un Paulīno Puliči) labākais vārtu guvējs
 UEFA Kausu ieguvēju kausa (2): 1968, 1973 ieguvējs
 Eiropas kauss (2): 1963, 1969
 Interkontinentālais kauss (1): 1969
 1970. gada FIFA Pasaules kauss 2. vietas ieguvējs
 UEFA Eiropas čempionāts: 1968
 Zelta bumbas ieguvējs 1969. gadā, 1963. gadā - 2. vieta

Atsauces

Ārējās saites 

1943. gadā dzimušie
Itālijas politiķi
Itālijas futbolisti
Itālijas izlases futbolisti
1962. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1966. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1970. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1974. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1968. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
FIFA 100
1960. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
AC Milan spēlētāji
Zelta bumbas ieguvēji
UEFA Čempionu līgas uzvarētāji