Elza Radziņa

Elza Radziņa (īstajā vārdā Elza Šalkone-Radziņa, dzimusi  Harkivā, mirusi  Rīgā) bija latviešu aktrise, viena no 20. gadsimta vispopulārākajām latviešu teātra un kino aktrisēm, kas savu raksturlomu dēļ tika dēvēta par "skatuves karalieni".

Dzīvesgājums 
Dzimusi Pirmā pasaules kara laikā 1917. gada 10. februārī Harkivā Jāņa Podnieka (1876—1921) un viņa sievas Lības (1885—1971) ģimenē. Pirms kara ģimene, kurā jau bija meita Anna un divi puikas, dzīvoja Rīgā. Tēvs bija metālgriezējs elektrotehniskajā fabrikā "Unions", bet māte šuvēja. Sākoties Pirmajam pasaules karam, ģimene līdz ar fabriku evakuējās uz Krieviju, ceļā uz Petrogradu abi puikas nomira. No 1916. gada dzīvoja Harkivā, bet pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā atgriezās Latvijā.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā tēvu mobilizēja Padomju Latvijas armijā, ar sarkanajiem latviešu strēlniekiem viņš piedalījās Krievijas pilsoņu kara cīņās, 1921. gadā miris Harkivā.
1921. gadā Elza kopā ar māti un māsu pārcēlās uz Jelgavu, kur māte strādāja Hercoga Pētera ģimnāzijā par apkopēju. Elza mācījās Jelgavas Skolotāju institūta paraugpamatskolā (1925—1929) un Hercoga Pētera ģimnāzijā (1929—1936). 1936. gadā viņa pabeidza ģimnāziju un piedalījās Jelgavas latviešu teātra izrādē “Skroderdienas Silmačos”. Līdztekus darbam grāmatnīcā un Jelgavas pilsētas bibliotēkā (1936—1941) viņa bija Jelgavas teātra koriste, dejotāja, tēloja Gusti Blaumaņa lugā “Indrāni”.

Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā apprecējās ar Jelgavas teātra skatuves meistaru Kārli Radziņu, 1942. gadā piedzima meita Ināra Aina (prec. Jansone). 1942. gadā viņa sāka mācīties Jelgavas teātra studijā. 1944. gadā, frontei tuvojoties, ar ģimeni bēga uz Kurzemi. Strādāja Vērmahta lazaretes virtuvē Ventspilī un piedalījās Ventspils aktieru ansamblī. Pēc kara beigām E. Radziņa strādāja Jelgavas Drāmas teātrī (1945—1953) un 1949. gadā debitēja kino ar Raiņa māsas Doras Stučkas lomu Rīgas Kinostudijas filmā "Rainis".

1953. gadā viņa īslaicīgi bija aktrise Valmieras Drāmas teātrī, bet no 1954. gada pastāvīgi strādāja LPSR Valsts akadēmiskajā drāmas teātrī. 1958. gadā otrreiz apprecējās ar aktieri un režisoru Oļģertu Šalkoni.

Par Elzas Radziņas izcilākajām lomām teātrī kļuva titulloma Eduardo de Filipo "Filumēna Marturāno" (1958, Alfreda Jaunušāna režija), bet īpaši Stellas Kempbelas loma Džeroma Kiltija "Mīļais melis" (1962, Žaņa Katlapa režija). Sākot no šīs lomas viņas ilggadīgais partneris bija Kārlis Sebris — Viljama Šekspīra "Divpadsmitā nakts" (1964), Juhana Smūla "Mežonīgais kapteinis Kihnu Jens" (1967) un citās.
Pasaules slavu viņa ieguva ar Hamleta mātes Ģertrūdes lomu Grigorija Kozinceva filmā "Hamlets" (1964), kas bija nominēta Zelta globusa balvai kā 1966. gada labākā ārzemju filma. Daudzi kinorežisori Elzas Radziņas sejā saskatījuši aristokrātiskus vaibstus, bet dvēselē — vērienīgas, taču it kā uz iekšu vērstas kaislības.

Pirmā lielā kino loma Rīgas Kinostudijā bija Horsta madāma Leonīda Leimaņa filmā "Purva bridējs" (1966). Varenāku latvisku raksturu — Oļiņieti — Elzai Radziņai nospēlēja režisora Voldemāra Pūces "Mērnieku laikos" (1968).
1970. gads iezīmējās ar divām kino veiksmēm — Ance Oļgerta Dunkera "Klāvā — Mārtiņa dēlā" un Aleksandra Leimaņa "Vella kalpu" spriganā Ģertrūde. Sekoja valdonīgā māte Gunāra Pieša filmā "Pūt, vējiņi!" kino versijā (1973) un Dollija Jāņa Streiča "Teātrī" (1978).
Vairākkārt uzstājās ar Rabindranata Tagores, Omāra Haijama un Ārijas Elksnes dzejas lasījumiem.
2003. gadā Elza Radziņa uzdāvināja savai skolai — Jelgavas 1. ģimnāzijai — apmēram divsimt grāmatu no personīgās bibliotēkas.
Kā pēdējo lomu nospēlējusi Žoržu Sandu Pītera Ēra vēstuļlugā "Mīļo skolotāj!" duetā ar Oļģertu Šalkoni Gustava Flobēra lomā.
 
Mirusi 88 gadu vecumā 2005. gada 18. augustā. Apbedīta Rīgas 1. Meža kapu Mākslinieku kalniņā, kur 2007. gadā izveidots kapa piemineklis (tēlniece Ligita Franckeviča, akmeņkalis Ivars Feldbergs un tēlnieks Ojārs Breģis).

Nozīmīgākās teātra lomas 
 Natalija Petrovna — Ivana Turgeņeva Mēnesis uz laukiem (1952)
 Filumēna Marturāno — Eduardo de Filipo Filumēna Marturāno (1958)
 Elīna, Antonija, Tomuļu māte — Rūdolfa Blaumaņa Skroderdienas Silmačos (1955, 1965, 1975)
 Stella Kempbela — Džeroma Kiltija Mīļais melis (1962)
 Žorža Sanda — Jaroslava Ivaškeviča — Vasara Noānā (1969)
 Auguste Biezais — Paula Putniņa Paši pūta, paši dega (1972)
 Elinora — Džeimsa Goldmena Lauva ziemā (1972)
 Zuzanna — Anšlava Eglīša Bezkaunīgie veči (1989)
 Diāna Vrīlande — Marka Hemptona un Mērijas Luīzes Vilsones Pilnos auļos (1998)
 Žorža Sanda — Pītera Ēra Mīļo skolotāj! (2002)

Filmogrāfija 
 Rainis, 1949 — Dora
 Ilze, 1959 — epizodē
 Kārkli pelēkie zied, 1961 — epizodē
 Hamlets ("Ļenfiļm"), 1964 — Ģertrūde
 Hipokrāta zvērests, 1965 — Māte
 Purva bridējs, 1966 — Horsta madāma
 Cerību krasts (Dovženko kinostudija), 1967 — Mērija Džonsone
 Ģenerālis Rahimovs ("Uzbekfiļm"), 1967 — kara ārste Olga Petrovna
 Mērnieku laiki, 1968 — Oļiņiete
 Pēdējā relikvija ("Tallinfilm"), 1969 — abate
 Vella kalpi, 1970 — Ģertrūde
 Vārnu ielas republika, 1970 — Elzas māte
 Klāvs - Mārtiņa dēls, 1970 — Ance
 Karalis Līrs ("Ļenfiļm"), 1970 — Gonerila
 Tauriņdeja, 1971 — Annas kundze
 Vella kalpi Vella dzirnavās, 1972 — Ģertrūde
 Pūt, vējiņi, 1973 — Māte
 Oļegs un Aina, 1973 — Ainas māte
 Kā rūdījās tērauds (Dovženko kinostudija), 1973 — avīzes redaktore
 Uzbrukums slepenpolicijai, 1974 — Lejiņa kundze
 Piejūras klimats, 1974 — Jautrīte Pūce
 Liktenim spītējot, 1975 — saimniece
 Melnā vēža spīlēs, 1975 — epizodē
 Nāve zem buras, 1976 — misis Tafta
 Favorīts ("Moldova-film"), 1976 — Deba Penna
 Teātris, 1978 — Dollija de Frīsa
 Aiz stikla durvīm, 1978 — vecākā medmāsa
 Ģimenes albums, 1978 — Irma Rande
 Slepenā dienesta aģents ("Moldova-film"), 1978 — Njaga
 Inspektors Gulls ("Ekran"), 1979 — Sibila Berlinga
 Sergejs Ivanovičs dodas pensijā ("Ļenfiļm"), 1980 — Irina Arkadjevna
 Lietus blūzs, 1982 — Freiberga sieva
 Melno strazdu noslēpums ("Mosfiļm"), 1983 — Efija Ramsbotoma
 Pēdējā vizīte, 1984 — Etele Čīvere
 Sprīdītis, 1985 — Pirmā galma dāma
 Mēs apsūdzam (Dovženko kinostudija), 1985 — Pauvera māte
 Fotogrāfija ar sievieti un mežakuili, 1987 — Paula
 Maija un Paija, 1990 — Laima
 Žēlsirdības krusts ("Belarusfiļm"), 1991 — Eliza Ožeško
 Drosme nogalināt, 1993 — epizodē
 Baiga vasara, 2000 — epizodē
 Paslēpes, 2001 — Timmere

Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves māksliniece (1956)
 Latvijas PSR Tautas skatuves māksliniece (1967)
 PSRS Tautas skatuves māksliniece (1976)
 Triju Zvaigžņu ordenis (1995)
 Spīdolas balva (1997)
 Latvijas Zinātņu akadēmijas goda locekle (1997)
 Lielais Kristaps par mūža ieguldījumu (2003)
 Jelgavas Goda pilsone

Piezīmes un atsauces

Literatūra 
 Lilija Dzene. Elza Radziņa. Rīga, 1973.
 Lilija Dzene. Draiskā peonija: Elzas Radziņas gadskārtu hronika. Rīga, 1997.
 Helga Ingeborga Melnbārde, Oļģerts Šalkonis. Elza no Elku ielas. Rīga, 2007.

Ārējās saites 
 
 Malda Ilgaža. Vienkāršas, daudzveidīgas un dziļas mākslas Karaliene. www.tvnet.lv 2002. gada 23. decembrī
 Elza Radziņa izrades.lv

1917. gadā dzimušie
2005. gadā mirušie
Latviešu kinoaktieri
Latviešu teātra aktieri
Latvijas kinoaktieri
Latvijas teātra aktieri
Valmieras Drāmas teātra aktieri
Latvijas Nacionālā teātra aktieri
Latvijas PSR Nopelniem bagātie skatuves mākslinieki
Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieki
PSRS Tautas skatuves mākslinieki
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Rīgas Meža kapos apbedītie
Ar Tautu Draudzības ordeni apbalvotie
Harkivā dzimušie