Juris Pabērzs

Juris Pabērzs (arī Jurs Pabēržs;  — ) bija Latvijas jurists, politiķis, sabiedrisks darbinieks un literāts. Bijis Latvijas tieslietu ministrs (1927; 1929—1931; 1940) un tautas labklājības ministrs (1934). Pēc Latvijas okupācijas sadarbojies ar jauno varu un bijis Kirhenšteina valdības sastāvā. Sebastjāna Pabērza brālis.

Biogrāfija

Izglītība un literatūra 
Juris Pabērzs ir dzimis  (pēc vecā stila — ) Kalupes pagasta "Pabērzos". No 1912. līdz 1917. gadam studējis jurisprudenci Pēterburgas Universitātē (tagadējā Sanktpēterburgas Valsts universitāte). Vēlāk studējis Latvijas Universitātē. 1917. gadā bija Latgales latviešu kongresa un zemes padomes loceklis. Tajā pašā gadā iecelts par miertiesnesi, vācu okupācijas laikā izsūtīts uz Vāciju. 1920. gadā iecelts par Daugavpils apriņķa valdes locekli. Juris Pabērzs ir bijis arī literāts: viņš ir rakstījis dzejoļus tautiskā romantisma garā un stāstus par Latgali. Sarakstījis dzeju un stāstu krājumu "Rozes un ērkšķi", kas tika izdots 1923. gadā.

Darbs Satversmes sapulcē 
1922. gadā ievēlēts arī Satversmes sapulcē no Latgales Zemnieku partijas saraksta. Strādājis amnestijas, ārlietu, finanšu un budžeta, pašvaldības, Saeimas centrālajā vēlēšanu, Satversmes, kā arī sociālās likumdošanas komisijās. Mandātu zaudējis 1922. gadā, līdz ar Satversmes sapulces darbības beigām. 1923. gadā kļuvis par Daugavpils apgabaltiesas locekli, bet no 1926. līdz 1940. gadam bija Daugavpils apgabaltiesas vicepriekšsēdis.

Darbs valdībās 
1926. gada decembrī kļuva par ministru bez portfeļa Latgales lietās Marģera Skujenieka vadītajā valdībā. Amatā bijis līdz valdības demisijai 1928. gada janvārī. 1927. gada rudenī īslaicīgi pildīja tieslietu ministra pienākumus. 1928. gadā tika ievēlēts 3. Saeimā no Progresīvās tautas apvienības saraksta. Darbojās trijās komisijās — ārlietu, organizācijas, kā arī publisko tiesību un valsts pārvaldes iekārtas. 1929. gada decembrī kļuva par tieslietu ministru Hugo Celmiņa valdībā, amatā bijis līdz 1931. gadam.

Tajā pašā gadā ievēlēts 4. Saeimā. Kļuvis par tās priekšsēdētāja Paula Kalniņa 2. biedru. Tāpat darbojies juridiskajā, mandātu, publisko tiesību un sodu likuma komisijās. 1932. gada novembrī atkāpies no priekšsēdētāja biedra amata. 1934. gada martā kļuvis par tautas labklājības ministru Kārļa Ulmaņa vadītajā valdībā. Amatu zaudējis pēc valsts apvērsuma divus mēnešus vēlāk.

Latvijas okupācija 
1940. gadā pēc Latvijas okupācijas sadarbojies ar okupācijas varu. Kļuvis par tieslietu ministru Augusta Kirhenšteina vadītajā valdībā. Piedalījies Tautas Saeimas vēlēšanās, tika ievēlēts, kā arī bijis delegācijā, kas Maskavā lūgusi Latvijas pievienošanu PSRS. No 1940. līdz 1947. gadam bijis LPSR Augstākās Padomes deputāts un prezidija loceklis. Pēc kara darbojies Rīgā kā advokāts un juriskonsults. Miris Rīgā .

Apbalvojumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis — 5. šķira Nr. 155 (1926)

Atsauces 

1891. gadā dzimušie
1961. gadā mirušie
Augšdaugavas novadā dzimušie
Latgales Zemnieku partijas politiķi
Progresīvās tautas apvienības politiķi
Latgales Zemnieku progresīvās apvienības politiķi
Latvijas tautas labklājības ministri
Latvijas tieslietu ministri
Satversmes sapulces deputāti
3. Saeimas deputāti
4. Saeimas deputāti
Tautas Saeimas deputāti
Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāti
Latvijas advokāti
Latvijas dzejnieki
Latvijas tiesneši
Latvijas žurnālisti
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri