Granātābols

Parastais granātābols (Punica granatum) ir vējmietiņu dzimtas krūms vai koks, viena no divām granātābolu ģints sugām.

Granātāboli dažkārt ir ar dzeloņainiem zariem, vecākiem kokiem ir saplaisājis stumbrs. Lapas ir cietas, stīvas un gaišzaļas, bet ziedi — spilgti sarkani. Tā auglis ir neīstā oga, ābola lielumā, kas sadalīts vairākās daivās ar daudzām sēklām (no tā arī radies zinātniskais nosaukums Granatus, kas tulkojumā no latīņu valodas nozīmē "ar daudzām sēklām"). Auglim augšpusē atrodas no 5 līdz 9 kauslapiņas. Sēklu ārējā kārta ir stiklaini dzidra, sulaina, ar ieskābu garšu.

Granātābolu izcelsme vieta ir Irāna, Afganistāna, Pakistāna un Indijas ziemeļi, bet mūsdienās tos audzē arī Vidusjūras zemēs, Tuvajos Austrumos, Dienvidāzijā, Ķīnā, Dienvidāfrikā, Dienvidamerikā un Austrālijā. Tos kultivē ne tikai to augļu dēļ, bet arī kā krāšņumaugu un ārstniecības augu.

Granātābols kultūrvēsturē 
Granātāboliem bija liela nozīme sīriešu, feniķiešu un rietumsemītu kultūrās. Granātāboli ir attēloti uz kapeņu un tempļu sienām arī Senajā Ēģiptē.

Simbolika 

Granātābola daudzās sēklas to bija padarījušas par plaši izplatītu auglības un pārpilnības simbolu Vidusjūras reģionā, Tuvajos Austrumos un Indijā. Senajā Grieķijā granātābols tika asociēts ar auglības dievietēm, tas arī simbolizēja nāves un atdzimšanas ciklu dabā. Līdzīgi vēlāk kristietībā granātābols kļuva par augšāmcelšanās un nemirstības simbolu. Tas ir ticis attēlots bērniņa Jēzus rokās. Kristīgajā ikonogrāfijā granātābols ir svētā Jāņa no Dieva atribūts, ko viņš esot izmantojis slimnieku aprūpē. Tas ir iekļauts svētā Jāņa no Dieva brāļu ordeņa ģerbonī un emblēmās.

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 

Miršu rinda
Augļi