Dienvidamerikas degunlācītis

Dienvidamerikas degunlacītis jeb gredzenastes degunlācītis (Nasua nasua) ir neliels jenotu dzimtas (Procyonidae) plēsējs, kas pieder parasto degunlācīšu ģintij (Nasua).

Dienvidamerikas degunlācītis kā jau tā nosaukums norāda dzīvo Dienvidamerikas tropu mežos, tas ir sastopmas Argentīnas, Bolīvijas, Brazīlijas, Kolumbijas, Ekvadoras, Gajānas, Paragvajas, Peru, Surinamas, Urugvajas un Venecuēlas teritorijās. Andu kalnos tos var sastapt līdz 2500 metriem virs jūras līmeņa. Dienvidamerikas degunlācīša izplatības karti var apskatīt šeit .

Izskats 

Dienvidamerikas degunlācīšiem ir pagarināti ķermeņi ar vidēji garām kājām. Kājas ir ļoti spēcīgas, un ķepām ir gari, asi nagi. Ķepu locītavas spēj pagriezties vairāk kā par 180°, kas ļauj tiem nokāpt no koka ar galvu pa priekšu. Ķermeņa garums bez astes ir 41—67 cm, astes garums 32—69 cm, to augstums skaustā apmēram 30 cm, svars 3—6 kg.

Dienvidamerikas degunlācīšu kažoka krāsa visbiežāk ir ruda vai rudi brūna, bet var būt arī pelēka vai pelēkbrūna. Pavēdere ir gaiša, gandrīz balta. Ap acīm, uz vaigiem, zem zoda ir balts matojums. Tam ir gara, kupla aste ar gredzenveida krāsojuma matojumu. Dienvidamerikas degunlācīša astes gredzeni ir koši, kas kombinējas no gaiša matojuma gredzeniem un melniem vai tumši brūniem matojuma gredzeniem. Galva ir šaura ar garu purnu un kustīgu degungalu, kas piemērots augsnes pārmeklēšanai. Ausis mazas, un iekšpuses matojums tām ir balta.

Uzvedība 
Dienvidamerikas degunlācīši ir aktīvi dienas laikā un barību meklē gan uz zemes, gan kokos. Tie pamatā dzīvo lietus mežos. Tēviņi ir vientuļnieki, bet mātītes dzīvo lielās grupās, pa 15 - 30 dzīvniekiem. Grupā dzīvi arī jaunie tēviņi līdz 3 gadu vecumam. Pirms dabas pētnieki noskaidroja degunlācīšu sociālās attiecības, pastāvēja uzskats, ka tēviņi ir cita suga. Teritorijām nav stingras robežas, un mātīšu klanam un tēviņam teritorijas pārklājas. Grupa savā starpā nepārtraukti sazinās un komunicē ar balsi vai ķermeņa valodu. Ja grupā tiek izkliegts briesmu brīdinājuma sauciens, visi metas rāpties kokos, tad lec lejā uz zemes, un tad katrs pazūd savā virzienā.

Dienvidamerikas degunlācīša dabīgie ienaidnieki ir lapsas, jaguārs, puma un suņi.

Barība 
Dienvidamerikas degunlācītis kā visi degunlācīši ir visēdājs, tas barojas ar augļiem, kukaiņiem, dažādiem maziem dzīvniekiem un putniem, un to olām. Lai piekļūtu pie augļiem, tas kāpj augstu kokos līdz pašām galotnēm. Uz zemes, meklējot kukaiņus, tie pārmeklē augsni ar saviem jūtīgajiem un kustīgajiem purniem, kas atgādina cūkas šņukuru. Degunlācīši uz zemes mēdz ar degunu vai ķepām apgriezt akmeņus un koka sprunguļus, lai apskatītos, kas noslēpies zem tiem.

Vairošanās 
Visas klana pieaugušās mātītes meklējas vienā laikā, kad sākas lietus sezona un mežā ir daudz augļu. Mātītes sapārojas ar vairākiem tēviņiem. Grūsnība ilgst 77 dienas. Īsi pirms dzemdībām mātīte pamet baru un klusā vietā kādā koka dobumā iekārto mazuļu migu. Parasti piedzimst 2—4 nevarīgi un akli mazuļi. Pēc 4—6 nedēļām mātītes kopā ar mazuļiem atgriežas klanā. Māte mazuļus zīda ar pienu 4 mēnešus. Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 2 gadu vecumā, tēviņi 3 gadu vecumā.

Sistemātika 
Dienvidamerikas degunlācītim ir 13 pasugas:
 Nasua nasua nasua 
 Nasua nasua aricana 
 Nasua nasua boliviensis 
 Nasua nasua candace 
 Nasua nasua cinerascens 
 Nasua nasua dorsalis 
 Nasua nasua manium 
 Nasua nasua molaris 
 Nasua nasua montana 
 Nasua nasua quichua 
 Nasua nasua solitaria 
 Nasua nasua spadicea 
 Nasua nasua vittata

Atsauces

Ārējās saites 
 Nasua
 Dienvidamerikas degunlācīša foto (naturephoto)
 Dienvidamerikas degunlācīša foto (wildanimalsonline)
 South American Coati
 Dienvidamerikas degunlācīša ģimenes foto (redeprofauna)

Parastie degunlācīši
Dienvidamerikas fauna
Andi