Lībiskais dialekts

Lībiskais dialekts (pašnosaukums: ventiņ vālod jeb ventiņmēl) ir viens no trim latviešu valodas dialektiem. Tas ir sastopams lībiešu vēsturiski apdzīvotajos novados Vidzemes ziemeļrietumos (Vidzemes lībiskās izloksnes) un Kurzemē uz ziemeļiem no Kuldīgas (Kurzemes lībiskās jeb tāmnieku izloksnes), vietās, kur lībiešu valoda atstājusi vislielāko substrātu. Lībiskā dialekta lietotāji, gluži kā vidus dialekta lietotāji, tiek saukti par lejzemniekiem.

Lībiskajā dialektā visos skaitļos un dzimtēs tiek izmantoti vienas formas darbības vārdi, krītošā un lauztā intonācija ir kļuvusi vienāda. Personvārdi abām dzimtēm tiek atvasināti ar galotnēm -els, -ans, un netiek šķirta dzimte. Lībiskajam dialektam raksturīga palatālo līdzskaņu depalatalizācija, dažos gadījumos arī pilnīga sinkope, piemēram, pamazināmās formas galotnē -iņš skaņa /ņ/ zūd pilnībā.

Lībiskais dialekts iedalāms Vidzemes un Kurzemes izloksnēs. Kurzemes izloksnes savukārt iedalāmas nedziļajās, kuras veido dialektu kontinuumu ar vidus dialekta kursiskajām izloksnēm, un dziļajās jeb tāmnieku izloksnēs. Tajās lībiešu valodas substrāts ir visizteiktākais, kā arī tām raksturīgs vācu valodas superstrāts. Kurzemes, īpaši Ventspils, izloksnes neformālā kontekstā tiek sauktas arī par ventiņu valodu, taču nav zinātniska pamatojuma, lai šīs izloksnes varētu uzskatīt par atsevišķu valodu.

Izplatība 

Lībiskajā dialektā runā Kurzemes ziemeļos un Vidzemes ziemeļrietumos. Atsevišķas lībiskā dialekta iezīmes sastopamas arī Daugavas abos krastos starp Ogri un Koknesi. Domājams, ka senāk šī dialekta izplatības areāls sniedzies līdz pat Rīgas ziemeļiem. Kurzemes izlokšņu izplatības areāla dienvidu robeža, aiz kuras sākas vidus dialekta izplatības areāls, iet aptuveni pa līniju Jūrkalne—Kuldīga—Kandava—Engure, savukārt Vidzemē šī dienvidu robeža iet aptuveni pa līniju Saulkrasti—Sēja—Umurga—Staicele. Starp Ipiķiem, Ērģemi un Igaunijas robežu atrodas no pārējā Vidzemes izlokšņu izplatības areāla nodalīta teritorija, kurā sastopamas attiecīgās izloksnes.

Lielākā pilsēta, kura atrodas lībiskā dialekta izplatības areālā, ir Ventspils.

Īpašas iezīmes

Fonētika 
Lībiskā dialekta atšķirības no vidus dialekta visvairāk iezīmējas fonētikā. Zemāk uzskaitītas vairākas lībiskā dialekta fonētiskās iezīmes, kuras gan ne vienmēr izpaužas visās izloksnēs.

Patskaņi un divskaņi 
Lībiskajā dialektā vārda pēdejā zilbē, ja tā neuzsvērta, zūd patskanis, un balsīgs slēdzenis pēc īsa patskaņa vārda beigās tiek geminēts. Ja vārds pēc patskaņa redukcijas beidzas ar līdzskaņu grupu, šie līdzskaņi bieži tiek atdalīti ar anaptiksi.

 lapp — lapa (beidzas ar slēdzeni, tāpēc tas tiek pagarināts)
 maiz — maize (beidzas ar berzeni, kura garums nemainās)
 puttr̥ — putra (skaņa r veido atsevišķu zilbi, patskaņa klātbūtne starp abiem atkarīga no runātāja)

Zūdot gala zilbes patskanim aiz balsīga līdzskaņa, tiek pagarināts iepriekšējais patskanis, piemēram:

 pirms kār — pirms kara
 āls — alus
 pa vīd — pa vidu

Garie patskaņi pēdējā zilbē netiek atmesti, bet gan saīsināti.

 sēta — sētā
 zeme — zemē
 Venta — Ventā

Troksneņu priekšā skaņa ē diftongizējas.

 peic — pēc
 seid — sēž

Retumis, patskanim [a] atbilst [æ], jeb platais "e". Šāda parādība vērojama vārdā ar nozīmi "stallis": stęlls. Dažās Kurzemes izloksnēs saglabājusies konservatīva iezīme — senākā [u] saglabāšanās dažos vārdos, kuros literārajā valodā ir skaņa [i]:

 dui — divi (sal. lietuviski: dui)
 zuv — zivs (>zive) (sal. lietuviski: žuvis)
 suvans — sivēns
 dubans — dibens

Līdzskaņi 
Līdzskaņu grupa -ln- lībiskajā dialektā tiek asimilēta, veidojot pagarinātu -ll- skaņu.

 mells — melns
 vells — velns

Kurzemes izloksnēs pamazināmās izloksnes galotnē -iņš, kā arī 3. personas vsk. personas vietniekvārdā zūd palatālais līdzskanis:

 viš — viņš, viņa
 meitiš — meitene (> meitiņa > meitiņš)
 istabiš — istabiņa (> istabiņš)

Prozodija 
Lai gan, gluži kā latviešu literārajā valodā, uzsvars krīt galvenokārt uz pirmās zilbes, Kurzemes izloksnēs emfātiskā runā uzsvars mēdz tikt pārvietots uz otro zilbi, piemēram:

 ār'kārtig skaist — ārkārtīgi skaisti
 mut pa'vēruš — muti pavēruši
 pa'lēkdames — palēkdamies

Uzsvars attiecīgajā pierakstā norādīts ar apostrofu pirms uzsvērtās zilbes.

Krītošā un lauztā intonācija lībiskajā dialektā netiek šķirta.

Darbības vārdi 
Dažās izloksnēs patskanis darbības vārdu, kuri beidzas ar -ēt, piemēram, mīlēt, cerēt, ticēt, galotnēs, tiek izrunāts kā [æ], nevis [ɛ], kā tas notiek vidus dialektā. Šī patskaņa garums dažādās izloksnēs mainās.

Darbības vārdu locījumi visās personās ir vienādi, kā norādīts zemāk tabulā. Personu formu sakritumam iemesls ir patskaņa zudums gala zilbēs vienskaitļa locījumos, pēc kura parauga arī daudzskaitļa formas tika saīsinātas, pat ja tās beidzās ar līdzskani.

Dzimte 
Lībiskajā dialektā netiek izšķirta vīriešu un sieviešu dzimte. Šī īpašība ir saistīta ar lībiešu valodas substrātu. Literārās valodas ietekmē gan šīs īpatnības lietojums pakāpeniski izzūd. Teikumā sieviešu dzimtes lietvārdi mēdz pastāvēt, taču tiem tiek blakus lietoti vīriešu dzimtes predikāti, piemēram:

 up i dziļš — upe ir dziļa
 gov bi sabijes — govs bija sabijusies

Vietniekvārdi 
Dažviet Kurzemes izloksnēs sastopama konservatīva datīva forma personu vietniekvārdam viņi: viņiems. (sal. lietuviski: jiems) Domājams, arhaiskā datīva forma Kurzemes izloksnēs saglabājusies daudz ilgāk, nekā vidus dialektā.

Izteiksmes 
Vajadzības izteiksmē, atšķirībā no literārās valodas, tiek izmantots īsais patskanis, piemēram: jaiet, jadzīve (jāiet, jādzīvo). Pavēles izteiksmes formas sakrīt ar īstenības izteiksmi, piemēram: nāk, laiž, iet (nāciet, laidiet, ejiet). Pārējās izteiksmes formas ziņā sakrīt ar literāro valodu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Lībiskais dialekts

Latviešu valodas dialekti