Muskusvērsis

Muskusvērsis (Ovibos moschatus) ir dobradžu dzimtas dzīvnieks, kas ir vienīgā suga muskusvēršu ģintī (Ovibos). Tam ir raksturīgs biezs apspalvojums, kas šo vistālāk uz ziemeļiem dzīvojošo pārnadzi aizsargā no Arktikas sala. Savu nosaukumu muskusvērši ir ieguvuši, pateicoties tēviņu smakai, kas pārošanās periodā ir ļoti izteikta un sajūtama jau no liela attāluma. Tēviņi šo smaku vēl pastiprina, berzējot galvu ar priekškājām (smirddziedzeri atrodas zem acīm). Muskusvērši reizēm tiek domesticēti, lai iegūtu vilnu, gaļu un pienu.

Izplatība 
 	

Muskusvēršu dabīgais izplatības areāls aptver arktisko tundru uz ziemeļiem no mežu līnijas, Kanādā, ASV un Grenlandē. Ap 19. un 20. gadsimta miju Aļaskas populācija pārāk intensīvo medību dēļ izmira, bet 1930. gados ar ASV valdības finansiālā atbalsta palīdzību muskusvērši Aļaskā tika atkal reintruducēti. No Grenlandes uz Nunivakas salu tika nosūtīti 34 muskusvērši. Mūsdienās salas populācija ir atjaunojusies un kalpojusi muskusvēršu introdukcijai citos Aļaskas reģionos. Kopumā Aļaskā ir piecas stabilas populācijas. Arī Grenlandes rietumos, kur nekad agrāk nav dzīvojuši muskusvērši, tika veiksmīgi introducēti šie dzīvnieki.

Introdukcijai Skandināvijā muskusvērši tika atvesti no Benksa salas Kanādā un nometināti Horjedalenā, Zviedrijā, un Doverfjellā, Norvēģijā, laikā no 1947. gada līdz 1953. gadam. Ir bijuši mēģinājumi muskusvēršus introducēt arī Svalbārā un Islandē, bet neveiksmīgi. Svalbāras populācija, kas sekmīgi izveidojās no 1929. gadā atvestajiem muskusvēršiem, 1985. gadā pēkšņi izmira. No Benksa un Nunivakas salām 1970. gadu vidū muskusvērši ceļoja arī uz Krieviju, Taimiras pussalu un Vrangeļa salu. Nostiprinoties šīm populācijām, muskusvērši tika izmantoti introdukcijai citos Sibīrijas arktiskajos reģionos. Viena no pēdējām introdukcijām notikusi 2010. gadā, muskusvēršus izlaižot Kolimas upes krastos.

Izskats
Lai arī muskusvērši ir piederīgi kazu apakšdzimtai, pateicoties savam biezajam kažokam, tie atgādina kompaktus vērsēnus ar lielu galvu un īsām kājām. To augstums skaustā 1,1—1,5 metri. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums tēviņam ir 200—250 cm, svars 300—400 kg, mātītes ķermeņa garums 135—200 cm, svars 180—275 kg. Zoodārzos muskusvērši izaug daudz lielāki, sasniedzot 650 kg. Aste ir īsa, apmēram 5—10 cm. Biezajā kažokā tā vispār nav saskatāma. Muskusvērsim ir divas pasugas: Kanādas muskusvērsis (Ovibos moschatus moschatus), kas kādreiz bija sastopams arī Aļaskā, un Grenlandes muskusvērsis (Ovibos moschatus wardi). Grenlandes pasuga ir nedaudz mazāka par Kanādā dzīvojošo pasugu.

Abiem dzimumiem ir gaiši, smilšu krāsas ragi ar melniem, asiem galiem. Pie pamatnes tie ir plati un savstarpēji saskaras, nosedzot visu galvas virsu. Jo muskusvērsis ir vecāks, jo ragi tam ir lielāki. Muskusvērša kažoks nosedz visu ķermeni, atkailināts paliek tikai neliels laukumiņš starp nāsīm un lūpām. Kažoks ir brūni pelēks, sajaucoties melnam, pelēkam un brūnam matojumam. Vasarā tas ir gaišāks, brūnāks, bet ziemā tumšāks, gandrīz melns. Ļoti retos gadījumos sastopami balti muskusvērši, toties kājas ir baltas visiem. Muskusvēršiem ir ziemas un vasaras kažoks. Ziemā tas ir dubults, veidojoties no garas akotspalvas, kas pasargā dzīvnieku no slapjuma, vēja un kukaiņu dzēlieniem, un pavilnas (10—15 cm), kas ziemā nodrošina siltumu. Pavilna sāk augt rudenī un pavasarī tā tiek nomesta. Kopumā tā sastāda 60% no visa kažoka. Akotmati ir ļoti gari, nokareni, savēlušies, tie atšķirībā no pavilnas aug nepārtraukti, vecākiem muskusvēršiem sasniedzot zemi. Uz muguras kažoka mati ir ievērojami īsāki un gaišāki nekā uz krūtīm, kakla un sāniem. Garākie akotmati sasniedz 90 centimetru garumu. Tā ir garākā zīdītāju (izņemot cilvēka matus) vilna pasaulē. Kļūstot vecākiem, dažiem muskusvēršiem izaug garas, biezas plecu krēpes.

Ausis ir īsas, vilnā paslēptas, un no tām ir redzami tikai paši galiņi. Arī acis ir mazas. Ragi kalpo aizsardzībai no lāčiem un vilkiem, kā arī savstarpējām cīņām. Nagi muskusvēršiem ir paplašināti, tāpēc tie stingri turas uz cietās, sniegotās un ledainās virsmas un negrimst sniegā.

Dzīvesveids

Muskusvērši dzīvo baros, kuros vasaras periodā ir 8—20 īpatņi, bet ziemā 12—24. Dzīve barā nodrošina dzīvniekiem aizsardzību no laika apstākļiem un ienaidniekiem. Muskusvēršiem nav savu teritoriju, bet pārvietojoties no vienas vietas uz otru, tie ceļu iezīmē ar sekrētu. Vasaras periodā muskusvērši izvēlas zemākus un mitrākus reģionus, piemēram, upju ielejas, bet ziemā pārceļo uz augstākām vietām, tādējādi izvairoties no dziļiem sniegiem. Dominants muskusvērša tēviņš cenšas ieņemt labākos ganību laukumiņus un ziemas periodā no šādām vietām padzen hierarhijā zemākos. Dominance tiek izrādīta dažādos veidos. Hierarhijā zemākie tiek dzenāti, uzbrūkot tiem ar ragiem un priekškājām. Pirms tam gan pretinieks tiek brīdināts ar skaļiem māvieniem, draudīgu galvas purināšanu un zemes kārpīšanu ar priekškāju. Muskusvērsis ir labs skrējējs un var sasniegt ātrumu 60 km/h. Dominance barā ir mainīga un pēc kāda laika zemāk esošs tēviņš, pieaugot tā spēkiem, nomaina vecāku dominantu tēviņu.

Barība
Muskusvērsis ir zālēdājs un barojas ar zāli, ķērpjiem, sūnām un dažādiem zemiem, ložņājošiem krūmiem, piemēram, arktiskajiem kārkliem, pundurbērziem un citiem līdzīgiem augiem. Tā kā muskusvēršiem nav augšējo priekšzobu, tie barību plūc, piespiežot zāli ar apakšējiem priekšzobiem pie kaulveidīgajām aukslējām. Īsajā arktiskajā vasarā, kad kūst sniegs un izaug pietiekami daudz augu, muskusvērsis labprātāk ēd sulīgus un barības vielām bagātus augus. Kad septembrī sākas pirmās ziemas vētras un sniegi, muskusvērši dodas uz vietām, kur vēl nav uzkritis sniegs, kopumā uzturoties reģionos ar plānu sniega kārtu. Tādējādi muskusvērši taupa enerģiju, jo, lai izraktos cauri biezai sniega kārtai, dzīvniekam būtu jāpatērē daudz enerģojas. Ziemā par to galveno barību kļūst kārkli.

Vairošanās
Riests muskusvēršiem sākas jūnija beigās vai jūlija sākumā. Šajā laikā dominants bullis no bara padzen citus tēviņus un nostiprina savu harēmu, kurā ir 6—7 mātītes un to dzimumbriedumu nesasniegušie mazuļi. Dzimumbriedumu sasnieguši buļļi, kas gatavi cīņai, aktivizē muskusu, ar priekškājām berzējot uz galvas esošos smirddziedzerus, skaļi mauj un noliektu galvu demonstrē savus ragus. Sāncenši pirms cīņas atkāpjas apmēram 20 metrus un tad skrien viens otram pretī ar noliektu galvu, no visa spēka triecoties kopā ar ragu pamatnēm (šāds trieciens var saliekt pat zooloģiskā dārza nožogojumu). Pēc vairākiem raundiem viens no konkurentiem padodas. Hierarhijā zemākie buļļi izveido vecpuišu barus vai kļūst par vientuļniekiem, lai gan, ja apkārtnē uzrodas potenciālas briesmas no plēsējiem, vientuļnieks pievienojas baram. Pārošanās laikā dominantais bullis aktīvi apsargā savu harēmu un mātītēm neļauj to pamest. Kad vasara beidzas, bara struktūra atkal izmainās. Grūsnības periods ilgst 8,5 mēnešus un mazuļi dzimst nākamā gada pavasarī, aprīlī vai maijā.

Ja riesta laikā agresīvāki ir tēviņi, tad grūsnības perioda laikā agresīvākas ir mātītes. Grūsna mātīte ir tā, kas nosaka, cik daudz dienā bars ceļos, kur bars atpūtīsies. Kad piedzimst mazuļi, bars pārvietojas lēnām, dodot mātēm un mazuļiem laiku, mātēm kārtīgi barojoties un mazuļiem zīst pienu. Mazuļi nedzimst katru gadu. Ja ziema ir bijusi barga un nogurdinoša, mātītes nemeklējas. Dzemdību brīdī par mazuļa un mātes drošību rūpējas visas bara mātītes. Pēc dažām stundām mazulis jau spēj piecelties un sekot baram. Muskusvērši piedzimst ar ļoti biezu kažoku, tomēr var nosalt laikā, kamēr nav nožuvis augļūdens. Ja mazulis izdzīvo, tas slēpjas mātes siltajā un garajā vilnā. Pirmo divu mēnešu laikā mazuļu vienīgā barība ir sātīgais un barojošais mātes piens. Māte to zīda 6—8 reizes dienā. Pēc divu mēnešu vecuma zīdīšana sāk kļūt arvien retāka un mazulis sāk baroties ar veģetāciju. Mazulis kopā ar māti paliek divus gadus. Skaudrā klimata dēļ izdzīvojušo mazuļu skaits nav pārāk liels. Savvaļā muskusvērsis dzīvo 12—20 gadus.

Ienaidnieki
Muskusvēršu galvenie ienaidnieki ir pelēkie vilki. Kad šāds izbadējies vilku bars uzbrūk, muskusvērši ieņem aizsardzības pozīciju - sastājas aplī, cieši piespiedušies cits pie cita un pavēršot ragus pret ienaidnieku. Priekšējā līnijā nostājas tēviņi, bet mazuļi atrodas apļa vidū vai slēpjas zem mātes biezās vilnas. Viens vai vairāki tēviņi ar ragiem uzbrūk, cenšoties padzīt ienaidniekus. Reizēm vilki tiek savainoti vai pat nogalināti. Ja vilki pārliecinās, ka muskusvēršu aizsardzība darbojas nekļūdīgi, tie bieži vien atkāpjas. Muskusvēršiem uzbrūk arī grizli lāči un polārlāči.

Aizsardzība, sastājoties aplī, muskusvēršus nepasargāja no bruņotiem medniekiem. Kad indiāņu un nuuku rokās nonāca pirmie šaujamieroči, tie sāka masveidā izšaut muskusvēršus. Mazuļus ķēra zooloģiskajiem dārziem. Kad Kanādas valdība saprata, cik strauji samazinājies mukusvēršu skaits, šo dzīvnieku medības tika aizliegtas un muskusvēršiem tika izveidoti rezervāti.

Radniecīgās sugas
Lai gan muskusvērsis atgādina bizonu, tomēr tas ir radniecīgs kazu apakšdzimtas sugām. Tuvākais muskusvērša radinieks ir takins (Budorcas taxicolor).

Atsauces

Ārējās saites 

 Animal Diversity Web
 Red List
 Foto and Video

Kazu apakšdzimta
Ziemeļamerikas fauna
Grenlandes fauna
Eiropas fauna
Āzijas fauna
ASV fauna
Kanādas fauna
Krievijas fauna