Nāvessods

Nāvessods ir tiesiski pamatota ieslodzītā nogalināšana kā sods par nopietnu noziegumu — pamatā par slepkavību vai valsts nodevību. Latvijā nāvessods nav piemērojams.

Nāvessoda veidi 

 Nožņaugšana
 Sadedzināšana
 Sišana krustā
 Sēdināšana uz mieta
 Galvas nociršana
 Noslīcināšana
 Elektriskais krēsls
 Nošaušana
 Pakāršana
 Nāvējoša injekcija
 Nomētāšana ar akmeņiem
 Sabradāšana ar ziloni

Vēsturiskā Eiropa 

Viduslaikos Eiropā nāvessoda veids bija atkarīgs no notiesātā sociālās šķiras. Augstmaņus sodīja pēc iespējas nesāpīgākā un ātrākā veidā — parasti nocērtot galvu; bet zemākās šķiras parasti sodīja publiski, demonstrējot apkārtējiem viņu ciešanas, parasti pakarot. Noteiktiem noziegumiem bija īpaši soda veidi — burvestības un ķecerību mēdza sodīt, sadedzinot uz sārta, un valdnieka gāšanas vai nogalināšanas mēģinājumi tika sodīti ar īpaši lēniem un mokošiem nāvessodiem.

Šādus sodus un šķiru atšķirības noliedza franču revolūcija, kas ieviesa giljotīnu kā ātru un nesāpīgu metodi priekš visiem.

PSRS kāda nebūt likumu ievērošana sākās tikai pēc 1922. gada — Kriminālkodeksa pantu apjoms, saskaņā ar kuriem piesprieda nāvessodu, bija visai plašs, minimālais vecums šī soda piemērošanai bija 18 gadi. 1935. gada reforma pazemināja vecuma slieksni, un nu nāvessodu varēja piespriest jau no 12 gadu vecuma. 1947. gadā PSRS nāvessodu miera laikā atcēla, taču jau 1950. gadā atjaunoja politiski apsūdzētajiem — spiegiem un diversantiem, — bet 1954. gadā arī kriminālnoziedzniekiem. 1960. gada Kriminālkodekss noteica, ka nāvessodu var piemērot tikai vīriešiem vecumā no 16 līdz 65 gadiem. Kopš 1996. gada nāvessodus Krievijā vairs neīsteno, aizstājot ar mūža ieslodzījumu.

Pirmskara Latvijā nāvessods miera laikā nepastāvēja. Bija tomēr iespēja dažus noziegumus arī miera laikā nodot kara tiesai ar tiesībām piespriest nāvessodu. To izmantoja, piemēram, slepkavas un laupītāja Anša Kaupēna notiesāšanā 1927. gadā. Pēc neatkarības atjaunošanas nāvessodus izpildīja līdz 1996. gadam, pēc tam prezidents pasludināja faktisku moratoriju. Nāvessods miera laikā kļuva likumiski neiespējams pēc Latvijas pievienošanās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6.protokolam 1999. gadā, attiecīgā maiņa Krimināllikumā izdarīta 2000. gadā. Nāvessods pilnībā atcelts 2011. gadā

Argumenti par un pret nāvessodu 

Viedokļi par nāvessodu dažādās valstīs ļoti atšķiras, un demokrātiskās valstīs tas ir jūtīgs politisks jautājums.

Argumenti pret nāvessodu 
 Nāvessods ir nogalināšana, un nogalināt ir nepareizi.
 Nāvessods pārkāpj cilvēka tiesības uz dzīvi.
 Kriminālprocess nav nekļūdīgs, un ir gadījumi, kad notiesātais vēlāk tiek attaisnots, bet nāvessodu atgriezt nav iespējams.
 Nav izslēgta ārstu komisijas kļūda, atzīstot notiesāto par pieskaitāmu.
 Nav tiešu pierādījumu tam, ka šāds soda mērs mazinātu noziedzības līmeni.
 Cilvēkam nav tiesības atņemt dzīvību otram. Atņemot dzīvību kādam, kas jau atņēmis dzīvību, mēs kļūstam tieši tādi paši.

Argumenti par nāvessodu 
 Nāvessods nodrošina to, ka noziedznieks nevarēs turpināt noziegumus;
 Pārkāpjot pamatlikumus un nogalinot citus, noziedznieks zaudē tiesības dzīvot;
 Bailes no nāves attur noziedzniekus no smagu noziegumu izdarīšanas;
 Nāvessods ir labāka alternatīva mūža ieslodzījumam, jo sabiedrībai noziedznieks nav jāuztur, un ir uzskats, ka mūža ieslodzījums ir mokošāks par nāvessodu.
 Daudzkārtējs sadistisks slepkava tik ļoti atšķiras savā domāšanā, pasaules uztverē un vērtībās no cilvēkiem, ka iespējams, nav nemaz uzskatāms par cilvēku garīgi. Arī cilvēkēdāju tīģeri vai ar trakumsērgu slimu jenotu mežsargs nošauj, nevis uz mūžu iesloga būrī.

Skatīt arī 

 Eitanāzija

Atsauces

Ārējās saites 

 Gunta Vēvere (2008. gada 4. marts). Nāvessods Livonijā — Sodīšanas iemesli un veidi 13.—16. gadsimtā. Jurista Vārds

Soda veidi
Kriminoloģija
Bioētika
Cilvēktiesības