Fricis Celmiņš

Fricis Celmiņš (1896—1940) bija Latvijas Bruņoto spēku virsnieks, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris. Viens no diviem Latvijas armijas augstākajiem virsniekiem, kuri pēc Latvijas okupācijas 1940. gada vasarā izdarīja pašnāvību nošaujoties.

Dzīvesgājums 
Dzimis Liepājā 1896. gada 17. augustā. Mācījās pilsētas ģimnāzijā.
1915. gadā Celmiņš brīvprātīgi iestājās latviešu strēlnieku 1. Daugavgrīvas bataljonā, 1916. gadā tika nosūtīts uz kara skolu Maskavā, to beidza pirmajā virsnieka rangā — praporščika pakāpē 1917. gadā. Jau mēnesi pēc Latvijas proklamēšanas, 1918. gada 18. decembrī, Celmiņš stājās Latvijas Bruņoto spēku rindās, pievienojoties vienai no Liepājas brīvprātīgo apsardzības rotām. Vēlāk Celmiņš nonāca 1. Latvijas Neatkarības rotā un kopā ar to piedalījās cīņās pret lieliniekiem Kurzemē un Rīgas atbrīvošanā.

Pēc brīvības cīņu noslēguma palika aktīvajā dienestā. No 1928. gada sakaru rotas komandieris 3. Jelgavas kājnieku pulkā kapteiņa dienesta pakāpē.
1935. gadā paaugstināts par pulkvežleitnantu un iecelts par štāba priekšnieku 11. Dobeles kājnieku pulkā. 1936. gadā 2. oktobrī tika pārcelts uz Armijas štābu. 1937. gadā beidza Augstākās kara skolas Vispārējo nodaļu, vēlāk paaugstināts par pulkvedi un iecelts par Armijas štāba Infromācijas daļas I nodaļas priekšnieku.

1939. gada 23. jūnijā Celmiņu iecēla par Latvijas Armijas štāba Informācijas daļas priekšnieku, kas nodarbojās ar izlūkošanu un pretizlūkošanu.
Latvijas okupācijas laikā 1940. gada 17. jūnijā Celmiņa vadītā Armijas štāba Informācijas daļa iznīcināja visu lietvedību, liedzot PSRS izlūkdienestam pieeju tās operatīvajai informācijai. To apzinoties, NKVD sāka izdarīt spiedienu uz tās vadītāju, pulkvedis Celmiņš vairākkārt tika saukts uz PSRS vēstniecību pie militārā atašeja pulkveža Aleksandra Zavjalova. Tuvākie līdzstrādnieki atminējās, ka pēc pratināšanām Celmiņš kļuvis kluss, nerunīgs un savā kabinetā bija atrodams, iegrimis pārdomās. Pēdējo tikšanos ar pulkvedi Celmiņu aprakstījis Kara ministrijas juriskonsults, zvērināts advokāts Ādolfs Ozoliņš:

Pirmdien pulkvedis Celmiņš ieradās darbā, atvadījās no dienesta biedriem, un, neradot nevienam aizdomas par saviem nolūkiem, atgriezās savā dzīvoklī Elizabetes ielā. Pulkvedis Fricis Celmiņš, atsakoties sadarboties ar okupācijas varu, laupīja sev dzīvību 1940. gada 24. jūlijā. Uzreiz pēc tam PSRS atašeju pulkvedi Zavjalovu atsauca no Rīgas, iespējams, ka par nespēju iegūt operatīvo informāciju no Celmiņa viņam 1940. gada oktobrī izpildīja nāvessodu.

Pulkvedis Celmiņš kā pēdējais Latvijas Bruņoto spēku virsnieks apbedīts Rīgas Brāļu kapos ar militāru godu un Latvijas armijas regālijās. Viņa sievai un bērniem vēlāk izdevās aizbēgt uz Zviedriju.

Apbalvojumi 
1926. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni par 1919. gada marta izlūkgājienu Slokas apkārtnē, kur, par spīti niknai ienaidnieka ugunij, tika iegūtas vērtīgas ziņas par Padomju Latvijas armijas izvietojumu, tādējādi sekmējot uzbrukumu un ienaidnieka padzīšanu no Slokas apkārtnes.
1939. gada martā apbalvots ar Aizsargu nopelnu krustu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Friča Celmiņa nekrologs (Tēvija, 1942. Nr.168)

Liepājā dzimušie
Latvijas Bruņoto spēku virsnieki
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Pašnāvību veikušās militārpersonas
Rīgas Brāļu kapos apbedītie