Miests

Miests ir neliela apdzīvota vieta, kuras iedzīvotāju vairums nodarbojas ar tirdzniecību un amatniecību, bet ne zemkopību un zveju.

Vēsture 
Miests kā tirgotāju un amatnieku pilsētiņas nosaukums ieviesās Polijas-Lietuvas kopvalsts teritorijā. Uzskata ka miesta vārds latviešu valodā ieviesies no lietuviešu valodas (), kas savukārt ir aizguvums no rutēņu valodas (). Ebreji miestus jidišā sauca par "štetliem" (pilsētiņām).

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas daudzi miesti ieguva pilsētas tiesības, bet Latvijas PSR laikā vairākus agrākos miestus pārdēvēja par pilsētciematiem.

Mūsdienu Lietuvā par miestiem sauc kompaktas apdzīvotās vietas ar 500–3000 iedzīvotājiem, kurās ir atbilstoša sociālā infrastruktūra.

Miesti Latvijā

16. gadsimtā 
Rusova Livonijas hronikā 1577. gadā minētas šādas pilsētas un pilis ar miestiem ():

Ziņas par miestiem Livonijā savā grāmatā "Latvijas vēsture 1290—1500" ir apkopojis arī vēsturnieks Indriķis Šterns.

17. gadsimtā 

Miesti Latvijā 1629. gadā pēc Altmarkas pamiera:
 Kurzemes hercogistē un Piltenes novadā: Durbe, Saka, Skrunda, Saldus, Talsi, Sabile, Kandava, Engure, Tukums, Sloka, Dobele, Alsunga, Nīgrande, Mežotne, Baldone, Nereta, Birži, Subate, Ilūkste;
 Zviedru Vidzemē: Sigulda, Rauna, Smiltene, Alūksne;
 Poļu Vidzemē: Viļaka, Ludza, Rēzekne.

Kurzemes hercogistes miesti līdz 1642. gadam: Grobiņa, Alsunga, Durbe, Ilūkste, Kandava, Pabērzi, Sabile, Tukums, Jaunjelgava, Saldus, Subate, Talsi, Dobele, Vilkumiests.

18.—19. gadsimtā 

1784. gadā minēts Varakļānu miests. 1785. gadā miesta tiesības piešķīra Slokai, 1824. gadā Līvāniem, 1825. gadā Kārsavai, pirms 1828. gada Preiļiem ap 1830. gadu Gostiņiem, 1834 gadā Sasmakai, 1895. gadā Strenčiem. Pie Daugavpils 19. gadsimta sākumā bija izveidojies Jeruzalemes miests, ko nojauca, būvējot cietoksni, bet 19. gadsimta beigās — Zemgales miests, ko vēlāk apvienoja ar Grīvu.

19. gadsimta beigās Vidzemē miestu tiesības bija Ainažiem, Alūksnei, Bolderājai, Mazsalacai, Rūjienai un Salacgrīvai. Lejasciems, Koknese, Ļaudona, Madliena, Nītaure, Pļaviņas, Skrīveri, Smiltene saukti par miestiņiem.

20. gadsimtā 

Latvijā 1920. gadā bija šādi miesti:
 Kurzemē, Zemgalē un Sēlijā: Dobele, Skaistkalne, Baldone, Vecauce, Talsi, Dundaga, Sasmaka, Kandava, Sabile, Piltene, Saldus, Saka, Durbe, Grīva, Subate, Aknīste;
 Vidzemē: Ķemeri, Ogre, Skrīveri, Stukmaņi, Sigulda, Līgatne, Birži, Kauguri, Ainaži, Smiltene, Salacgrīva, Mazsalaca, Rūjiena, Alūksne, Vecgulbene, Lejasciems un Rīgas priekšpilsētas: Zasulauks, Sarkandaugava, Mīlgrāvis, Bolderāja;
 Latgalē: Glazmanka, Krustpils, Līvāni, Nīcgale, Līksna, Krāslava, Višķi, Antonopole, Balvi, Baltinova, Korsovka, Preiļi, Varakļāni.

1921. gadā miesta tiesības piešķīra Opei un Vecaucei, 1926. gadā — Balviem.

Atsauces 

Apdzīvoto vietu veidi