Sicherheitsdienst

Sicherheitsdienst (SD; ) bija SS iekšējās drošības un izlūkošanas dienests, kura uzdevums bija "atklāt nacionālsociālistiskās idejas ienaidniekus". De jure dienests daļēji pakļāvās/sadarbojās ar Vilhelma Frika vadīto Iekšlietu ministriju, taču praksē bija autonoms.

Izveidots 1931. gadā kā Ic-Dienst, 1932. gada vasarā pārsaukts par SD, pirmais vadītājs — Reinhards Heidrihs. Dienests nodarbojās ar izmeklēšanu, informācijas vākšanu, apkopošanu, ekspertīžu veikšanu: opozīcijas organizācijas un indivīdi, to ietekme un darbība, sakari un kontakti, darbība utt. Tālāk materiāli tika nodoti Gestapo, kas veica konkrētas izmeklēšanas un apcietināšanu. Formāli SD bija NSDAP informācijas dienests, pakļāvās partijas vadībai, konkrēti Rūdolfam Hesam un tā štāba vadītājam Martinam Bormanam.

SD aģentūru iedalīja 5 kategorijās:
 slepenie aģenti (Vertrauensleute);
 aģenti (Agenten);
 ziņotāji (Zubringer);
 ziņotāju palīgi (Helfershelfer);
 neuzticamie (Unzuverlassige).

Par SD kartotēkas plašumu un aģentūras darbības vērienu liecina kaut vai tas, ka piemēram, anšlusa laikā Austrijā tika apcietināti vairāk nekā 67 000 "reiha ienaidnieki".

Pēc kara Nirnbergas Starptautiskais kara tribunāls SD pasludināja par noziedzīgu organizāciju, un daudzi tās dažāda līmeņa vadītāji tika tiesāti kā kara noziedznieki.

Atsauces

Bibliogrāfija 
 Энциклопедия Третьего рейха. Москва, 1996.  
 Matthias Bath:Der SD in Dänemark 1940-1945. Heydrichs Elite und der "Gegenterror". Neuhaus, Berlin 2015, .

Nacistu organizācijas