Marika Reke

Marika Reke (Marika Rökk; īstajā vārdā Marija Karolīne Reke, dzimusi  Kairā, mirusi  Bādenē pie Vīnes) bija ungāru izcelsmes vācu aktrise, dejotāja un dziedātāja.

Biogrāfija

Jaunības gadi un pirmie panākumi 
Marika Reke, īstajā vārdā Marija Karolīne Reke, dzimusi ungāru arhitekta un būvuzņēmēja Eduarda Rekes un viņa sievas Marijas Karolīnas Šarlotes ģimenē Kairā, tolaik Ēģiptes kedivātā, tagad Ēģiptes arābu republikā, bet uzaugusi Budapeštā.

Marika Reke agri sāka apmeklēt dejošanas stundas. Kad viņas ģimene 1924. gadā pārcēlās uz Parīzi, Reke absolvēja krievu emigranta Rudkovska deju skolu un tika pieņemta darbā Mulenrūžas deju trupā "Hofmaņa meitenes". Jau nākamajā gadā Reke tika angažēta darbam Brodvejas teātrī Ņujorkā, kā arī citās ASV pilsētās.

1929. gada beigās Reke atgriezās Eiropā un uzstājās kā dziedātāja un dejotāja dažādās Eiropas valstīs un pilsētās: Londonā, Parīzē, Montekarlo, Kannās, Ungārijā. Guvusi žilbinošus panākumus kā rēviju māksliniece, Reke nolēma pievērsties kinemotogrāfam un 1930. gadā Londonā piedalījās savā pirmajā kinolomā filmā "Kāpēc jūrnieki pamet mājas" ().

Vācijas ekrāna zvaigzne 
1934. gadā Marika Reke parakstīja sadarbības līgumu ar Vācijas un, vienlaikus, Eiropas lielāko filmu studiju UFA. Viņas pirmā vācu spēlfilma bija "Vieglā kavalērija" (), kurā viņas ekrāna partneris bija Heincs fon Klēve, pazīstams kā "Ufas skaistulis".

Rekes debija vācu kinomotogrāfa bija neapšaubāms panākumu stāsts. Viena spēlfilma sekoja citai, tostarp sadarbībā ar tādām ekrāna zvaigznēm kā Zāra Leandere (filmā "Tā bija reibinoša balles nakts" ()), Johanness Hēsters (filmās: "Nabaga students" (), "Gasparone" un "Hallo, Žanīne!" () u.c.).

Filmu scenāriji pārsvarā tika pielāgoti Marikas Rekes daudzajiem, profesionāli pilnveidotajiem talantiem. Neskaitāmās filmās no jauna un jauna atkārtojās viena un tā pati tēma — jauns, neatzīts talants pārvar dažāda veida grūtības, bieži klajus pazemojums, līdz finālā svin triumfālu uzvaru, bauda vispārēju atzīšanu, kā arī izpilda žilbinošu skatuves numuru. Bieži filmās tika ekspluatētas Rekes profesionālās dejotprasmes, veidojot deju ainas, kas lielā mērā pārkāpa Trešājā reihā noteiktos morāles un atbrīvotības standartus. Spēlfilmā "Kora Terija" () Reke dejo eksotisku numuru, tērpusies trūcīgā bikini un rotaļājoties ar prāvu čūsku.

Marikas Rekes filmu režisors visbiežāk bija viņas nākamais vīrs Georgs Jakobī.

UFA studija turpināja virzīt Mariku Reki vadošajām filmu lomām, veidojot viņu par pirmā lieluma vācu ekrāna zvaigzni. 1941. gadā Reke nospēlēja galveno lomu pirmajā vācu pilnmetrāžas krāsu spēlfilmā "Sievietes ir labākie diplomāti" (), tā apstiprinot savas vadošās filmu zvaigznes statusu.

Vienlaikus Marikas Rekes filmās izpildītās dziesmas kļuva arī par mūzikas industrijas kases grāvējiem, kā, piemēram, Ich brauche keine Millionen no filmas "Hallo, Žanīne" (, 1939) vai In der Nacht ist der Mensch nicht gern alleine no filmas "Mana sapņu sieviete" (, 1944), kas cauri laikiem kļuvuši par Eiropas kinomūzikas zelta fondu.

Pēckara gadi 
1945. gadā, tūlīt pēc Nacistiskās Vācijas kapitulācijas, Marika Reke kā viena no ievērojamākajām un veiksmīgākajām Propagandas ministrijas kontrolētās vācu filmu industrijas pārstāvēm tika apsūdzēta kolaboracionismā un spiegošanā nacistiskā režīma labā, uz kā pamata saņēma uzstāšanās aizliegumu kā Austrijā, tā Vācijā. Tomēr 1947. gadā Austrijas aktieru asociācijas goda tiesa Mariku Reki reabilitēja, kas māksliniecei ļāva atjaunot un veiksmīgi turpināt savu karjeru.

Reke atsāka filmēšanos un saņēma galvenās lomas tādās filmās kā "Čardaša karaliene" (1951) un "Skatuve Tava, Marika" (1958), kuru scenāriji tika veidoti pēc labi atstrādātām UFA receptēm, bet viņas ekrāna partneris atkal bija UFA laiku filmu zvaigzne Johanness Hēsters. Tomēr laikmets bija mainījies, kādreiz žilbinošās ekrāna zvaigznes sāka pavīst un reiz bijušos slavas augstumus kinemotogrāfā Reke sasniegt vairs nespēja.

Tomēr, vienlaikus, ar vērā ņemamiem panākumiem Marika Reke turpināja kāpt uz muzikālo teātru skatuvēm, piedaloties muzikālajās izrādēs un rēvijās Vīnē, Hamburgā, Minhenē un Berlīnē. Jo īpaši atzīmējamas Rekes titullomas izrādēs "Hallo, Dollija!" (1968), kā arī komēdijā "Hercogiene no Našmarktas" (1978), kas māksliniecei atnesa vēlīno gadu slavu. Līdz pat 1986. gadam Reke nenogurdināmi strādāja dramatiskajās, operešu un deju lomās. Savu pēdējo galveno lomu Marika Reke nospēlēja 1986.—1987. gada sezonā bulvāra komēdijā "Dzeguzes ola".

Līdztekus skatuvei un ekrāna lomām Marika Reke 1970. gadā Rietumvācijas otrajā televīzijas kanālā izveidoja un vadīja pati savu TV šovu — Eine Frau in unseren Träumen, kas ēterā regulāri parādījās līdz pat 1975. gadam.

Pēc komunistiskā režīma sabrukuma, 1996. gadā, Marika Reke, jau esot sirmā vecumā, atgriezās savā dzimtajā Ungārijā un piedalījās filmas "Grāfiene Marica" uzņemšanā.

Privātā dzīve 
1940. gadā Marika Reke apprecējās ar UFA filmu režisoru Georgu Jakobī, ar kuru viņiem bija viena meita, Gabriele Jakobī. Četrus gadus pēc vīra nāves 1968. gadā Reke apprecējās otrreiz — ar filmu aktieri un režisoru Fredu Raulu (1910–1985).

Marika Reke mirusi 90 gadu vecumā (2004. gada 16. maijā) no sirds infarkta un apglabāta blakus vīram Fredam Raulam Helenenfriedhof kapos, Bādenē pie Vīnes.

Filmogrāfija 
1930: "Kāpēc jūrnieki pamet mājas" ()
1932: "Noskūpsti mani, seržant" ()
1932: "Skūpsti mani, saldumiņ!" ()
1933: "Spoku vilciens" ()
1935: "Vieglā kavalērija" ()
1936: "Karstās asinis" ()
1936: "Nabaga students" ()
1937: "Bet Tu, mans dārgais, brauksi man līdz" ()
1937: "Karuselis" ()
1937: "Gasparone"
1938: "Viena nakts Maijā" ()
1939: "Dejošā sirds" ()
1939: "Mežrozīte" ()
1939: "Tā bija rebinoša balles nakts" (), kopā ar Zāru Leanderi, Paulu Dālki, Aribertu Vešeru.
1939: "Hallo, Žanīne!" ()
1940: "Kora Terija" (), kopā ar Villiju Kvadflīgu un Jozefu Zīberu.
1940: "Pasūtījuma koncerts" ()
1941: "Dejā ar ķeizaru" ()
1941: "Sievietes ir labākie diplomāti" (), kopā ar Villiju Friču un Aribertu Vešeru.
1942: "Mīli mani" ()
1944: "Mana sapņu sieviete" (), kopā ar Volfgangu Lukšī un Valteru Milleru.
1949: "Fregola"
1950: "Donavas bērns" ()
1951: "Sensācija Sanremo" ()
1951: "Čardaša karaliene" ()
1953: "Zilā maska" ()
1953: "Šķirtene" ()
1957: "Naktis zaļajā Kakadū" ()
1958: "Tas notika tika vienreiz" ()
1958: "Skatuve Tava, Marika" ()
1959: "Nakts pirms pirmizrādes" ()
1961: "Mans vīrs, ekonomiskais brīnums" ()
1961: "Šodien mēs iesim klaiņot" ()
1962: "Kāzu nakts Paradīzē" ()
1962: "Sikspārnis" ()
1973: "Pēdējais valsis" ()
1988: "Kēnigsvaldes pils" ()

Operešu lomas 
1966: "Zilā maska" (
Die Blume von Hawaii (
1983/84: Ball im Savoy (
1996: Gräfin Maritza (

Mūziklu lomas 
1968: "Hallo, Dollija!" (
1978: Die Gräfin vom Naschmarkt (
Die kluge Mama (

Apbalvojumi 
1948, 1968, 1987, 1990, 1998: "Bambi balva" (Bembijs)
1981: "Vācijas filmu balva", Balva par mūža ieguldījumu vācu kinemotogrāfā
1987: "Bavārijas filmu balva", Labākā aktrise

Ārējās saites 

1913. gadā dzimušie
2004. gadā mirušie
Trešais reihs
Vācijas kinoaktieri