Analītiska valoda

Analītiska valoda ir tāda, kurā dažādas gramatiskās attieksmes izsaka ar vārdu kārtības izmainīšanu vai citu vārdu pievienošanu, nevis vārdu locīšanu. Analītiskas valodas jēdziens ir saistīts ar jēdzienu izolējoša valoda, kurās morfēmu/vārdu attiecība ir tuvu 1:1, kas dzīvē izpaužas kā viena zilbe uz vienu vārdu.

Vidusmēra latviešu valodas vārdos mēdz būt daudz morfēmu uz vienu vārdu, piemēram, vārdā "piemineklis" ir četras morfēmas, priedēklis pie-, sakne min, piedēklis ekl un 2. deklinācijas galotne -is. Tādējādi latviešu valoda ir sintētiska – vārdi tiek darināti no vairākām morfēmām un gramatiskās attieksmes izsaka, vārdus lokot.

Piemēri 
Indoeiropiešu valodas parasti ir lielākā vai mazākā mērā sintētiskas. Angļu valoda ir izņēmums, senangļu valoda bija sintētiska, taču mūsdienu angļu valoda ir zaudējusi savu sintētiskumu un kļuvusi analītiska. Vairāki autori norāda uz līdzībām starp angļu valodu ar analītiskajām Austrumāzijas valodām, piemēram, ķīniešu un vjetnamiešu valodu.

Analītiska pretstatā izolējošai 
Valodas analītiskumu nosaka tas, vai tās vārdi tiek deklinēti un konjugēti, bet to, vai valoda ir izolējoša, nosaka tās vārdu garums. Šie jēdzieni ir atšķirīgi, taču tie pārklājas, jo analītiskas valodas lielākoties ir izolējošas.

Atsauces 

Valodniecība