Bipolāri afektīvi traucējumi

Maniakālā depresija jeb bipolārisms psihiatrijā ir slimība, kuras laikā depresīvas epizodes regulāri mijas ar maniakāli pacilājošu garastāvokli. Parasti tas ir hroniska rakstura traucējums.

Pirmo reizi māniju un depresiju kā vienas kaites dažādas izpausmes izvērtēja Šveices ārsts Teofīls Bonē (Théophile Bonet), pielietojot terminu manico-melancolicus 1686. gadā, bet pilnīgi slimības gaitu aprakstīja 1954. gadā franču psihiatrs Žans Pjērs Falrē (Jean-Pierre Falret). Mūsdienu klasifikācijā tai ierādīja vietu vācu psihiatrs Emīls Krēpelins.

Ar maniakālo depresiju slimoja tādi slaveni cilvēki kā Kurts Kobeins un Virdžīnija Vulfa.
Kaut gan Vinsentam van Gogam viņa dzīves laikā diagnoze netika uzstādīta, tiek uzskatīts, ka viņš arī ar to sirga. Par bipolāro traucējumu dienu tika izvēlēta viņa dzimšanas diena. To atzīmē ik gadu 30. martā.

Simptomi 
Izšķir vairākas maniakālās depresijas formas atkarībā no fāžu ilguma un atkārtošanās biežuma.
Dažiem slimība izpaužas vai nu tikai maniakālos vai tikai depresijas stāvokļos. Starplaikos var iestāties šķietama pilnīga izveseļošanās.

Slimība var pieņemt cirkulārās psihozes formu (). Tai ir raksturīgas vismaz četras depresijas, mānijas, hipomānijas vai jauktās epizodes viena gada laikā. Liekas, ka šī forma attīstās cilvēkiem, kuri savu pirmo bipolāro epizodi ir pieredzējuši jaunākā vecumā vai pat pusaudža gados. Tā biežāk skar sievietes nekā vīriešus. Pie šīs formas  antidepresanti un litija preparāti, ko parasti lieto maniakālās depresijas ārstēšanai, izrādās mazefektīvi.

Atsauces

Klīniskā psiholoģija
Psihiski un uzvedības traucējumi
Psihiatrija