Dzelzsdivīzija

Dzelzsdivīzija (vācu: Eiserne Division), sākotnēji Dzelzsbrigāde, bija Vācijas algotņu karaspēks Latvijas brīvības cīņu laikā, ko izveidoja no demobilizētās Vācijas Impērijas 8. armijas kareivjiem un brīvprātīgiem algotņiem. Tā bija pazīstamākā vācu brīvkorpusu daļa un viena no labāk apmācītajām un kaujasspējīgākajām karaspēka daļām Baltijā 1919. gadā. Tās ietekmīgākais komandieris bija majors Jozefs Bišofs un tā sastāvēja no trīs kājnieku pulkiem, jātnieku pulka, artilēristiem ar 32 lielgabaliem, kā arī speciālās vienības. Dzelzdivīzija bija 6. rezerves korpusa sastāvā, kas atradās Ziemeļu armijas (Armee Oberkommando Nord, AOK Nord) pakļautībā, taču reāli darbojās aizvien autonomāk. 1919. gada 8. oktobrī Dzelzsdivīzijā skaitījās 11 200 kareivji un virsnieki, 2000 kavalēristi, 311 ložmetēji, 36 lielgabali, 26 mīnmetēji. Kopā uzturu saņēma 18 000 cilvēku.

Izveidošana

Dzelzsbrigāde 
1918. gada 29. novembrī Veimāras republikas pilnvarotais pārstāvis Augusts Vinnigs un vācu kareivju centrālā padome piespieda Vācijas 8. armijas vadību dot atļauju izveidot brīvprātīgo brigādi aizsardzībai pret Sarkanās armijas 7. armiju un Rietumu armiju, kas 25. novembrī sāka uzbrukumu sabrūkošās vācu armijas vienībām, kas atkāpās bez ievērojamas pretestības izrādīšanas. Līdz 9. decembrim brigādē bija pieteikušies 1500 vācu karavīri no aptuveni 100-150 tūkstošiem 8. armijas karavīru.

29. decembrī Latvijas Pagaidu valdība noslēdza Līgumu par pilsonības piešķiršanu pret lieliniekiem karojošajiem brīvprātīgajiem ar Augustu Vinnigu, par brīvprātīgo no Vācijas uzņemšanu Latvijas landesvērā, apņemoties vācu brīvprātīgajiem par vismaz 4 nedēļu cīnīšanos pret lieliniekiem piešķirt Latvijas pilsonību. Acīmredzot uz šī līguma pamata Rīdigers fon der Golcs no Vācijas kara ministra Noskes bija saņēmis atļauju no Vācijā esošajiem, kā arī no 8. armijas demobilizācijai pakļautajiem kareivjiem vervēt brīvprātīgos algotņus.

Lai arī daudziem no Vācijas armijas demobilizētajiem kareivjiem peļņas un zemes iespējas Latvijā bija vilinošās, daudziem vairāk interesēja iespēja turpināt karu un militārus piedzīvojumus. Šajā laikā Vācijā un tās okupētajās Austrumu teritorijās izveidojās daudzas brīvkorpusu vienības, kas vērsās pret sociāldemokrātu vadīto Vācijas republiku. Strauja brīvprātīgo ieplūšana sākās februārī. Ja var ticēt fon der Golcam, dažādo vācu un vācbaltiešu vienību kopskaits 1919. gada vasarā sasniedza 30-40 000 kareivju. Līdz 1919. gada aprīļa mēnesim Kurzemē bija sapulcināti apmēram 6000 vācu brīvprātīgo.

Viens no brīvprātīgajiem, Ernsts fon Salomons atmiņās raksta: “Mēs bijām cīnītāju grupa, apreibuši ar visām pasaules kaislībām; pilni ar iekāri, līksmojoši dusmās. Ko mēs gribējām, mēs nezinājām, un ko mēs zinājām, to mēs negribējām! Karš un piedzīvojumi, aizrautība un iznīcība. Neskaidrs spēks cēlās visā mūsu būtībā un dzina mūs uz priekšu.”

Pēc sakāves Cēsu kaujās 1919. gada 26. jūnijā Dzelzsdivīzija pārgāja Latvijas Pagaidu valdības (A. Niedras kabinets) pakļautībā — divīzijas personālsastāvs nezaudēja savu Vācijas pavalstniecību, apgāde un algas palika Vācijas armijas ziņā.

Pēc 3. jūlijā noslēgtā Strazdumuižas pamiera noteikumiem sakautajiem vācu spēkiem nekavējoties bija jāpārtrauc jebkāda kara darbība, izņemot cīņu pret Padomju Krievijas bruņotajiem spēkiem, kā arī jāatstāj Rīga (tuvākajā laikā arī pārējā Latvijas teritorija). Tā vietā 21. septembrī Dzelzsdivīzija iekļāvās jaunizveidotajā Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijā.

Dzelzdivīzijas sastāvs (1919. gada 20. maijā)

Kājnieku pulki 
 1. Kurländisches Infanterie—Regiment (I.—III.), komandieris majors fon Losovs (von Lossow)
 2. Kurländisches Infanterie—Regiment (I.—III.), komandieris majors fon Kleists
 3. Kurländisches Infanterie—Regiment (I.—III., Kurländisches Jäger—Bataillon, MG—Scharfschützen—Abteilung Petersdorff), komandieris hauptmanis Pensgens (Poensgen)

Kavalērijas pulks 
 Kurländisches Kavallerie—Regiment, komandieris majors grāfs fon Kanics (von Kanitz)

Artilērija 
 Artillerie—Kommandeur (I.—III., Freiwilligen Fußartillerie—Bataillon des I. Armeekorps), komandieris majors Siksts fon Arnims

Sapieru daļas 
 Pionier—Kompanie 425
 1. Pionier—Kompanie

Dzelzceļu nodaļa 
 Eisenbahn—Betriebs—Kompanie
 1. Minenwerfer—Zug

Aviācijas nodaļa 
 Flieger—Abteilung 427

Sakaru daļas 
 Eiserne Divisions—Nachrichten—Kommandeur
 Eiserne Divisions—Fernsprech—Abteilung
 Eiserne Divisions—Funker—Abteilung
 Abhörstelle

Autotransporta nodaļas 
 Panzerwagen—Abteilung des Gouvernement Libau
 Divisions—Kraftwagen—Kolonne 097
 Fuhrpark—Kolonne Werner
 Fuhrpark—Kolonne Körner

Pārtikas daļas 
 Feldschlächterie—Abteilung
 Feldbäckerie—Kolonne 1208

Zirgu lazarete 
 Freiwilligen Pferdelazarett 603

Remonta depo 
 Remonte—Depot

Lauka lazarete 
 Freiwilligen Feldlazarett
 Krankentransports—Abteilung

Lauka pasts 
 Deutsche—Feldpost 383

Apsardze 
 Polizei—Kompanie
 1. Bahnschutz—Kompanie (Eisenbahn—Kompanie Mitau)
 Eisenbahn Gendarmerie—Trupp (mounted)

Bruņuvilciens 
 Panzerzug V
 Behelfsmäßig Panzerzug

Noliktavas 
 Geräte—Depot
 Verpflegung Magazin
 Munitions—Depot
 Bekleidung—Depot

Dzelzdivīzijas sastāvs Bermonta-Avalova pakļautībā (1919. gada 25. oktobrī) 

Komandieris: majors Jozefs Bišofs, ģenerālštāba virsnieks: hauptmanis Bīze (Biese)

Kājnieku pulki 
 1. Kurländisches Infanterie—Regiment (I.—III.): Major von Lossow
 2. Kurländisches Infanterie—Regiment (I.—IV.): Major von Bomhard
 3. Kurländisches Infanterie—Regiment (I.—III., MG—Bataillon): Hauptmann Kiewitz
 Kurländisches Jäger—Battalion: Oberleutnant Büchner
 MG—Scharfschützen—Abteilung 1

Kavalērijas pulks 
 Kurländisches Kavallerie—Regiment (1.—5.): Major Graf von Kanitz

Artilērija 
 Artillerie—Kommandeur: Major Sixt von Arnim
 Kurländisches Feldartillerie—Regiment (I.—III.)
 Kurländisches Fußartillerie—Bataillon (Batterie Baden & Zug Feuerherd)

Sapieru daļas 
 Kommandeur der Pioniere: Hauptmann Damitz
 1. Kompanie
 2. Kompanie
 Brücken—Bau—Abteilung
 Brücken—Train

Dzelzceļu nodaļa 
 Eisenbahn—Betriebs—Kompanie

Aviācijas nodaļa 
 Flieger—Abteilung 429

Sakaru daļas 
 Divisions—Nachrichten—Kommandeur
 Divisions—Fernsprech—Abteilung
 Divisions—Funker—Abteilung
 Abhörstelle

Autotransporta nodaļas 
 Panzerwagen—Abteilung
 Divisions—Kraftwagen—Kolonne 097

Apgādes štābs 
 Staffelstab der Eiserne Division: Rittmeister von der Lancken
 Fuhrpark—Kolonne Werner
 Fuhrpark—Kolonne Körner
 Feldschlächterie—Abteilung
 Feldbäckerie—Kolonne 1208
 Pferdelazarett
 Pferde—Depot
 Feldlazarett 1201
 Freiwilligen Feldlazarett 130
 Krankentransports—Abteilung 201

Apsardze 
 Polizei—Bataillon: Hauptmann Fuhrmann
 Bahnschutz—Kompanie (Eisenbahn—Kompanie Mitau)
 Eisenbahn Gendarmerie—Trupp

Upju flotile 
 Fluß—Flottille

Noliktavas 
 2. Wirtschafts—Kompanie
 Munitions—Depot
 Geräte—Depot
 Bekleidung—Depot
 Proviant—Amt
 Ersatz—Depot: Major Goez

Deviņas komandantūras 
 Ortskommandanturen (I—IX)

Personības 
Dzelzsdivīzijas sastāvā dienēja vairākas personas, kuras kā karavīri kļuva plaši pazīstami Otrā pasaules kara laikā, to vidū Heincs Guderians un Evalds fon Kleists.

Ārējās saites 
 Izraksts no Jozefa Bišofa pavēles dzelzsdivīzijai par pāriešanu Andrieva Niedras valdības dienestā (26.6.1919.)

Literatūra 
 J.Bischoff "Die letzte Front. Geschichte der Eisernen Division im Baltikum 1919". —  Berlin, 1935.
 Michael Granville Sterling Dowling "The character of the German Freikorps in the Baltic : the Iron Division in Latvia 1919". — A.B., Honors in History Harvard University 1959.

Atsauces 

Latvijas militārā vēsture
Latvijas brīvības cīņas
Bermontiāde