Jūlijs Arājs

Jūlijs Arājs ( — ) bija Latvijas ķīmiķis, jurists un sabiedrisks darbinieks. 1924. gadā dažus mēnešus bijis Latvijas kara un tieslietu ministrs.

Biogrāfija 
Jūlijs Arājs piedzima  Mārcienas pagasta "Muktu" dzirnavās. No 1892. gada dzīvoja Rīgā. Beidzis Rīgas Debessbraukšanas draudzes skolu. 1905. gadā absolvējis Rīgas garīgo semināru. No 1905. līdz 1906. gadam kā brīvprātīgais dienējis 177. Izborskas kājnieku pulkā, pēc mācību komandas beigšanas ieguvis praporščika pakāpi. No 1906. līdz 1913. gadam studējis ķīmiju Rīgas Politehniskajā institūtā. 1908. gadā bijis laikraksta "Прибалтийский Край" () latviešu nodaļas vadītājs. No 1909. gada bija Rīgas 3. augstākās pirmmācības skolas skolotājs. 1912. gadā nokārtojis mājskolotāja eksāmenu, bet 1914. gadā — augstāko pirmmācības skolu skolotāja eksāmenu.

1913. gadā uzsāka studijas Varšavas universitātē, ko Pirmā pasaules kara sākumā evakuēja uz Rostovu pie Donas. To pabeidza 1917. gadā jau kā Donas universitāti. 1914. gada jūlijā iesaukts Krievijas armijā, bijis 1. dzelzceļu ekspluatācijas bataljona Saimniecības daļas priekšnieks Polockā. No 1917. gada oktobra līdz 1918. gada janvārim dienēja Līgates (Līgatnes) stacijas apkārtnē. 1918. gada februārī bataljona sastāvā krita vācu gūstā pie Valmieras, taču pēc dažām dienām tika atbrīvots. No 1918. gada marta bijis Latviešu izglītības biedrības vidusskolas skolotājs, no maija — inspektors un tiesību zinību skolotājs. Ievēlēts par šīs biedrības valdes locekli.

No 1918. līdz 1922. gadam bija skolotājs Rīgas pilsētas 2. vidusskolā. 1919. gadā bijis abu skolotāju kongresu prezidija loceklis un pedagoģisko fiziskās audzināšanas kursu vadītājs. Kopš 1919. gada — Latvijas Skolotāju savienības valdes loceklis.  iestājies Latvijas armijā, bijis Armijas saimniecības daļas juriskonsults (leitnants), tā paša gada  piekomandēts Izglītības ministrijai par Vidusskolu nodaļas vadītāju.  kļuvis par virssekretāru Latvijas Senātā. Darbojies Latvijas Augstskolu organizācijas padomē kā Tieslietu ministrijas pārstāvis.

1922. gadā kļuvis par partijas "Demokrātiskais Centrs" biedru un Rīgas komitejas priekšsēdētāju. No 1922. gada līdz 1941. gada augustam bija juriskonsults Zemes bankā. 1923. gadā iecelts par Tiesu palātas prokurora biedru un Latvijas Senāta virsprokurora biedra vietas izpildītāju. 1924. gada aprīlī iecelts par tieslietu ministru Voldemāra Zāmuēla vadītajā valdībā, bet jūlijā sāka pildīt arī kara ministra pienākumus. Abus šos amatus zaudējis līdz ar valdības demisiju decembrī.

No 1925. gada strādāja par juriskonsultu Centrālajā zemes ierīcības komitejā. 1925. gada februārī kandidējis Rīgas pilsētas domes vēlēšanās no "Saimnieciski kulturālās apvienības" saraksta, netika ievēlēts. Tā paša gada oktobrī kandidējis 2. Saeimas vēlēšanās no "Demokrātiskā Centra" un bezpartijisko sabiedrisko darbinieku saraksta, netika ievēlēts. No  — zvērināts advokāts Rīgā. No 1926. līdz 1936. gadam bija arī skolotājs Rīgas pilsētas komercskolā.

1928. gadā mainījis partijisko piederību un pievienojies Latvijas Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijai. Tajā pašā gadā kandidējis 3. Saeimas vēlēšanās no "Latvijas Darba savienības un Tautas apvienības" saraksta, netika ievēlēts. 1931. gada martā kandidējis Rīgas domes vēlēšanās no Jaunsaimnieku un sīkgruntnieku partijas saraksta, netika ievēlēts. Oktobrī kandidēja 4. Saeimas vēlēšanās no Apvienotā jaunsaimnieku, sīkgruntnieku, "Saimnieciskā Centra" un atvaļināto karavīru saraksta, atkal netika ievēlēts. 1934. gadā, pēc Ulmaņa apvērsuma, LJSP, tāpat kā visas pārējās partijas, tika likvidētas.

Vācu okupācijas laikā  pagaidām ieskaitīts advokatūras sastāvā, līdz 1944. gadam bija zvērināts advokāts Rīgā. No 1944. gada oktobra dzīvoja Tukumā.  uzņemts LPSR Advokātu kolēģijā, bija Siguldas juridiskās konsultācijas vadītājs. No 1946. gada janvāra — Majoru juridiskās konsultācijas vadītājs, vēlāk Rīgas Jūrmalas juridiskās konsultācijas advokāts. 1948. gada februārī ar tieslietu ministra pavēli izslēgts no Advokātu kolēģijas par daļēju autobiogrāfisko ziņu sniegšanu.

Miris  Asaros, apbedīts Slokas kapos.

Dzīves laikā apbalvots ar Krievijas Sv. Annas ordeņa II šķiru, kā arī Krievijas Sv. Staņislava ordeņa II un III šķiru.

Avoti 
Temīda, 1990., III
Es viņu pazīstu: Latvijas biogrāfiskā vārdnīca, Rīga, 1939.
Latvijas advokatūra 1919 – 1945 Biogrāfiskā vārdnīca, 93.lpp.
Latvijas vadošie darbinieki, Rīga, 1935.
Latvijas darbinieku galerija, Rīga, 1929.

1884. gadā dzimušie
1967. gadā mirušie
Latvijas advokāti
Latvijas kara ministri
Latvijas ķīmiķi
Latvijas prokurori
Latvijas tieslietu ministri
Latvijas žurnālisti
Rīgas Politehniskā institūta absolventi
Madonas novadā dzimušie