Janka Kupala

Janka Kupala (, īstajā vārdā Ivans Lucevičs (); dzimis , miris ) bija baltkrievu dzejnieks un dramaturgs. Baltkrievu literatūras klasiķis, viens no baltkrievu literāras valodas pamatlicējiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1882. gadā Minskas guberņas Vjazinkas sādžā nabadzīga šļahtiča ģimenē. Viņa pirmie dzejoļi, kuri tika uzrakstīti 1903.–1904. gadā, bija poļu valodā. Darbojies baltkrievu avīzē "Naša Ņiva" Viļņā, pēc tam Pēterburgā. Pirmā pasaules kara laikā bija iesaukts Krievijas impērijas armijā, strādāja ceļu būves karaspēka vienībā.

1919. gadā pārvācās uz dzīvi Minskā, kur piedalījās baltkrievu teātra, Baltkrievijas Valsts universitātes un Baltkrievijas PSR Zinātņu akadēmijas dibināšanā, vadīja avīzi Звон ("Zvans", 1919), izdeva dzejas krājumu Спадчына ("Mantojums", 1922) un traģikomēdiju Тутэйшыя ("Vietējie", 1922). 1920. gados saņēma daudzus goda nosaukumus un apbalvojumus. 1930. gadā Kupalu apvainoja buržuāziskajā nacionālismā, bet viņa ģimeni kā "kulakus" izsūtīja uz Sibīriju, tādēļ viņš mēģināja izdarīt pašnāvību.

Pēc Baltkrievijas vācu okupācijas laikā viņš pārcēlās uz dzīvi Tatārijā. 1942. gada 18. jūnijā viņu ielūdza piedalīties Visslāvu komitejas (Всеславянский комитет) 2. kongresā Maskavā. 
Miris 1942. gada 29. jūnijā viesnīcā "Maskava", neskaidros apstākļos nokrītot kāpņu telpā. Ir viedoklis, ka tā bija PSRS drošības iestāžu organizēta slepkavība.

Galvenie darbi 

Dzejas krājumi:
 Жалейка (1908)
 Гусьляр (1910)
 Шляхам жыцьця (1913)

Poēmas:
 Зімою (1907)
 Адплата каханьнем (1907)
 Адвечная песьня (1908)
 Сон на кургане (1910)
 Яна і я (1913)
 Тарасова доля (1939)

Lugas:
 Паўлінка (1912)
 Тутэйшыя (1922)

Ārējās saites 

 https://web.archive.org/web/20060412191830/http://www.lib.by/kupala/ Jankas Kupalas dzeja (baltkrieviski, angliski, ukrainiski, krieviski)

Atsauces 

1882. gadā dzimušie
1942. gadā mirušie
Baltkrievu rakstnieki
Baltkrievu valodā rakstošie
Dzejnieki
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Staļina prēmijas laureāti