Parastā gailene

Parastā gailene (Cantharellus cibarius) ir Latvijā ļoti bieži sastopama neliela gaileņu dzimtas ēdama sēne. Košuma, noturības pret kaitēkļiem un ilgās saglabāšanās dēļ tā ir īpaši populāra gan starp sēņotājiem, gan sēņu uzpircējiem, gan pavāriem.

Gailenēm, atšķirībā tām ārēji līdzīgajām lapiņu sēnēm, lapiņu vietā ir krokas, jeb dzīslas kuras nav nodalāmas no sēnes augļķermena. Tomēr populārajā literatūrā viņu bieži pievieno lapiņu sēnēm.

Taksonomija 

Sugas pirmais zinātniskais aprakstītājs Eliass Frīss 1821. gadā to nosauca par Cantharellus cibarius un šis nosaukums nekad nav mainīts.

Ģints nosaukums Cantharellus ir atvasināts no latīņu valodas vārda cantharus (sākotnēji no grieķu valodas kantharos), kas nozīmē dzeršanas trauku (parasti ar rokturiem), bļodu vai kausu. Epitets cibarius cēlies no latīņu “cibus”, kas nozīmē pārtiku.

Ziemeļamerikā vairākas parastās gailenes varietātes pēc ģenētiskās analīzes tikušas izdalītas par atsevišķām sugām, 1997. gadā tika nodalītas Klusā okeāna piekrastes C. formosus un C. roseocanus, 2003. gadā — C. cascadensis, 2008. gadā — C. californicus un 2019. gadā — C. enelensis, dažādi avoti nosauc arī citas sugas, īpaši ASV rietumos.

2021. gadā Latvijas mikologi nolēma par parastās gailenes gaišo varietāti agrāk uzskatīto bālo gaileni (C. cibarius var. ferruginascens) atzīt par atsevišķu sugu (C. ferruginascens).

Apraksts 

 Augļķermeņi: cepurīšu sēnes ar krokotu himēnija slāni.
 Cepurīte: nav nodalāma no kātiņa, sākumā izliekta, vēlāk ar ieliektu vidu un izpletusies līdz piltuvveida. Virsma gluda. Krāsa no izbalojuši dzeltenīgas (parasti saulainās vietās) līdz zeltainai un oranždzeltenai. Maliņa ilgi ieritināta, viļņota, vecumā reizēm izlauzīta līdz daivainai. Platums līdz 2—6 (10) cm.
 Lapiņas: Krokotais slānis cepurītes apakšdaļā, kas ārēji līdzīgs lapiņām, dzeltens, nolaidens gar kātiņu, regulāri zarots.
 Kātiņš: Cepurītes tonī, parasti gaišāks par to. Bieži apakšdaļā izliekts, augot ciešās grupās, apakšā bieži saaudzis ar citiem. Nav nodalāms no cepurītes. Garums 1—5 (augstās sūnās līdz 12) cm, resnums 0,5—3 cm.
 Mīkstums: bāli dzeltenīgs, šķiedrains, sīksts, ar augļu (pēc daudziem angļvalodīgiem avotiem — aprikožu) smaržu un vāju maigu, viegli rūgtenu garšu.
 Sporas: ovālas, gludas, bezkrāsainas, birumraksts dzeltenīgi oranžs vai bāli dzeltenīgs, izmēri 8—9/5—5,5 µm. Nav amiloīdas.
 Bazīdijas parasti četrsporu, bet viena augļķermeņa ietvaros pa vienai sporai nesošo sterigmu skaits uz bazīdijas var variēt starp 2 un 8, izmēri 60—90 (100)/6—10 µm. 
 Cistīdas: nav.

Izplatība 
Suga vai tās par jaunām sugām atzītās varietātes izplatīta visā pasaulē, visvairāk mērenajā joslā. Aug sausos un mēreni mitros skujkoku un jauktos mežos, bieži ciešās grupās, veido mikorizu ar dažādu koku saknēm, parasti skujkoku, bet dienvidos arī ar dižskābaržiem un citiem lapu kokiem, biežāk skābās augsnēs. Latvijā parastais augšanas periods — no jūnija līdz oktobrim, īpaši siltās ziemās var augt līdz janvārim. Galējā Dienvideiropā vairāk aug ziemās, jo turienes vasara tām ir par karstu. Vācijā un Austrijā iekļauta aizsargājamo sugu sarakstos, atļaujot to ievākšanu tikai nelielos daudzumos.

Līdzīgas sugas 

Citas Latvijā atrodamās gaileņu un taureņu ģinšu sēnes ir līdzīgas pēc formas, bet to cepurītes brūnas vai pelēkas.

Līdzīgas ir arī vairākas negailenes, kuru lapiņas oranžākas (ievērojami tumšākas par cepurīti), cepurītes plānākas un regulārākas formas, kātiņi tievāki — biežā dzeltensarkanā negailene jeb neīstā gailene, kuras cepurītes virsmas maliņa ievērojami gaišāka par vidu, un retā dzeltenbrūnā negailene. Tās ir mazvērtīgas un ēdamas tikai pēc novārīšanas, bet pāris nejauši pannā iekļuvušas negailenes veselības problēmas nerada. Dzeltenā kliņģerene no augšas izskatās pēc lielas izbalējušas gailenes, taču tai zem cepurītes lapiņu vai kroku vietā ir adatiņu slānis.

Dienvidu zemēs var tikt sajaukta ar uz koksnes augošo indīgo Omphalotus illudens, kura ir oranžāka, tumsā spīdoša un aug uz trūdošas koksnes.

Lietošana pārtikā 

Cepama bez iepriekšējas novārīšanas, kaltējama, sālāma, marinējama. Satur kukaiņus atbaidošas vielas, tāpēc ļoti reti "tārpaina", reizēm to bojā kailgliemeži. Šīs sēnes ļoti ilgi uzglabājas svaigas, ir viegli tīrāmas. Satur līdz 6,7 mg % C vitamīna, t.i. 2 reizes vairāk nekā apšu bekas un 7—8 reizes vairāk nekā bērzlapes. Ilgās uzglabāšanās dēļ grūti noteikt, kad tās kļūst nelietojami vecas un, kā visas sēnes, vecumā indīgas.

Visas Ziemeļamerikas gaileņu sugas, tāpat kā Eiropā, arī tiek novērtētas kā augstvērtīgas ēdamās sēnes.

Ārstnieciskās īpašības 
Gailenes satur hitināzi, kuru nepanes kukaiņi un to kāpuri, kā arī visu veidu parazīttārpi. Ēdot gailenes, no organisma tiek izvadītas cērmes un to kāpuri, tādējādi neļaujot tām vairoties. Hitināze nespēj apdraudēt vienīgi sprakšķu (Elateridae) kāpurus jeb "drātstārpus", kuriem ir īpaši biezs apvalks ar aizsargājošu vaskotu slāni. Taču sprakšķu kāpuri salīdzinājumā ar citiem ir maz izplatīti. Hitināze zaudē savas īpašības pie 60°С temperatūras. Tāpēc ārstnieciskiem vai dziednieciskiem mērķiem ieteic labāk lietot svaigas un kaltētas sēnes vai gatavot uzlējumu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Mycobank
 Index Fungorum
 Latvijā konstatētās sēņu sugas 
 NCBI Taxonomy browser

Ēdamās sēnes
Bazīdijsēnes