Veļu māte

Veļu māte jeb Kapu māte ir viena no nāves dievietēm latviešu mitoloģijā, pēc nozīmības tikpat svarīga kā Zemes māte, kuru uzskata arī kā Veļu mātes funkcionālo sinonīmu.

Mitoloģiskie ticējumi 
Veļu māte ir pazemes valstības atslēgu glabātāja. Atšķirībā no Zemes mātes, Veļu māte nav labsirdīga. Lai arī viņa gaida mirušo dvēseli pie sevis, dainās atzīmēts, ka Veļu māte priecājas par cilvēka nāvi, kapa virsu dancodama. Viņa pati var arī nonāvēt savus upurus. Veļu māte līdzinās ne tikai Zemes mātei, bet arī Laimai, Vēja mātei, Jūras mātei un Saulei. Lai cik savādi neliktos, Saule pati noiedama var paņemt līdzi un paslēpt cilvēka dvēseli, tāpēc uz nāvi attiecināms sapnis, kur guļošu cilvēku apspīd saules stari.

Veļi ir mirušo cilvēku dvēseles, kas pēc nāves turpina dzīvi viņsaulē. Pēc nomiršanas cilvēka dvēseli sagaida Veļu māte, kas to aizvada uz veļu pasauli. Šī pasaule ir paralēla cilvēku pasaulei - veļu dzīve ne ar ko īpašu neatšķiras no cilvēku dzīves, vismaz darbu ziņā. Viņsaulē tiek turpināts šaisaulē iesāktais.

Veļu māte latvju dainās 
Veļu māte tērpjas baltās sagšās un sagaida nomirušā cilvēka veli pie kapu kalniņa. Latviešu tautas tradīcijās pastāv priekšstats par Veļu mātes rīkotajām veļu kāzām, ko svin jau sākot ar bēru dienas pusnakti, arī tad, kad reizē gan spīd saule, gan līst lietus. Veļu māte tautasdziesmās tēlota galvenokārt centienos ievilināt savā valstībā, piepulcināt savai saimei vēl kādu cilvēku.

Atsauces 

Latviešu dievi