Serafs

Serafs, arī serafims (שְׂרָפִים śərāfîm, vienskaitlī שָׂרָף śārāf; , vienskaitlī seraph[us]; ) ir debesu būtnes veids kristietībā un jūdaismā.

Etimoloģija 
Vārds serafs nāk no senebreju valodas saknes saraph kura nozīme ir "degt" vai “iznīcināt ar uguni”. Vecajā Derībā šis vārds tiek saistīts ar čūskām. "Un Tas Kungs uzsūtīja tautai ugunīgas čūskas; tās sakoda tautu, un daudzi no Israēla tautas nomira." (4. Mozus grāmata, 21:6) Termins kas lietots lai pateiktu "ugunīgas čūskas" tiešā nozīmē rakstīts kā "serafimu čūskas".

Izcelsme 
Vārdam serafs Bībelē ir divas nozīmes. Dažviet tas attiecināms uz indīgām čūskām, kuru inde dedzina, bet cituviet šī vārda nozīme ir "cēla būtne ar sešiem spārniem, cilvēka rokām vai balsīm, kas kalpo Dievam". Serafi ir mīlestības, gaismas un uguns eņģeļi, tie uzrauga Dieva troni un dzied Trisagionu (Dievišķās Liturģijas standarta dziedājums, kas pieņemts Austrumu Ortodoksālajā un Austrumu Katoļu Baznīcā) — “Svēts, svēts, svēts” (Jesajas grāmata 6:3).

Lietvārds "serafs" Bībelē pieminēts septiņas reizes, Mozus grāmatās un Jesajas grāmatā.
Jesajas grāmatā 6:2-6 serafi pieminēti kā debesu būtnes vai eņģeļi, kurus pravietis Jesaja redzējis vīzijā. Jesaja redzēja vairākus serafus, kuri stāv Jahves troņa priekšā. Tās bija būtnes ar sešiem spārniem — diviem, kas aizsedz to sejas, diviem, kas aizsedz to pēdas un diviem, kurus tie izmanto lidošanai. Viens no serafiem pielidoja pie Jesaja un ar kvēlojošu ogli, ko tas bija paņēmis no altāra, aizskāra pravieša lūpas, lai attīrītu to no grēka. Jesaja nesniedz plašāku aprakstu par šo būtņu ārējo izskatu. Serafi bieži pieminēti arī Enoha grāmatā kur tie nosaukti par δράκονες (“čūskas”), un vienmēr tiek pieminēti, kopā ar ķerubiem, kā debesu būtnes, kuras atrodas vistuvāk Dievam.

Saskaņā ar Pseido-Dionīsiju un Svēto Akvīnas Tomu serafi ir augstākās pakāpes eņģeļi. Trīspakāpju sistēma, kurā sakārtoti eņģeļi, šobrīd ir visplašāk pieņemtais uzskats par eņģeļu hierarhiju Debesīs. Katrā no šīm trim pakāpēm ietverti trīs eņģeļu tipi. Kopā ir deviņas pakāpes un Serafi atrodas augstākajā pakāpē, septiņas pakāpes virs erceņģeļiem. 12. gadsimtā jūdaisma teologs Maimonīds ievietoja serafus piektajā no desmit eņģeļu kārtām.

Attēlojums mākslā 
Serafi Viduslaikos bieži tiek attēloti mākslas darbos — manuskriptu ilustrācijās, gleznās, mozaīkās un baznīcu freskās. Piemēram, Džoto piedēvētajā freskā "Sv. Franciska Serafa vīzija" (13.gs.) un ilustrācijā no Stundu grāmatas Petites Heures no
Jean de France, Duc de Berry "Serafi ielenc Dieva troni" (14.gs.), kurā tā ir viena no 182 miniatūrām. Arī vēlākajos gadsimtos mākslinieki pievērsušies šai tēmai, piemēram, krievu gleznotājs Viktors Vasņecovs, kurš iedziļinājās mitoloģiskos un vēsturiskos
tematos, un savā gleznā "Serafim" (1885) ir attēlojis četrus serafus, un Mihails Vrubels, kurš ir ievērojams ar to, ka viņš apzināti stāvēja savrup no laikmetīgās mākslas tendencēm, gleznā "Sešspārnu Serafs" (1905), kurā attēlots Jesaja un viens no serafiem ar ko viņš sastopas, kad Dievs viņu aicina būt par pravieti.

Atsauces

Ārējās saites 

 
 Ebreju enciklopēdija (angliski)

Skatīt arī 
 Eņģelis
 Vecā Derība
 Ķerubi

Eņģeļi