Jānis Urbanovičs

Jānis Urbanovičs (dzimis  Rēzeknē) ir latviešu inženieris-hidrotehniķis un politiķis. Viņš ir bijis deviņu Saeimu deputāts (vienīgais, kas darbojies tik daudzos sasaukumos). J. Urbanovičs bija partijas "Saskaņa" vadītājs kopš tās dibināšanas 2010. gadā līdz 2013. gada novembrim, atkal ieņēma šo amatu no 2019. gada oktobra līdz 2022. gada oktobrim.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1959. gadā Rēzeknē, mācījās Rēzeknes 1. vidusskolā. 1982. gadā absolvēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmiju inženiera-hidrotehniķa specialitātē.

Latvijas PSR laikā strādāja celtniecībā un bija Rēzeknes rajona Komjaunatnes komitejas pirmais sekretārs, vēlāk — LĻKJS CK pirmais sekretārs. Latvijas neatkarības atjaunošanas periodā 1990. gada 8. jūnijā Latvijas komjaunatnes konferencē organizāciju pārdēvēja par Latvijas Jaunatnes progresa savienību un pieņēma jaunu programmu, kurā galvenokārt uzsvēra jaunatnes sociālo jautājumu risināšanu. Par LJPS vadītāju ievēlēja bijušo LĻKJS pirmo sekretāru J. Urbanoviču.

Līdz ievēlēšanai 5. Saeimā viņš strādāja biznesā starptautiskajā tirdzniecības jomā.

Politiskā darbība 
5. Saeimas vēlēšanās 1993. gadā J. Urbanovičs kandidēja no apvienības "Saskaņa Latvijai — atdzimšana tautsaimniecībai" saraksta, ar kuru sadarbojās Latvijas Jaunatnes progresa savienība. Sākotnēji netika ievēlēts un mandātu ieguva tikai , pēc tam, kad to nolika Ernests Jurkāns. Tajā pašā gadā iestājās Tautas Saskaņas partijā (TSP). No tās saraksta viņu ievēlēja arī 6. un 7. Saeimā. 7. Saeimas vēlēšanās TSP virzīja J. Urbanoviču kā savu Ministru prezidenta amata kandidātu. 8. Saeimas vēlēšanās viņu ievēlēja no PCTVL saraksta, kurā ietilpa arī TSP.

2003. gada februārī Tautas Saskaņas partijas pārstāvji izstājās no PCTVL Saeimas frakcijas un izveidoja jaunu frakciju. 2005. gada jūlijā TSP piedalījās politiskās apvienības "Saskaņas Centrs" izveidē, un J. Urbanovičs tika ievēlēts par valdes locekli. Tā paša gada oktobra nogalē TSP Saeimas frakcija tika pārdēvēta par "Saskaņas Centra" frakciju. Novembrī J. Urbanoviču ievēlēja par TSP priekšsēdētāju. No "Saskaņas Centra" saraksta ievēlēts 9. Saeimā, kā arī bijis apvienības Ministru prezidenta amata kandidāts.

2010. gadā, apvienojoties Tautas Saskaņas partijai, Sociāldemokrātu partijai-SDP un "Jaunajam Centram", izveidojās partija "Saskaņa" un J. Urbanoviču ievēlēja par tās valdes priekšsēdētāju. 10. Saeimas vēlēšanās viņš bija "Saskaņas Centra" saraksta pirmais numurs Rīgas apgabalā un Ministru prezidenta amata kandidāts. Pretēji vēlētāju aptaujām, kas, lielākoties, prognozēja SC uzvaru, apvienība ieguva otro vietu un tika atstāta opozīcijā. Saskaņā ar TV3 raidījuma "Nekā personīga" 2011. gada pētījumu J. Urbanovičs bija balsojumu dalības ziņā visneaktīvākais 10. Saeimas deputāts, nepiedaloties teju pusē jeb 653 no 1394 10. Saeimā notikušajiem atklātajiem balsojumiem, kas bija apmēram trīsreiz vairāk nekā otrajam slinkākajam balsotājam.

2011. gada rudenī notikušajās 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās "Saskaņas Centrs" guva uzvaru un J. Urbanoviču ievēlēja 11. Saeimā. Viņš bija vēlētāju visvairāk atbalstītais kandidāts, saņemot 49 949 plusiņus vēlēšanu zīmēs. Kopš šīs Saeimas J. Urbanovičs gan vairs nesaņēma pielaidi darbam ar valsts noslēpumu. Viņš Satversmes aizsardzības biroja lēmumu pārsūdzēja ģenerālprokuroram Ēriks Kalnmeieram, taču Kalnmeiers SAB lēmumu atstāja spēkā. 2013. gada novembrī J. Urbanovičs zaudēja partijas "Saskaņa" valdes priekšsēdētāja amatu, ko pārņēma Nils Ušakovs. 2014. gadā ievēlēts 12. Saeimā, bet 2018. gadā ievēlēts 13. Saeimā.

2019. gada oktobrī atgriezies partijas "Saskaņa" valdes priekšsēdētāja amatā pēc tam, kad N. Ušakovs atteicās pretendēt uz to.

Kandidēja arī 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gadā, taču "Saskaņas" saraksts nepārvarēja 5% barjeru. Tādējādi 14. Saeima kļuva par pirmo kopš Latvijas neatkarības atjaunošanas, kuras deputāts nav bijis J. Urbanovičs. Pēc partijas neveiksmes vēlēšanās J. Urbanovičs uzņēmās atbildību, atkāpjoties no valdes priekšsēdētāja amata.

Skandāli 
1996. gadā atklājās, ka J. Urbanovičs saņēmis 42 000 latu kredītu Alejas komercbankā, kas vēlāk atzīta par maksātnespējīgu. Politiķis šo summu neuzrādīja savā ienākumu deklarācijā.

2001. gadā netālu no Rēzeknes Verēmu pagastā J. Urbanovičs uzcēla savrupmāju uz zemes, kas piederēja viņa sievai Ritai un māsai Marijai Ločmelei, tomēr vietējie iedzīvotāji apgalvoja, ka māja reāli piederēs Urbanovičam. Tika uzsākta Urbanoviča ienākumu deklarācijas pārbaude. 2014. gadā, uzņēmums "Reviteko", kas netiešā veidā bija saistīts ar J. Urbanoviču, iegādajās zemi Pierīgā un uz tās uzbūvēja māju. 2018. gadā, "Nekā Personīga" sižetā tika atklāts, ka Urbanovičs šo it kā firmas vajadzībām uzcelto māju izmantoja savām vajadzībām.

2011. gadā Urbanovičs kopā ar žurnālistu Juri Paideru un Krievijas toreizējā prezidenta Dmitrija Medvedjeva padomnieku Igoru Jurgenu izdeva vēstures grāmatu "Nākotnes melnraksts", kurā stāsta par notikumiem Latvijā 1934.—1941. gadā un kurā autori noliedza Latvijas okupāciju. 2013. gadā tie paši autori izdeva nākamo grāmatu, par notikumiem Latvijā 1948.—1955. gadā, kurā nievājoši izteicās par latviešu zemniekiem un slavēja padomju laiku iekārtu pēckara Latvijā.

2017. gadā žurnāls "IR" publicēja "Rīdzenes sarunu" ierakstus, kuros viens no dalībniekiem bija arī J. Urbanovičs. Urbanovičs apšaubīja sarunu patiesumu, pieņemot, ka tās varētu būt safabricētas, bet tajā pašā laikā, atvainojās par rupjībām, kuras izmantojis Rīdzenes sarunu laikā.

Privātā dzīve 
J. Urbanovičs ir precējies ar Ritu, ģimenē 3 bērni (divas meitas un dēls). Dzīvo Rīgā un Rēzeknes novadā.

Atsauces 

1959. gadā dzimušie
Rēzeknē dzimušie
LKP CK locekļi
Tautas saskaņas partijas politiķi
"Saskaņas" politiķi
5. Saeimas deputāti
6. Saeimas deputāti
7. Saeimas deputāti
8. Saeimas deputāti
9. Saeimas deputāti
10. Saeimas deputāti
11. Saeimas deputāti
12. Saeimas deputāti
13. Saeimas deputāti
Latvijas inženieri
Rēzeknes 1. vidusskolas absolventi
Latvijas Biozinātņu un tehnoloģiju universitātes absolventi