Karališkoji Prūsija

Karališkoji Prūsija (;  ar Preußen Königlichen Anteils) arba Lenkų Prūsija (; ) – buvę Vokiečių ordino valstybės rajonai, 1466 m. Antraja Torūnės sutartimi atitekę Lenkijos karalystei. Karališkajai Prūsijai priklausė Gdanskas ir jo Pomeranija, Kulmo žemė, Liubavos žemė, Torūnė, Vyslos žiotys su Elbingu ir Malborku, Varmės vyskupija su Olštynu. Iki Liublino unijos 1569 m. Karališkoji Prūsija turėjo autonomiją, bet po to ją tiesiogiai pradėjo valdyti Lenkijos karalius.

Istorija 
Iki 1308 m. Pomeranija su Gdansku priklausė Lenkijai, bet turėjo autonomiją. Kai Lenkiją valdė Vladislovas I Trumpasis, Brandenburgo markgrafas 1308 m. pareiškė pretenzijas į Pomeraniją. Vladislovas I pagalbos kreipėsi į Vokiečių ordiną, kuris išvijo brandenburgiečius, bet pasisavino žemes ir prijungė prie Vokiečių ordino valstybės 1309 m. Tai XIV–XV a. sukėlė karus tarp lenkų ir Vokiečių ordino.

Po Žalgirio mūšio Vokiečių ordinas 1411 m. pasirašė Torūnės taiką, pagal kurią jis turėjo Lenkijai sumokėti didelę kontribuciją, ištuštinusią iždą. Kylant mokesčiams Hanzos miestų kilmingieji 1440 m. įkūrė Prūsijos sąjungą Kvidzyne, protestuodami prieš ordino vidaus politiką. Sąjungai vadovavo Gdansko Torūnės ir Elbingo piliečiai. Joje dalyvavo Kulmo žemės ir Pomeranijos kilmingieji.

Išnašos 

Pomerelijos istorija
Abiejų Tautų Respublikos administracinis suskirstymas
Prūsijos istorija