Polineziečių kalbos

Polineziečių kalbos – viena iš malajų-polineziečių kalbų šakos atšakų (austronezinių kalbų šeima). Šias kalbas vartoja polineziečiai, gyvenantys daugiausia Polinezijos salyne, taip pat keliose Melanezijos, Mikronezijos salose, dabar ir išeivijoje Australijoje, Šiaurės Amerikoje.

Žinoma ~40 polineziečių kalbų, iš kurių didžiausios taitiečių, samojiečių, tongiečių, maorių ir havajiečių. Kalbos skirstytis pradėjo maždaug prieš 2000 metų, bet skirtumai išliko palyginti nedideli, gausu kalbinių atitikmenų.

Polineziečių kalboms būdinga panaši fonetika: gausu balsių (a, e, i, o, u), o priebalsių skaičius ribotas. Fonetiniai pakitimai tarp kalbų gana dėsningi – pvz., maorių garsus /k/, /ɾ/, /t/ ir /ŋ/ atitinka havajiečių /ʔ/, /l/, /k/ ir /n/ (pvz., aroha = aloha, roa = loa, tangata = kanaka, kava = ʻawa).

Dauguma polineziečių kalbų naudoja tris gramatinius skaičius – vienaskaitą, dviskaitą ir daugiskaitą. Daugiskaitos pirmas asmuo būna inkliuzyvinis ir ekskliuzyvinis („mes“ = aš, kiti, bet ne tu; ir „mes“ = aš, tu ir kiti).

Žodynas 
 
Polineziečių kalbų palyginimas.

Skirstymas 

 Tongiečių kalbos: tongiečių, niuafoou, niujiečių
 Branduolinės polineziečių kalbos:
 Futūnų: rytų uvėjų (volisiečių), rytų futūnų, pukapukų, Renelo-Belonos, tikopiečių, vakarų uvėjų (N. Kaledonija), Anivos futūnų (Vanuatu), Melė-filų (Vanuatu), emajų (Vanuatu), anutų
 Elisiečių:
 Samojiečių: samojiečių, tokelau
 Pakraštinės elisiečių: tuvaliečių, nukuoriečių (Mikronezija), kapingamarangių (Mikronezija), nukurijų (Papua Naujoji Gvinėja), takujų (Papua Naujoji Gvinėja), nukumanų (Papua Naujoji Gvinėja), ontong džavų (Saliamono Salos), sikaianų (Saliamono Salos), pilenių (Saliamono Salos)
 Rytų polineziečių:
 rapanujų
 Vidurio rytų polineziečių:
 markiziečių:
 markiziečių, mangarevų
 havajiečių
 taitiečių:
 taitiečių
 tubuajų
 rapiečių
 paumotų
 rarotongų
 Rakahangos-Manihikio
 tongarevų
 maorių, moriorių

Šaltiniai