Paupio–Knyzlaukio miškai

Paupio-Knyzlaukio miškai – miškai Lietuvoje, Ukmergės rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Gelvonų, 1 km į pietryčius nuo Veprių, Šventosios kairiajame krante. Priklauso Ukmergės miškų urėdijos Veprių girininkijai. Apima 11,6 km² plotą. Masyvą sudaro Paupio, Knyzlaukio, Svietiškių miškai.

Paviršius banguotas. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję smėliai bei velėniniai jauriniai priesmėliai. Miškus vagoja Šventosios intakai – Širvinta, Korubis, Paskarbė, Žuvintė (su Gumbre, Sugeda).

Medynai:
 pušynai: 48 %
 eglynai: 31 %
 beržynai: 12 %
 baltalksnynai: 4 %
 uosynai: 3 %
 juodalksnynai: 1 %
 drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 28 % medynų, pusamžiai medžiai 45 %, pribręstantys 23 %, brandūs 4 %.

Paupio-Knyzlaukio miškuose sutinkami šernai, stirnos, briedžiai, elniai, lapės, kiškiai, usūriniai šunys, kiaunės, voverės, barsukai, ūdros, bebrai, ondatros. Šventosios pakrantės paskelbtos Šventosios ichtiologiniu draustiniu, plotai aplink Širvintą – Širvintos kraštovaizdžio draustiniu, aplink Žuvintę – Žuvintės kraštovaizdžio draustiniu. Sukinių apylinkėse stūkso Sukinių piliakalnis (Pilalė).

Miškuose įsikūrę šie kaimai: Paširvintys, Gavėnonys, Paskarbė, Palaužė, Juozapava, Kelmai, Apušynai, Svietiškis, Vairopka, Knyzlaukis, Praniai, Sukiniai, netoliese yra Kultuvėnai. Knyzlaukio miške yra tarybinės karinės bazės liekanos.

Šaltiniai 

Ukmergės rajono miškai