Rusijos carystė

Rusijos carystė () – valstybė, gyvavusi nuo 1547 m. iki 1721 m. Rusijos carystės sostinė 1547–1712 m. buvo Maskva, vėliau, 1712–1721 m. – Sankt Peterburgas.

Istorija 
1547 m. sausio 16 d. Maskvos kremliuje didysis kunigaikštis Ivanas Rūstusis buvo vainikuotas Rusijos caru, taip pat pateptas ir palaimintas Maskvos ir visos Rusios metropolito Makarijaus. Valdant Ivanui Rūsčiajam sparčiai plėstos carystės žemės. 1549 m. buvo sušauktas pirmasis Zemskinis susirinkimas, kuris svarstė įstatymus, caro rinkimo ir tvirtinimo, karo ir taikos bei užsienio politikos klausimus. 1598 m. mirus carui Fiodorui I Riurikaičių dinastija baigėsi. Zemskinis susirinkimas išsirinko carą Borisą Godunovą. Rusijos carystė formaliai nustojo egzistuoti 1721 m., kai Petras I priėmė Rusijos imperatoriaus titulą.

Administracinis suskirstymas 
Pagrindinis Rusijos carystės administracinis vienetas buvo apskritis (), kuriai vadovavo kunigaikščio vietininkas, nuo XVII a. – vaivada. Apskritis buvo padalyta į valsčius ir stanus. XVI-XVII a. apskitys buvo sujungtos į razriadus, kuriam vadovavo razriado vaivada.

XVIII a. pradžioje caras Petras I inicijavo administracines reformas. Valstybė buvo suskirstyta į 8 gubernijas, kuriai vadovavo gubernatorius, gubernijos – į provincijas.

Išnašos 

Rusijos istorija