Epinis filmas

Epinis filmas – kino stilius, pasižymintis dideliu masteliu, didele apimtimi ir įspūdingumu. Laikui bėgant šio termino vartojimas keitėsi: kartais jis reiškė kino žanrą, o kartais buvo tiesiog didelio biudžeto kino sinonimas. Kaip ir klasikinės literatūros epuose, jo centre dažnai būna herojus. Ambicingas epinio filmo pobūdis padeda jam išsiskirti iš kitų filmų tipų, pavyzdžiui, periodinių ar nuotykių filmų.

Epiniuose istoriniuose filmuose paprastai vaizduojamas istorinis ar mitinis įvykis, prie jo pridedama ekstravagantiška aplinka ir puošnūs kostiumai, skamba įspūdinga muzika, vaidina aktorių ansamblis, todėl šie filmai yra vieni brangiausių. Dažniausi epinių filmų objektai – monarchai ir svarbūs įvairių pasaulio istorijos laikotarpių veikėjai.

Istorija 
Epas yra vienas iš seniausių kino žanrų, vienas iš pirmųjų žymių pavyzdžių – Džovanio Pastronės „Kabirija“, dviejų su puse valandų trukmės begarsis filmas apie Pūnų karus, kuris padėjo pagrindus vėlesniems Deivido Grifito begarsiams epams.

Šis žanras pasiekė populiarumo viršūnę septintojo dešimtmečio pradžioje, kai Holivudas dažnai bendradarbiavo su užsienio kino studijomis (pvz., Romos „Cinecittà“) ir naudojo gana egzotiškas Ispanijos, Maroko ir kitų šalių vietoves epiniams filmams, tokiems kaip „Sidas“ (1961 m.) ar „Arabijos Lorensas“ (1962 m.), kurti. Paprastai manoma, kad šis tarptautinių koprodukcijų klestėjimo laikotarpis baigėsi filmais „Kleopatra“ (1963 m.), „Romos imperijos žlugimas“ (1964 m.) ir „Daktaras Živago“ (1965 m.). Nepaisant to, šio žanro filmai ir toliau buvo kuriami, pavyzdžiui, 1967–1968 m. Sovietų Sąjungoje išleistas filmas „Karas ir taika“. Epiniai filmai ir toliau kuriami, nors nuo tada, kai atsirado CGI, juose paprastai naudojami kompiuteriniai efektai, o ne tūkstančiai aktorių. Nuo XX a. šeštojo dešimtmečio tokie filmai reguliariai filmuojami plačiajuosčiu formatu, kad būtų galima mėgautis įspūdingesne ir panoramine kino teatro patirtimi.

Visuomenės nuomonė

Bendrosios pajamos 
Neblėstantis epinių filmų populiarumas dažnai siejamas su jų gebėjimu sudominti plačiąją auditoriją. Keletas pelningiausių visų laikų filmų buvo epiniai. 1997 m. Džeimso Kamerono filmas „Titanikas“, kuris, kaip teigiama, padėjo atgaivinti šį žanrą, pasaulio kino teatruose surinko 1,8 mlrd. dolerių ir tapo daugiausiai uždirbusiu filmu – šis rekordas išsilaikė dvylika metų. Atsižvelgiant į infliaciją, istorinis romantinis epas „Vėjo nublokšti“ yra visų laikų daugiausiai uždirbęs filmas, o dar du romantiniai epai („Titanikas“ ir „Daktaras Živago“) taip pat patenka į dešimtuką.

Oskarų apdovanojimai 
Trys filmai: „Ben-Huras“ (1959 m.), „Titanikas“ (1997 m.) ir „Žiedų valdovas: Karaliaus sugrįžimas“ (2003 m.) pelnė rekordinius 11 Oskarų apdovanojimų ir visi jie yra ilgesni nei trys valandos bei laikomi epiniais filmais. Ankstesnis rekordininkas buvo „Vėjo nublokšti“, taip pat epinis filmas, pelnęs 10 apdovanojimų.

Išnašos 

Filmų žanrai
Epiniai filmai