Langdarma

Langdarma (), tikrasis vardas U Dumcenas () – paskutinis Tibeto imperijos imperatorius; valdė maždaug tarp 838–841 m.

Tibeto tradicijoje Langdarma laikomas budizmo priešininku ir nuožmiu bon tikybos išpažinėju. Teigiama, kad 838 m. jis nužudęs savo brolį, imperatorių Ralpačeną, ir užėmęs sostą. Pradžioje jis sekęs budizmu, bet veikiamas mokytojo Vegjel Torės pasukęs į boną. Pasakojama, kad tada jis pradėjęs nuožmiai persekioti budistus, griovęs šventyklas ir vienuolynus. Tiesa, dabar tokia Langdarmos vertinimo tradicija mokslininkų užginčijama.

Langdarmos valstybė išgyveno suirutės laikotarpį: 840 m. kirgizams užpuolus Uigūrų kaganatą, daug uigūrų plūstelėjo į Tibetą.

Pasak tradicinės istorijos, Landgarmą nužudė budistų vienuolis Lhalungas Pelgji Dordžė. Po valdovo mirties kilo karas ir prasidėjo imperijos žlugimas bei susiskaldymo laikotarpis.

Sakoma, kad Langdarmą turėjęs du sūnus, kurie susigrūmę dėl valdžios.

Tibeto asmenybės