Jean-Baptiste-Louis Gresset

Žanas Batistas Lui Gresė (pranc. Jean-Baptiste-Louis Gresset; 1709 m. rugpjūčio 29 d. – 1777 m. birželio 16 d.) – prancūzų poetas ir dramaturgas, geriausiai žinomas dėl savo poemos „Verver“ (Ver-Vert) ir komedijos „Nenaudėlis“ (Le Méchant). Nuo 1726 m. iki 1735 m. buvo jėzuitas.

Gyvenimas 
Gresė gimė Amjene, jį užaugino Amjeno jėzuitai. Ten jis mokėsi iki 1726 m. rugsėjo 3 d., kai buvo priimtas į Jėzuitų ordino naujokyną ir išsiųstas mokytis Paryžiaus Liudviko Didžiojo koleže (). Baigęs kursą, būdamas devyniolikos metų, jis paskirtas vyresniojo pavaduotoju Ruano jėzuitų kolegijoje. Vėliau ten, Mulene, Blua ir Tūre dėstė humanitarinius mokslus. 1748 m. Gresė buvo priimtas į Prancūzų akademiją, kurioje pakeitęs Antuaną Danšė užėmė penktąją kėdę.

1742 m. Paryžiuje išleistas anoniminis kūrinių klavesinui rinkinys, dedikuotas „mesjė Gresė respublikai“. Pratarmėje kompozitorius, pasirašęs kaip Voltpb, gyrė Gresė įsivaizduotą valstybę.

1759 m. parašė „Laišką apie komediją“ (Lettre sur la comédie), kuriame išsižadėjo ankstesnės kūrybos ir sudegino daugelį savo rankraščių. Paskutinius dvidešimt penkerius gyvenimo metus praleido gailėdamasis dėl savo jaunystės lengvabūdystės, tikėdamas, kad ji jam leidusi parašyti autoriaus gerbtą dvasininkiją ir religinį gyvenimą pašiepusią poemą „Verver“ (Ver-Vert). Gresė tais pačiais metais pasitraukė į Amjeno miestą, kur gyveno – išskyrus keliones į Paryžių, kur vykdavo į akademijos posėdžius – iki pat mirties. Gresė prašymu karalius Liudvikas XVI 1774 m. jam suteikė Šv. Mykolo ordiną ir kilmingumą patvirtinančius dokumentus.

Žanas Batistas Lui Gresė mirė 1777 m. birželio 16 d. Amjene.

Ver-Vert 
1734 m. be autoriaus leidimo buvo išleista keturių giesmių poema, pasakojanti istoriją apie Nevere su vienuolėmis gyvenančią dorą ir pamaldžią papūgą vardu Verver (Ver-Vert, arba Vert-Vert), kuri pasiunčiama aplankyti kitą vienuolyną. Keliaudama ji išmoksta nepadorios sutiktų jūreivių ir gatvės moterų kalbos ir grįžusi apstulbina vienuoles. Priversta pasninkauti ir atgailauti, pasitaisiusi papūga pražudoma saldumynų ir vienuolių meilės. 

Šis kūrinys greitai pasklido Paryžiaus aukštuomenės, nustebusios, jog toks nuotaikingas humoro jausmas galėjo priklausyti žmogui, susijusiam su Katalikų Bažnyčia, gretose. Dėl poemos subtilaus sąmojingumo ir netikėtos pabaigos, ji laikoma nepranokta contes en vers (eiliuotos pasakėčios) žanre; autoriaus amžininko Žano Batisto Ruso apibūdinta kaip „literatūrinis fenomenas“ (). Gresė 1735 m. pats išleido „Verver“, tačiau kūrinys toliau buvo leidžiamas be jo sutikimo, knygos antraštiniame puslapyje klaidingai kaip spausdinimo vietą nurodant Hagą, Londoną, Amsterdamą bei kitus miestus. Savojo leidimo pratarmėje Gresė teigė, kad kituose jo kūrinys buvo iškreiptas. Jėzuitų vyriausieji nepritarė autoriaus antiklerikinei kūrybai – Žanas Batistas Lui Gresė netrukus buvo perkeltas į nuošalią provinciją ir tais pačiais metais išmestas iš ordino. Siekdamas išreikšti atgailą, jis parašė „Atsisveikinimus su jėzuitais“ (Adieux aux jésuites).

Kūryba 

1756 m. autoriaus kūrinių rinkinyje

Poemos 
 „Verver“ (Ver-Vert, arba Vert-Vert), 1734 m.
 „Gavėnios ekspromtas“ (Le Carême impromptu)
 „Gyvasis piupitras“ (Le Lutrin vivant)
 „Kartūzė“ (La Chartreuse)
 „Šešėliai“ (Les Ombres)
 „Eilėraštis mesjė Liusono vyskupui“ (Vers adressés à M. l’Evêque de Luçon)
 „Atsisveikinimai su jėzuitais“ (Adieux aux Jésuits)
 „Eilėraštis Alzyros tragedijai“ (Vers sur la tragédie d'Alzire)
 „Eilėraštis Karališkojoje tapybos akademijoje eksponuojamiems paveikslams“ (Vers sur les tableaux exposés à l'Académie royale de peinture)
 „Pastoralinis amžius“ (Le Siécle pastoral)
 „Puikusis krikštatėvis“ (Le Parrain magnifique), 1810 m. (išleista po autoriaus mirties)

Odės 
 „Odė karaliui, apie karą“ (Ode au Roi, sur la guerre)
 „Odė tėvynės meilei“ (Ode sur l'amour de la patrie)
 „Odė mesjė kunigaikščiui de Sent Enjanui“ (Ode à M. le Duc de Saint-Aignan)
 „Odė mesjė Tūro vyskupui“ (Ode à M. l’Archevêque de Tours)
 „Odė šventųjų Stanislovo Kostkos ir Aloyzo Gonzagos kanonizavimui“ (Ode sur la canonisation des Saints Stanislas Kostka et Louis de Gonzague)
 „Odė vienai damai, apie dukters mirtį“ (Ode à une dame, sur la mort de la fille)
 „Odė nedėkingumui“ (Ode sur l'ingratitude)
 „Odė karaliui Stanislovui“ (Ode au Roi Stanislas)
 „Odė karaliaus atsigavimui“ (Ode sur la convalescence du Roi)
 „Odė vidutinybei“ (Ode sur la mediocrité)
 „Odė kaimiškai poezijai“ (Ode sur la poésie champêtre)

Laiškai 
 „Laiškas mano mūzai“ (Epitre à ma muse)
 „Laiškas tėvui Bužanui“ (Epitre au Père Bougeant)
 „Laiškas mano seseriai“ (Epitre à ma sœur)
 „Laiškas mesjė Ori“ (Epitre à M. Orry)

Spektakliai 
 „Eduardas III“ (Édouard III), tragedija, 1740 m. sausio 22 d.
 „Sidnė“ (Sidney), komedija, 1745 m. gegužės 3 d.
 „Nenaudėlis“ (Le Méchant), komedija, 1747 m. balandžio 15 d.

Kita 
 „Vergilijaus bukolikos“ (Églogues de Virgile), vertimas į prancūzų kalbą

Išnašos

Literatūra 
 
 

Prancūzijos poetai
Prancūzijos dramaturgai
Prancūzijos rašytojai
Jėzuitai