Priebalsis

Priebalsis – kalbos garsas, kurį tariant iškvepiamo oro srovė burnoje sutinka kliūčių. Priebalsiai daugelyje pasaulio kalbų sudaro žodžio esmę, o balsiai suteikia jiems harmoniją.

Skirstymas

Priebalsiai skirstomi pagal tarimo būdą 
 pučiamieji – [ɸ], [f], [v], [θ], [ð], [s], [z], [ʃ], [ʒ], [ʂ], [ç], [ʝ], [x], [ɣ], [χ], [ħ], [h]
 sprogstamieji – [p], [b], [t], [d], [ʈ], [c], [ɟ], [k], [g], [q], [ɢ], [ʔ]
 nosiniai – [m], [ɱ], [n], [ɳ], [ɲ], [ŋ], [ɴ] 
 vibraciniai – [r], [ʀ]
 aproksimantai, pusbalsiai – [ʋ], [ɹ], [j], [ɰ], [l], [ʎ], [ʟ]

Priebalsiai skirstomi pagal fonaciją 
 skardieji – [b], [d], [g], [z], [ʒ], [h] ir kt.
 duslieji – [p], [t], [k], [f], [s], [ʃ], [x], [θ], [ç] ir kt.
 pusbalsiai

Dauguma pasaulio kalbų turi tik egresinius priebalsius (t. y. tariamus plaučių ir diafragmos pagalba), tačiau yra kalbų, kurios naudoja ejektyvinius ([fʼ], [pʼ], [cʼ], [qʼ], [kʼ], [ʈʼ]), implozinius ([ɓ], [ɗ], [ʄ], [ɠ], [ʛ]) bei spragsinčiuosius ([ʘ], [ǀ], [ǃ], [ǂ], [ǁ]) priebalsius.

Alveoloinių ir pučiamųjų priebalsių samplaikos vadinamos afrikatomis ([ts], [t͡ʃ], [ʈʂ], [t͡ɕ], [dz], [d͡ʒ], [d͡ʑ], [ɖʐ], [tɬ] ir kt.).

Lietuvių kalboje yra:
 Skardieji priebalsiai (b, d, dz, dž, g, h, z, ž)
 Duslieji priebalsiai (c, č, ch, f, k, p, s, š, t) 
 Pusbalsiai (j, l, m, n, r, v)

Pasaulio kalbos 
Didžiausia priebalsių gausa pasižymi jau išnykusi ubychų kalba (80-81), kcho kalba turi 77 priebalsius. Beveik visos Australijos kalbos neturi pučiamųjų priebalsių. Vis dėlto beveik visos pasaulio kalbos turi pučiamuosius garsus (dažniausiai [s]), lūpinį aproksimantą ([l]), bent vieną nazalinį priebalsį ([n]).