Anatolijus Diatlovas

Anatolijus Stepanovičius Djatlovas (; 1931 m. kovo 3 d. Atamanovas, Suchobuzimo rajonas, Rytų Sibiro kraštas, RSFSR, TSRS – 1995 m. gruodžio 13 d. Kijevas, Ukraina) – Černobylio atominės elektrinės antrojo etapo eksploatavimo nelaimės metu vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas. 1987 m. Jis buvo pripažintas vienu iš Černobylio avarijos kaltininkų ir nuteistas dešimčiai metų kalėjimo. Neigė atsakomybę už tai, kas įvyko prieš jo mirtį. Jis teigė, kad avarija įvyko dėl to, kad RBMK reaktorius neatitiko branduolinės saugos reikalavimų. Pagrindiniu katastrofos kaltininku jis laikė reaktoriaus kūrimo programos vadovą akademiką Anatolijų Aleksandrovą.

Biografija 
Anatolijus Stepanovičius gimė 1931 m. Krasnojarsko krašto Atamanovo kaime. Būdamas 14 metų jis pabėgo iš namų.

1945 m. Jis įstojo į Norilsko kalnakasybos ir metalurgijos kolegiją, tuo pat metu dirbo elektriku. 1953–1959 m. studijavo Maskvos inžinerinės fizikos institute automatizavimo ir elektronikos mokslus ir baigė pagyrimu.

Jis dirbo „Leninsky Komsomol“ laivų statykloje Komsomolske prie Amūro, kur vadovavo slaptajai laboratorijai Nr. 23, kur buvo įrengti branduoliniai povandeniniai laivai su branduoliniais reaktoriais. Dirbant gamykloje įvyko incidentas, kurio metu Djatlovas gavo 100 rem radiacijos dozę. Vėliau vienam iš jo sūnų išsivystė leukemija, dėl kurios berniukas mirė sulaukęs devynerių metų.

Po 14 metų darbo laivų statykloje 1973 m., Djatlovas perėjo į statomą Černobylio atominę elektrinę. Jis buvo trečiasis vadovaujantis specialistas stotyje, turintis praktinės patirties branduolinėje pramonėje. Iki to laiko jis dalyvavo surinkdamas, montuodamas ir išbandydamas apie 40 VM tipo reaktorių, kurie žymiai skyrėsi nuo RBMK reaktorių, įrengtų Černobylio atominėje elektrinėje. Todėl Diatlovas pradėjo aktyviai tyrinėti viską apie šiuos reaktorius, dirbdami 10 valandų per dieną.

Černobylio atominės elektrinės avarija 

1986 m. balandžio 26 d. naktį Diatlovas buvo vyriausias pagal pareigas atominėje stotyje, avarijos metu buvo ketvirtojo reaktoriaus bloko valdymo salėje ir prižiūrėjo operatorių veiksmus. Jis taip pat buvo atsakingas ir už „turbogeneratoriaus laisvos eigos“ režimo bandymus, kurie leistų generatoriaus rotoriaus inertišką sukimąsi panaudoti tiekiant energiją reaktoriaus siurbliams, esant galimam stoties atsijungimui nuo elektros tinklų ir likus be elektros energijos vidaus reikalams. Po sprogimo jis manė, kad reaktorius yra išjungtas ir todėl davė nurodymus užtikrinti jo aušinimą. Tačiau reaktorius jau nebeegzistavo ir aušinimo vanduo tekėjo į požeminius koridorius keldamas pavojų trijų veikiančių reaktorių elektros kabeliams. Pasak Diatlovo, arčiau nakties vidurio jis įsitikino reaktoriaus nebeegzistavimu po to, kai stoties teritorijoje buvo rastas reaktoriaus grafitas. Šią informaciją patvirtina vieno iš ketvirtojo energobloko pamainos viršininkų Jurijaus Tregubo prisiminimai. Pasak Diatlovo, naktį jis pranešė apie tai, kad reaktorius sunaikintas, tačiau jo žodžiai buvo ignoruojami.

Balandžio 26 d. Djatlovas gavo didelę radiacijos dozę – 550 rem (5,5 Sv). Jis buvo nugabentas į specializuotą ligoninę Nr. 6 Maskvoje, kur kartu su kitais Černobylio darbuotojais buvo gydomas dėl ūminės radiacijos ligos.

Teisminė kolegija, kuriai pirmininkavo TSRS Aukščiausiojo Teismo narys Raymond Breeze, Diatlovas buvo pripažintas vienu iš avarijos kaltininkų ir nuteistas 10 metų bausmės kolonijoje pagal Ukrainos SSR baudžiamojo kodekso 220 straipsnio 2 dalį (Saugos taisyklių pažeidimas sprogstamai pavojingose įmonėse). Nepaisant ligų, dėl kurių nuteistasis nustojo vykdyti bausmę, po teismo jis buvo perkeltas į Kijevą, į Lukijanovskaja kalėjimą ir paskui į koloniją Krijukovo kaime.

Po 4 metų po oficialių laiškų, pasirašytų akademiko Andrejaus Sacharovo ir kitų garsių mokslininkų buvo anksčiau laiko paleistas dėl ligos. Jis buvo gydomas Miuncheno nudegimų centre. Po išlaisvinimo Diatlovas kreipėsi į įvairius departamentus, įskaitant TATENA, palaikydamas versiją, kad avarijos priežastis buvo RBMK reaktoriaus branduolinės saugos reikalavimų neatitikimas. Davė keletą interviu ir parašė knygą, kurioje aprašė ir išanalizavo savo dalyvavimą Černobylio atominės elektrinės statybose, paruošiamuosiuose bandymuose, avariją ketvirtajame bloke, įvairių komisijų išvadas dėl avarijos priežasčių, kalėjimo laiką ir pastangas reabilituoti Černobylio personalą. Paskelbta po mirties.

1995 m. gruodžio 13 d. Diatlovas mirė nuo širdies smūgio, būdamas 64 metų.

2016 m. internete pasirodė vaizdo įrašas, įrašytas A. Djatlovo namuose. Jame A. Djatlovas trumpai pakartoja savo knygos turinį, pasakoja savo versiją apie tai, kas įvyko, daugiausia dėmesio skiriant reaktoriaus RBMK-1000, sukėlusio avariją, trūkumams, taip pat personalo veiksmų teisingumui įvykio naktį.

Veiklos įvertinimas 
A. Djatlovo kolegos ir amžininkai apibūdino jį kaip tiesmuką ir atsakingą darbuotoją, griežtą ir reiklų pavaldinių atžvilgiu.

Kine 
HBO miniseriale „Černobylis“ (2019) Paul Ritter vaidino A. Diatlovo vaidmenį, o 2006 m. BBC filme „Išgyventi katastrofą: Černobylio branduolinė katastrofa“ (Surviving Disaster: Chernobyl Nuclear Disaster) – Roger Alborough.

Apdovanojimai 
 Garbės ordinas
 Darbo raudonosios vėliavos ordinas

Išnašos

Literatūra 
 Дятлов А. С. Чернобыль. Как это было. — М.: Научтехлитиздат, 2003. — 191 с. — ISBN 5-93728-006-7.
 Adam Higginbotham. Midnight in Chernobyl: The Untold Story of the World’s Greatest Nuclear Disaster. — Random House, 2019. — 560 p. — ISBN 9-781-47354-082-8.
 Michael Burgan. Chernobyl Explosion: How a Deadly Nuclear Accident Frightened the World. — Capstone, 2018. — 64 p. — ISBN 9-780-75655-744-7.

Nuorodos 
 

Rusijos inžinieriai
Černobylio katastrofa