Balzamavimas

Balzamavimas – specialus mirusio kūno ir jo organų paruošimas, siekiant išlaikyti kūną ar organus nuo biologinio irimo. Tai mirusiojo kūno apsaugojimas nuo puvimo, suleidžiant į jo kraujagysles ir ertmes specialiųjų medžiagų ar įmirkant jį skysčiais, stabdančiais puvimą. Balzamavimas laikomas viena iš sudėtinių tanatopraktikos dalių. Šiais laikais balzamavimo esmė – pašalinti iš kūno nereikalingus skysčius, dezinfekuoti ir išlaikyti kūną natūraliai gražų, kol su juo atsisveikina artimieji.

Istorija 

Senovės Egipte balzamavimui buvo naudoti įvairūs balzamai (iš čia ir procedūros pavadinimas). Prieš balzamuojant per nosies ertmę būdavo pašalinamos smegenys. Toliau kūnas būdavo mumifikuojamas. Mumifikavimas yra vienas iš balzamavimo pavyzdžių, tačiau ne vienintelis.

XVIII a. Škotijos chirurgas William Hunter sukūrė šiuolaikinį balzavimo metodą. Naujaisiais laikais balzamavimui dažniausiai naudojamas formalinas. Dabar balzamavimas yra cheminiu būdu žmogaus palaikų parengimas sulėtinant jų irimą ir atstatant natūralią išvaizdą, kol artimieji galės atsisveikinti su velioniu. Mumifikavimo tikslas Senovės Egipte buvo paruošti mirusįjį pomirtiniam gyvenimui, išimant iš jo vidaus organus, išdžiovinant ir į vytarus suvyniojant kūną. Dabar balzamuojant mirusiojo kūną jo vidaus organai nėra išimami.

Asmenybės 

Nuo XIX a. kai kurie žymūs žmonės buvo balzamuoti nepalaidojant jų. Daugiausia tai buvo politikai (ypač socialistinių šalių), kurių palaikai saugomi mauzoliejuose:
 Vladimiras Leninas (1870–1924), Maskva, TSRS
 Mustafa Kemalis Atatiurkas (1881–1938), Ankara, Turkija
 Ho Ši Minas (1890–1969), Hanojus, Vietnamas
 Čan Kaiši (1887–1975), Dzihu, Taivanas
 Mao Dzedongas (1893–1976), Pekinas, Kinija
 Kim Ir Senas (1912–1994), Pchenjanas, Šiaurės Korėja
 Kim Čen Iras (1941?–2011), Pchenjanas, Šiaurės Korėja

Šaltiniai

Anatomija