Klaus Kinski

Klausas Kinskis (, tikrasis vardas – Klaus Gunther Nakszynski; 1926 m. spalio 18 d. – 1991 m. lapkričio 23 d.) – vokiečių aktorius, suvaidinęs daugiau kaip 130 filmų.

Biografija 
Kinskis gimė vokiečių šeimoje Sopote, kuris 1920–39 m. buvo valdomas Tautų Lygos ir priklausė Dancigo miestui. Jo tėvas Bruno Nakszynski, lenkų kilmės vokietis, tapęs farmacininku po nepavykusios operos solisto karjeros, o motina Susanne – slaugytoja, vietinio pastoriaus dukra. Šeimoje dar augo 3 vaikai: Inge, Arne ir Hansas-Joachimas.
Jie sunkiai vertėsi ir 1931 m. persikėlė į Berlyną, tačiau ir čia padėtis nepagerėjo. Šeima gavo Vokietijos pilietybę, o Klausas 1936 m. pradėjo lankyti princo Henriko vardo gimnaziją.

Būdamas 17 metų, 1943 m. Kinskis buvo paimtas į Vokietijos kariuomenę. 1944 m. žiemą jis buvo perkeltas į Olandiją, kur pirmą kartą atsidūrė kare, tačiau jau antrąją dieną buvo sužeistas ir pateko į britų nelaisvę.

Savo autobiografijoje, išleistoje 1988 m., Kinskis pateikė kitą įvykių versiją: esą jis buvo nuteistas vokiečių karo lauko teismo kaip dezertyras, tačiau sugebėjo pabėgti ir pasiduoti britų patruliui, kuris prieš tai jį sužeidė į ranką.

Po gydymo ir tardymų Kinskis buvo perkeltas į Britaniją, kur kalėjo karo belaisvių stovykloje „Camp 186“ Kolčesteryje.

Nelaisvėje jis ėmė vaidinti kitiems kaliniams, o karui pasibaigus, 1946 m. buvo grąžintas į Vokietiją, išbuvęs nelaisvėje metus ir 4 mėnesius, tačiau tėvų neberado gyvų: tėvas mirė, o motina žuvo bombardavimo metu.

Klausas ėmė vaidinti, pradžioje prisijungęs prie keliaujančios artistų trupės ir pasivadinęs Klausu Kinskiu. 1946 m. jis ėmė dirbti teatre Berlyne, tačiau po metų buvo atleistas dėl „neprognozuojamo elgesio“. Jį samdė kiti teatrai, tačiau po kurio laiko atsisakydavo paslaugų dėl neįprasto, agresyvaus ir emociškai nepastovaus elgesio. 1950 m. jis 3 dienas gulėjo psichiatrijos ligoninėje, kur jam preliminariai buvo diagnozuota šizofrenija. Tuo metu jis vis rečiau buvo kviečiamas vaidinti teatre ar kine, todėl per 1955 m. net du kartus mėgino nusižudyti.

1956 m. jis nesėkmingai mėgino įsidarbinti teatre Vienoje, tačiau nesėkmės Vokietijoje atbaidė teatro vadovus. Negaudamas darbo, Kinskis ėmė skaityti monologus ir atlikti vieno asmens vaidinimus. Jo repertuare buvo Šekspyro bei Oskaro Vaildo kūriniai, ir jis gana sėkmingai keliavo su savo programa po Austriją, Vokietiją ir Šveicariją.

Kine Kinskis debiutavo dar 1948 m. filme „Morturi“. Vėliau jis dažniausiai buvo kviečiamas vaidinti juostose apie karą: „Decision Before Dawn“ (1951 m.) arba „A Time to Love and a Time to Die“ (1958 m.).

1960–70 m. jis vaidino daug Europos filmų, kuriuose paprastai tekdavo įvairių psichopatų ar neprognozuojamo elgesio veikėjų vaidmenys. Vienas įsimintiniausių Kinskio pasirodymų buvo 1965 m. filme „Daktaras Živago“ suvaidintas Gulago anarchistas.

Septintojo praeito amžiaus dešimtmečio pabaigoje jis persikėlė į Italiją, kur atliko nemažai vaidmenų tuo metu populiariuose „spageti“ vesternuose: „Keliais doleriais daugiau“ (1965 m.), „Kulka generolui“ (1966 m)., „Didžioji tyla“ (1968 m.) ir „Genijus, du bendrininkai ir naivuolis“ (1975 m.). 1981 m. Kinskis atmetė pasiūlymą vaidinti pirmajame filme apie Indianos Džounso nuotykius, nes šio scenarijus pasirodė prastas.

Vėliau aktorius sėkmingai bendradarbiavo su režisieriumi Werner Herzog ir vaidino 5 jo filmuose: „Aguirre: der Zorn Gottes“ (1972 m.), „Woyzeck“ (1978 m.), „Nosferatu the Vampyre“ (1979 m.), „Fitzcarraldo“ (1982 m.) ir „Cobra Verde“ (1987 m.).

1989 m. jis režisavo savo vienintelį filmą „Paganinis“ apie legendinį italų smuikininką, kuriame pats vaidino kartu su sūnumi Nikolai ir tuometine gyvenimo drauge Debora Caprioglio.

Kinskis mirė nuo širdies smūgio Lagunitas, Kalifornijoje. Jo palaikai buvo kremuoti, o pelenai buvo išbarstyti Ramiajame vandenyne. Iš 3 jo vaikų laidotuvių ceremonijoje dalyvavo tik sūnus Nikolai.

Šeima 
Kinskis buvo vedęs 3 kartus:
 1952–1955 dainininkė Gislinde Kühbeck, dukra Pola
 1960–1971 aktorė Brigitte Ruth Tocki, dukra Nastasija
 1971–1979 Minhoi Loanic, sūnus Nikolai
1987–1989 m. jo gyvenimo partnere buvo italų aktorė Debora Caprioglio.

Visi Kinskio vaikai yra arba buvo aktoriai. Jie augo atskirai ir tarpusavyje beveik nebendrauja.

Aktorius visą savo gyvenimą buvo laikomas kontroversišku dėl savo neprognozuojamo elgesio bei didžiulio skaičiaus romanų su gerokai jaunesnėmis už save moterimis. 2013 m., praėjus daugiau kaip 20 metų po tėvo mirties, vyriausioji duktė Pola išleido biografiją „Kindermund“, kurioje tvirtino buvusi tėvo tvirkinama nuo 5 iki 19 metų. Kita duktė Nastasija, paklausta apie save, tvirtino, kad tėvo elgesys turėjo seksualinę potekstę, tačiau intymių santykių tarp jų niekada nebuvo.

Dalinė filmografija 

 1955 – „Ludwig II: Glanz und Ende eines Königs“….. princas Otto von Bayern
 1955 – „Barn, mödrar och en general“….. leitenantas
 1955 – „Sarajevo“….. Cabrinovic
 1958 – „A Time to Love and a Time to Die“….. gestapo leitenantas
 1961 – „Die toten Augen von London“….. Edgar Strauss
 1961 – „Bankraub in der Rue Latour“….. Bex
 1962 – „The Counterfeit Traitor“….. Kindler
 1962 – „Der Zinkler“….. Krishna
 1963 – „Juodosios našlės paslaptis“….. Boyd
 1964 – „Vinetu 2“….. David Lucas
 1964 – „Paskutinė kelionė į Santa Kruzą“….. Chose
 1965 – „Keliais doleriais daugiau“….. Juan Wild
 1965 – „Doctor Zhivago“….. Kostoyed
 1966 – „Kulka generolui“….. El Santo
 1967 – „Bet kokia kaina“….. Erich Weiss
 1967 – „Vyras, garbė, kerštas“….. Garcia
 1968 – „Se incontri Sartana prega per la tua morte“….. Morgan
 1968 – „Velnio sūnūs“….. Adam
 1968 – „Didžioji tyla“….. Loko
 1969 – „Markizas de Sadas. Žiustina“….. Marquis de Sade
 1969 – „Venera su kailiniais“….. Achmedas
 1969 – „Dviveidis“….. John Alexander
 1970 – „Grafas Drakula“….. Reinfierdas
 1970 – „E Dio disse a Caino“….. Gary Hamilton
 1971 – „Šauk į gyvuosius, melskis už mirusius“….. Dan Hogan
 1971 – „Karstas, pilnas dolerių“….. Hagenas
 1971 – „Šaltakraujiškai žudantis žvėris“….. daktaras Keleris
 1971 – „Juodasis žudikas“….. Džeimsas Vebas
 1972 – „Aguirre, der Zorn Gottes“….. Don Lope de Aguirre
 1973 – „Šanchajaus Džo“….. Skalpelis Džekas
 1975 – „Genijus, du bendrininkai ir naivuolis“….. Foster
 1975 – „Pėdsakai“….. Blekmanas
 1976 – „Džekas Skerdikas“….. Dennis Orloff
 1977 – „Niekšo mirtis“….. Tomski
 1977 – „Operacija „Džonatanas““….. Vilfredas Bosė
 1979 – „Nosferatu the Vampyre“….. Dracula
 1979 – „Woyzeck“….. Woyzeck
 1981 – „Aistros vaisiai“….. seras Styvenas
 1981 – „Buddy Buddy“….. Hugo Zuckerbrot
 1987 – „Corba Verde“….. Francisco Manoel d Silva
 1989 – „Paganinis“….. Paganini

Šaltiniai

Nuorodos 

 IMDb profilis

Vokietijos aktoriai
Vokietijos režisieriai