Taburetė

Taburetė () – vienvietis sėdimasis baldas, primenantis kėdę be atlošo ir ranktūrių. Sėdynė paprastai kieta. Tai vienas senoviškiausių sėdimųjų baldų. Paprastai turi 3 ar 4 kojas, nors pasitaiko turinčių vieną koją ar penkias.

Taburečių kilmė nėra žinoma. Manoma, kad jos yra vieni seniausių medinių baldų. Baldų ekspertas Percy Macquoid teigė, kad tekintų taburečių idėją iš Bizantijos parsigabeno Bizantijos gvardijoje tarnavę normanai. Vėliau per normanų kultūrą taburetės pasiekė Angliją ir likusią Europą.

Viduramžiais sėdimieji baldai buvo suolai, taburetės ir labai retos sosto pavidalo kėdės, naudotos kaip aukšto statuso ženklas. Tuometinės taburetės buvo dviejų rūšių:
 lentinės taburetės (, kitaip gotiškosios taburetės () – trumpo suolo pavidalo, galuose – plačių lentų pavidalo kojos..
 tekintos taburetės (). Iš tekintų taburečių vėliau atsirado tekintos kodės () ir vindzorinės kėdės (). Paprasčiausios tekintos taburetės priminė vinzorinę kėdę: sėdynė iš vientisos lentos su trimis kojomis, kurios įtvirtintos į apvalias angas. Tokias paprastas tabretes galbūt gamino naudodami žalios medienos techniką: išdžiovintos medienos kojas įstatydavo į žalio medžio sėdynes angas. Sėdynei džiūstant ir traukiantis angos siaurėja, todėl ir tvirtai suspaudžia įstatytas kojas. Kojas pradžioje darydavo iš apdrožtų reikiamo storio šakų ar medelių, vėliau kojas imta tekinti.

Trikojės taburetės žinomos iš XVII a., taip pat ir tekintos taburetės.

Vėliau, XVII a. atsirado taburetės iš sunertų medinių dalių. Tai buvo didelės dėžiškos taburetės. kurioms gaminti reikėjo labai nedaug medienos.

Nuorodos 

Sėdimieji baldai