Spekuliatyvioji literatūra

Spekuliatyvioji literatūra – plati grožinės literatūros kategorija, apimanti žanrus, kurių elementai neegzistuoja tikrovėje, istorijoje, gamtoje ar dabartinėje visatoje. Tokia fantastika apima įvairias antgamtinių, futuristinių ir kitų vaizduotės sričių temas. Šiai kategorijai priskiriami žanrai, be kita ko, apima mokslinę fantastiką, maginę fantastiką, siaubo, superherojų, alternatyviąją istoriją, utopinę ir distopinę fantastiką, antgamtinę fantastiką, taip pat jų derinius (pvz., mokslinę maginę fantastiką).

Istorija 

Spekuliatyvioji literatūra kaip kategorija apima tiek senovinius kūrinius, tiek paradigmą keičiančius ir neotradicinius XXI a. kūrinius. Spekuliatyviosios literatūros bruožai atpažįstami senesniuose kūriniuose, kurių autorių intencijos ar vaizduojamų istorijų socialiniai kontekstai dabar jau žinomi. Pavyzdžiui, senovės graikų dramaturgas Euripidas (apie 480–406 m. pr. m. e.), kurio pjesė „Medėja“, regis, papiktino Atėnų publiką, kai jis samprotavo, kad titulinė šamanė Medėja nužudė savo vaikus, o ne kad juos nužudė kiti korintiečiai jai išvykus. Be to, įtariama, kad Euripido pjesė „Hipolitas“, kurioje naratyviai pristatoma meilės deivės Afroditės asmenybė, sukėlė tuometinės publikos nepasitenkinimą, nes jo vaizduojama Fedra buvo laikoma pernelyg geidulinga.

Spekuliatyviosios literatūros kūrimas bendrąja prasme – hipotetinės istorijos, paaiškinimų ar ahistorinio pasakojimo – taip pat priskiriamas tariamai negrožinės literatūros autoriams nuo pat Herodoto iš Halikarnaso (V a. pr. m. e.) veikalo „Istorija“ ir jau buvo ir praktikuojamas, ir redaguojamas ankstyvųjų enciklopedijų autorių, tokių kaip Sima Čianis.

Šie pavyzdžiai pabrėžia, kad daugelis kūrinių, dabar laikomų tyčine ar netyčine spekuliatyviąja literatūra, atsirado gerokai anksčiau nei žanro terminas. Jo sąvoka plačiąja prasme atspindi tiek sąmoningą, tiek pasąmoningą žmogaus psichologijos aspektą įprasminant pasaulį ir reaguojant į jį, kuriant vaizduotę, išradingumą ir meninę išraišką. Tokios išraiškos gali prisidėti prie praktinės visuomenės pažangos per tarpasmeninę įtaką, socialinius ir kultūrinius judėjimus, mokslinius tyrimus ir pažangą bei mokslo filosofiją.

„Spekuliatyviosios literatūros“ sąvoką, reiškiančią nepasitenkinimą tradicine ar įsitvirtinusia moksline fantastika, septintajame ir aštuntajame dešimtmetyje išpopuliarino Judith Merril, taip pat kiti rašytojai ir redaktoriai. Tačiau maždaug aštuntojo dešimtmečio viduryje ši sąvoka nustota vartoti.

2000-aisiais šis terminas pradėtas vartoti plačiau, kaip patogus bendras terminas žanrų grupei įvardyti. Tačiau kai kurie rašytojai, pavyzdžiui, Margaret Atwood, ir toliau išskiria „spekuliatyviąją literatūrą“ būtent kaip „be marsiečių“ tipo mokslinę fantastiką, „apie dalykus, kurie tikrai gali nutikti“.

Žanrai 
Spekuliatyvioji literatūra gali turėti vieno ar daugiau šių žanrų elementų:

Išnašos 

Žanrai