Saldutiškio geležinkelio stotis

Saldutiškio geležinkelio stotis – buvusi stotis Saldutiškio miestelio pietinėje dalyje, prie Utenos–Švenčionėlių geležinkelio. Šalia stoties pastato 2006 m. pastatytas stogastulpis, skirtas 1941 m. birželio 14 d. prasidėjusio masinio lietuvių trėmimo į Sibirą datai atminti.

Istorija 

XIX a. pabaigoje Saldutiškio dvarininko B. Jaloveckio iniciatyva nutiestas Panevėžio–Pastovių geležinkelis. Geležin­kelių vadovai stoties geografi­nėje padėtyje įžvelgė labai di­delę ekonominę naudą, kadangi stotis yra prie Aiseto ežero, kuris beveik visu ilgiu susilieja su Labano­ro girios spygliuočiais miškais. Pagal visą ežero ilgį (apie 16 km) bet kurioje vietoje Lietu­vos geležinkelių valdyba pirko medieną. 1899–1900 m. statybininkų brigada iš Zakopanės Tatrų stiliumi pastatė dviaukštę medinę geležinkelio stotį, kuri atidaryta 1901 m. Stotis sudegė 1928 m. naktį iš kovo 3 d. į kovo 4 d.

Sudegus medinei geležinkelio stočiai, stoties pastatą iki XX a. 9-ojo dešimtmečio vidurio atstojo nuo bėgių nukeltas siaurojo geležinkelio vagonas. XX a. tarpukariu stotis buvo priešpaskutinė pasienyje su Lenkijai priklausiusi Vilniaus kraštu (paskutinis buvo Kiauneliškis), o geležinkelis per sieną link Švenčionėlių buvo išardytas. 1939 m. Lietuvai priskyrus Vilniaus kraštą, Kiauneliškio–Švenčionėlių atkarpa buvo atstatyta per 3 savaites. 1939 m. lapkričio 24 d. pirmasis siaurojo geležinkelio traukinys iš Saldutiškio pasiekė Vilniaus kraštą. Per 1941 m. birželio trėmimus iš Saldutiškio geležinkelio stoties išvežti 5 vagonai tremtinių, karo metais buvo išžudytos visos Saldutiškio žydų šeimos.

1988–1989 m. pastatytas naujas mūrinis stoties pastatas. 1992–1994 m. stotis užkonservuota, nors keleivinis traukinys Vilnius–Utena pro Saldutiškį kursuoda­vo iki 2001 m., jį buvo pamėgę grybautojai ir žvejai. Stotis oficialiai uždaryta 2003 m. Vėliau stoties pastatas perduotas privatizavimui.

Šaltiniai 

Saldutiškis
Utenos rajono savivaldybės geležinkelio stotys