Tutanchamono kapas

Tutanchamono kapas − Sen. Egipto faraono Tutanchamono (apie 1341−1323 m. pr. m. e.) kapas Karalių slėnyje (Nr. KV62). Atidarytas 1922 m. vadovaujant britų archeologui Hovardui Karteriui ir finansuojant kasinėjimus lordui Karnarvonui. Tutanchamono kapo atradimas tapo pasauline sensacija ir iki šiol laikomas reikšmingiausiu Senovės Egipto archeologiniu radiniu.

Atradimas 
XX a. pradžioje Karalių slėnis buvo laikomas išžvalgytu. Jame prieš tai dirbo apie 40 archeologinių grupių. Faraonas Tutanchamonas buvo žinomas tik grupei specialistų ir apie jį buvo žinoma labai nedaug: kad jis valdė kažkuriuo metu tarp Echnatono ir Ramzio II. Jo statula buvo Kairo Egipto muziejuje ir Karnake buvo išlikę jo saulės valties reljefo fragmentai. Vieno valdininko kape buvo paminėta, kad Tutanchamonui duoklę mokėjo kai kurios gentys iš Sirijos ir Sudano. 1907 m. archeologas Žoržas Legrenas rado akmeninę stelą Karnake, kurioje minimas Tutanchamonas, atstatęs sugriautas šventyklas ir atgaivinęs apleistą žemę. Iš to sekė išvada, kad Tutanchamonas valdė iškart po „eretiko“ Echnatono.

Lordas Karnarvonas (1866−1923) buvo pasiturintis britų aristokratas, žemvaldys. 1906 m. jis išsirūpino koncesiją kasinėti kalvose prie Tėbų, pasak jo, „kad turėtų, ką veikti“. Per sezoną kasinėjant buvo rasta tik viena mumifikuota katė ir lordas suprato, kad jam reikia pagalbininko, specialisto egiptologijos srityje. Tokiu tapo Hovardas Karteris (1874−1939). Jis tuo metu buvo beveik nežinomas ir karjerą pradėjo būdamas asistentu archeologinėje grupėje, jis tapė akvareles pagal kapų piešinius (šių akvarelių yra Metropoliteno muziejuje). 1899 m. tapo Aukštutinio Egipto ir Nubijos senovės monumentų inspektoriumi, bendradarbiavo su JAV milijonieriumi, kasinėjimų finansuotoju Teodoru M. Deivisu. 1903 m. H. Karteris buvo atleistas iš tarnybos ir iki 1907 m. susitikimo su lordu Karnarvonu vos pragyveno dirbdamas gidu ir pardavinėdamas akvareles. H. Karteris tikėjo, kad Karalių slėnyje vis dar yra nerastas Tutanchamono kapas. Tuo metu kasinėjimus slėnyje vykdė Teodoro M. Deiviso finansuojami archeologai ir H. Karteris su lordu Karnarvonu dirbo kitose Egipto vietovėse, tik be didelių rezultatų. 1914 m. T. M. Deivisas nepratęsė koncesijos kasinėjimams Karalių slėnyje ir ją nupirko lordas Karnarvonas. Koncesija buvo išduota 1915 m.

H. Karteris kasinėjimams numatė trikampį plotą tarp faraonų Ramzio II, Merneptacho ir Ramzio VI kapų. Šis plotas užėmė apie 2,5 akro. Kasinėjimai buvo pradėti 1917 m. gruodį prie Ramzio VI kapo įėjimo, kur greitu laiku buvo aptikti senovės darbininkų lūšnelių pamatai ant statybinių akmenų. Šių akmenų buvimas buvo aiškus požymis, kad galbūt netoliese yra kapas, tačiau kasinėjimų H. Karteris toje vietoje nepratęsė. Pasak jo, šį sprendimą įtakojo žiemos sezonas, kadangi daugelis turistų norėjo pamatyti Ramzio VI kapą ir jį būtų tekę uždaryti. Antrąjį sezoną 1918 m. buvo rasta trylika alebastrinių vazų su Ramzio II ir Merneptacho vardais. Paskesni trys kiti sezonai buvo visiškai bevaisiai. 1921 m. anglų svaro vertė smuko, lordas Karnarvonas 1922 m. jau norėjo nutraukti finansavimą, tačiau H. Karteris buvo ryžtingas ir po jo tvirtinimo, kad jis pats finansuos kasinėjimus, lordas sutiko dar vieneriems metams pratęsti finansavimą. Juos paskatino žinia iš Metropoliteno meno muziejaus Niujorke, kur egiptologas Herbertas Vinlokas ištyrė Teodoro M. Deiviso radinius iš Karalių slėnio ir rado tiek Tutanchamono, tiek jo nekropolio antspaudų. Tai buvo tikras įrodymas, kad Tutanchamonas palaidotas Karalių slėnyje. H. Vinlokas taip pat nustatė mumifikavimo medžiagų likučius ir tai, kad kai kurie indai buvo kapo baigimo puotos reikmenys, vėliau išnešti ir užkasti duobėje už kapo ribų.

1922 m. lapkričio 1 d. H. Karteris pradėjo šeštą kasinėjimų sezoną toje pačioje vietoje, kur prieš penkerius metus buvo rasti senovės darbininkų lūšnelių pamatai. Lapkričio 4 d. kasėjai užtiko pirmąjį uoloje iškirstą laiptelį. Pratęsus kasimą buvo rastos užantspauduotos durys. Buvo aišku, kad į šį kapą neįžengta nuo 12-os Egipto dinastijos laikų prieš 3000 metų, bet kapas aiškiai buvo per mažas faraonui. H. Karteris liepė užversti įėjimą ir lapkričio 6 d. laiške pranešė lordui Karnarvonui apie atradimą į Angliją. Atrastas kapas populiariai buvo pramintas „Auksinio paukščio kapu“. H. Karteris laikė auksinę kanarėlę namuose ir buvo pašiepiamas darbininkų, kad paukštis jam rodo, kur kasti. Vieną dieną kanarėlė buvo rasta praryta įšliaužiusios kobros. Kobra buvo senovės faraonų valdžios simbolis ir kilo gandai, kad taip faraonas keršija už tariamai kanarėlės H. Karteriui parodytą kapą. Lordui Karnarvonui mirus sekančiais metais pasklido gandai ir buvo sukurta legenda apie „faraono prakeikimą“.

1922 m. lapkričio 24 d. buvo nuvalytas visas smėlis nuo kapo laiptelių ir ant durų rastas Tutanchamono antspaudas. Atidarius duris buvo rastas žemėjantis praėjimas be laiptų, visas užpildytas skaldos ir dulkių mišiniu. Taip pat buvo rasti dviejų įsiskverbimų į kapą požymiai. Pirmoji grupė vagių tikriausiai įėjo išlaužusi antspaudus. Po to praėjimas buvo užpiltas skalda, kurioje antroji grupė vagių išrausė tunelį, kurį sargai vėliau irgi užtaisė. Pats faktas, kad virš kapo buvo Ramzio VI kapo darbininkų lūšnelės, pastatytos beveik 200 metų vėliau, rodo, kad Tutanchamono kapas jau tuo metu buvo užmirštas. Tikėtina, kad kažkuriuo metu po retos liūties visos kapo žymos buvo palaidotos po sąnašomis.

Prieš valant praėjimą į požemines patalpas buvo įrengtas elektrinis apšvietimas. Lapkričio 26 d. buvo prasikasta iki antrųjų kapo durų. Atidaryme dalyvavo H. Karteris, lordas Karnarvonas, jo duktė Evelin Herbert ir H. Karterio asistentas A. R. Kalenderis. Iš pradžių H. Karteris durų viršuje pramušė skylę, patikrino su žvakės liepsna išeinančias dujas ir praplatinęs angą pažvelgė į vidų. Tuo metu lordas Karnarvonas paklausė: „Ar jūs matote ką nors?“ Į tai H. Karteris atsakė: „Nuostabius dalykus“.

Kapas 
Atidarius kapą paaiškėjo, kad prieškambaris buvo iš dalies išvogtas, skrynios tuščios su išlaužtomis spynomis, tačiau paties Tutanchamono palaidojimo ir lobyno kambariai buvo išlikę taip, kaip faraono palaidojimo momentu. Pirmoji grupė vagių išsinešė auksą ir papuošalus, bet paliko žiedus. Antroji grupė vagių išgrobė brangiuosius tepalus. Į kapą veda 16 laiptelių. Toliau seka apie 25 laipsnių kampu žemėjantis koridorius be laiptelių, pats kapas sudarytas iš 4 kambarių. Faraono mumija buvo daugiau nei 100 kg sveriančiame auksiniame karste. Savo ruožtu šis karstas buvo įdėtas į du medinius, inkrustuotus ir išpuoštus karstus. Jie patalpinti akmeniniame sarkofage, kuris savo ruožtu buvo keturiose, viena už kitą didesnėse skryniose. Skrynios medinės su aukso padengimu, išardomos. Skrynios užėmė beveik visą palaidojimo kambarį, jas išardyti ir išnešti prireikė 24 dienų. Tarp laidojimo kambario sienos dekoracijų buvo pavaizduota Tutanchamono laidojimo procesija, faraono Ajo, perimančio valdžią iš Tutanchamono, deivės Nut, pasitinkančios Tutanchamoną pomirtiniame pasaulyje,Tutanchamono susitikimo su Oziriu scenos ir scenos iš „Mirusiųjų knygos“. Visame komplekse tik palaidojimo kambario sienos buvo dekoruotos.

Kape rasta apie 5000 objektų, kuriuos suklasifikuoti ir aprašyti prireikė 10 metų. Garsiausias iš jų − auksinė Tutanchamono mumijos kaukė. Dabar didžioji dalis kapo artefaktų saugoma Egipto muziejuje Kaire. Daugelis jų priklausė ar buvo skirti kitiems faraonams su paskubomis nutrintais vardais ir užrašytais Tutanchamono. Tutanchamono kapas yra mažiausias iš faraonų kapų Karalių slėnyje. Tikima, kad tai nebuvo tikrasis faraono kapas ir jame jis palaidotas dėl ankstyvos ir netikėtos mirties nespėjus paruošti tikrojo. Jame nerasta reikšmingų papirusų ir sienų dekoras gana skurdus įrašais, tad kapo radimas praturtino archeologiją vertingais objektais, bet istoriškai atskleidė labai mažai apie to meto Senovės Egiptą. Tutanchamono kapo lobiai 1967 m. eksponuoti Paryžiuje, 1972 m. Londono Britų muziejuje, 1973 m. keturiuose TSRS miestuose ir trejų metų ture septyniuose JAV miestuose, sukeldami didelį publikos susidomėjimą. Vien JAV parodų lankytojų skaičius viršijo 7 milijonus. Tutanchamono mumija po tyrimų grąžinta į savo kapą, kur dabar yra akmeniniame sarkofage su stikliniu paviršiumi ir viename iš originalių medinių karstų..

Kapo artefaktai

Istorinės nuotraukos

Šaltiniai 

 Thomas Hoving. Tutankhamun: The Untold Story. Cooper Square Press, 2002
 Mey Zaki. The Legacy of Tutankhamun Art and History. American Univ in Cairo Press, 2008

Senovės Egipto istorija
Laidojimo paminklai