Sent Vinsento ir Grenadinų istorija

Sent Vinsento ir Grenadinų istorija prasidėjo XVI a., kai atvyko pirmieji europiečiai. Prieš tai pro Sent Vinsentą ir Grenadinus vyko įvairios indėnų grupės, tarp jų cibonėjai, aravakai, karibai. Šios tautos tikriausiai atsirado Orinoko slėnyje ir migravo į šiaurę per Trinidadą ir Mažuosius Antilus. Kai Kristupas Kolumbas praplaukė netoli Sent Vinsento per ketvirtąją kelionę 1502 m. salose gyveno karibai, prieš kelis šimtmečius pakeitę aravakus.

Pirmieji europiečiai 

Kristupas Kolumbas ir konkistadorai ignoravo Sent Vinsentą ir mažesnes salas, kad ieškoti aukso Centrinėje ir Pietų Amerikoje. Jie vykdė vergų gaudymo ekspediciją po karališkosios sankcijos 1511 m. mažose salose, išvydami karibus toliau nuo derlingų pakrančių. Tačiau ispanai nebandė apgyvendinti salų. Karibai agresyviai trukdė įsikurti europiečiams iki XVIII a. Afrikos vergai, išsilaisvinę sudužus laivams ar pabėgę iš Sent Lusijos ar Grenados, vedė indėnes ir jų palikuonys tapo juodaisiais karibais. Dabar šios mišrios kilmės žmonės vadinami garifūnais.

Prancūzų kolonija 
Nors anglai pirmieji pareiškė pretenzijas į Sent Vinsentą 1627 m., prancūzai iš Martinikos pirmieji įkūrė Barualjė koloniją 1719 m. Prancūzai augino kavą, tabaką, indigo, kukurūzus, cukranendres plantacijose, kur dirbo vergai. Sent Vinsentas atiteko britams Paryžiaus sutartimi (1763 m.). Po to britų ir Sent Vinsento karibų nesutarimai sukėlė Pirmąjį karibų karą. Prancūzai užėmė salą 1779 m., bet grąžino britams Versalio sutartimi (1783 m.).

Nesutarimai tarp britų ir karibų tęsėsi iki 1796 m., kai generolas Abercrombie sutriuškino prancūzų radikalo Victor Hugues kurstomą maištą. Britai 5000 juodųjų karibų perkėlė į Roatano salą prie Hondūro krantų.

Britų kolonija 

Nuo 1763 m. iki nepriklausomybės Sent Vinsentas turėjo įvairų britų kolonijos statusą. Atstovų susirinkimas buvo leistas 1776 m. Po Haičio revoliucijos pergalės, britai panaikino vergiją 1834 m. Darbininkų trūkumas viliojo portugalų emigrantus XIX a. penktajame dešimtmetyje ir indokaribus septintajame. Sąlygos liko sunkios buvusiems vergams ir imigrantams darbininkams, nes kritusios cukraus kainos sukėlė ekonomikos stagnaciją iki XX a. pradžios.

Sent Vinsentas buvo karūnos kolonija nuo 1877 m., Įstatymus leidžianti taryba įkurta 1925 m., visuotinė rinkimų teisė suteikta 1951 m. Tuo metu britai nesėkmingai bandė prijungti Sent Vinsentą prie savo valdų Priešvėjiniuose Antiluose, kad juos valdytų bendra administracija. Svarbiausias iš tų bandymų buvo Vest Indijos federacija, žlugusi 1962 m.

Savivalda ir nepriklausomybė 
1969 m. spalio 27 d. gautas susijusios valstybės statusas leido Sent Vinsentui vidaus reikalus spręsti pačiam. Po 1979 m. spalio 27 d. referendumo Sent Vinsentas ir Grenadinai tapo paskutine iš Priešvėjinių Antilų valstybių, gavusių nepriklausomybę.

XX a. šalį niokojo gamtos kataklizmai. 1902 m. įsiveržė Sufriero ugnikalnis, nužudęs 2000 žmonių. Daug derlingų žemių buvo nuniokota, smuko ekonomika. 1979 m. balandį ugnikalnis vėl išsiveržė. Nors niekas nežuvo, daug žmonių evakuota, vėl nuniokotos dirbamos žemės.

Salos dažnai nukenčia nuo uraganų. 1898 m. rugsėjo 11 d. uraganas per 6 val. beveik visai sugriovė Barualjė. 1980 ir 1987 m. stiprūs vėjai griovė bananų ir kokosų plantacijas. 1998 ir 1999 m. uraganai buvo labai aktyvūs. 1999 m. uraganas Lenis nuniokojo salos vakarinį krantą.

Taip pat skaitykite 
 Anglijos kolonijos Amerikoje
 Prancūzijos kolonijos Amerikoje
 Karibų jūros regiono istorija
 Ispanijos kolonijos Amerikoje

Išnašos 

Sent Vinsento ir Grenadinų istorija