Beržerė

Beržerė () – prancūziškas fotelis.

Beržerės skirtos sėdėti atsipalaidavus, jų sėdynės gilesnės ir platesnės nei paprastų fotelių. XVIII a. beržerės buvo meuble courant, baldai, skirti stumdyti po kambarį, kad būtų patogioje vietoje, o ne formaliai stovėtų prie kambario sienų kaip papuošalas.

Pavadinimas  'piemens kėdė' buvo sugalvotas XVIII a. viduryje Paryžiuje, kur beržeres sukūrė iš XVII a. pabaigos komodinės kėdės ().

Konstrukciniai ypatumai 
 Atlošas ir ranktūriai uždari (paprasti foteliai (fauteuil) paprastai turi atvirus ranktūrius), jie ir sėdynė aptraukti apmušalu. Atlošo šonai ir viršus, ranktūrių priekis ir viršus neaptrauktos medienos.
 Atlošo ir ranktūrių atviros medienos dalys profiliuoto skerspjūvio arba raižytos, dažytos ar auksuotos, iš buko, vaismedžių, riešutmedžio ar juodmedžio medienos, poliruotos.
 Ant ranktūrių po alkūnėmis gali būti pritvirtintos siauros pagalvėlės.
 Ant sėdynės padėta minkšta suderintos formos sėdimoji pagalvė, kuri nėra pritvirtinta prie sėdynės.

Įvairovė 
Egzistavo beržerių variantai:
 bergère à oreilles ('su ausimis') – su atlošo šoniniais kyšuliais, aptrauktais apmušalu ir nukreiptais į priekį, iš šonų pridengiančiais sėdinčiojo veidą.
 bergère confessionale ('išpažinties beržerė') – atlošo šonai ir viršus atlenkti pirmyn, sudaro gana uždarą erdvę, lyg klausyklos išpažinčiai klausyti. Šitokios beržerės dar vadintos bergère guérite ('sargybinio beržerė'), nes priminė sargybinio būdelę, arba 'portjė beržerė' nes lyg ir tiko protjė sėdėti prie durų, kur traukia skersvėjai ir šaltis.
 bergère à la reine – beržerė paprastu plokščiu atlošu.
 bergère en cabriolet – beržerė paprastu įgaubtu atlošu. Tokios beržerės buvo labiau įprastos Liudviko XV kambariuose.
 marquise – beržerės su žemu įgaubtu atlošu, kuris tolydžiai pereina į ranktūrius.

Beržerės pasirodė Paryžiuje regentystės laikais (1715–23 m.), įgijo vieningą rokoko stilių su dominuojančiomis kreivėmis, o Liudviko XVI laikais tapo labiau stačiakampėmis.

Nuorodos 

 
 

Sėdimieji baldai