Vilniaus apskrities istorija

Vilniaus apskritis (skirtingais laikais dar žinomas kaip Vilniaus pavietas, Vilniaus ujezdas) – 1566–1950 m. (su pertrauka 1925–1939 m.) egzistavęs administracinis vienetas su centru Vilniuje, kurio priklausomybė ir teritorija daug kartų keitėsi.

Raida 
Vilniaus apskritis yra viena seniausių Lietuvos apskričių, per pastaruosius keturis šimtus metų patyrusi daug teritorijos ir pavaldumo pokyčių. Jos raidą galima dalinti į šiuos laikotarpius:
 LDK sudėtyje apskritis pirmąkart sudaryta 1566 metais kaip LDK Vilniaus vaivadijos dalis. 1793 m. LDK administracinės reformos metu nuo apskrities buvo atskirtos Užnerio ir Eišiškių apskritys.
 Rusijos imperijos sudėtyje apskritis iš naujo suformuota 1795 m. Iki 1797 m. ir 1801–1915 m. apskritis priklausė Rusijos imperijos Vilniaus gubernijai, 1797–1801 m. Lietuvos gubernijai.
 Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1915–1916 m. įėjo į Vokietijos imperijos Oberosto Vilniaus, 1916–1917 m. Vilniaus-Suvalkų, 1917–1918 m. Lietuvos sritį. Nuo 1920 m. priklausė Lenkijos okupuotam Vilniaus kraštui (Vilniaus vaivadijai). 
 1925 m. buvo panaikinta ir pertvarkyta į Vilniaus-Trakų apskritį.
 Vilniaus apskritis (1939-1950): TSRS grąžinus kraštą Lietuvai, 1939 m. spalį Vilniaus apskritis vėl atkurta. 1941 m. dalis teritorijos perduota naujai Eišiškių apskričiai, o sausio 15 d. Vilniaus apskričiai perleisti Dieveniškių ir Šalčininkų valsčiai iš Gudijos TSR Varanavo rajono. Antrojo pasaulinio karo metais apskritis 1941–1944 m. priklausė Trečiojo reicho Vilniaus krašto apygardai, vėliau sugrįžo LTSR. 
 1950 m. birželio 20 d. ji pertvarkyta į Vilniaus rajoną (31 apylinkė), dalis teritorijos perduota Vilniaus rajonui (31 apylinkė), Nemenčinės rajonui (21 apylinkė), Pabradės rajonui (3 apylinkės) ir Šalčininkų rajonui (34 apylinkės).
 1994 m. atkurta kaip Vilniaus apskritis Lietuvos Respublikos sudėtyje. Nuo 2010 m. egzistuoja tik kaip teritorinis, bet ne administracinis vienetas.