Vyrų žvilgsnis

Vyrų žvilgsnis () – feministinė teorija, nagrinėjanti, kaip moterys ir pasaulis vaizduojamajame mene bei literatūroje pristatomi iš vyriškos heteroseksualiosios perspektyvos, moteris pateikiant kaip seksualinius objektus heteroseksualaus žiūrovo vyro malonumui. Vaidybiniuose filmuose vizualiai ir estetiškai moterys vyrų žvilgsniui pristatomos trimis aspektais: 1) vyrų žvilgsnis už kameros, 2) vyriškų personažų žvilgsnis į moterų paveikslus filme, 3) žiūrovų vyrų žvilgsnis į filme vaizduojamas moteris.

Sąvoką „žvilgsnis“ (gaze, le regard) 1972 m. seriale „Matymo būdai“ („Ways of Seeing“) pirmą kartą pavartojo anglų meno kritikas Džonas Bergeris, jis pristatė moterų, kaip pasyvių apžiūros objektų, pateikimo analizę reklamoje ir, kaip apnuogintų esybių, Europos mene. Intelektualė feministė Lora Malvi pritaikė „žvilgsnio“ sąvoką tradicinio moterų pateikimo kritikai kine ir iš jos darbo atsirado „vyrų žvilgsnio“ (the male gaze) samprata bei terminas.

Vyrų žvilgsnio įamžintieji grožio standartai dėl potraukio juodaodžių moterų ypatybėms istoriškai seksualizavo ir fetišavo jų nuogumą, bet drauge nubaudė juodaodes moteris, jų kūnus apribodami vien geidžiamumu.

Zigmundo Froido ir Žako Lakano psichoanalitinės teorijos yra pagrindas, kuriuo remdamasi Malvi išplėtojo vyrų žvilgsnio teoriją bei interpretavo ir paaiškino skopofiliją – „pirmapradį troškimą žiūrėti į malonius dalykus“, patenkinamą kine. Terminai „skopofilija“ bei „skoptofilija“ reiškia tiek estetinį džiaugsmą, tiek seksualinį malonumą, kylančius bežiūrint į žmones arba dalykus. Kalbant apie psichologinį žvilgsnio pritaikymą ir funkcijas, „vyrų žvilgsnis“ konceptualiai priešinamas su „moterų žvilgsniu“.

Išnašos 

Feminizmas