Lukomos kunigaikštystė

Lukomos kunigaikštystė () – nedidelė XII a. – XIV a. Rusios kunigaikštystė dab. Baltarusijoje. Sostinė Lukomlis prie to paties pavadinimo ežero.

Istorija 
Kunigaikštystė minima prie seniausiai atskilusių nuo Polocko kunigaikštysčių. Todėl manoma, kad jos įkūrimas galėjo būti susijęs su 1101 m., kuomet Polocko kunigaikštis Vseslavas padalijo žemes savo sūnums. Lukomos kunigaikščiu tikriausiai tapo jauniausias jo sūnus Rostislavas. 1127 m. jį ištrėmus į Bizantiją, atrodo, kad vietinė dinastinė linija taip ir nunyko. 

Vėliau kunigaikštystė buvo priklausoma nuo stipresnių Polocko žemės kunigaikštysčių. XIII a. joje, kaip ir Polocke, įsitvirtino lietuviška dinastija. Kunigaikštystė oficialiai panaikinta 1473 m. Vėliau įjungta į Polocko vaivadijos teritoriją.

Kunigaikščiai 
Lukomos kunigaikščių linija nėra žinoma. Vienintelis vietinės linijos atstovas buvo Rostislavas Vseslavičius, priklausęs
Riurikovičių Polocko atšakos atšakai. Vėliau kunigaikštystėje tikriausiai įsitvirtino Polocko ir Vitebsko valdovų linijos.

Ją, drauge su Polocku, kaip atskirą vienetą valdė Andrius Algirdaitis, Algirdo sūnus. Jo palikuonims susimaišius su vietiniais didikais, susiformavo vietos didikai Lukomskiai. Kunigaikščiui Ivanui Lukomskiui 1473 m. pabėgus į Maskvą, jie tapo Rusijos didikais.

Rusų kunigaikštystės
LDK kunigaikštystės
Polocko žemė