Galvos deformavimas

Galvos deformavimas () – kūno modifikavimo variantas, kai dėl kultūrinių sumetimų žmogaus galva specialiai deformuojama siekiant suteikti tam tikrą pageidaujamą formą. Augančio vaiko (paprastai kūdikio, kol kaukolės kaulai ir kremzlės minkščiausi) galvą tam tikru būdu suveržia, kad pasikeistų kaukolės ir kartu visos galvos forma. Dažniausi keitimo variantai – galvos plokštinimas, paaukštinimas, kūgiškas suformavimas. Tipišką galvos modifikavimo procedūrą pradėdavo mėnesio amžiaus kūdikiui, ji trukdavo apie pusę metų.

Istorija 
Tyčinis galvos formos keitimas, pagrįstas ryškiu kaukolės deformavimu, anksčiau buvo gana paplitęs įvairiose kultūrose, egzistavusiose skirtinguose kraštuose skirtingu metu. Galima manyti, kad šios praktikos ne sykį buvo išrastos savarankiškai.

Seniausieji žinomi galvų deformavimo pavyzdžiai aptikti dar gilioje senovėje, apie 45 tūkst. m. pr. m. e. (neandertaliečių kaukolės) ir 12 tūkst. metų pr.m.e. (protoneolitinių Homo sapiens, Šanidaro urvas, Irakas). Praktika egzistavo ir Pietvakarių Azijos neolito kultūrose.

Ankstyviausias literatūrinis šaltinis apie deformuotas kaukoles yra 400 m. pr. m. e. Tai Hipokrato veikalas, kuriame aprašyti makrocefalai arba ilgagalviai, taip pavadinti dėl jų naudoto kaukolių modifikavimo.

Žinoma, kad Senajame pasaulyje galvas deformuodavo dalis hunų ir alanų
Vėlyvosios antikos laikais (300–600 m. e. m.). Rytų germanų tautos (gepidai, ostgotai, herulai, rugijai ir burgundai), valdyti hunų, perėmė šį įprotį. Vakarų germanų tautose galvų deformavimas buvo retai aptinkamas.

Amerikoje galvos deformavimą praktikavo majai, inkai, kai kurios Šiaurės Amerikos indėnų gentys.
Žinomiausios tai dariusios gentys buvo činukai šiaurės vakaruose ir čoktavai pietryčiuose. Indėnų genčių grupė, vadinta plokščiagalviais (), nenaudojo galvų deformavimo, juos taip pavadino kitos sališų gentys, kurios deformuodavo savo kaukoles.
Kai kurios gentys, įskaitant čoktavus,, čehalius () ir nuksekai (), plokštindavo kūdikių galvas pririšdami jas prie kūdikių nešiojimo lentų ().

Galvas deformuodavo ir Bahamuose gyvenę lukajanai, kai kurie Australijos aborigenai.

Frydrichas Racelis (Friedrich Ratzel) veikale „The History of Mankind“ 1896 m. rašė, kad atskiri galvos deformacijos, plokštinant pakaušį ir ilginant link viršugalvio, atvejai buvo aptikti Taityje, Samoa, Havajuose ir Paumotu salyne. Dažniausiai būdavo aptinkamos Malakulos saloje Naujųjų Hebridų salyne (dabar – Vanuatu), šioje saloje galvos buvo deformuojamos itin plokščiai.

Tulūzos regione (Prancūzija) tokias deformacijas savarankiškai darydavosi iki XX a. pradžios.

Metodai 

Deformavimą paprastai pradeda netrukus po gimimo ir jis gali trukti iki poros metų, kol išgaunama norima galvos forma arba kol vaikas nebenori veržtuvų. (Dingwall, 1931; Trinkaus, 1982; Anton and Weinstein, 1999).

Nusistovėjusios galvos deformavimo klasifikacijos nėra. Paprastai šioje srityje dirbantys mokslininkai sukuria savo klasifikavimo sistemą, bet jos tėra individualios, visuotinai nepriimtos. (Hoshower et al., 1995).
 
E.V. Zhirov (1941, p. 82) Europoje ir Azijoje naudotus deformavimo variantus suskirstė į tris tipus:
 apvalios – kaukolė dirbtinai padaroma apvalesnė;
 kaktinės-pakaušinės (fronto-okcipitalinės) – kaukolė deformuota iš kaktos ir pakaušio pusių;
 šoninės (sagitalinės) – kaukolė deformuota iš šonų.

Motyvacija 
Galvos deformavimo praktikai paaiškinti siūlomos tokios priežastys:
 Taip pabrėžiama priklausomybė tam tikrai grupei,
 Parodomas socialinis statusas. Tai galbūt buvo labai svarbu majų civilizacijoje.
 Siekiama galvos formą padaryti esetetiškai priimtinesnę, labiau susijusią su pageidaujamais bruožais. Pvz., Tomano salos dalyje, kur kalbama nahai kalba, ir Malakulos saloje asmuo su pailga galva laikomas protingesniu, aukštesnės socialinės padėties, artimesniu dvasių pasauliui.

Šaltiniai 

Kūno modifikavimas
Kaukolė