Izraelio karalystė

Izraelis – istorinė valstybė istoriniame Palestinos regione, egzistavusi XI a. pr. m. e.–722 m. pr. m. e. Didžiausiu suklestėjimo laikotarpiu jos teritorija apėmė beveik visą Palestinos regioną. Iki 930 m. pr. m. e. valstybė dar vadinama Jungtine karalyste.

Izraelio istorijos ankstyvoji raida yra žinoma tik iš literatūros šaltinių (daugiausia Senojo Testamento), bet labai menkai pagrįsta archeologiniais duomenimis. Todėl yra autorių, kurie abejoja net pačiu tos karalystės egzistavimu.

Raida 
Senieji Palestinos krašto gyventojai buvo kanaanitai, kurie čia buvo įkūrę daug miestų valstybių, aptarnaujančių prekybinius kelius tarp šiaurinės Sirijos ir Egipto. Remiantis Senuoju Testamentu, apie XII a. pr. m. e. į šiuos kraštus iš Egipto atsikėlė izraelitai, kuriuos sudarė 12 genčių, ir kuriems vadovavo Teisėjai. Šios gentys išpažino monoteistinę religiją judaizmą ir turėjo tikėjimą, kad Palestina yra Pažadėtoji žemė, kurią jie turi valdyti. Po karų su vietos gyventojais, izraelitai įsitvirtino miestuose.

Kadangi genčių užimta teritorija buvo pakankamai didelė, prireikė centralizuotos valdžios, ir dėl to išrinktas pirmasis valstybės karalius Saulius iš Benjamino genties. Po trumpo Sauliaus sūnaus valdymo, karaliumi tapo Dovydas. Pastarasis dar kartą suvienijo gentis, įtvirtino naująją sostinę Jeruzalę. Jam ne tik pavyko apginti izraelitų valdomas žemes, bet ir įgyti politinę įtaką aplinkinėse tautose – Amone, Moabe, Edome ir netgi Filistijoje. Dovydo sūnus Saliamonas vykdė masines statybas ir pavertė Izraelį ekonomine regiono galybe.

Iš karto po Saliamono mirties 931 m. pr. m. e. gentinė nesantaika lėmė karalystės suskilimą. Pietinėje jos dalyje su sostine Jeruzale liko valdyti Saliamono sūnus Rehoboamas, tačiau ši karalystė pakeitė savo pavadinimą ir tapo žinoma kaip Judėja. Šiaurinė dalis toliau liko vadinama kaip Izraelis, tačiau naujoje sostinėje Šecheme įsitvirtino nauja – Jeroboamo dinastija. Vėliau sostinė perkelta į Samariją.

Izraelis ir toliau nesutarė su Judėjos karalyste. Santykiai kurį laiką pagerėjo Ahabo laikais, tačiau vėliau vėl prasidėjo konfliktai. Kadangi Izraelis kėlė grėsmę Judėjai, jos karalius Ahazas paprašė asirų pagalbos. 732 m. pr. m. e. asirai nusiaubė Izraelį, atėmė didžiąją dalį jo teritorijų ir daug gyventojų išsivarė į vergiją, apgyvendindami juos Asirijoje. Po 12 metų asirai sugrįžo dar kartą, galutinai sunaikindami karalystę. Didelė dalis gyventojų buvo perkelti, taip tapdami dingusiomis Izraelio gentimis, kiti migravo į Judėją, kur susimaišė su kitais izraelitais.

Karaliai 

 Saulius, 1030–1010 m. pr. m. e., Sauliaus linija;
 Išbaalis, 1010–1008 m. pr. m. e., Sauliaus linija;
 Dovydas, 1008–970 m. pr. m. e., Dovydo linija;
 Saliamonas, 970–931 m. pr. m. e., Dovydo linija;
 Jeroboamas I, 930–910 m. pr. m. e., Jeroboamo linija;
 Nadabas, 910–909 m. pr. m. e., Jeroboamo linija;
 Baešas, 909–886 m. pr. m. e., Baešo linija;
 Ela, 886–885 m. pr. m. e., Baešo linija;
 Simris, 885 m. pr. m. e.;
 Omris, 885–874 m. pr. m. e., Omrio linija;
 Ahabas, 874–853 m. pr. m. e., Omrio linija;
 Ahasa, 853–852 m. pr. m. e., Omrio linija;
 Joramas, 852–841 m. pr. m. e., Omrio linija;
 Jehu, 841–814 m. pr. m. e., Jehu linija;
 Joahazas, 814–798 m. pr. m. e., Jehu linija;
 Jehoazas, 798–782 m. pr. m. e., Jehu linija;
 Jeroboamas II, 782–753 m. pr. m. e., Jehu linija;
 Zaharija, 752 m. pr. m. e., Jehu linija;
 Šalumas, 752 m. pr. m. e.;
 Menahemas, 752–742 m. pr. m. e., Menahemo linija;
 Pekahja, 742–740 m. pr. m. e., Menahemo linija;
 Pekahas, 740–732 m. pr. m. e.;
 Hosėja, 732–723 m. pr. m. e.;

Palestinos regiono istorinės valstybės
Izraelitai