Asilės pienas

Asilės pienas () – pienas, gaunamas iš asilų () patelių. Nuo Senovės Egipto laikų naudojamas tiek maistui, tiek kosmetikai.

Asilė per dieną duoda iki 2 litrų pieno. Asilų pieno ūkiai turi nuo kelių iki 600 melžiamų asilių.

Pieno sudėtis 
Asilių ir kumelių pienas dideliu laktozės kiekiu primena moters pieną.

Panaudojimas

Panaudojimas maistui 
Asilių pienas laikomas artimiausiu moters pienui, turi daug laktozės. Riebalų turi mažiau, negu karvės pienas. Iki XX a. pradžios asilės pieną dažnai naudojo kaip moters pieno pakaitalą. Taip šis pienas buvo naudojamas ir tarpukario metais, nors ir rečiau.

Neseni tyrimai parodė, kad asilės pienas gali būti naudojamas kaip karvės pieno pakaitalas vaikams, alergiškiems galvijų baltymams. Vidutinė amerikiečių visuomenės klasė į asilių pieno vartojimą žiūri nepalankiai.

Kosmetika 
Istoriniuose šaltiniuose rašoma, kad Egipto karalienė Kleopatra VII, siekdama išsaugoti odos jaunatviškumą, maudydavosi asilių piene. Pagal legendą tam, kad paruošti kasdieninę pieno vonią Kleopatrai, reikėdavo pamelžti virš 700 asilių.

Senovės Romoje buvo tikima, kad asilės pienas naikina odos raukšles, švelnina ir balina odą. Plinijus Vyresnysis rašė, kad antroji imperatoriaus Nerono žmona Popėja Sabina () pirmoji Romoje ėmė maudytis asilių piene.

Yra duomenų, kad Napoleono sesuo Paulina Bonapartė (Pauline Bonaparte; 1780–1825) odos priežiūrai irgi naudojo asilių pieną. Asilių pienas ir šiomis dienomis naudojamas muilo ir odos drėkiklių gamyboje.

Gydymas 
Anksčiau asilių pieną naudojo gydymui. Gydomosiomis šio pieno savybėmis tikėjo nuo antikos laikų.

Hipokratas (460–370 m. pr. m. e.) siūlė asilių pienu gydyti įvairius susirgimus, pvz., kepenų susirgimus, užkrečiamąsias ligas, karštines,
edemas, nosies kraujoplūdžius, apsinuodijimus ir žaizdas.

Savo enciklopediniame veikale „Naturalis Historia“ (28-tame tome) Plinijus Vyresnysis, rašydamas apie iš gyvūnų gaunamus vaistus, siūlė asilių pienu gydyti apsinuodijimus, karštines, nuovargį, akių dėmes, dantų klibėjimą, veido raukšles, išopėjimus, astmą ir kai kuriuos ginekologinius susirgimus.

Panašiai Žoržas Biufonas (Georges-Louis Leclerc, Comte de Buffon; 1707–1788) veikale Histoire naturelle irgi minėjo gydomąsias asilės pieno savybes.

Tamilnado valstijoje (Pietų Indija) naujagimiams duoda asilės pieno (paprastai vienąkart), kad balsas būtų skambesnis. Retai naujagimį šiuo pienu girdo dukart. Tiki, kad šiam tikslui pakanka 5–10 ml asilės pieno.

Nuorodos 

Pienas
Arkliniai