Langobardų kalba

Langobardų kalba – išnykusi germanų genties langobardų kalba. Tikriausiai buvo artima senajai vokiečių aukštaičių kalbai arba buvo jos tarmė.

Istorija 
Langobardams apgyvendinus Panoniją ir Italiją langobardų kalbą nurungė liaudies lotynų kalba ir maždaug XI a. langobardų kalba išnyko.

Yra išlikę runomis parašytų langobardiškų tekstų fragmentų: pasitaiko pavienių žodžių, asmenvardžių, bet nėra rišlių langobardiškų tekstų. Todėl apie kalbą maža ką begalima pasakyti.

Fonologijos duomenys 
Esama antrojo (vokiečių aukštaičių) priebalsių pokyčio arba panašaus reiškinio požymių:
 /ts/ < /t/ : stolesazo 'iždininkas'
 pert < bert: Aripert, Godepert
 perg < berg: Perctarit, Gundperga
 prand < brand: Ansprand, Liutprand
 slebben < slapen

Morfologinis kalbos tipas 
Kadangi neišlikę žymesnių langobardiškų tekstų, sunku daryti išvadas apie šios kalbos morfologiją. Tikriausiai ji labai nesiskyrė nuo senosios vokiečių aukštaičių kalbos morfologijos.

Išnašos

Literatūra 
 Nicoletta Francovich Onesti, Vestigia longobarde in Italia (468–774). Lessico e antroponimia, 2nd edn (Roma 2000, Artemide ed.)
 J.M. Wallace-Hadrill, The Barbarian West 400–1100, 3rd edn (London 1969), Ch. 3, «Italy and the Lombards»

Germanų kalbos