Walter Gropius

Valteris Adolfas Georgas Gropijus (, 1883 m. gegužės 18 d. Berlyne – 1969 m. liepos 5 d. Bostone) – Vokietijos ir Jungtinių Valstijų architektas, architektūros teoretikas ir dizaineris. „Bauhaus“ mokyklos įkūrėjas. Kartu su Liudvigu Mysu van der Rohe, Le Korbiuzjė ir Franku Loidu Raitu laikomas vienu modernizmo architektūros pradininkų ir vienu ryškiausių internacionalinio stiliaus kūrėjų.

Biografija 
Gimė pasiturinčioje architekto Valterio Adolfo ir Manon Augustės Paulinės Gropijų šeimoje. Studijavo architektūrą Miuncheno (1903–1904 m.) ir Berlyno (1905–1907 m.) aukštosiose technikos mokyklose, lankėsi Italijoje, Ispanijoje, Anglijoje. 1907–1910 m. Berlyne dirbo Pėterio Bėrenso architektūrinėje bendrovėje kartu su L. Mysu van der Rohe ir Le Korbiuzjė. 1910 m. kartu su Adolfu Mejeriu įkūrė savo architektūrinę bendrovę. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui paimtas į kariuomenę, tarnavo kavalerijoje Vakarų fronte. 1919 m. Veimare įkūrė „Bauhaus“ architektūros ir taikomosios dailės mokyklą, iki 1928 m. buvo jos direktoriumi. 1928–1934 m. vertėsi privačia praktika Berlyne.

Atėjusiems į valdžią naciams uždarius „Bauhaus“ mokyklą ir apribojus modernizmo architektūros plėtotę, 1934 m. slapčia paliko Vokietiją ir per Italiją pasitraukė į Angliją, kur dirbo modernistinių namų, butų ir baldų projektavimo bendrovėje „Isokon“. 1937 m. emigravo į Jungtines Valstijas, iki 1952 m. dėstė Harvardo universiteto Dizaino mokykloje Kembridže, 1938–1952 m. buvo Architektūros departamento vadovas, profesorius. 1944 m. priėmė JAV pilietybę, o 1945 m. kartu su kitais architektais – savo buvusiais mokiniais – Kembridže įkūrė architektų asociaciją „The Architects Collaborative“ (Drauge dirbantys architektai), kuri tapo viena iš žymiausių XX a. antros pusės pasaulio architektūrinių bendrovių (veikė iki 1995 m.).

1956 m. apdovanotas Karališkojo britų architektūros instituto aukso medaliu, 1959 m. – Amerikos architektūros instituto aukso medaliu, 1968 m. išrinktas Nacionalinės dizaino akademijos nariu. Mirė 1969 m. Bostone, po trumpos ligos.

Asmeninis gyvenimas 
Buvo vedęs du kartus: 1915–1920 m. našlę Almą Maler (Alma Mahler), su kuria susilaukė dukters Manon (1916–1935 m.), 1922 m. – žydę Izę Frank (Ise Frank), su kuria gyveno iki pat savo mirties. Po Izės sesers mirties abu įvaikino Izės sesers dukterį Beatę.

Kūryba 
V. Gropijus buvo vienas žymiausių XX a. architektų, padaręs didelę įtaką modernizmo architektūros raidai. Kūrė funkcionalizmo kryptimi; kaip ir kiti modernistai kritikuotas už pernelyg funkcinę savo projektuotų pastatų estetiką. V. Gropijus mėgo komandinį darbą, didesnę dalį projektų sukūrė bendradarbiaudamas su kitais architektais. Svarbiausi jo darbai – „Fagus“ gamyklos pastatas Alfelde (kartu su A. Mejeriu, 1911 m.) ir Bauhauzo mokyklos pastatai Desau (1926 m.) – funkcionalūs, paprastų formų, be puošybos, vientiso stiklo sienų, plokščių stogų. Kiti žymesni projektai – nuosavas gyvenamasis namas Linkolne, Masačusetse (1938 m., vienas pirmųjų tarptautinio modernizmo pavyzdžių), Harvardo universiteto Harkneso centras Kembridže (kartu su kitais, 1950 m.), Bagdado universiteto rūmai (kartu su kitais, 1960 m., tebestatomi), Jungtinių Amerikos Valstijų ambasada Atėnuose (kartu su kitais, 1959–1961 m.), Pan Am dangoraižis Niujorke (kartu su kitais, 1959–1963 m.). Parengė funkcionalių ir ekonomiškų gyvenamųjų rajonų projektų Desau (Tertenas, 1926–1930 m., kartu su H. Mejeriu), Karlsrūjėje (Damerštokas, 1928–1929 m., kartu su kitais), Berlyne (Zymensštatas, 1929–1931 m., kartu su M. Vagneriu ir H. Šarūnu).

V. Gropijus reikšmingas ne tik kaip architektas, bet ir kaip architektūros teoretikas ir pedagogas. Parašė knygų, iš kurių svarbiausia – „Naujoji architektūra ir Bauhauzas“ (The New Architecture and The Bauhaus, 1935 m.). Sukūrė ir automobilių, baldų dizaino, parodų paviljonų projektų.

Galerija

Šaltiniai 

Vokietijos architektai
Bauhaus mokyklos dėstytojai