Ledo rogučių lenktynės

Ledo rogučių lenktynės () – neįgaliems sportininkams su apatinių galūnių disfunkcija pritaikyta greitojo čiuožimo parolimpinė versija. Lenktynėms naudojama įprasta čiuožykla su 400 m ilgio taku. Pačiūžas atstoja specialios lengvasvorės rogutės (be vairavimo funkcijos). Varžomasi 100, 500, 700, 1 000 ir 1 500 m distancijose, atskirai tarp moterų ir vyrų. Kaip ir įprastame čiuožime, ledo rogutininkai sėdomis išvysto nemenką greitį, judėjimui į priekį naudodamiesi atsispyrimui pritaikytomis lazdomis.

Ledo rogutės populiarios Skandinavijos šalyse, kur daugiausiai iškovota parolimpinių apdovanojimų. Olandijoje kartu su neįgaliaisiais priimta lentyniauti ir sveikiems sportininkams. Panašus inventorius naudojamas rogučių ledo ritulio varžybose. Kanadoje organizuojami kasmetiniai ledo rogučių maratonai Halifakso „Emera Oval“ čiuožykloje, kur dalyviais paprastai tampa neįgaliųjų ledo ritulio komandų nariai.

Istorija 

Ledo rogučių lenktynės su pertraukomis buvo parolimpinė sporto šaka 1980–1988 m. ir 1994-1998 m.

Šalys parolimpinėse žaidynėse 
 1980 m. Jeile (Norvegija):

 1984 m. Insbruke (Austrija).
 1988 m. Insbruke (Austrija).
 1994 m. Lilehameryje (Norvegija): 
Nors dalyvavo 7 šalys (Norvegija, Austrija, Kanada, Estija, Islandija, Japonija ir Olandija), Norvegija iškovojo beveik visus medalius: visus 8 aukso, visus 8 sidabro ir 7 bronzos, ir tik 1 bronzos medalis atiteko Austrijai. Varžybos vyko 16 rungčių, iš kurių po 8 teko moterims ir vyrams.
 1998 m. Nagane (Japonija):

Šaltiniai 

Čiuožimas
Neįgaliųjų sportas