Heteroseksualumas

Heteroseksualumas (iš gr.  ἕτερος – „kitas“ + lot. sexus  – „lytis“) – seksualinis potraukis tarp priešingos lyties atstovų ir nuo to potraukio priklausanti elgsena (meilės ryšiai, erotinės fantazijos, seksualiniai santykiai).

Kartu su biseksualumu ir homoseksualumu, heteroseksualumas yra viena iš trijų pagrindinių seksualinių orientacijų heteroseksualumo-homoseksualumo spektre. 

Mokslininkai nežino, kas būtent lemia seksualinę orientaciją, bet manoma, kad orientaciją determinuoja genetinių, hormoninių bei aplinkos veiksnių visuma. Nors nėra vienos teorijos, kuri būtų priimtina visai mokslinei bendruomenei, mokslininkai pirmenybę teikia biologiniams veiksniams. Jų manymu, už socialinius veiksnius svarbesni biologiniai veiksniai.

Terminai heteroseksualus ar heteroseksualumas įprastai taikomi tik žmonėms, tačiau heteroseksualus norminis visoms gyvūnų rūšims, nes jis būtinas dauginimuisi ir rūšies tęstinumui.

Visuomenė ir kultūra

Istorija 
Terminas heteroseksualumas neatsirado tol, kol nesusiformavo kitų seksualinių orientacijų sampratos. Džonatano Nedo Kaco, amerikiečių istoriko, tyrinėjančio žmonių seksualumą, manymu, dabartinis heteroseksualumo apibrėžimas siekia XIX a. pab. Pasak jo, Viktorijos epochoje buvo manoma, kad vienintelė lytinių santykių paskirtis – reprodukcija, o santykiai tarp lyčių nebuvo taip atvirai išreikšti. Žmogaus kūnas buvo laikomas giminės tęstinumo įrankiu; „Žmonių energija turi būti naudojama giminės tęstinumui ir darbui, o ne švaistoma geidulingiems malonumams.“

Kaco įsitikinimu, šiuolaikinės idėjos apie seksualumą pradėjo vystytis Amerikoje ir Vokietijoje XIX a. pab. Pokyčiai ekonomikoje ir „šeimos perėjimas nuo gamintojo iki vartotojo“ taip pat lėmė pokyčius ir visuomenės vertybėse. Pasikeitus Viktorijos laikų darbo etikai, malonumas tapo labiau vertinamas ir darė įtaką žmonių seksualumo suvokimui. Bręstanti vartotojiška kultūra sudarė sąlygas rinkai, propaguojančiai erotiką, o kai kurie malonumai virto paslaugomis. Tuo pačiu metu gydytojai įgijo vis didesnę galią ir įtaką: jie suformavo „normalios meilės“ medicinos modelį, pagal kurį „naujas vyrų ir moterų santykių idealas – esminė, būtina ir normali erotika“. Šis modelis įgijo ir atitikmenį – „Viktorijos laikų seksualinį iškrypėlį“ – visus, kuriems nepavyko atitikti minėtos normos. Sąvokos heteroseksualumas suformavimas konsolidavo šios seksualinės orientacijos socialinį egzistavimą.

Heteroseksualumas ir religija 

Dauguma pasaulio religijų apsiriboja vien heteroseksualiomis santuokomis. Dabar ne heteroseksualias santuokas pripažįsta unitarizmo universalistai, Metropolito Bendruomenės Bažnyčia, Anglikonų dekanai, dalis Kvakerių kongregacijos, Jungtinė Kanados Bažnyčia, reformistinės ir konservatyvios žydų kongregacijos.

Beveik visos religijos palaiko vyro ir moters teisę į teisėtus lytinius santykius, nors yra manančių, jog tai nuodėmė, pavyzdžiui, Jungtinė tikinčiųjų į Kristaus antrąjį atėjimą bendruomenė, Harmonijos bendruomenė ar Efratos bendruomenė. Šių bendruomenių požiūriu, bet kokie lytiniai santykiai yra smerktini, joms priimtinas tik celibatas. Kai kurių religijų atšakos, kaip antai katalikybė, reikalauja celibato iš tam tikrų asmenų, pavyzdžiui dvasininkų. Tačiau Katalikų Bažnyčia heteroseksualią santuoką mato kaip šventą ir netgi reikalingą.

Išnašos 

Seksologija