Orokiai

Orokiai (; orok. ульта́, уйльта, на́ни) – maža Tolimųjų Rytų tautelė, priklausanti tungusų-mandžiūrų grupei, gyvenanti Sachaline (Rusija).

Skaičius ir paplitimas 
Rusijoje orokiai gyvena daugiausia Sachalino srityje (298 iš 346). Dauguma orokių gyvena trijuose srities gyvenamuosiuose punktuose – mieste Poronaiske, miesto tipo gyvenvietėje Noglikyje ir kaime Vale (Noglikio rajone). Dalis orokių gyvena Gastelo ir Vachruševo miesto tipo gyvenvietėse, esančiose Poronaisko rajone, Viachtu kaime (Aleksandro-Sachalinskio rajonas), Smirnycho miesto tipo gyvenvietėje (Smirnycho rajonas), Ochos rajone ir Južno Sachalinsko mieste. 2002 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenimis Rusijoje gyveno 346 orokiai.

Maža orokių bendruomenė gyvena Hokaido saloje (Japonija). 1989 m. maždaug 20 žmonių bendruomenė gyveno prie Abasirio miesto. Dabartinis šios bendruomenės dydis nežinomas.

Orokiai ir orkai 
2001 m. Ukrainos gyventojų surašymo metu buvo šioje šalyje užfiksuota daug gyventojų orokių. Apdorojus duomenis paaiškėjo, kad Ukrainoje gyvena 959 orokiai, iš kurių tik 12 (mažiau 1%) orokių kalbą apibūdino kaip gimtąją. 179 žmonės (19%) gimtąja kalba nurodė ukrainiečių kalbą, o 710 žmonių (74%) – rusų. O 1989 m. Ukrainoje gyventojų surašymo metu aptikti tik 2 orokiai..

Manoma, kad šį negausių orokių pagausėjimą Ukrainoje sukėlė tolkinistai ir kiti maginės fantastikos mėgėjai. Žodžiai  'orkai' ir  'orokiai' panašūs, tad kai kurie maginės fantastikos mėgėjai surašymo metu užsirašė „orkais“ – t. y., orokiais ir oročiais ( 'oročiai'). Pagal surašymo duomenis oročių Ukrainoje irgi padaugėjo, lyginant su TSRS laikais, šimtus kartų.

Kalba ir kultūra 
Orokių kalba priklauso tungusų-mandžiūrų kalbų grupei. Šiuo metu iš Sachalino orokių orokiškai kalba 64 žmonės, visi kiti kalba rusiškai.

Orokiai kalba ir kultūra artimi Priamūrės tungusų-mandžiūrų tautoms – nanajams, ulčiams, oročiams, udegėjams. Orokiai nuo jų skiriasi tuo, kad verčiasi ir elnininkyste. Seniau orokių pagrindinis verslas buvo žvejyba, o elnininkystė daugiau buvo apsirūpinimas transportu.

Orokių žieminis būstas būdavo kūginis čiumas (panašus į evenkišką), vasarinis būstas – oročišką primenanti dvišlaitė žieve dengta palapinė.

Kilmė 
Orokiai priklauso Šiaurės Azijos mažosios rasės Baikalo tipui.

Tradiciškai orokiai buvo susiskirstę į egzogamines patrilinijines gimines.

TSRS laikais beveik visi orokiai, gyvenę šiaurės rytų Sachaline, buvo vieno kolūkio nariai. Pagrindinis kolūkio verslas buvo elnininkystė.

Nuorodos 

 БСЭ, 2-е изд., том 31, стр. 220.
 Смоляк А. В. Ороки // Народы России: Энциклопедия. – М.: БРЭ, 1994. – С. 259–260.
 Новикова К. А., Сем Л. И. Орокский язык // Языки мира: Тунгусо-маньчжурские языки. – М., 1997.
 Смоляк А. В. Ороки // Народы и религии мира / Глав. ред. В. А. Тишков. – М.: БРЭ, 1998.
 Миссонова Л. И. Уйльта Сахалина: Большие проблемы малочисленного народа / Отв. ред. С. А. Арутюнов. – М.: Наука, 2006. – 296 с.: ил., карты.
 Ороки в Полярной энциклопедии школьника
 Ороки в Красной книге народов Российской империи

Rusijos tautos