Plokščiašarvis vėžlys

Plokščiašarvis vėžlys (Malacochersus tornieri) – sausumos vėžlys plokščiais šarvais, kurio tėvynė yra Tanzanija ir Kenija. Rūšis pavadinta pagal būdingą šarvo formą. Ši rūšis yra vienintelė gentyje.

Aprašas 

Plokščiašarvis vėžlys yra turi neįprastai ploną, plokščią lankstų šarvą, kuris būna iki 18 cm ilgio. Daugelio kitų vežlių šarvų kaulai yra stori, tuo tarpu plokščiašarvio vėžlio šarvo kaulai turi daug angų, dėl ko šie vėžliai yra lengvesni ir vikresni už kitus vėžlius.
Karapaksas yra rudas, dažnai kiekvienas skydelis turi įvairuojantį spinduliškai einančių linijų raštą, kuris yra maskuojantis šių vėžlių sausringose buveinėse. Plastronas yra blyškiai geltonas su tamsiai rudomis siūlėmis ir šviesiai geltonais spinduliais. Galva, galūnės ir uodega yra geltonrudžiai.

Visas šarvas labai suplotas, liečiant atrodo minkštas. Žiūrint iš pilvo pusės galima įžiūrėti kvėpavimo judesius. Patelės būna šiek tiek stambesnės už patinėlius (patinėliai sveria apie 360 g, patelės – apie 550 g).
Naujagimiai vėžliukai būna apie 4 cm ilgio, jų šarvas būna kietesnis ir labiau gaubtas nei suaugėlių. Jų karapaksas būna skaisčiai geltonas, o karapaksas toks pat, bet su rudai juodomis dėmėmis.

Dėl keistos plokščios, blyną primenančios išvaizdos šiuos vėžlius vertina kolekcionieriai, dėl ko gamtoje jų pernelyg daug išgaudo.

Arealas ir buveinės 

Šios Rytų Afrikos vėžlių rūšies tėvynė yra pietų Kenija ir šiaurės bei rytų Tanzanija. Introdukuotų jų galbūt galima aptikti Zimbabvėje. Buvo pranešimų, kad šios rūšies vėžlių aptikta Zambijoje.

Šie vėžliai aptinkami kalvų šlaituose su uolingomis atodangomis (salakalniai) sausringuose krūmynuose ir savanose, nuo 30 iki 1800 m virš jūros lygio. Rūšis gyvena Somalio-Masajų floristiniame regione, sausringose pusdykumėse, kurioms būdingi akacijų ir miramedžių krūmynuose ir dryžmedių retmiškiuose aukščiau esančiose vietovėse. Sausose savanose jie gyvena mažame aukštyje mažose uolėtose kalvelėse.

Ekologija ir elgsena 
Plokščiašarviai vėžliai gyvena izoliuotomis kolonijomis, kai daug individų gyvena tame pačiame salakalnyje ar net plyšyje.

Patinėliai dauginimosi metu (sausis ir vasaris) kovoja dėl patelių, ir stambesnieji patinėliai turi daugiau šansų sėkmingai susiporuoti. Gamtoje šie vėžliai lizdus rengia liepą ir rugpjūtį, nors nelaisvėje kiaušinius gali dėti ištisus metus. Patelė palaido smėlio grunte iškasa apie 7,5-10,0 cm gylio lizdo ertmę. Paprastai vienu metu padeda tik vieną kiaušinį, bet per vienerius metus patelė gali padėti daug kiaušinių. Kiaušiniai dedami kas keturias-aštuonias savaites. Nelaisvėje kiaušinių inkubacija trunka 4-8 mėnesius, ir tik išsiritę jaunikliai išsyk yra savarankiški. Tiek laukiniai, tiek sugauti individai, atrodo, neturi žiemos miego, tačiau yra pranešimų, kad karščiausius vasaros mėnesius jie gali praleisti po plokščiais akmenimis užmigę vasaros miegu.

Šie vėžliai aktyviausi rytą arba vėlai pavakary ar ankstyvą vakarą. Dažniausias maistas – sausos žolės ir kitokia augalija. Plokščiašarviai vėžliai yra greiti ir vikrūs laipiotojai. Jie retai aptinkami toli nuo savo uolėtų namų, o išgąsdinti gali staigiai nerti į artimiausią uolos plyšį. Šiuos vėžlius dėl jų silpnų šarvų nesunkiai užmuša plėšrūnai, todėl šie vėžliai pasikliauna greičiu ir lankstumu, siekdami pabėgti esant pavojingai situacijai, o ne slepiasi savo šarve. Šarvo lankstumas leidžia plokščiašarviams vėžliams įropoti į siaurus uolų plyšius ir ten slėptis nuo plėšrūnų. Taip šie vėžliai išnaudoja aplinką, kur kiti vežliai neišgyvena.

Mityba 
Nelaisvėje ėda vaisius ir daržoves. Labiau mėgsta kopūstus, morkas, brokolius, kiaulpienių lapus, kartais – obuolius. Į jų maistą patartina dėti vitaminų ir kalcio druskų. Vandenį geria retai, nes jo gauna su maistu. Baltymų maiste turi būti ne daugiau kaip 5–7%. Gamtoje maitinasi sausa žole ir krūmų šakelėmis.

Grėsmes ir apsauga 
Didžiausios grėsmes plokščiašarvių vėžlių populiacijoms yra buveinių naikinimas ir per didelis išgaudymas prekybai gyvūnėliais. Dėl specifinės išvaizdos ir elgesio šios rūšies vėžliukai patrauklūs kolekcionieriams. Šie vėžliai lėtai dauginasi, tad populiacijos, kurių gausumas sumažėjo dėl per intensyvaus gaudymo, atsistato lėtai.

Plokščiašarviams vėžliams tinkamos buveinės nėra dažnos ir didelės, todėl buveinių naikinimas sunkina jų išgyvenimą. Populiacijos Kenijoje nyksta nuo krūmynų kirtimo verčiant juos žemės ūkio naudmenomis, o Tanzanijoje šie vėžliai nyksta nuo per intensyvaus galvijų ir ožkų ganymo.

Plokščiašarviai vėžliai Tarptautinėje raudonojoje knygoje priskirti pažeistoms rūšims, o Nykstančių laukinės faunos ir floros rūšių tarptautinės prekybos konvencijoje (CITES) jie paminėti II priede.
1981 m. Kenija uždraudė šių vėžlių eksportą, nebent išvežimas leistas raštišku aplinkos ir gamtos išteklių ministro leidimu. Tanzanija šią rūšį saugo remdamasi 1974 m. laukinės gamtos apsaugos įsaku. Jie yra saugomi Serengečio nacionaliniame parke. CITES kvotos riboja iš Tanzanijos eksportuojamų plokščiašarvių vėžlių skaičių, tačiau manoma, kad šias kvotas viršija.
Europos Sąjunga 1988 m. uždraudė importuoti plokščiašarvius vėžlius. Šie vėžliai veisiami nelaisvėje, dabar jų veisimą koordinuoja Europos zoologijos sodų programa. Tačiau komerciškai pardavinėjimui šių vėžlių niekas neveisia.

Nuorodos 

Vėžliai