Vinterio dėsnis

Vinterio dėsnis – baltų ir slavų kalbų fonetikos ypatybė, kurios dėsningumus 1978 m. savo straipsnyje aprašė vokiečių kalbininkas Verneris Vinteris. Šis dėsnis teigia, kad indoeuropiečių prokalbės (ide.) trumpieji balsiai */e/, */o/ (> baltų prok. */a/), */a/ <  */h₂e/ ( > slavų prok. */o/), */i/  ir */u/ prieš neaspiruotus skardžiuosius sprogstamuosius priebalsius pailgėjo ir įgijo kylančią akūtinę priegaidę. 

R. Sukac manymu, Vinterio dėsnis galioja dar ir albanų kalboje.

Veikimo atvejai
Vinterio dėsnis atsiskleidžia, sakykime, šiuose pavyzdžiuose:
 Ide. *sed- 'sėdėti' (iš čia , , , ) > baltų ir slavų prokalbių *sēstei (< *sēd-tei) > ,  (su dėsningai panaikintomis geminatomis *dt > *st; bažnytinės slavų kalbos ir slavų prokalbės jatis /ě/ atspindi ide. ir baltų prok. */ē/).
 Ide. *h₂ebl- 'obuolys' (iš čia , ) > baltų prok. *ābōl-, slavų prok. *āblu- > , , , ,  ir t. t. (ilgainiui slavų prokalbėje ide. ilgieji /*ā/ ir /*ō/ sutapo į vieną /*a/, o trumpieji /*a/ ir /*o/ – į vieną /*o/). 

Kadangi prieš ide. paprastuosius */b/, */d/, */g/, */gʷ/ Vinterio dėsnis veikė, o prieš aspiruotuosius */bʰ/, */dʰ/, */gʰ/, */gʷʰ/ – ne, daroma prielaida, kad baltų ir slavų prokalbėse šis dėsnis ėmė galioti tada, kai ide.  */bʰ/, */dʰ/, */gʰ/, */gʷʰ/ jose dar nebuvo sutapę su paprastaisiais skardžiaisiais sprogstamaisiais */b/, */d/, */g/. 

Pradinė Vinterio dėsnio formuluotė buvo tokia, kad balsiai prieš ide. neaspiruotuosius skardžiuosius sprogstamuosius priebalsius reguliariai ilgėja bet kokioje padėtyje. Nors gana daug pavyzdžių šią formuluotę patvirtina, vis dėlto yra didelis skaičius jos neatitinkančių atvejų: pavyzdžiui,  'kaugė' < ide. *stógos,  'vanduo' < ide. wódr̥. 1994 m. kroatų kalbininkas Rankas Matasovičius pasiūlė Vinterio dėsnio pataisas, pagal kurias jis galioja tik uždaruosiuose skiemenyse. R. Matasovičiaus papildytas Vinterio dėsnis buvo taikomas 1998–2001 m. išleistame indoeuropiečių prokalbės veiksmažodžių žodyne (). Kitus Vinterio dėsnį ribojančius atvejus nagrinėjo F. Kortlandt, N. Shintani, J. Rasmussen, V. Dybo ir  Holst.

Kritika
Ne visi baltų ir slavų kalbų istorinės kalbotyros specialistai pripažįsta Vinterio dėsnį. S. Patri (2006 m.), ištyręs šiam dėsniui nepaklūstančius atvejus, priėjo prie išvados, kad tai iš viso net ne dėsnis. Pasak jo, šio dėsnio išimčių tiek daug ir jos tokios skirtingos, kad neįmanoma padaryti jokio fonologinio apibendrinimo.

Išnašos

Literatūra
 Roman Sukac, Introduction to Proto-Indo-European and Balto-Slavic Accentology // Cambridge Scholars Publishing, 2013, p.169
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Fonetika
Indoeuropiečių kalbos