Sviatopolkas Iziaslavičius

Sviatopolkas (Michailas) Iziaslavičius (1050 m. lapkričio 8 d. – 1113 m. balandžio 16 d.) – Polocko (1069–1071), Naugardo (1078–1088), Turovo kunigaikštis (1088–1093), Kijevo Rusios didysis kunigaikštis (1093–1113). Kijevo Rusios didžiojo kunigaikščio Iziaslavo Jaroslavičiaus sūnus (galimai nesantuokinis).

Biografija 
1069 metais tėvas pasodino Sviatopolką Polocke vietoje mirusio Mstislavo Iziaslavičiaus. 1071 metais Vseslavas Briačislavičius, ankstesnis Polocko kunigaikštis, grąžino sau valdžią. Galima daryti prielaidą, kad sekančius dvejus metus Sviatopolkas praleido su tėvu Kijeve. Jau po Iziaslavo grįžimo į Kijevą 1078 metų žiemą Sviatopolkas ėjo kartu su Vladimiru Monomachu į Polocką ir sudegino jo priemiesčius, o po to užėmė Zavolčėje užmušto Glebo Sviatoslavičiaus Naugarde vietą. 1088 metais perėjo į Turovą, dalį nužudytojo Jaropolko Iziaslavičiaus paveldo, užleisdamas vietą Naugarde Vsevolodo Jaroslavičiaus anūkui, Mstislavui.

Santuoka ir vaikai 
 Pirmoji žmona: vardas nežinomas. Galimai Čekijos kunigaikščio Spitignevo II duktė (sutinkamai su А. V. Nazarenko). Anksčiau laikyta, kad ja buvo Varvara Komnina. Nuo tos santuokos gimė:
 Jaroslavas Sviatopolkovičius (apie 1072–1123 m. gegužė), Vladimiro-Voluinės 1097, 1100–1118 m., Višgorodo 1100–1118 m., Turovo kunigaikštis 1100–1118 m.
 Sbislava  (m. 1111); vyras: nuo 1102 arba 1103 m. Lenkijos karalius Boleslovas III Kreivaburnis (1085–1138),
 Predslava; vyras: nuo 1104 m. Almošas Vengras (1068–1129), Chorvatijos karalius

 Antroji žmona: nuo 1094 m. Elena, Polovecko chano Tugorkano duktė.
 Briačislavas Sviatopolkovičius (1104–1123), Turovo kunigaikštis 1118? – 1123
 Iziaslavas Sviatopolkovičius (apie 1127), Klecko, Turovo kunigaikštis nuo 1123 m.

Genealogija

Išnašos

Literatūra 
 Войтович Л. Ізяславичі. Турово-пінські князі. Четвертинські. Сокольські // Князівські династії Східної Європи (кінець IX – початок XVI ст.): склад, суспільна і політична роль. Історико-генеалогічне дослідження. – Львів: Інститут українознавства ім. І.Крип’якевича, 2000. – 649 с. – ISBN 966-02-1683-1. (укр.)
 Древняя Русь в свете зарубежных источников./ под редакцией Е. А. Мельниковой. – Логос, 1999.
 Пчелов Е. В. Рюриковичи. История династии. – ОЛМА-ПРЕСС, 2002.
 Родословная книга князей и дворян Российских и выезжих (Бархатная книга)
 Коган В.М., Домбровский-Шалагин В.И. Князь Рюрик и его потомки: Историко-генеалогический свод. – СПб.: «Паритет», 2004. – 688 с. – 3000 экз. – ISBN 5-93437-149-5.
 Н. В–н–в. Полоцкие князья // Русский биографический словарь : в 25-ти томах. – СПб.–М., 1896–1918.
 Рыжов К. Все монархи мира. Россия. – М.: Вече, 1998. – 640 с. – 16 000 экз. – ISBN 5-7838-0268-9.
 Славянская энциклопедия. Киевская Русь – Московия: в 2 т. / Автор-составитель В. В. Богуславский. – М.: ОЛМА-ПРЕСС, 2001. – Т. 2. – 816 с. – 5000 экз. – ISBN 5-224-02249-5.

Nuorodos 
 Повесть временных лет

Riurikaičiai
Naugardo kunigaikščiai
Polocko kunigaikščiai
Kijevo Rusios didieji kunigaikščiai