Stiprusis saldiklis

Stiprusis saldiklis () – saldiklis, kuris yra toks saldus, kad mažytis jo kiekis pakeičia didelius sacharozės kiekius, taip apsaugo organizmą nuo papildomų kalorijų.

Mažas stipriųjų saldiklių kiekis, reikalingas saldumui užtikrinti, kelia problemų gaminant saldžius patiekalus ar saldainius, kadangi juose paprastai naudojama daug sacharozės (cukraus), kuri suteikia patiekalui struktūrą, sulaiko drėgmę. Ši problema paprastai sprendžiama naudojant tūrinius saldiklius, kurie turi saldį, cheminę sandarą ir fizines savybes, artimas sacharozės savybėms.

Istorija 
Pirmasis išrastas stiprusis saldiklis yra sacharinas, imtas gaminti 1884 m. XX a. pirmoje pusėje jis buvo naudojamas beveik vien diabetikų. Po 1950 m. didėjo saldiklių nealkoholiniams gėrimams poreikis, tad buvo kuriami nauji saldikliai. Pirmieji buvo ciklamatai, kuriuos naudojo daugiausia tik nealkoholinių gėrimų gamyboje. 1968 m. JAV buvo pagaminta 9500 tonų ciklamato, kuris pakeitė apie 300 tūkst. tonų cukraus.

Įvairovė 

Maisto pramonėje ir maisto gaminime stiprieji saldikliai naudojami:
 kaip stalo saldikliai,
 gazuotuose ir negazuotuose nealkoholiniuose gėrimuose,
 alkoholiniuose gėrimuose (sidras ir kai kurie kiti),
 sultyse, nektaruose ir sulčių gėrimuose,
 pieno produktuose (skaninti jogurtai, ledai),
 desertuose (pudingai, drebučiai, apkepai,
 vaisių gaminiuose (marmeladai, džemai, uogienės ir pan.)
 kepiniuose (biskvitai, sausainiai, pyragaičiai), javainiuose,
 kramtomose gumose,
 padažuose ir uždaruose.
Farmacijoje ir higienos prekių gamyboje stiprieji saldikliai naudojami kaip priedai ryjamiems vaistams, maskuojantys kai kurių aktyviųjų medžiagų kartų ar kitokį nemalonų skonį.
Šie saldikliai plačiai naudojami gaminant dantų pastas ir burnos skalavimo skysčius, nes gerina jų skonį ir stabdo dantų ėduonį. Ėduonį paprastai sukelia sacharozę ir panašius angliavandenius skaldančios burnos bakterijos, kurios burnos ertmėje išskiria rūgštis, pažeidžiančias dantis. Be to, bakterijų toksinai sukelia uždegimus.

Visi stiprieji saldikliai ir alkoholio tipo angliavandeniai (ksilitolis, sorbitolis, manitolis) nesukelia ėduonies, nes jų neskaido burnos ertmės bakterijos.

Saldiklių rinka linkusi plėstis. XX a. paskutinį dešimtmetį ji augo po 2% kiekvienais metais. 1997 m. stipriųjų saldiklių buvo pagaminta tiek, kad atstojo 12 mln. tonų cukraus. Tada stiprieji saldikliai sudarė 9% saldiklių rinkos. Azija sunaudojo 50-55% pasaulio stipriųjų saldiklių, likusį kiekį po lygiai dalinosi Europa ir Amerikos.

Stipriuosius saldiklius perskaičiavus į cukraus ekvivalentą jų rinką sudaro:
 70% rinkos – sacharinas,
 18% – aspartamas,
 5% – ciklamatai,
 7% – kiti.
Perskaičiavus saldiklių rinką pagal jų kainą:
 62% aspartamas,
 17% – sacharinas,
 5% – ciklamatai,
 16% – kiti.
Sacharinas užima didelę dalį dėl pigumo ir tinkamumo daug kur vartoti. Jis tinka tiek maisto, tiek vaistų, pašarų ir dantų pastos gamyboje. Kita priežastis – sacharino stabilumas skirtingose terpėse.
Dėl šių priežasčių sacharinas užima 90% stipriųjų saldiklių rinkos Azijoje, o aspartamas plačiai naudojamas Šiaurės Amerikoje, kiek rečiau – Europoje.

Paskutiniais metais vis dažniau naudojamas acesulfamas K, ypač nealkoholiniuose gėrimuose. Steviozidas plačiai naudojamas Azijoje.

Nuorodos 

Saldikliai