Tukanas 47

Tukanas 47, kitaip žinomas NGC 104 – Paukščių tako galaktikos kamuolinis žvaigždžių spiečius, esantis Tukano žvaigždyne.

Tukanas 47 yra nutolęs maždaug per 13 000-16 700 šv atstumu nuo Žemės. Spiečius 120 šv skersmens. Jame susitelkę mažiausiai 500 000 žvaigždžių. Šiam telkiniui apie 13,1 milijardų metų. Šio spiečiaus centrinėje dalyje kosminių dujų nėra.

Tukano 47 kamuoliniame spiečiuje yra egzotiškų žvaigždžių, iš kurių žinomos bent 23 mėlynosios atsilikėlės, 23 milisekundiniai pulsarai, taip pat astrofizinių rentgeno spinduliuotės šaltinių, kintamųjų ir sproginėjančių kintamųjų žvaigždžių.

Remiantis didesniu žvaigždžių judėjimų spiečiaus centre ir pulsarais, yra manoma, kad Tukano 47 spiečiuje egzistuoja vidutinės masės, maždaug 2200 kartų masyvesnė už mūsų Saulę, juodoji bedugnė.

Žvaigždžių migracija 
Iš Hablo kosminio teleskopo atliktais stebėjimais, buvo pastebėta, kad iš telkinio centrinio regiono į jo mažesnių žvaigždžių sankaupų regionus migruoja jaunos baltosios nykštukės. Jų migracija į retesnius spiečiaus regionus užtrunka apie 40 milijonų metų. Šios baltosios nykštukės sensdamos ir mažėjant jų masei, jų orbitos pradeda plėstis nuo žvaigždžių telkinio centro į išorę. Tokią migraciją lemia žvaigždžių gravitacija vykstanti žvaigždyno viduje. Tuo pačiu sunkesnės žvaigždės lėtėja ir „grimzta“ į telkinio branduolį, o lengvesnės žvaigždės įgaudamos didesnį greitį juda per visą telkinį į jo pakraščius. Šis procesas vadinamas „masės segregacija“.

Planetų paieška 
Naudojant Hablo kosminį teleskopą, Tukano 47 branduolys buvo pagrindinis planetų paieškos objektas, kuriame buvo ieškoma dalinių žvaigždžių užtemimų, kuriuos sukelia orbituojanti aplink žvaigždę planeta, kai stebėjimo metu orbitoje atsiduria tarp žvaigždės ir Žemės. Bet per tokią planetų paiešką, jų nebuvo pastebėta, nors atsižvelgiant į planetų atradimų dažnumą esančių greta žvaigždžių netoli Saulės, buvo tikėtasi, kad galėjo būti nuo dešimties iki penkiolikos planetų. Tai įrodo, kad kamoliniuose spiečiuose planetos yra palyginti retos. Vėliau atliekant planetų paiešką neperpildytuose - išoriniuose telkinio regionuose iš Žemėje įrengtų observatorijų, taip pat nepavyko aptikti planetų, nors buvo tikėtasi atrasti bent keletą. Tai įrodo, kad planetų nebuvimas nėra susijęs su didele, tankia žvaigždžių sankaupa, bet įtaką daro šio žvaigždių spiečiaus mažas metališkumas. Bet dar naujesni šaltiniai nedaro tokios tvirtos išvados, kad planetų nebuvimas Tukano 47 spiečiuje įtakoja tik mažas telkinio metališkumas, kadangi priežastis galutinai nenustatyta, tad tarp kitų priežasčių yra įvardijama ir didelė žvaigždžių sankaupa, t. y. labai maži atstumai tarp jų, kas trukdo susiformuoti planetoms, jų orbitoms, arba maži tarp žvaigždžių atstumai trukdė planetoms išlikti.

Stebėjimai ir istorija 
Tai vienas iš didžiausių Žemės danguje švytinčių žvaigždžių spiečių ir antras po Kentauro Omegos pagal ryškumą švytintis žvaigždžių spiečius matomas plika akimi - jo regimasis ryškis +4,5. Šis spiečius matomas Žemės pietų pusrutulio Tukano žvaigždyne tokio dydžio kaip Mėnulio pilnaties fazė, visai netoli Mažojo Magelano debesies nykštukinės galaktikos.

Tukano 47 žvaigždžių spiečių atrado prancūzų astronomas Nikolė Lujis de Lakailjė (Nicolas-Louis de Lacaille ) 1751 m. rugsėjo 14 d. Pietų Afrikoje.

Šaltiniai

Nuorodos 
 theskylive.com / NGC 104 (47 Tucanae Cluster) - Globular Cluster in Tucana | anglų k.
 esahubble.org / Pan across 47 Tucanae | anglų k.
 youtube.com / European Southern Observatory (ESO) A close look at the globular star cluster 47 Tucanae | anglų k.

Spiečiai