Les Six

„Les Six“ () arba „Groupe des Six“ () – šešių Monparnase gyvenusių ir kūrusių kompozitorių grupė, sudaryta iš penkių prancūzų ir šveicaro. Pavadinimas, kurį įkvėpė rusų kompozitoriaus Milijaus Balakirevo suburta penkių kompozitorių grupė, prancūziškai vadinta „Groupe des Cinq“ (), prigijo po dviejų 1920 m. išleistų muzikos kritiko Anri Kolė straipsnių žurnale „Comœdia“. Šešeto muzika dažnai laikoma neoklasicistiniu atsaku į Richardo Vagnerio muzikinį stilių ir Klodo Debiusi bei Moriso Ravelio impresionistinę muziką.

„Les Six“ nariai – Žoržas Orikas (1899–1983 m.), Lui Diurėjus (1888–1979 m.), Artūras Honegeris (1892–1955 m.), Darijus Mijo (1892–1974 m.), Frensis Pulenkas (1899–1963 m.) ir Žermen Taifer (1892–1983 m.).

Les nouveaux jeunes 
1917 m., kai dėl Pirmojo pasaulinio karo daugelis teatrų ir koncertų salių buvo uždarytos, rašytojas Blezas Sandraras ir dailininkas Moisėjus Kislingas nusprendė rengti koncertus Huyghens gatvėje 6, dailininko Emilio Leženo studijoje. Pirmojo iš šių renginių metu studijos sienos buvo papuoštos P. Pikaso, A. Matiso, F. Ležė, A. Modiljanio ir kitų menininkų drobėmis. Čia skambėjo Eriko Sati, A. Honegerio, Ž. Oriko ir L. Diurėjaus muzika. Šiame koncerte E. Sati kilo mintis suburti aplink save kompozitorių grupę, kuri būtų vadinama Les nouveaux jeunes ().

Les Six 
Pasak D. Mijo:

Tačiau tai tik viena iš „Groupe des Six“ atsiradimo versijų. Kiti autoriai, pavyzdžiui, muzikologė Ornela Volta, pabrėžė, kad Žanas Kokto siekė tapti avangardinės muzikos grupės lyderiu, panašiai kaip kubistų ir siurrealistų grupės, prieš tai susikūrusios dailės ir literatūros srityse, kurių pagrindiniai atstovai buvo Pablas Pikasas, Gijomas Apolineras ir Andrė Bretonas. Tai, kad E. Sati paliko „Nouveaux jeunes“ nepraėjus nė metams po grupės įkūrimo, Ž. Kokto laikė „dangaus dovana“, dėl kurios viskas išsipildė: sakoma, kad jo 1918 m. išleistas leidinys „Gaidys ir arlekinas“ () davė jai pradžią.

Po Pirmojo pasaulinio karo Žanas Kokto ir „Les Six“ pradėjo lankytis bare, vadinamame „La Gaya“, kuris persikėlus į didesnes patalpas persivadino į „Le Bœuf sur le Toit“ (). Kadangi senosiose patalpose buvo sukurtas garsusis D. Mijo baletas, naujasis baras pavadintas būtent šio baleto vardu. Per nauju pavadinimu pavadinto baro atidarymo vakarą pianistas Žanas Vineris grojo Džordžo Geršvino ir Vincento Jumanso kūrinius, o Ž. Kokto ir D. Mijo grojo mušamaisiais. Vėliau bare lankėsi impresarijus Sergejus Diagilevas, dailininkas Pablas Pikasas, kino režisierius Renė Kleras, dainininkė Džeinė Batori, aktorius ir dainininkas Morisas Ševaljė. Kitas dažnas svečias buvo jaunas amerikiečių kompozitorius Virdžilas Tomsonas, kurio kompozicijoms „Les Six“ nariai darė įtaką vėlesniais metais.

Bendradarbiavimas 
Nors grupė nebuvo susibūrusi tam, kad kartu kurtų kompozicijas, per 36 metus pasitaikė šeši atvejai, kai bent keli grupės nariai kartu dirbo prie to paties projekto. Tik vienu iš šių atvejų dalyvavo visa „Groupe des Six“; kai kuriais kitais atvejais dalyvavo ir grupei nepriklausantys kompozitoriai.

Ž. Orikas ir F. Pulenkas prisidėjo prie visų šešių projektų, D. Mijo – prie penkių, A. Honegeris ir Ž. Taifer – prie trijų, o L. Diurėjus – tik prie vieno.

1920 m.: L'Album des Six 
1920 m. grupė išleido bendrą fortepijoninių kūrinių albumą „L'Album des Six“ (). Tai vienintelis kūrinys, kuriam muziką kūrė visi šeši „Les Six“ kompozitoriai.
 Prélude (1919 m.) – Ž. Orikas
 Romance sans paroles, Op. 21 (1919 m.) – L. Diurėjus
 Sarabande, H 26 (1920 m.) – A. Honegeris
 Mazurka (1914 m.) – D. Mijo
 Valse in C, FP 17 (1919 m.) – F. Pulenkas
 Pastorale, Enjoué (1919 m.) – Ž. Taifer

1921 m.: Les mariés de la tour Eiffel 
1921 m. penki grupės nariai kartu sukūrė muziką Ž. Kokto baletui „Les mariés de la tour Eiffel“ (), kurį vėliau pastatė šokio ansamblis „Ballets suédois“. Iš pradžių Ž. Kokto pasiūlė šį projektą Ž. Orikui, bet kadangi Ž. Orikas nespėjo jo užbaigti pakankamai greitai, kad tilptų į repeticijų grafiką, jis padalijo darbą kitiems „Les Six“ nariams. L. Diurėjus, kurio tuo metu nebuvo Paryžiuje, nusprendė nedalyvauti. Premjera sukėlė viešą skandalą, prilygstantį 1913 m. „Le Sacre du printemps“ () baletui. Nepaisant to, „Les mariés de la tour Eiffel“ buvo įtrauktas į „Ballets suédois“ repertuarą visus 1920-uosius.
 Overture (liepos 14 d.) – Ž. Orikas
 Marche nuptiale – D. Mijo
 Discours du General (polka) – F. Pulenkas
 La Baigneuse de Trouville – F. Pulenkas
 La Fugue du Massacre – D. Mijo
 La Valse des Depeches – Ž. Taifer
 Marche funèbre – A. Honegeris
 Quadrille – Ž. Taifer
 Ritournelles – Ž. Orikas
 Sortie de la Noce – D. Mijo

1927 m.: L'éventail de Jeanne 
1927 m. Ž. Orikas, D. Mijo ir F. Pulenkas kartu su dar septyniais kompozitoriais, nepriklausančiais „Les Six“, sukūrė baletą vaikams „L'éventail de Jeanne“ ().
 Fanfare – Morisas Ravelis
 Marche – Pjeras Oktavas Feru
 Valse – Žakas Iberas
 Canarie – Aleksis Rolanas-Manuelis
 Bourrée – Marselis Delanua
 Sarabande – Albertas Ruselis
 Polka – D. Mijo
 Pastourelle – F. Pulenkas
 Rondeau – Ž. Orikas
 Kermesse-Valse – Floranas Šmitas

1949 m.: Mouvements du coeur 
1949 m. Ž. Orikas, D. Mijo ir F. Pulenkas kartu su dar trimis kompozitoriais parašė dainų rinkinį baritonui arba bosui ir fortepijonui „Mouvements du coeur: Un hommage à la mémoire de Frédéric Chopin, 1849–1949“ (). Jam žodžius parašė Luiza Levek de Vilmora. Rinkinys buvo skirtas Frederiko Šopeno mirties šimtmečiui paminėti.
 Prélude – Anri Sogė
 Mazurka – F. Pulenkas
 Valse – Ž. Orikas
 Scherzo impromptu – Žanas Fransė
 Étude – Leo Prežė
 Ballade nocturne – D. Mijo
 Postlude: Polonaise – Anri Sogė

1952 m.: La guirlande de Campra 
1952 m. Ž. Orikas, A. Honegeris, F. Pulenkas, Ž. Taifer ir dar trys kompozitoriai kartu sukūrė orkestrinį kūrinį „La guirlande de Campra“ ().
 Toccata – A. Honegeris
 Sarabande et farandole – Danielis Lesiuras
 Canarie – Aleksis Rolanas-Manuelis
 Sarabande – Ž. Taifer
 Matelote provençale – F. Pulenkas
 Variation – Anri Sogė
 Écossaise – Ž. Orikas

1956 m.: Variations sur le nom de Marguerite Long 
1956 m. Ž. Orikas, D. Mijo, F. Pulenkas ir dar penki kompozitoriai sukūrė orkestrinį rinkinį, pavadintą „Variations sur le nom de Marguerite Long“ (), skirtą pianistei Margerit Long pagerbti.
 Hymne solennel – Žanas Fransė
 Variations en forme de Berceuse pour Marguerite Long – Anri Sogė
 La Couronne de Marguerites, Valse en forme de rondo – D. Mijo
 Nocturne – Žanas Rivjė
 Sérénades – Anri Diutijo
 Intermezzo – Danielis Lesiuras
 Bucolique, FP. 160 – F. Pulenkas
 ML (Allegro: Finale) – Ž. Orikas

Atrinkta atskirų „Les Six“ narių muzika 
 D. Mijo Salade; premjera įvyko 1924 m. grafo Etjeno de Bomono spektaklyje
 Ž. Taifer La nouvelle Cythère; parašyta 1929 m. baleto trupei „Ballets Russes“ ir nepastatyta dėl staigios S. Diagilevo mirties
 Ž. Oriko Cinq bagatelles
 F. Pulenko baletas Les biches (1922–1923 m.)
 F. Pulenko Le Bal Masqué, kantata pagal Makso Džeikobo eilėraščius (baritonas, ansamblis) (1932 m.)
 D. Mijo Scaramouche
 D. Mijo Le bœuf sur le toit
 A. Honegerio Sonate pour violon seul
 A. Honegerio Danse de la chèvre, solo fleitai
 Ž. Taifer Sonate champêtre, obojui, klarnetui, fagotui ir fortepijonui

Šaltiniai 

Prancūzijos kompozitoriai
Šveicarijos kompozitoriai