Mundų kalbos

Mundų kalbos – kalbų grupė, priklausanti austroazinių kalbų šeimai (toliausiai į vakarus nutolusios šios šeimos kalbos). Paplitusi Pietų Azijoje (vidurio ir rytų Indijoje, vietomis Bangladeše). Vartojamos mundų tautų grupės. Šios kalbos genetiškai susijusios su vietnamiečių, khmerų ir kai kuriomis kitomis Pietryčių Azijos kalbomis. Svarbiausia iš mundų kalbų yra santalų, kuria šneka > 6 mln. žmonių. Kitų vartojimas negausus.

Skirstymas 

Mundų kalbos skirstomos į dvi pagrindines grupes – šiaurės (vartojamos Čhota Nagpuro plokščiakalnyje: Džarkhandas, Čhatisgarhas, Vakarų Bengalija, Orisa, Madhja Pradešas, Bangladešas) ir pietų (Orisa, Andhra Pradešas).

Vienas siūlomų mundų kalbų skirstymų (Gérard Diffloth, 1974 m.):
 Šiaurės mundų
 Korku
 Khervarių
 Khervari atšaka: agarijų, bidžori, koraku
 Mundari atšaka: mundari, bhumidžų, asurų, kodų, ho, birhorų, kolų
 Santali atšaka: santalų, Mahalų, Turų
 Pietų mundų
 Kharija–džuangų: kharijų, džuangų
 Koraputų mundų
 Remo atšaka: gata (gta, gtak), bondų (remo), bodo gadaba (gutobų)
 Savara atšaka [sorų–džurajų–gorumų] : parengų (gorumų), sorų (savarų), džurajų, lodhi

Gramatika 

Mundų kalbos turi 3 gramatinius skaičius (vienaskaita, dviskaita, daugiskaita), 2 gimines (dvasingą ir bedvasę), skirtį tarp daugiskaitos 1 asmens (su manimi, be manęs), 6 priesagas, nurodančias nuosaką.

Nuorodos 
 Ethnologue skirstymas

Austroazinės kalbos