Gerviškėnai

Gerviškiemis, Gerviškėnai arba Prioziornojė (, nuo 1938 m. birželio 3 d. Gerwen, Gumbinės apskritis, nuo 1945–1946 m. , nuo 1946 m. rugsėjo 7 d. ) – Mažosios Lietuvos gyvenvietė Kaliningrado srities rytinėje dalyje, Gusevo rajone, nuo 2008 m. birželio 30 d. Michailovskojės kaimo gyvenvietės kaimas Pisos dešiniajame krante.

Istorija 
Nadruvos žemės kaimo pavadinimas lietuviškos kilmės. Ankstesnis pavadinimas buvo Gerviškiai (priklausė Gervių šeimai), vėliau pavadinti Gerviškiemiu, šis pakeistas Gerviškėnais. Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose XIV a. pab. minimi Ginvischken, 1540 m. istoriniame šaltinyje – Gerwischken.

1730 m. pastatyta nedidelė bažnyčia, 1805 m. vietoj jos – didesnė, kuri po 1945 m. paversta sandėliu, vėliau apgriauta. Gerviškėnuose buvo vokiečių dvaras, vandens malūnas. 1939 Gerviškėnų seniūnijoje gyveno 580 žmonių.

1736–1818 m. Prūsijos karalystės Lietuvos departamento, 1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Gumbinės apygardos Gumbinės apskrities kaimas. 1945 m. gyvenvietę užėmė TSRS kariuomenė. Nuo 1946 m. priklauso Rusijos Federacijos Kaliningrado sričiai. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 6 d. Gumbinės rajono (Гумбинненский район), vėliau Gusevo rajono kaimas, 1947 m. birželio 17 d. – 2008 m. birželio 30 d. Pokrovskojės apylinkės kaimas.

Gyventojai

Lietuviai 
Iki 1709–1711 m. maro bei bado ir XVIII a. pirmosios pusės didžiosios vokiečių kolonizacijos iki 97 % Gerviškėnų ir apylinkių gyventojų buvo lietuvininkai. Vėliau apsigyveno vokiečių valstiečių. Dėl asimiliacijos ir prievartinės germanizacijos XIX a. viduryje lietuviškai kalbančiųjų liko tik Gerviškėnuose ir kai kuriose parapijos gyvenvietėse, XIX a. pabaigoje – tik pavieniai senoliai. Apie 1746 m. įkurtoje Gerviškėnų pradžios mokykloje dėstyta ir lietuvių kalba.

Gerviškėnuose ir apylinkėse po Antrojo pasaulinio karo apsigyveno iš Lietuvos atsikėlusių lietuvių, daugiausia – kuriems nebuvo leista iš tremties grįžti į Lietuvą.

Žymūs žmonės 
1746–1748 m. kunigavo lietuvių raštijos darbuotojas Kristijonas Frydrichas Štimeris. Kunigo padėjėju (adjunktu) ir precentoriumi 1794–1806 m. dirbęs Johanas Hohlfeldtas pasidarė K. Donelaičio „Metų“ rankraščių nuorašus. XIX a. pradžioje juos paskelbė Liudvikas Rėza.

Šaltiniai 

 Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
 Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
 Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.

Nuorodos 
 Prioziornojė bankgorodov.ru

Gumbinės apskrities gyvenvietės