Meškinyčia

Meškinyčia (, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 11 km į pietvakarius nuo Lazdynų, prie Būdupės.

Istorija 

Įkurta 1784 m.: valstybinio miško žemė padalinta apytikriai į šimtą 14 prūsiškų margų dydžio (~3,5 ha) sklypų mažažemiams valstiečiams. Tarp pirmųjų 1800 m. minimų valstiečių beveik visi lietuviškomis pavardėmis: Spielmoneitis, Naujokatis, Lenkaitis, Grigatis, Proepenatis, Pauluszus, Matszullatin. 1821 m. kaime buvo 56 gyventojai, 1846 m. – 44 gyvenamieji pastatai ir 300 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Smilgių valsčiaus kaimas. 1874 m. prie kaimo prijungtos Mažųjų Karūnų (įkurti 1817 m.) ir Užupėnų, 1893 m. – Laugalių ir Mažųjų Paišelių kolonijos. Tikintieji iki 1903 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – Šorelių parapijai. Kaime buvo mokykla, malūnas, šiauriniame pakraštyje – Mažųjų Paišelių kolonija (18 gyventojų 1905 m.).

Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu kaimas išnyko. Nuo 2008 m. jo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

Gyventojai

Sakmė 
Meškinyčia minima Jono Basanavičiaus tautosakos rinkinyje „Iš gyvenimo vėlių bei velnių”:
 Meškinyčoj, Pilkalnio pav., Vingelienė, šešose mirdama, paliko mažą ir pareidavo vakarais po šermenų tą pažindyt, koktai stuboj esantiejie matydavo duris atsidarant ir ją į vidų įžengiant ir tad prie vygių atsiklaupiant kūdikėlį žindant. Bežindydama sakydavo: „Aš tave ir veik drauge imsiu”. O teip ir nusidavė.

Šaltiniai 

Pilkalnio apskrities gyvenvietės