Voveraičių senosios kapinės

Voveraičių senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, Maro kapeliais (Markapiais), Senkapiais, – neveikiančios kapinės centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Voveraičiuose (Kretingos seniūnija), 0,2 km į vakarus nuo kelio , dešiniajame Pilsupio krante.

Kapinės 
Kapinėms priskirta teritorija stačiakampio plano, pailga šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, nuo 76 m (pietų pusėje) iki 89 m (šiaurės pusėje) ilgio ir nuo 50 m (rytų pusėje) iki 62 m (vakarų pusėje) pločio.
Šiaurinė, centrinė ir pietvakarinė jos dalys dirvonuoja, o likusi apaugusi spygliuočių (eglių) mišku. 

Šiaurės rytinėje dalyje yra kalvelė, vadinama Kapeliais, Maro kapeliais (Markapiais). Ji ovalo plano, pailga rytų – vakarų kryptimi, 25 x 20 m dydžio, apaugusi medžiais. Kalvelės pietiniame šlaite arčiau papėdės stovi koplytėlė, o į vakarus nuo jos – monumentalus kryžius. 

Teritorijos plotas – 0,59 ha.

Koplytėlė 
Medinė, stačiakampė stačiasienė, vienkamarė, atvira iš priekio, su triišlaičiu stogeliu, virš kurio kyla kaltinis ornamentuotas kryželis. 

Viduje stovi medinė, polichromuota Švč. Mergelės Marijos Širdies skulptūra.

Istorija 
Įrengtos XVII a. antroje pusėje, veikė iki XVIII a. pabaigos. Jose laidoti Voverių, vėliau - Voveraičių, kaimo gyventojai. Po 1795 m. pradėjus mirusiuosius vežti į Kretingos parapijos kapines, senosiose kapinaitėse nuo XIX a. iki XX a. 2 dešimtmečio be kunigo buvo pakasami nekrikštyti mirę kūdikiai, savižudžiai, šiltinės ir kitų ligų epidemijų aukos.

Seniau kapinėse stovėjo keli monumentalūs mediniai kryžiai, o priešais juos - koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos Širdies skulptūra, daryta XIX a. pab. (autorius nenustatytas). Jiems sunykus, žemės savininkas Steponas Pormalis 1936 m. pastatė naują koplytėlę, į kurią perkėlė skulptūrą, o abipus koplytėlės – porą ąžuolinių kryžių. Koplytėlė su skulptūra 1971 m. paskelbta vietinės reikšmės dailės paminklu (unikalus kodas 9568).

Švč. Mergelės Marijos Širdies skulptūrai priskiriama stebuklinga galia. Prie jos žmonės rinkdavosi pasimelsti, susirgę darė įžadus, nelaimei atsitikus prašė užtarimo. Per gegužines pamaldas visas kaimas rinkdavosi prie koplytėlės ir giedojo Visų šventųjų litaniją.

Tarpukariu į vakarus nuo Maro kapelių naujakurių statyboms buvo kasamas žvyras. Žvyrduobėse buvo randama žmonių kaulų ir įvairių įkapių.

Prie kapinių seniau vaidendavosi. Iš jų išeidavusios ir laukuose klaidžiodavusios ugnelės (mirusiųjų vėlės).  

Kapines kaip kultūros paveldo objektą 1935 m. išaiškino Kretingos kraštotyros draugija. 1956 m. jas žvalgė kraštotyrininkas, fotografas Vladas Šaulys, 1959 m. – muziejininkas Juozas Mickevičius, 1992 m. – Julius Kanarskas (Kretingos muziejus), 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė). 1974 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. – Visasąjunginio žemės ūkio aerofotografinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis archeologinį ir memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.

Šaltiniai 

Kretingos rajono paveldas
Kretingos rajono kapinės