Žiemos sodas

Žiemos sodas –  pastato priestatas su įstiklinta patalpa šiltųjų kraštų ar kambariniams augalams auginti, taip pat naudojama poilsiui, pramogoms. Dažnai tai pereinama patalpa tarp namo ir sodo, su vaizdu į sodą ar parką. Dalis augalų sode auga pastoviai, kiti pastatomi vazonuose, kurie gali būti keičiami ar šiltuoju metų laiku išnešami į lauką. 

Žiemos sodai, kaip namo dalį apsaugantys stiklu nuo kritulių ir šalčio, Europoje pradėti plačiau vystyti XIX a., statybose pradėjus  taikyti stiklą, lengvas surenkamąsias konstrukcijas, namų apšildymą. 1840 m. Anglijoje (Chatsworth, Derbišyras) pastatytas tuo metu didžiausias žiemos sodas, buvęs 83 × 37 × 20 m dydžio.

Charakteristika 

Žiemos sodas apšildomas namo šildymo sistema, o didelis stiklų plotas leidžia patekti natūraliai dienos šviesai. Sodo patalpa pastatoma naudojant karkasą iš surenkamų metalo, aliuminio, PVC ar medžio konstrukcijų ar įrengiant verandą kaip svetainės tęsinį. Šiuolaikiniuose žiemos soduose įstatomi stiklo paketai. Be įprasto skaidraus stiklo, kai kurios plokštumos gali būti įstiklinamos matiniu stiklu siekiant turėti daugiau privatumo. Mikroklimato kontrolei gali būti įrengiamos žaliuzės ir roletai, valdomi nuotoliniu būdu. Speciali, šilumą atspindinti grindų danga, įskaitant grindinį šildymą, pritaikoma tiek priestatuose, tiek integruotose sodų patalpose. Žiemos sodas pagal naudojimo paskirtį skiriasi nuo šiltnamio, pastatomo atskirai, už namų ribų, ir skirto augalams auginti.

Lietuvoje 

Grafas J. Tiškevičius 1875 m. nupirkęs Kretingos dvarą, rekonstravo rūmus ir pristatė oranžeriją, kurioje įkūrė žiemos sodą. Kretingos dvare žiemos sodas buvo sudėtinė rūmų interjero dalis, jis buvo didžiausias tarp to meto Europos privačiose valdose pastatų oranžerijų.

Šaltiniai 

Pastatai
Augalininkystė