Fėja Morgana

Fėja Morgana (, , ) – burtininkė, žinoma iš britų karaliaus Artūro legendų ciklo. Ji yra karaliaus Artūro sesuo, jos pagrindinė galia – gebėjimas gydyti.

Vardas Morgana šaltiniuose minimas nuo 1150 m. (Galfrido Monmutiečio „Merlino gyvenime“). Jis greičiausiai keltiškos kilmės – iš Britanijos keltų **Mori-genā („gimusi iš marių, margimė“). Ji siejama su keltų vandenėmis, laumėmis morgenomis (morgans, morgens). Jos paveikslas pagrįstas senovės valų bei airių tautosaka, mitologijos nuotrupomis, hagiografijomis. Dalis tyrinėtojų mano, kad Fėjos Morganos paveikslas atsirado iš kokios senovės keltų deivės.

Pirminėje Galfrido legendos atmainoje Fėjos Morganos vaidmuo antraeilis – ji yra burtininkė, Artūro sesuo. Viduramžiais jos paveikslas Artūro legendų cikle labai išryškėja, ypač Tomo Meliorio „Artūro mirtyje“. Čia ji vaizduojama kaip vyriausioji Artūro sesuo. Fėja Morgana yra viena pagrindinių ciklo antagonisčių – nuo karaliaus paslepia kalavijo Ekskaliburo makštis, padeda Mordredui kovoje prieš Artūrą.

Pasak Melorio genealogijos, Morgana su Urienu susilaukia sūnaus Iveino.

Pasak vienos iš sakmių, Morgana vaikystėje buvo atiduota į vienuolyną, tačiau vietoje to, kad taptų vienuole, Avalone su Ežero Valdovės pagalba išmoko burtininkauti. Vulgatos cikle Fėja Morgana yra karalienės Džinevros freilina. Ji užmezgė romaną su Giomoaru, o kai karalienė šį romaną nutraukia, Morgana Artūrui išduoda Džinevros ir Lanseloto romaną. Melorio pasakojime Morgana paragina savo mylimąjį Akoloną pavogti iš Artūro Ekskaliburą. Artūrą mirtinai sužeidus, ji jo kūną atgabena į Avaloną, kad jis atsibustų, kai Anglijai grės pavojus.

Italų tautosakoje Fėja Morgana buvo susieta su Sicilija – sena normanų valda. XIV a. Sicilijoje būdingus miražus šios fėjos garbei pradėta vadinti Fata Morgana.

Nuo XX a. vid. Fėja Morgana pradėta plačiai vaizduoti fantastinėje literatūroje, videožaidimuose, filmuose, muzikos kūriniuose, įvaizdina femme fatale archetipą.

Karaliaus Artūro legendos