Aleksandras Povilas Sapiega

Aleksandras Povilas Sapiega (, 1672 m. rugsėjo 8 d. – 1734 m. sausio 4 d., Vilnius) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis taurininkas (1692), Lietuvos dvaro maršalka (1692-1699) ir Lietuvos didysis maršalka (1699-1703, 1705–1708, 1713-1734).

Valdė Drują, Ikaznę, Sapieginę, Dubrovną ir kitas valdas.

Biografija 
Gimė LDK magnatų Sapiegų giminėje, Čereisko-Ružano šeimų linijos atstovas, gavęs herbą „Lis“. Jis buvo Lietuvos didžiojo etmono Kazimiero Jono Sapiegos (1638-1720) ir Kristinos Barboros Hlebavičiūtės jauniausiasis sūnus. Turėjo vyresnius brolius Jurgį Stanislovą Sapiegą ir Pranciškų Mykolą Sapiegą.

Jaunystėje mokėsi Branevo jezuitų kolegiume, po to tęsė mokslus Vakarų Europoje. 1685-1689 metais gyveno ir mokėsi Paryžiuje. 

1689 metais Aleksandras Povilas Sapiega grįžo iš užsienio į gimtinę. 1692 metais dalyvavo Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio karinėje kampanijoje Moldavijoje, už tai gavo Lietuvos didžiojo taurininko ir Lietuvos dvaro maršalkos pareigybes.

1697 metais, rinkimuose į karalystės sostą, Aleksandras Povilas Sapiega rėmė Prancūzijos princo Francua Lui de Konti kandidatūrą. Tačiau buvo išrinktas kitas pretendentas, Saksonijos kurfiurstas Augustas Stiprusis. Nepaisant to, 1699 metais Aleksandras gavo Lietuvos didžiojo maršalkos pareigybę. 

1700 metų lapkritį, kaip Lietuvos didysis maršalka, Aleksandras Povilas Sapiega dalyvavo Valkininkų mūšyje, jame Sapiegos patyrė pralaimėjimą kitiems LDK bajorų pulkams, surinktiems iš Radvilų, Višnioveckių, Pacų ir Oginskių giminių interesus gynusių karių.

Šiaurės karo metu (1700-1721), Aleksandras Povilas Sapiega 1703 metais pasirinko Švedijos karaliaus Karolio XII pusę, palaikė pastarojo statytinį, Lenkijos karalių Stanislovą Leščinskį. 1705 metais Stanislovas Leščinskis jį dar kartą paskyrė Lietuvos didžiuoju maršalka. 1709 metais buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo maršalka. Tačiau po Stanislovo Leščinskio  nuvertimo iš sosto, sugrįžus į jį Augustui Stipriajam, Aleksandras Povilas Sapiega neteko Lietuvos didžiojo maršalkos pareigybės. Jam teko pasitraukti į politinę opoziciją.

1713 metais ATR karalius Augustas Stiprusis sugrąžino Aleksandrui Sapiegai Lietuvos didžiojo maršalkos pareigybę, kurią jis užėmė iki pat savo mirties. 1715 metais gavo Baltojo erelio ordiną. 

1734 metų sausio 4 d., 61-ų metų Lietuvos didysis maršalka Aleksandras Povilas Sapiega mirė Vilniuje.

Šeima ir vaikai 

1691 metais vedė Mariją Kristiną de Betiun (1677–1721), Prancūzijos pasiuntinio Lenkijoje, markizo Pranciškaus Gastono de Betiuno (1638–1692) ir Liudvikos Marijos d’Arkjen (1638–1728), Lenkijos karalienės Marijos Kazimieros d’Arkjen giminaitės, Lietuvos didžiojo maršalkos ir Klecko ordinato Stanislovo Kazimiero Radvilos (1648–1690) našlės, dukterį. Vaikai:

 Liudvika Marija Sapiegaitė (1695–1768), 1-mas vyras nuo 1711 metų grafas Aleksandras Dominykas Velopolskis (m. 1725), 2-ras vyras nuo 1730 metų Lietuvos didysis pastalininkas Antanas Mykolas Potockis (m. 1766)
 Kazimieras Leonas Sapiega (1697–1738), Lietuvos artilerijos generolas
 Juozapas Stanislovas Sapiega (1708–1754), Vilniaus vyskupas koadjutorius
 Mykolas Antanas Sapiega (1711–1760), Lietuvos pakancleris
 Marija Sapiegytė

Literatūra 
 Анатоль Грыцкевіч, Сапегі // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 549. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-

Aleksandras Povilas
Lietuvos didieji maršalkos
Lietuvos dvaro maršalkos
Lietuvos taurininkai
Lietuvos tribunolo maršalkos