Ernst Gamillscheg

Ernstas Gamilšegas (, 1887 m. spalio 28 d. Noihauzas, Austrija-Vengrija – 1971 m. kovo 18 d. Tiubingenas, Vakarų Vokietija) – austrų-vokiečių kalbininkas.

Biografija 

1909 m. vadovaujamas V. Mejerio-Liubkės Vienoje apgynė daktaro disertaciją „Romaniški elementai Luzernos vokiečių tarmėje“ (), disertacija buvo publikuota 1912 m. Vėliau Paryžiuje stažavo pas Ž. Žiuljeroną ir M. Rokė, po stažuotės 1913 m. habilitavosi Vienoje, pristatęs disertaciją „Romanų veiksmažodžio laikų priešistorės studijos“ (), 1970 m. šis darbas išleistas pakartotinai.

Tada tarnavo kariuomenėje, buvo sužeistas ir 1916 m., grįžęs iš fronto, ėmė dėstyti Insbruko universitete, nuo 1919 m. – romanų filologijos profesorius. Nuo 1925 m. dėstė Berlyno universitete. Sudarė etimologinį prancūzų kalbos žodyną (; 1926–1929, papildytas leidimas: 1966–1969). Vėliau dirbo prie fundamentalaus tritomio veikalo Romania Germanica (1934–1936), kuris skirtas germanų genčių Romos imperijoje istorijai – jų plitimui ir kalbinei raidai. Intensyviai tyrė rumunų kalbos susidarymo istoriją. 1940–1944 m. – Bukarešto Vokiečių mokslinio instituto direktorius ir kviestinis Bukarešto universiteto profesorius. Nuo 1946 m. dėstė Tiubingeno universitete. 1956 m. išėjo į pensiją. 1957–1958 m. publikavo monografiją „Prancūzų kalbos istorinė sintaksė“ ().

Tikrasis Prūsijos mokslų akademijos narys (1936), Bavarijos mokslų akademijos narys korespondentas (1938).

Sūnus – įžymus teisininkas Francas Gamilšegas.

Išnašos

Bibliografija 
 E. Gamilšego bibliografija

Vokietijos kalbininkai