Pasaulio prokalbė

Pasaulio prokalbė – hipotetinė prokalbė, spėjamoji visų pasaulio kalbų (išskyrus ženklų kalbas) pradininkė. Prokalbės duomenų istoriniuose šaltiniuose neaptinkama, o pasaulio prokalbės idėja remiasi monogenetine prielaida, t. y., kad visos pasaulio šnekamosios kalbos išsirutuliojo iš vienos kalbos.

Istorija 

Pirmasis pasaulio prokalbės idėją 1905 m. iškėlė italų kalbininkas A. Trombetis. Jo spėjimu, šioji prokalbė galėjusi būti vartojama prieš 100–200 tūkst. metų. Nepaisant to, daugelis XX a. pradžios kalbininkų šios idėjos nepalaikė, tačiau XX a. viduryje ją ėmė paremti žymus JAV kalbininkas M. Svodešas, o vėliau ir kiti žymūs JAV kalbininkai.

Laikas ir vieta 

Kadangi pasaulio prokalbė yra hipotetinė, jos ypatybes sunku nustatyti. Spėjama, kad ji galėjusi atsirasti paleolite, prieš 50 tūkst. metų. 2011 m. „Science“ žurnale vienas straipsnis iškėlė hipotezę, kad visų žmonijos kalbų tėvynė turėtų būti Afrika ir susiformavo dar iki žmonėms migruojant iš Afrikos į kitus žemynus.

Žodynas 

1994 m. M. Rulenas ir Dž. Bengtsonas sudarė 27 pagrindinių šaknų, iš kurių susidarė vėlesnių kalbų žodžiai, sąrašą.

 aja – „motina“
 bu(n)ka – „kelis; lenkti“
 bur – „pelenai, dulkės“
 čun(g)a – „nosis; kvepėti“
 kama – „laikyti rankoje“
 kano – „ranka“
 kati – „kaulas“
 k'olo – „skylė“
 kuan – „šuo“
 ku(n) – „kas?“
 kuna – „moteris“
 mako – „vaikas“
 maliq'a – „čiulpti, žindyti; krūtis“
 mana – „stovėti, likti“
 mano – „vyras“
 mena – „galvoti“
 mi(n) – „ką?“
 pal – „du“
 par – „skristi“
 poko – „ranka“
 puti – „vulva“
 teku – „koja, pėda“
 tik – „pirštas; vienas“
 tika – „Žemė“
 tsaku – „koja, pėda“
 tsuma – „plaukas“
 ʔaq’wa – „vanduo“
</div>

Šaltiniai 

Kalbos