Augusto Stipriojo karūnavimo mantija

Augusto Stipriojo karūnavimo mantija – prabangus apsiaustas, kurį Saksonijos kurfiurstas Augustas II (pramintas Augustu Stipriuoju) nešiojo per jo karūnavimą Lenkijos karaliumi ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Krokuvos Vavelio katedroje 1697 m. rugsėjo 15 d. Vėliau rūbas buvo eksponuojamas Dresdeno rezidencinėje pilyje ir kt., nutriušęs pateko į saugyklą. Dabartiniu metu Rezidencinės pilies muziejuje lankytojams demonstruojama mantijos kopija.

Bendros žinios 
Karalių ir kunigaikščių mantija – tai tradicinis, reprezentatyvus, dažniausiai berankovis apsiaustas. Beveik visuomet buvo puošiamas šermuonėlių kailiais, apie šiuos išdidžius ir švaramėgius gyvūnus Europoje buvo pasakojama, kad jie greičiau šoks per ugnį, nei bėgs per purvus. Dar XIV a. vid. Anglijos karalius Eduardas III šermuonėlių kailius paskelbė karališkaisiais. Šermuonėlio atvaizdas puošė ne vieno didiko giminės herbą.

Valdovų mantija išsivystė iš tradicinio europietiško apsiausto. Kilmingieji šį rūbą siūdavosi iš brangaus aksomo, nuo XII a. vid. jis buvo pamušamas kailiais (karaliai ir kunigaikščiai kraštų apdailai naudojo šermuonėlių kailius). Plačios kailinės apykaklės tapo charakteringomis mantijos dalimis, nepaisant to, kad jos jau XV a. buvo išėjusios iš mados net kasdieniniame gyvenime.

Karūnavimas 
Siekdamas tapti Lenkijos–Lietuvos valstybės valdovu evangelikas Augustas Stiprusis perėjo į katalikybę. Norėdamas įgyti šlėktos palankumą vien dovanom jis išleido 39 milijonus reichstalerių. Didžioji šios sumos dalis buvo surinkta iš kreditų, o galiausiai šią skolą turėjo dengti Saksonijos gyventojai. Sutuoktinė Kristiana Eberhardinė religinių įsitikinimų nekeitė ir liko evangelike, į karūnavimo ceremoniją ji nevyko.

Iškilmių dieną pretendentas į valdovo sostą dėvėjo aptemptas raudonos spalvos šilkines kelnes, kovinį romėnišką žiurstą ir aukštus suvarstomus batus; krūtinę dengė kirasa. Ant juosmens kabojo pasidabruotas ir išpuoštas brangakmeniais kardas su Ereliu rankenoje. Ceremonijos metu Augustas Stiprusis turėjo laikyti insignijas – skeptrą ir karališkąjį obuolį, ant galvos – karūną. Apsigaubęs šilta šermuonėlių kailių mantija, per netrumpą karūnavimo ceremoniją jis privalėjo demonstruoti neeilinę ištvermę.

Mantija 
Aprangą ir aksesuarus būsimam karūnavimui Augustas Stiprusis parinko pats. Mantija buvo  pasiūta iš sunkaus tamsiai mėlyno aksomo (dabar ji yra jau kiek mažesnė, bet vis tiek išmatavimai įspūdingi – 250 × 272 centimetrų). Išorinį audeklo paviršių saksonietis meistras Andreas Scheider išsiuvinėjo reljefinėmis auksinėmis gėlėmis. Kraštai puošti šermuonėlių kailiais. Krūtinės aukštyje kairėje pusėje buvo įsegtas sidabrinis Danijos Karalystės Dramblio ordinas. Pamušalas – iš blizgančio sidabro spalvos prancūziško audinio.

Muziejaus eksponatas 
Dar Augustui Stipriajam gyvam esant karūnavimosi mantija buvo demonstruojama kurfiursto svečiams. Iš pradžių ji kabojo Dresdeno arsenalo patalpose, vėliau – kitose valdovo menėse. Apie 1815 m. mantija kartu su kitomis regalijomis buvo patalpinta į spintą. Minint Augusto Stipriojo 200-ąsias mirties metines, 1933 m. mantija ir kiti karūnavimo aprangos elementai buvo demonstruojami lankytojams ant valdovo skulptūros. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje kartu su kitomis vertybėmis ji buvo paslėpta ir taip išsaugota. 1959–1988 m. ši vaškinė figūra buvo nuolatinėje ekspozicijoje.

1991 m. rugpjūčio 31 d. – 1992 m. vasario 13 d. Rezidencinėje pilyje turėjo vykti didelė istorijos paroda. Jai besiruošiant, paaiškėjo, kad karūnavimo mantija jau yra nebetinkama eksponuoti: šermuonėlių kailiai išretėję ir papilkėję, sidabriniai metmenys ir ataudai sutrūkinėję. Taip pat pasitvirtino prielaida, kad apsiaustas praeityje buvo stipriai remontuotas, ypač aprangos istorikams užkliuvo mantijos šleifas (palyginus su analogiškais kitais karūnavimosi apsiaustais, jis buvo aiškiai per trumpas, netikėtai užsibaigiantis  išsiuvinėtų gėlių puselėmis). Ant pečių krentanti apykaklė buvo nebe iš šermuonėlių, o iš baltų triušių kailiukų. Spėjama, kad mantija buvo pertvarkyta 1876 m., prieš atsidarant naujajam Dresdeno istorijos muziejui. Matyt, tarpukaryje pamušalo pažeistos vietos buvo palopytos tiuliu, užklijuotos skylutės aksome, o atsivėrusios siūlės buvo uždažytos. Nutarta, kad mantiją reikia aptvarkyti ir palikti saugoti fonduose.

Po Vokietijos susivienijimo Saksonijos federacinės žemės vyriausybė nusprendė atkurti Rezidencinės pilies vidaus menes, kurios buvo išgriautos Antrojo pasaulinio karo pabaigoje. Senoji (originali) karūnavimo mantija dėl didelio susidėvėjimo ten būti rodoma jau nebegalėjo. Kailininko Thomo Margenbergo dirbtuvės gavo užsakymą ir nuo 2018 m. rudens iki 2019 m. pavasario Ryzoje pasiuvo Augusto Stipriojo karūnavimo mantijos kopiją. Buvo panaudoti 177 Rusijos miškų šermuonėlių kailiukai ir 16 m rankinio audimo aksomo. Naująja mantija ir kt. karūnavimo rūbais buvo nuspręsta aprengti natūralaus dydžio skulptūrą (senoji buvo pradingusi). Ji vaizduoja 34–metį Saksonijos–Lenkijos–Lietuvos valdovą, vaškinio veido išraiška maksimaliai atkartoja originalą – dar 1704 m. sausio 26 d. Dresdeno Šv. Kryžiaus bažnyčios vargoninkas Emanuelis Benischas buvo nuliejęs gipsinę kopiją.

Mantijos atkūrimo akimirkos

Išnašos 
<references>

Dresdenas
Insignijos
Muziejų eksponatai