Šiongnu imperija

Šiongnu imperija ar Šiongnu kaganatas – klajoklių šiongnu sukurta gentinė konfederacija, susiformavusi III a. pr. m. e. ir iki I a. kontroliavusi Mongolijos plynaukštę, Džungariją ir dalį Žetisu istorinių regionų dab. Mongolijoje, šiaurės Kinijoje, Kazachstane. 

Tradicinėje Turkų istoriografijoje ši valstybė, vadinama Didžiąja hunų imperija (), yra laikoma viena (pirmąja) iš 16 istorinių tiurkų imperijų.

Istorija 

Pačioje III a. pr. m. e. pabaigoje, nusilpus kaimynams, šiongnu, tuo metu apgyvendinę didžiąją dalį Mongolijos plynaukštės, vadovaujami pirmojo istorinio valdovo Toumeno (arba Teomen) buvo suvienyti į bendrą imperiją, ir migravo į pietus. Buvo įtvirtinta valdovų, tituluojamų šanju, dinastija, reformuota armija.

Toumeno sūnus Maodunis (Modu, Mete) (209–174 m. pr. m. e.) sukūrė tikrą stepių imperiją, kuri ėmė kontroliuoti didžiules teritorijas ir daugybę genčių. Jis užkariavo dinglingus šiaurėje, sutriuškino donghu rytuose, galiausiai juedži vakaruose, užvaldydamas Rytų Turkestaną. Tai buvo didžiausias imperijos išsiplėtimas.

Kinijoje įsitvirtinus Han dinastijai, pradėta ruoštis karui su šiongnu. 133 m. pr. m. e. prasidėjo ilgai trunkantys šiongnu-Kinijos karai, kurių metu Kinijai pavyko nustumti šiongnu į šiaurę, užvaldyti strategiškai svarbų Gansu koridorių. Tačiau šie karai išsekino ir Kiniją, kurios kariams buvo labai sunku kovoti neįprastose klimato sąlygose bei toli nuo maisto bei vandens tiekimo.

Tuo metu Šiongnu imperija turėjo problemų ir viduje. Žlugo vienybė, atskiri vadai nebepakluso šanju valdžiai, prasidėjo įpėdinystės nesutarimai, kas silpnino šiongnu. 53 m. pr. m. e. šanju Huhanye pasirašė su Kinija sutartį, pagal kurią Šiongnu imperija tapo Kinijos vasale. Ji įsipareigojo mokėti metinę duoklę ir laikyti valdovo įkaitus Kinijos sostinėje.

Šanju Huduershi (18-48) laikais Kinijoje kilus neramumams, šiongnu vėl iškovojo nepriklausomybę, tačiau netrukus pietiniai šiongnu buvo tiesiogiai prijungti prie Kinijos. Šiauriniai šiongnu kurį laiką (iki 89 m.) išlaikė nepriklausomybę, bet I a. pabaigoje pralaimėję šianbams ir Kinijai, pradėjo migracijas į vakarus. Spėjama, kad jie pradėjo Didįjį tautų kraustymąsi ir vakaruose tapo žinomi kaip hunai.

Valstybės valdymas 
Šiongnu imperija buvo valdoma valdovo, tituluojamo šanju (), dar, kinišku pavyzdžiu, tituluojamo dangaus sūnumi. Jis atstovavo Luanti () klanui, vienam iš penkių didžiųjų šiongnu klanų. Kiti įtakingi klanai buvo Hujan (), Suibu (), Čiulin () ir Lan (蘭).

Šanju reziduodavo Orchono aukštupyje, Longčenge (蘢城) (šiame regione vėliau mongolai pastatė Karakorumą), kuriame kasmet rinkdavosi ir visi vadai. Valdymo hierarchijoje žemiau valdovo buvo du karaliai, tituluojami tuči, atstovaujantys kairę ir dešinę pusę. Dešinysis karalius rezidavo Cherleno upės aukštupyje, o kairysis – greičiausiai Changajaus kalnuose.

Kiekvienas iš dviejų karalių turėjo savo valdininkus. Pagal hierarchiją: kuli, generolus, tunghu, kutu. Žemiau stovėjo tūkstantininkai, šimtininkai, dešimtininkai, kurie valdė atitinkamus armijos padalinius. Visa visuomenė buvo organizuota pagal juos. Ši sistema vėliau buvo perimta kitų Mongolijos plynaukštės tautų.

Valdovų sąrašas 

 Toumanas () 240–209 BC;
 Maodunis () 209–174 BC
 Laošangas () 174–161 BC
 Gunčenas () 161–126 BC
 Ičise () 126–114 BC
 Uwei () 114–105 BC
 Ushylu () 105–102/101 BC
 Guilihu () 102/101–101/100 BC
 Chedi () 101/100–96 BC
 Hulugu () 96–85 BC
 Huandi () 85–68 BC
 Hyuilui-Juankui () 68–60 BC	
 Uyan-Guidi () 60–58 BC
 Huhanye () 58 – 31 BC
 Fujulei () 31–20 BC
 Seuxie () 20–12 BC;
 Guia () 12–8 BC;
 Uchjulu () 8 BC – 13 AD;
 Ulei Hyan () 13–18 AD;
 Yui () 18–46 AD
 Wudadi-hou () 46 AD
 Šiaurės šiongnu:
 Punu () 46–48;
 Youliu () ?–87;
 Šiaurės šanju () 88–91;
 Yuchujian () 91–93;
 Feng-hou () 94–118;

Mongolijos istorija
Kazachstano istorija
Siongnu valstybės