Gianfranco D'Aronco

Džanfrankas D’Aronkas (, 1920 m. spalio 19 d. Udinė, Italijos karalystė – 2019 m. gruodžio 3 d. Udinė, Italija) – friulų politikas, kalbininkas ir akademikas.

Biografija 
Inteligentas, iš jaunystės atsidavęs Friulio autonomijos idėjai, buvo įstojęs į Friulų filologijos draugiją, čia susipažino su Ticianu Tesitoriu. Su juo jau 1945 m. priklausė Friulio autonomijos asociacijai, o 1947 m. sausio 19 d. ją teisiškai įkūrė. T. Tesitoris (vėliau išrinktas į Steigiamąjį susirikimą) drauge su kitais friulų intelektualais, pavyzdžiui, su P. Pazoliniu ir Č. Ermakora, subūrė Friulų liaudies judėjimą dėl regioninės autonomijos. 1950 m. jis įstojo į Krikščionių demokratų partiją, o santykiai su 1966 m. įsteigta Friulio autonomijos šalininkų partija „Movimento Friuli“ buvo permainingi.

Dž. D’Aronkas dalyvavo ilgame ginče dėl autonominio Friulio–Venecijos Džulijos regiono konstitucijos, kuriame figūravo priešingi Friulio ir Triesto autonomijos atvejai. 2005 m. jis kartu su kitais įkūrė „Comitât pe autonomie e il rilanç dal Friûl“ ir tapo šio Friulio autonomijos komiteto pirmininku.

Drauge jis pradėjo universiteto dėstytojo karjerą, dėstytojavo Milane, Padujoje ir Trieste, čia jis tapo liaudies tradicijų istorijos ir romanų filologijos profesoriumi.

1983 m. trimis tomais išleido „Niekada negimęs Friulis: dvidešimt metų kovų už autonomiją, 1945–1964“. Tapęs pensininku grįžo į aktyvią politiką: priėmė kvietimą eiti Šiaurės Friulio lygos garbės pirmininko pareigas, kurį jam 10–ajame dešimtmetyje pateikė P. Fortaninis, o 2000 m. jis kreipėsi į S. Čekotį, Friulio–Venecijos Džulijos prezidentą. 2005 m. jis vėl buvo naujai suformuoto Friulio autonomijos ir atnaujinimo komiteto (Comitato per l’autonomia e il rilancio del Friuli) pirmininkas.

Sulaukęs 99 metų Džanfrankas D’Aronkas mirė 2019 m.

Išnašos

Bibliografija 
 Dž. D’Aronko bibliografija

Italijos kalbininkai
Italijos politikai