Glosematika

Glosematika – struktūrinės kalbotyros teorija, pateikta L. Jelmslevo ir H. Uldalo, nors galiausiai juodu pasuko skirtingais keliais ir kiekvienas taikė savus metodus. L. Jelmslevo teorija visų pirma yra kalbos analizės ankstyvoji matematinė metodologija, kuri vėliau buvo įtraukta į funkcinės-struktūrinės gramatikos šiuolaikinius analitinius pagrindus, pavyzdžiui, į danų funkcinę gramatiką, funkcinę diskurso gramatiką ir sisteminę funkcinę kalbotyrą. L. Jelmslevo teorija išlieka fundamentali šiuolaikinėje semiotikoje.

Apibrėžimas 
Glosematika glosemą apibrėžia kaip pagrindinį kalbos vienetą arba komponentą. Glosema nusakoma kaip mažiausias neskaidomas tiek kalbos turinio, tiek ir jos išraiškos vienetas; išraiškos atžvilgiu glosema beveik tapati fonemai. Turinio atžvilgiu glosema yra mažiausias reikšmės vienetas, kuriuo grindžiama sąvoka. Pavyzdžiui, vyras sudarytas iš reikšmių žmogus ir patinas, šios reikšmės galiausiai gali būti skaidomos į smulkesnius vienetus – glosemas. Analizė pamažu plečiama iki funkcijų, labiau žinomų kaip priklausomybės. Kalbos sistemoje tiriamos diskurso (vadinamo procesu) lygmens elementų ir reikšmės bei formos priklausomybės.

Terminą glosema XX a. 4-ajame dešimtmetyje sugalvojo Lui Jelmslevas ir Hansas Jorgenas Uldalas. Šis teminas sudarytas iš  (šiuo atveju reiškiančio 'kalba') ir priesagos -ema. Panašią idėją taikė L. Blumfildas, aprašydamas pagrindinius kalbos vienetus, tačiau glosematikos tyrimų laukas platesnis.

Išnašos 

Morfologija
Kalbotyra