Krieviniai

Žiemgalos krieviniai (, , ) – XV a. viduryje – XIX a. pirmojoje pusėje istorinėje Žiemgaloje gyvenusi finougrų (vodų) tauta (išnykusi). Jie buvo įsikūrę dab. Latvijos ir Lietuvos paribyje – teritorijoje į pietus nuo Bauskės, Mūšos ir Nemunėlio tarpupyje bei žemupių pakrantėse, taip pat Žeimelio–Saločių apyl. Kalbėjo vodų kalbos dialektu. Vo­dų (fi­nų tau­tos, gi­mi­nin­gos es­tams) gy­ve­na­mo­ji teritorija – Ing­ri­ja (Nov­go­ro­do že­mė, XVII a. – Šve­di­jos pro­vin­ci­ja), esanti į piet­va­ka­rius nuo Sankt Pe­ter­bur­go, į ry­tus nuo Nar­vos. Krieviniai savo tapatybę išsaugojo iki pat XIX a. pirmosios pusės, ilgainiui susiliejo su latviais ir lietuviais. Jie taip pat padarė įtaką vietinių tautų – latvių ir lietuvių etninei kultūrai (kostiume įsitvirtino baltams nebūdingi augaliniai ir zoomorfiniai motyvai), tarmei ir kt.

Manoma, kad žymaus latvių poeto Janio Rainio (1865–1929) protėviai (pavarde Seppe, vodų seppä – kalvis, lyvių siepā – statinių gamintojas) buvo krievinių kilmės.

XVI–XIX a. didžioji krievinių dalis (Kurše) po Reformacijos įsitvirtinimo išpažino evangelikų liuteronų, o Lietuvoje – tiek evangelikų liuteronų, tiek katalikų tikėjimą.

Etimologija 
Etninės bendrijos – krievinių (lat. krieviņi, liet. rusai, ruseliai) pavadinimas kilo nuo lat. žodžio krievs (senoji ortografija – kreews), tuomet reiškusio ne tautybę „rusas“ (lat. krievs), o gyventojų kilmės vietą, kuri viduramžiais dažnai buvo sutapatinama su valstybine priklausomybe – šiuo atveju vodai iš senosios Rusios (t. y. Novgorodo žemės) ir konfesija (stačiatikiai). Pradžioje vokiškuose dokumentuose jie vadinti – Rüsche, kuris ilgainiui pakeistas latvišku (krieviņi) variantu Kreewin, Kreewing. Toks terminas (Kreewin, Kreewing) nuo XVIII a. vidurio įsitvirtino ir vėlesniuose (XIX a.) vokiškuose tekstuose (žr. sk. Istorija).

Istorija 

Pasak Prūsijos dokumentų, XVI a. Rusovo kronikos (tą pačią informaciją naudoto ir P. Einhornas), 1445–1447 m. Livonijos ordino magistras Henrikas fon Oferbergas (1439–1450) organizavo karinius žygius į Novgorodo žemę. Iš ten parsivarė vodus kaip karo belaisvius (apie 3000 žmonių, stačiatikių tikėjimo) ir apgyvendino negyvenamoje arba retai gyvenamoje pietinėje Žiemgaloje, Lietuvos pasienyje – dab. Bauskės (dab. Vecsaulės, Brunavos, Ceraukstės, Jaunsaulės vls.) ir Žeimelio–Saločių apyl. Juos naudojo kaip darbo jėgą Bauskės pilies statybai 1443–1451 m. (statyta pietinių sienų apsaugai nuo Lietuvos karinės grėsmės) ir jos aptarnavimui. Šios pilies architektūra labai panaši į Koporjė ir kitų Novgorodo žemės pilių.

Rusų XV a. kronikos rašo:Pirmą kartą terminas krieviniai paminėtas 1636 m. Kuršo superintendento Pauliaus Einhorno knygoje Reformatio gentis Lettica ir 1649 m. Historia Lettica:

1751 m. fiksuotas apylinkės vokiškas pavadinimas – Krewische Wacke, kurio apibūdinti valsčiaus gyventojai. XIX a. pirmojoje pusėje krieviniai kompaktiškai gyveno dab. Barbelės, Skaistkalnės, Vecaucės vls. dvaruose (Jaunsaulės (Neu-Rahden), Mėmelės (Memelhoff), Krusos (Krussen) bei iš dalies valstybiniame Medumo (Wittwenhoff)). 1805 m. jų registruota apie 1400 (suskaičiuoti visi tų vietų valsčių gyventojai), tačiau 1810 m. – tik 12–15, 1846 m. – 10.

Ilgą laiką krieviniai gyveno uždarai, tuokėsi tarpusavyje (mišrios santuokos su latviais ir lietuviais buvo gana retos). Krievinių sodybos Vecsaulės vls. buvo šios: Teivēni, Kaudartēni, Ķulatēni, Stanuškēni, Kundžēni; o Barbelės, Stelpės, Bruknos vls. – Ķeri, Ķerpi, Kulpīši, Nukši, Ķekuti, Skultes.

Tyrinėjimai 
Žiemgalos krieviniai visą XIX a. susilaukė ypatingo tyrinėtojų dėmesio. Keletą jų kostiumų piešinių XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje yra užfiksavęs dailininkas, etnografas, istorikas, pedagogas Johanas Kristofas Brocė (Johann Christoph Brotze, 1742–1823).

Grafas Peter Ernst v. Keyserling (1773–1829) ir Ernst Gotthard von Derschau (1769–1839) parengė ir 1805 m. išleido knygą Beschreibung der Provinz Kurland („Kuršo provincijos aprašymas“), kur pateikė krievinių moters tautinių rūbų piešinį ir pirmą išsamesnį jų aprašymą<ref name=":4">Beschreibung der Provinz Kurland: Nach Anleitung des unter Allerhöchsten Schutz Seiner Kaiserlichen Majestät von Einer freien ökonomischen Gesellschaft zu St. Petersburg im Jahr 1802 angefertigten Entwurfs, Hrsg. Keyserling, P. von ; Derschau, Ernst von, Mitau, 1805, S. 186, 188–190.]</ref>:

Kunigas Frydrichas Vatsonas (Carl Friedrich Watson, 1777–1826) XIX a. pradžioje manė, kad šie gyventojai po Didžiojo maro (1709–1711) buvo atgabenti iš Saremos salos. Vecsaulės kunigas Lucavas tarp 1810–1815 m. užrašė 360 krievinių žodžių. 
Rusijos geografijos draugijos narys Andrejus Šiogrenas (Andreas Johan Sjögren, 1794–1855), tyrinėjęs Baltijos finų tautas, 1846 m. atvyko ir į Vecsaulės vls. krievinių kraštą, o savo tyrinėjimus 1847 m. apibendrino knygoje Reise nach Livland und Kurland zur genauen Untersuchung der Reste der Liwen und Krewingen („Kelionė į Lifliandiją ir Kuršą …”).

Didžiausią indėlį tiriant krievinių kalbą paliko žymus finougristikos tyrinėtojas Ferdinandas Johanas Vydemanas (Ferdinand Johann Wiedemann, 1805–1887). Jis panaudojo kun. Lucavo surinktą lingvistinę informaciją ir 1871 m. išleido knygą Über die Nationalität der Kreewinen („Apie krievinių tautą”), kur sulyginęs jų kalbą su kitomis konstatavo, kad kalbine prasme krieviniai tolimesni lyviaims, bet artimesni estams ir ypač vodams.

Apie finougrų substratą Šiaurės Lietuvoje, Žiemgalos lygumoje, XX a. 7 deš. nemažai rašė ir Žeimelio kraštotyrininkas Juozas Šliavas, tačiau, sekdamas kalbininku Kazimieru Būga, tai siejo su ankstesniais procesais, bet ne XV a. atkeldintais vodų karo belaisviais. Deja, etnografinės ekspedicijos (skirtingai nei kuršių kioninių krašte) Žiemgalos krievinių krašte nei XIX a. pabaigoje, nei XX a. pirmojoje pusėje nebuvo organizuojamos.

 Krieviniai Lietuvos Žiemgaloje 

Lietuvoje išsamesnių tyrimų šia tema kol kas nėra. Tačiau abejonių nekelia, kad nemažai krievinių gyveno ir tuometinėje Šiaurės Lietuvoje – tuometinės Upytės pavieto (nuo 1843 m. Panevėžio apskr.) šiaurinėje dalyje – Žeimelio, Saločių (nemažos latviškai kalbančios valsčių dalys su Adžūnų kaimu, Kamardės, Pograničos, Brunoviškių dvarais ir kt. 1921 m. buvo perduotos Latvijai) ir Brunavos vls. (iki 1921 m. priklausė Lietuvai). Livonijos – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės siena istorinės Žiemgalos teritorijoje 1473–1585 m. buvo nepastovi, nuolat koreguojama šiaurės kryptimi. Tik 1473–1529 m. nusistovėjo stabili siena tarp Nemunėlio ir Mūšos – ėjo tiesia linija nuo Nuogailių (Auželių) iki Kamardės piliakalnio, kuri su Brunavos vls. Lietuvoje nepakitusi išliko iki pat 1921 m. Tokiu būdu nemažai teritorijų buvo prijungta prie Lietuvos kartu su jų gyventojais – krieviniais ir latviais. Lietuvoje jie priklausė tiek didelei latviškai Žeimelio evangelikų liuteronų parapijai, tiek Brunavos, Pašvitinio, Saločių katalikų parapijoms. Ūkių, kurių šeimininkai turėjo pavardę Kreewing, gausu 1811–1834 m. Lietuvos Vilniaus gubernijos Prograničos ir kt. dvarų (Žeimelio vls.) revizijose. Ilgainiui krievinių didžioji dalis sulatvėjo, kita sulietuvėjo. Jų asimiliacijos procesai Lietuvoje buvo spartesni nei Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystėje. Antai 1851–1875 m. sudarytuose Rusijos imperijos vakarinės dalies etnografiniuose žemėlapiuose (aut. P. Kepenas, A. Ritttichas ir kt.), Kauno ir Kuršo gubernijų pasienyje, krievingai jau nėra atskirai pažymėti. Lietuvos pusėje, tarp Žeimelio ir Brunavos prie Nemunėlio, pasienyje tankiai buvo gyvenama latviųBermeleeff, J.: Carte ethnographique de la Russie occidentale et des pays limitrophes en Pologne et en Galicie, [St. Pétersbourg, [1865].].

1897 m. visuotinio Rusijos imperijos surašymu metu Kauno gub. Panevėžio apskr. registruoti 3 vyrai kalbantys vodų, 66 vyrai ir 2 moterys – estų kalba, iš jų pagal tikėjimą: stačiatikiai vodai – 15 (raštingi – 7), fino-ugrai – 37 (raštingi – 34). Be išsamių tyrimų šiai dienai, sunku pasakyti ar tai krievingų palikuoniai, ar atkeldinti sentikiai, ar atsikėlę samdiniai.

 Pavardės 
Latvijos Žiemgaloje fiksuotos tokios krievinių pavardės: Kuiva, Kugrēns, Kipars, Ķipars, Ķullis, Lepse, Mušķis, Nuke, Seķis, Peka, Peks, Tāris, Teivens, Turba, Urga, Vana.

Pograničos dvaro „sielų“ revizijose Rudynės kaime fiksuotas Krievinio ūkis, o ūkininko pavardė užrašyta taip: 1811 m. – Krewin (lenk.), Krewing (vok.), 1816 m. – Krewiṅ (lenk.), Криевинъ (rus.), 1834 m. – Крiевинъ (rus.), Kreewing (lat.), Kriewin (lenk.), 1850 m. – Кревинъ (rus.).

Kraštotyrininkas Juozas Šliavas Šiaurės Lietuvoje, Žeimelio apyl., išskyrė tokias finų kilmės pavardes: Igaunis, Karašas (lat. ragaišis), Kargis (est. aukštas), Kugrenas (lyv. karosas, lat. karpis), Launagas (pietryčiai), Lepsis (lyv. vaikas), Lyva (est., lyv. smėlis), Lyvanas, Muižė (lyv., est. dvaras), Repšys (lyv. žuvies pavadinimas), Tuomas (suom. ieva).
Šių pavardžių etimologija Lietuvių pavardžių žodyne pateikiama taip:

 Svetainė 
Krievingų kraštas

 Išnašos 

 Literatūra 
 [https://reader.digitale-sammlungen.de/de/fs1/object/display/bsb10691465_00001.html?fbclid=IwAR2YQHOCR39t0w8fCwlaRDtO0zt-YjI6r9MjWuS5tPvxyUkuJvAI3niMbK8 Beschreibung der Provinz Kurland: Nach Anleitung des unter Allerhöchsten Schutz Seiner Kaiserlichen Majestät von Einer freien ökonomischen Gesellschaft zu St. Petersburg im Jahr 1802 angefertigten Entwurfs, Hrsg. Keyserling, P. von ; Derschau, Ernst von, Mitau, 1805, S. 186, 188–190.
 Gegenbemerkung auf eine Bemerkung von Herrn Professor und Ritter Dr. Friedrich Rühs in Berlin, Hrsg. Woldemar von Ditmar, Heidelberg, 1817.
 Reise nach Livland und Kurland zur genauen Untersuchung der Reste der Liwen und Krewingen / von A.J. Sjögren. Weimar, 1847.
 Wiedemann, Ferdinand Johann, Über die Nationalität und die Sprache der jetzt ausgestorbenen Kreewinen in Kurland, St. Peterbourg, 1871.
 Видеман, Ф. И. О происхождении и языке вымерших ныне курляндских кревинов / Исслед. Ф. И. Видемана. – СПб.: тип. Имп. АН, 1872. – [2], 118 с. – (Записки Императорской академии наук ; т. 21, № 3. Приложение).
 Kreewini, In: Konwersazijas wahrdniza, 1908, t. 2, p. 124.
 Krieviņi, In: Latviešu konversācijas vārdnīca. Rīga: LKV, 1933, t. 9, st. 18339-18340.
 Bauska 5 zinātniskā ekspedīcija 1951 gadā Bauskas rajonā. Latviešu–lietuviešu kultūras sakariem vai tautu draudzībai pierobežā un Bauskas rajona krieviņu votu. In: Latviešu folkloras krātuves digitālais arhīvs
 19. zinātniskā ekspedīcija Lietuvā un Bauskas rajonā. In: Latviešu folkloras krātuves digitālais arhīvs
 Grāvere, Rita, 1931. gada Bauskas latviešu antropoloģiskie pētījumi un „krieviņu“ problēma antropoloģijā. In: Zinātņu vēsture un muzejniecība. Latvijas Universitātes Raksti. Latvijas Universitāte. 2007, t. 704, 53-62.
 Jansone I., Krieviņi un to atstatas pēdas Zemgalē, In: Raksti, Starptautiskās zinātsniskas konferences zinātniskie lasījumi Ģ. Eliasa Jelgavas vēstures un mākslas muzejā materiāli, Jelgava: Ģ. Eliasa Jelgavas vēstures un mākslas muzejs, 2008, t. III, p. 47-57.
 Živilė KAVALIAUSKAITĖ, Vodų tautos palikuonių ieškos Žeimelyje, In: Šiaulių kraštas, 2019-09-12.
 Girininkas A., Kas tie vodai, In: Auksinė varpa, 2020-12-12.
 Lietuvių ir latvių kalbomis išleista knyga „Žiemgalos krievingai (vodai): praeitis ir dabartis. Žeimelis–Bauskė“, In: Šiaulių kraštas'', 2021-02-28.

Lietuvos tautinės mažumos
Finougrai
Latvijos gyventojai
Kuršo hercogystė