Paryžiaus sutartis

Paryžiaus sutartis – 1951 m. balandžio 18 d. 6 valstybių pasirašyta sutartis, kuria įsteigta Europos anglių ir plieno bendrija. Ši bendrija vėliau tapo Europos Sąjungos dalimi.

1952 m. liepos 23 d. Paryžiaus sutartis įsigaliojo 50 metų laikotarpiui. Sutartį pasirašė Belgija, Nyderlandai, Liuksemburgas, Italija, Prancūzija ir Vakarų Vokietija. Sutartis baigė galioti 2002 m.

Sutarties tikslas 

Sutarties tikslas – tarpusavio priklausomybė anglių ir plieno pramonės srityje, kad nė viena šalis nebegalėtų mobilizuoti ginkluotųjų pajėgų kitoms apie tai nežinant. Tai sumažino po Antrojo pasaulinio karo tvyrojusį nepasitikėjimą ir įtampą.

Sąsaja su Europos Sąjunga 

Šios pirmosios sutarties tiesioginis tikslas buvo sukurti bendrą anglių ir plieno – to meto strateginių žaliavų – rinką. Ja taip pat norėta padėti ekonominės bendrijos, palaipsniui įgausiančios vis daugiau politinės bendrijos bruožų, pamatus.

Šioje sutartyje, kuria įsteigta Vyriausioji valdyba, Bendroji asamblėja, Specialioji ministrų taryba ir Teisingumo Teismas, glūdi dabartinės Europos Sąjungos institucinės sistemos ištakos.

<noinclude>

Europos Sąjungos sutartys