Vladas Šlaitas

Vladas Šlaitas (1920 m. rugsėjo 27 d. Čeliabinske, Rusijos TFSR – 1995 m. gegužės 28 d. Braitone, Didžiojoje Britanijoje) – lietuvių poetas, tra­dicinio lietuviško lyrizmo atstovas. Didžiąją gyvenimo dalį praleido emigracijoje. Gyvendamas Didžiojoje Britanijoje, išleido dešimt poezijos rinkinių, pelnė ne vieną išeivijos literatūrinę premiją, kitų rašytojų pripažinimą. Lietuvoje jis gana ilgai buvo menkai žinomas, nors kūryboje vyravo lietuviška tematika.

Biografija 

V. Šlaito tėvas, gimęs Žemaitkiemyje prie Ukmergės, per Pirmąjį pasaulinį karą buvo pasitraukęs į Rusiją. Ten jis sutiko būsimą žmoną Antaniną, su kuria susilaukė sūnaus Vlado. 1921 m. su vienmečiu sūnumi Šlaitų šeima grįžo į Lietuvą, gyveno Žemaitkiemyje, vėliau persikėlė į Ukmergę. 1929 m. pradėjo mokytis pradžios mokykloje, o 1932 m. įstojo į Ukmergės valstybinės gimnazijos pirmąją klasę. 1940 m. baigė Ukmergės gimnaziją ir pradžios mokyklų mokytojų kursus. Iki 1941 m. dirbo mokytoju Būdviečių pradžios mokykloje Tauragės apskrityje. 1941–1943 m. dirbo Ukmergės savivaldybės raštininku.

1943 m. buvo mobilizuotas į vokiečių kariuomenę. Joje praėjo mokymus, buvo pasiųstas į frontą prie Leningrado. Vokiečiams traukiantis pateko į Vokietiją, kur gyveno pabėgėlių stovyklose. Nuo 1947 m. gyveno Didžiojoje Britanijoje, kur dirbo plieno, tekstilės, metalo apdirbimo fabrikuose. 1956 m. apsistojo Londone. Dirbo ligoninės sanitaru, „Nidos“ lietuvių spaustuvės linotipininku. Paskutinius gyvenimo metus praleido senelių pensionate, mirė Braitone (Pietų Anglija). Palaidotas Londono Šv. Patriko kapinėse, lietuvių skyriuje.

Kūryba 

Pirmuosius eilėraščius sukūrė mokydamasis gimnazijoje. Žavėjosi Maironio, Jono Aisčio, Bernardo Brazdžionio kūryba. Poezijai būdinga vienišumo, tėvynės ilgesio, rudeniškos gamtos motyvai, ilgesingos, melancholiškos intonacijos. Emigracijoje ilgėjosi gimtojo krašto, Žemaitkiemio. Eiliavimas laisvas, artimas ritminei prozai.

Nemažai rašė pabėgėių stovyklose. Jo eilėraščiai buvo spausdinami savaitraščiuose ir žurnaluose: „Žiburiai“, „Lietuvių žodis“, „Aidai“ ir kituose. Išleisti rinkiniai „Žmogiškosios psalmės“ (1949), „Ant saulėgrąžos vamzdžio“ (1959), „Be gimtojo medžio“ (1962), „Antroje pusėje“ (1964), „Širdies paguodai“ (1965), „34 eilėraščiai“ (1967), „Aguonų gaisras“ „1969“, „Pro vyšnių sodą“ (1973), „Nesu vėjo malonėje“ (1978), „Rudenio vynas“ (1991). Lietuvoje išspausdinta jo eilėraščių rinktinė „Be gimtojo medžio“ (1982), poezijos, prozos, vertimų, laiškų rinktinė „Saulė ant šaligatvio“ (1997).

Apie V. Šlaitą ir kūrybą 

 Alfas Pakėnas. Poezijos princui atminti (Vladas Šlaitas, 2005)
 Alfas Pakėnas. Prisiminimų ir svajonių poetas (Vladas Šlaitas, 2005)
 Indrė Žekevičiūtė. Neišgirstas poezijos princas (Vladas Šlaitas, 1997)
 Vytautas Kubilius. Egzodo literatūra. Vladas Šlaitas (1996)
 Augustinas Raginis. Paprasto poetinio žodžio išpažinėjas (Vladas Šlaitas. Pro vyšnių sodą, 1973)
 Viktorija Skrupskelytė. Egzodo poezijos šuoliai. Vladas Šlaitas (1971)

Įvertinimas 

 1999 m. įsteigta Vlado Šlaito premija
 2000 m. Ukmergėje, Vytauto g. 62, atidengta memorialinė lenta (šiame name poetas gyveno 1936–1943 m.)
 2005 m. Žemaitkiemyje, šalia gimtosios sodybos pastatytas ąžuolinis koplytstulpis (skulpt. Viktoras Žentelis)
 2005 m. jo vardu pavadinta Ukmergės Vlado Šlaito viešoji biblioteka

Šaltiniai

Nuorodos 

 Vladas Šlaitas vilnijosvartai.lt
 Šiuolaikinės lietuvių literatūros antologija. Vladas Šlaitas tekstai.lt

Lietuvos poetai
Lietuviai užsienyje