Domenico Fontana

Domenikas Fontana (, 1543 m., Melidė, Tičinas – 1607 m. birželio 28 d., Neapolis) – italų vėlyvojo renesanso architektas ir inžinierius, kilęs iš itališkai kalbančios Šveicarijos.

Biografija 

Domenikas Fontana gimė 1543 m. Melidės kaime Tičine prie Lugano ežero, itališkai kalbančioje Šveicarijoje, tuomet Milano hercogystėje. 1563 m. D. Fontana persikėlė į Romą, paminėtas dirbantis stiukoistu Santa Maria in Vallicella bažnyčioje. Po to dirbo kardinolui Montalto (būsimasis popiežius Sikstas V). Kardinolui jis suprojektavo vilą Kvirinalo kalvoje (sunaikinta) ir koplyčią Šv. Marijos Didžiojoje bažnyčioje (Siksto koplyčia, 1585). 1585-86 m. Domenikas Fontana išgarsėjo pastatęs raudono granito obeliską iš Circus Gai et Neronis (originaliai iš Sen. Egipto Aleksandrijos) Šv. Petro aikštės viduryje. Vėliau jis pastatė antikinius obeliskus prie Šv. Marijos Didžiosios bažnyčios (1587), Šv. Jono Laterano bazilikos (1587–88) ir Piazza del Pòpolo aikštėje (1589). Tarp kitų Domeniko Fontanos statinių: Laterano rūmai (1585–89), Vatikano biblioteka (1587–90). Jis prižiūrėjo Šv. Petro bazilikos kupolo statybas, vadovaujamas Džakomo dela Portos (1588–1590). D. Fontana, užsakytas popiežiaus Siksto V, daug dirbo ties Romos miesto planais, sukūrė Via Felice gatvę (1585–1589).

1592 m. D. Fontana buvo apkaltintas neteisingu visuomenės lėšų naudojimu ir jį iš visų postų pašalino popiežius Klemensas VIII. 1593 m. Domenikas Fontana persikėlė į Neapolį, ėjo karališkojo inžinieriaus pareigas pas Mirandos grafą. Neapolyje pagrindiniu jo projektu buvo Neapolio karališkūjų rūmų statybos (1600–1602). D. Fontana mirė 1607 m. birželio 28 d. Neapolyje. Palaidotas Sant'Anna dei Lombardi bažnyčioje. Jo biografiją 1642 m. publikavo Džovanis Baljonė, 1672 m. − Džovanis Pjetras Beloris.

Darbų galerija

Šaltiniai 

 Encyclopaedia Britannica
 treccani.it
 Oxford Index

Italijos architektai