Utenos siaurojo geležinkelio stotis

Utenos siaurojo geležinkelio stotis – siaurojo geležinkelio stotis Utenoje, Stoties g. 39. 1901–1972 m. aptarnavo Panevėžio–Pastovių geležinkelį, uždarytą 750 mm vėžę perdarius į 1520 mm vėžę.

Stoties kompleksas (unikalus kodas ) – kultūros paveldo objektas, jį sudaro stoties pastatas (unikalus kodas ) ir vandens bokštas (unikalus kodas ). Stoties pastatas priklauso Utenos kraštotyros muziejui, čia veikia Laisvės kovų muziejus. Stoties vandens bokštas privatizuotas.

Istorija 

1897 m. pradėtas tiesti 144 km ilgio Panevėžio–Švenčionėlių siaurasis geležinkelis, kuriame įrengtos Troškūnų ir Utenos geležinkelio stotys. Darbinių traukinių eismas atkarpa prasidėjo 1899 m. spalio 28 d., oficialus atidarymas įvyko 1901 m. gegužės 13 d. 1901 m. atidaryta ir Utenos stotis. Geležinkelio stoties pastatas pastatytas vienaaukštis, mūrinis, vėlyvojo klasicizmo stiliaus. Įrengtas 20 m³ talpos mūrinis vandens bokštas. 1959 m. stoties situacijos plane pavaizduotas 4–5 linijų kelynas, ~50 m ilgio rampa.

1972 m. gruodį buvo nutraukti siaurojo geležinkelio reisai, 1973 m. pradėta ardyti bėgius ruože Rubikiai–Švenčionėliai. Utenos siaurojo geležinkelio stotis neteko reikšmės, atidaryta nauja Utenos geležinkelio stotis į pietvakarius nuo miesto.

Lietuvai atgavus nepriklausomybę, viename stoties prekiniame vagone buvo įrengta Tremtinių muziejaus ekspozicija. 2001 m. stoties kompleksas įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

2015 m. stotyje įkurtas Laisvės kovų muziejus.

Galerija

Šaltiniai 

Gelež
Lietuvos siaurųjų geležinkelių stotys
Lietuvos muziejai
Utenos rajono savivaldybės geležinkelio stotys
Lietuvos kultūros vertybės: geležinkelio stotys