Senaro sultonatas

Senaro sultonatas, dar žinomas kaip Fundžų Senaro sultonatas, Sinaras ir Mėlynasis sultonatas (), buvo sultonatas dabartinio Sudano teritorijose. Valstybės sostinė buvo Senaras, ji valdė didelę dalį Šiaurės Rytų Afrikos 1504–1821 m.

Istorija 
Prieš susikuriant Senaro sultonatui, XV a. Nubijos dalis, kuri anksčiau priklausė Makurijai, buvo padalinta į daug mažų valstybių ir buvo puldinėjama dykumų klajoklių. Padėtis Alodijoje nežinoma, bet manoma, kad ji irgi išgyveno krizę. Sritį suvienijo Abdala Džama iš rytinių turtingų rajonų, kurie klestėjo dėl prekybos Raudonąja jūra. Tikima, kad jis užėmė Sobą, kurios svarba vėliau sumenko. Jis laikomas musulmonų herojumi, nes pagal tradiciją vedė šventojo Alšiko Hamdo Abu Dunanos, sudeginto Abu Delaige, dukrą.

Abdalos valstybė buvo trumpalaikė, nes XVI a. iš pietų atvyko Amaros Dunkvaso vadovaujami fundžai, kuriuos į šiaurę išvijo šilukai. Fundžai nugalėjo Abdalą ir įkūrė savo valstybę su sostine Senare.

Fundžai praktikavo vietinių Afrikos religijų ir krikščionybės mišinį, nors Islamas irgi buvo svarbus. 1523 m. Senaro monarchija oficialiai atsivertė į Islamą, bet ankstesnių tikėjimų elementai išliko.

Senaro sultonatas greitai plėtėsi, užėmė Džezirą, Butaną, Bajudą, Pietų Kordofaną. Osmanų Egiptas iš šiaurės įsiveržė į Senarą, bet nesugebėjo jo užkariauti. Po to turkai sustiprino šiaurinės Nubijos kontrolę ir sieną, kuri išliko iki 1821 m.

Santykiai su Etiopija pietryčiuose buvo labiau įtemti, nes abi šalys varžėsi dėl pasienio lygumų. Etiopija jautė grėsmę iš Senaro, bet dėl vidinių problemų negalėjo kištis. Galiausiai, kai pati Etiopija buvo suvienyta, o sostinė perkelta į Gonderą, Etiopija užvaldė nemažai Senaro sričių. Konfliktas su šilukais pietuose tęsėsi, kol Senaras turėjo su jais sudaryti sąjungą kovoje su dinkais. Sultonas Badis II nugalėjo Takvalio karalystę ir jos valdovą padarė savo vasalu.

Sultonato galios zenitas buvo XVI a. pabaiga, o XVII a. valstybė nusilpo. Viena to priežasčių buvo sultono nesutarimai su pirklių remiama ulama, kuri buvo įsitikinusi, kad tai jos pareiga valstybėje atstovauti teisingumui. 1762 m. sultoną Badį IV nuvertė Abu Likajikas, kuris į sostą pasodino sultono giminaitį ir valdė kaip regentas. Tai pradėjo ilgą konfliktą tarp sultonų, norinčių susigrąžinti valdžią ir Hamadžo regentų. Tai dar labiau nusilpnino sultonatą.

XVIII a. pabaigoje į valdžią atėjo Mekas Adlanas II. Osmanų valdytojas Egipte Al-Tahir Agha vedė Meko Adlano II dukrą. Kai 1821 m. turkų generolas Ismailas bin Muhamadas Ali įsiveržė į Senarą ir be pasipriešinimo jį užėmė, jis buvo asimiliuotas į Muchamedo Ali dinastijos imperiją.

Sultonų sąrašas 

Amara Dunkas 1503-1533/4 (AH 940)
Najilas 1533/4 (AH 940)-1550/1 (AH 957)
Abd al-Kadiris I 1550/1 (AH 957)-1557/8 (AH 965)
Abu Sakikinas 1557/8 (AH 965)-1568
Dakinas 1568-1585/6 (AH 994)
Daura 1585/6 (AH 994)-1587/8 (AH 996)
Tajibas 1587/8 (AH 996)-1591
Unsa I 1591-1603/4 (AH 1012)
Abd al-Kadiris II 1603/4 (AH 1012)-1606
Adlanas I 1606-1611/2 (AH 1020)
Badis I 1611/2 (AH 1020)-1616/7 (AH 1025)
Rabatas I 1616/7 (AH 1025)-1644/5
Badis II 1644/5-1681
Unsa II 1681–1692
Badis III 1692–1716
Unsa III 1719–1720
Nulis 1720–1724
Badis IV 1724–1762
Nasiras 1762–1769
Ismailas 1768–1776
Adlanas II 1776–1789
Aukalis 1787–1788
Tajibas II 1788–1790
Badis V 1790
Navaras 1790–1791
Badis VI 1791–1798
Ranfis 1798–1804
Agbanas 1804–1805
Badis VII 1805–1821
 Hamadžo regentai:
Abu Likajikas – 1769-1775/6
Badi Valad Radžabas – 1775/6-1780
Radžabas 1780-1786/7
Nasiras 1786/7-1798
Idrisas (Senaras) – 1798–1804
Adlanas (1804–1805), Adlanas – 1804–1805

Išnašos 

Sudano istorinės valstybės