Pietinė oncila

Pietinė oncila (Leopardus guttulus) – mažųjų kačių (Felinae) pošeimio Leopardus genties rūšis.

Paplitimas 
Natūraliai paplitusios tropinėje Pietų Amerikos žemyno dalyje: Pietų Brazilijoje, šiaurės Argentinos ir Paragvajaus srityse, rytinėse Andų pašlaitėse.

Taksonomija 
Pietinę oncilą aprašė Vokiečių zoologas Reinholdas Henselis (Reinhold Hensel) 1872 m. Brazilijos Pietų Rio Grandės valstijoje ir pavadino ją Felis guttula. Ilgai buvo manyta, kad pietinė oncila yra dėmėtųjų kačių  (Leopardus tigrinus) porūšis. Tik 2013 m. ji buvo pripažinta kaip atskira rūšis. Pietinė oncila gimininga Žofrua katei, su kuria kryžminasi Pietų Brazilijoje.

Išvaizda ir elgesys 
Pietinė oncila panaši į ilgauodegę katę (Leopardus wiedii) ar ocelotą (Leopardus pardalis), tačiau už jį kiek mažesnė, laibesnio kūno sudėjimo. Kūno ilgis 38–59 cm, uodega 20–42 cm ilgio. Sveria 1,8-3,5 kg. Kailis tankus, minkštas, rusvas, tamsesnis nei šiaurinių oncilų. Tačiau labai sunku atskirti šiaurinę ir pietinę oncilą vien pagal išvaizdą, nes abi rūšis turi daug variacijų.

Nors gyvena ant žemės, puikiai laipioja medžiais. Maitinasi smulkiais žinduoliais, driežais, paukščiais, kurie sveria mažiau nei 100 g, bet kartais pietinių oncilų grobis sveria kilogramą. Judrios daugiausia naktį. Jauni kačiukai murkia, suaugusios pietinės oncilos skleidžia trumpus, gurguliuojančius garsus. Dažniausiai veda vieną (kartais iki 4) jauniklį.

Kur ocelotų tankis didelis, pietinių oncilų populiacija retesnė. Ten, kur oceolų mažiau, yra galimybė atsirasti tankesnei mažesnių kačių, tokių kaip pietinė oncila, populiacijai. Oceoloto efektas yra reiškinys, kurio metu ocelotas nukonkuruoja smulkesnes kates ir sumažina jų populiacijos tankį.

Pietinės oncilos gyvena 15-21 metų.

Pavojai 
Nyksta dėl miškų kirtimo, medžioklės dėl kailio.

Šaltiniai 

Katiniai