Honoratas Kozminskis

Honoratas Kozminskis (1829 m. spalio 16 d. Palenkės Biala, Lenkija – 1916 m. gruodžio 16 d.) buvo vienuolis kapucinas, Lenkijos palaimintasis. Garsus pamokslininkas, teologas, rašytojas, slaptų (neabituotų) ir kitų vienuolijų steigėjas. 1949 m. pradėtas Honorato Kozminskio beatifikacijos procesas. 1975 m. kūnas perkeltas į kapucinų vienuolyno bažnyčios šoninį altorių. Po tyrimo proceso, atlikto pagal bažnytinės teisės reikalavimus, popiežius Jonas Paulius II 1988 m. spalio 16 d. tėvą Honoratą Kozminskį paskelbė katalikų bažnyčios palaimintuoju.

Biografija 
Gimė 1829 m. spalio 16 d. Palenkės Bialoje. Iš viso Stefanijos ir Aleksandro šeimoje buvo keturi sūnūs ir dvi dukros. Vaclovas – antras vaikas. Vaclovo, būsimo Honorato šeimoje tikėjimas į Dievą buvo gyvas ir praktikuojamas. Pakrikštytas 1829 m. spalio 18 d. Šv. Antano parapijos bažnyčioje. Pagal to meto paprotį gauna keturis vardus: Florentinas, Vaclovas, Jonas, Steponas, tačiau šeimoje vadinamas buvo vien Vaclovu.

Mokslus pradėjo 1835 m. rugsėjo mėnesį, vietos pradinėje mokykloje (šešerių metų). Tęsia mokslus apskrities mokykloje nuo 1837 m. Kozminskių šeima, bijodama caro valdžios vykdomų persekiojimų, persikelia į Vroclavą 1840 m. gegužės mėn., Vaclovui einant vienuoliktuosius metus. Tų pačių metų gruodžio mėn. Vaclovas priima Sutvirtinimo sakramentą. Lanko gimnaziją Plocke nuo 1840 iki 1844 m. Gimnazijos baigimo pažymėjimą gauna 1844 m. birželio 27 d., turėdamas 13 metų. Pradeda studijas Menų mokykloje Varšuvoje, studijuoja architektūrą. Studijų metais Vaclovas nutolo nuo tikėjimo Dievu. 1845 m. rugsėjo 2 d. miršta jo tėvas.

Studijuodamas Vaclovas buvo neteisingai įtariamas, kad priklauso sąmokslininkams prieš caro valdžią. Areštuotas 1846 m. balandžio 23 d., (būdamas 17 m.) ir greitai nuteistas, pasodintas į kalėjimą Varšuvos citadelėse. Honoratą kalėjime lankė motina. 1846 m. rugpjūčio 15 d. Vaclovo tikėjimo atsivertimas kalėjime: išgyvena slėpiningą Dievo patirtį ir sugrįžta į tikėjimo kelią. Atsivertimo malonę priskyrė Švenčiausiosios Motinos tarpininkavimui ir savo motinos maldoms. Išleistas iš kalėjimo po vienerių metų kalinimo, nes neįrodyta jo kaltė.
 
Pirmą kartą suvokia vienuolinį pašaukimą kapucinų Šv. Kajetono koplyčioje Varšuvoje. Renkasi vienuolinį gyvenimą, nes po atsivertimo panoro būti arčiau Dievo. Vaclovas pasirinko pranciškonišką kapucinų vienuolyną, kuriame, būdamas 19 metų pradėjo noviciatą Liubartovo brolių kapucinų bendruomenėje. Vaclovas norėjo sekti Šv. Pranciškų Asyžietį. Gauna Honorato vardą. Vienuolyne gavo dvasinę formaciją, paremtą Šv. Pranciškaus gyvenimu. Po metų padaro pirmuosius įžadus kapucinų vienuolyne. Už pašaukimo malonę Honoratas visą gyvenimą buvo labai dėkingas Dievui ir Mergelei Marijai. Baigia teologijos – filosofijos studijas Liubline. 1850 m. gruodžio 18 d. padaro iškilmingą profesiją, ir amžinai pasišvenčia Dievui. Būdamas 23 m., 1852 m. gauna kunigystės šventimų sakramentą Šv. Kryžiaus bažnyčioje Varšuvoje. Nepraėjus nė savaitei aukoja primicijines Šv. Mišias. Pradeda apaštališką veiklą Varšuvoje. Kapucinų Vienuolyne eina lektoriaus ir provincijos sekretoriaus pareigas.
Honorato apaštališka veikla buvo labai plati. Kapucinų vienuolyne ne visi buvo pozityviai nusiteikę Honorato apaštališkos veiklos atžvilgiu – kiti broliai kapucinai nesuprato, ką Honoratas daro.

1863 m. pradžioje plačiu mastu vyko represijos. Šito pasekmė buvo ir kapucinų išvarymas iš Varšuvos vienuolyno, kuris tuo metu stipriai garsėjo kaip traukiantis žmones prie Dievo. Lapkričio 27 d. naktį caro žandarai įžengė į kapucinų vienuolyną ir areštavo vienuolius, išveždami juos į Zakročimo vienuolyną, 40 km. už Varšuvos. Zakročime tėvas Honoratas toliau tęsė savo apaštalinę veiklą. 1867 m. pasiaukoja Švenčiausiai Mergelei Marijai pagal Šv. Liudviką Grinjoną de Monfortą. Zakročime tėvas Honoratas patyliukais pradėjo darbą, kurdamas slaptas vienuolines kongregacijas.

Krikščionių vienuoliai