Tikrieji gandrai

Dissoura
 Euxenura
 Sphenorhynchus 

 Tikrieji gandrai (, tariama [kiˈkoː.ni.a]) – gandrinių (Ciconiidae) šeimos paukščių gentis. 

Paplitę Afrikoje, Azijoje, Europoje ir Pietų Amerikoje. Buveinė – drėgnos vietos. 

Stambūs, 75–115 cm ūgio ir 1,16–5,5 kg svorio paukščiai. Smulkiausia rūšis - baltapilviai gandrai (Ciconia abdimii), 75–81 cm ūgio ir 1160–1570 g svorio. Kininiai gandrai (Ciconia boyciana) yra stambiausia rūšis, jų ūgis 110–115 cm, patinų svoris 4500–5500 g, patelių 3700–5000 g, skersmuo tarp išskleistų abiejų sparnų galų 195–200 cm.

Tikrųjų gandrų veidinėje dalyje yra plunksnomis neapaugusių odos plotų. Snapas ilgas, siauras, smailas. Kaklas ilgas. Kojos ilgos, tarp priekinių pirštų yra siaura plaukiojamoji plėvė. 

Migrantai. Skrenda ištiesę kaklą. Balso stygos neišsivysčiusios, todėl tik šnypščia ir kalena snapu. Minta gyvūniniu maistu: varliagyviais, ropliais, vėžiagyviais (Crustacea), moliuskais, žuvimis, vabzdžiais, smulkiais paukščiais ir smulkiais žinduoliais.

Monogamai. Peri pavienėmis poromis arba kolonijose. Lizdas masyvus. Krauna aukštuose medžiuose, ant telefono ar elektros stulpų, uolų, tik Pietų Amerikos gandrai (Ciconia maguari) lizdą krauna ant žemės. Dėtyje 2–6 kiaušiniai. Inkubacija 29–35 dienos. Peri ir jauniklius maitina abu tėvai. Maždaug po 70 dienų jaunikliai jau tampa savarankiškais.

Rūšys 
Tarptautinė ornitologų sąjunga pasaulio paukščių klasifikacijos v12.2 versijoje, tikrųjų gandrų (Ciconia) gentyje išskiria 7 rūšis ir 5 porūšius:

 Ciconia nigra (Linnaeus, 1758) - Juodasis gandras; Europa, Azija, Afrika (perimvietės nuo Rytų Azijos (Sibiro ir Šiaurės Kinijos) į vakarus iki Vidurio ir Pietų Europos. Žiemoja Pietų, Pietryčių ir Rytų Azijoje bei atogrąžų Afrikoje. Pietų Afrikoje gyvena nuolatinė (nemigruojanti) populiacija);
 Ciconia abdimii Lichtenstein, MHC, 1823 - Baltapilvis gandras; Afrika (perimvietės Sahelyje, klajonių arealas Pietų Afrikoje)
 Ciconia episcopus (Boddaert, 1783) - Baltakaklis gandras; išskiriami trys porūšiai:
 C. e. microscelis Gray, GR, 1848; paplitę Užsachario Afrikoje. Kartais išskiriamas kaip atskira rūšis - Ciconia microscelis.
 C. e. episcopus (Boddaert, 1783);	paplitę Indijoje ir nuo jos arealas tęsiasi per Indokiniją, Malakos pusiasalį į šiaurinę Sumatrą, o Filipinuose greičiausiai išnykę.
 C. e. neglecta (Finsch, 1904); paplitę pietinėje Sumatroje, Javoje, Mažosiose Sundos salose ir Sulavesio saloje.
 Ciconia stormi (Blasius, W, 1896) - Rytinis gandras; Pietryčių Azija (Malakos pusiasalyje, Mentavajaus salose, Šiaurės ir Pietų Pagajaus salose, Sumatroje ir Borneo).
 Ciconia maguari (Gmelin, JF, 1789) - Pietų Amerikos gandras; Pietų Amerika (rytų Kolumbijoje, Venesueloje, Gvianos plokščiakalnyje ir iki centrinės Argentinos).
 Ciconia ciconia (Linnaeus, 1758) - Baltasis gandras; išskiriami du porūšiai:
 C. c. ciconia (Linnaeus, 1758); Paplitę Europoje, įskaitant Lietuvą, Vakarų Azijoje, Viduriniuose Rytuose bei Šiaurės ir Pietų Afrikoje.
 C. c. asiatica Severtsov, 1873; paplitę Centrinėje Azijoje.
 Ciconia boyciana Swinhoe, 1873 - Kininis gandras; Anksčiau buvo pripažįstamas baltojo gandro vienu iš porūšių - Ciconia ciconia boyciana. Natūraliai paplitę pietryčių Sibire, šiaurės rytų Kinijoje, Korėjos pusiasalyje, Japonijoje.

Tikrieji gandrai Lietuvoje 
Lietuvoje savaime gyvena dvi rūšys:
 Baltasis gandras (Ciconia ciconia); labai dažnas.
 Juodasis gandras (Ciconia nigra); rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai

Gandriniai