Dignajos piliakalnis

Dignajos piliakalnis ir gyvenvietė () – piliakalnis Sėloje, Jėkabpilio savivaldybės teritorijoje, Dunavos valsčius, Latvija. Saugomas valstybės, valstybinės reikšmės kultūros paminklas, VKPAI Nr. 891. Pasiekiamas keliu Kūliniai – Jėkabpilis, 600 m už Putramų, prie Kusinių ir Balinių.

Piliakalnis 
Dignajos piliakalnis − tai atskira kalva (altitudė – 103,8 m), esanti apytiksliai už 500 m į vakarus nuo Dauguvos kairiojo kranto. Anot vietos legendų, šį piliakalnį ir kitapus upės stūksantį Jersikos piliakalnį sieja požeminis kelias. 

1924 m. Dignajos piliakalnį žvalgė Ernestas Brastinis. 1939 m. jį tyrė Elvyra Šnuorė. Nustatyta, kad piliakalnyje gyventa jau II tūkstm. pr. m. e. viduryje. Pirmiausia kalno šlaitai esą naudoti tik apsaugai nuo vėjų, vėliau kurta medinių įtvirtinimų sistema, statyti stačių rastų sienų pastatai. Tuos laikus primena rastas Augšzemės tipo akmeninis kirvis. Vėliau apgyvendinta piliakalnio aikštelė. 

Piliakalnio papėdėje buvusioje Dignajos senovės gyvenvietėje intensyviausiai gyventa V–IX a., kuomet žemių ir mediniai įtvirtinimai pasiekė Dauguvos krantą. Tuo metu gyvenvietė išsiplėtė, jos teritorijoje ankstesnis žemės paviršius vietomis užpiltas iki 1 m storio grunto sluoksniu, uždengusiu ankstesnių laikų terasas ir pylimus. XI–XII a. papilio gyvenvietė sunyko, tuo tarpu Dignajos medinę pilį statę sėliai, taip pat Polocko kunigaikštystės rusėnai ir kiti šių vietų gyventojai šioje pilyje gyveno bei Dignajos piliakalnį gynybai naudojo bent iki XIII a. pradžios.

XIV a. ant Dignajos piliakalnio savo pilį buvo pasistatęs Livonijos ordinas.

Literatūra 
 Šnore, E. Dignājas pilskalns: īss pārskats par 1939 g. izrakumiem. / Senatne un māksla. Rīga, 1939., T. 4, p. 46-64.
 Шноре, Э. Асотское городище. Рига, 1961.
 Vasks, A. Izrakumi Dignājas pilskalna apmetnē. / ZAM 1988 un 1989. Rīga, 1990, p. 
 Vasks, A. Dignājas pilskalna apmetnē. / ZAM 1988 un 1989. Rīga, 1992, p. 107-109.

Šaltiniai 

Latvijos piliakalniai
Dunavos valsčius