Periskopinis šautuvas

Periskopinis šautuvas () – šautuvas su taikymuisi skirtu pritaisytu periskopu, kuriuo gali šaudyti šaulys, visiškai pasislėpęs apkase. 

Periskopiniai šautuvai buvo sugalvoti Pirmojo pasaulinio karo metais vykstant apkasų karui. Nėra žinoma, kurios šalies kariuomenė pirmoji ėmė juos naudoti. 1914 m. pabaigoje jie jau buvo naudojami. Panašius įtaisus buvo sukonstravę šaudyti kulkosvaidžiais. 

Vienas iš persikopinių šautuvų išradėjų buvo seržantas Viljamas Byčas (William Beech) iš Australijos imperinių pajėgų 2-ojo bataliono. Šautuvą jis išrado 1915 m. gegužės mėnesį Galipolio kampanijos metu. Įtaisas leido šauliui taikytis ir šaudyti iš apkaso, liekant pasislėpusiam nuo priešo ugnies. V. Byčas, kuris iki kariuomenės buvo statybininkas brigadininkas, perdirbo standartinį šautuvą Lee-Enfield (kalibras .303 British). Jis prie šautuvo pritaisė medinį rėmą su veidrodiniu periskopu. kad žvelgiant į veidrodį periskopo apačioje būtų galima taikytis išilgai vamzdžio. Šaunama buvo patraukus virvutę, pririštą prie nuleistuko.

Byčo įtaisą netrukus ėmė kopijuoti kitų Australijos ir Naujosios Zelandijos armijos korpuso (ANZAC) dalinių kareiviai. Juos plačiai naudojo įnirtingame Galipolio apkasų kare, kur kai kuriose vietose tarp priešininkų apkasų buvo tik 50 m. Periskopiniai šautuvai buvo žymiai mažiau taiklūs už įprastai naudojamus šautuvus Lee-Enfield. Bandymai, atlikti filmuojant dokumentinį serialą „The Boffin, The Builder, The Bombardier“ parodė, kad periskopinių šautuvų efektyvusis nuotolis buvo iki 90 m. 

Periskopinius šautuvus vėliau gamino Galipolyje primityviose dirbtuvėse Anzako įlankėlės (Anzac Cove) paplūdimyje.

Išnašos 

Šautuvai