Bankso pušis

Bankso pušis (Pinus banksiana) – pušinių genties medžių rūšis, natūraliai paplitusi Šiaurės Amerikos šiaurės rytuose.

Bankso pušies savaiminis arealas driekiasi nuo Uolinių kalnų ir Makenzio baseino vakaruose iki Naujosios Škotijos rytuose. Pietinė arealo riba siekia Didžiųjų ežerų apylinkes Pensilvanijoje bei Indianoje. Arealo vakaruose kryžminasi su suktaspygle pušimi (Pinus contorta). Rūšis pavadinta XVIII–XIX a. anglų gamtininko Džozefo Bankso garbei.

Bankso pušis siekia 9–22 m aukštį, nors esant prastoms augimo sąlygoms, teišauga į krūmą. Kamienas paprastai kreivas. Spygliai auga po du, gelsvai žali, 2–4 cm ilgio. Kankorėžiai 3–5 cm ilgio, kreivi, mažais žvyneliais, galu, nukreiptu aukštyn. Sporifikuoja gegužės mėnesį, truputį anksčiau už paprastąją pušį. Kankorėžiai prinoksta kitų metų rugsėjį, o aižytis pradeda kitą pavasarį. Daug kankorėžių neišsiaižo. Jie daug metų laikosi ant šakų, kol supūva.

Auga skurdžioje, smėlingoje arba akmeningoje dirvoje, aukštapelkėse, ant amžinojo įšalo. Gausiai suveši antriniuose miškuose, sudaro bendrus miškus su eglėmis, ąžuolais, drebulėmis. Pirmuosius 20–25 metus auga labai sparčiai. Nors labai gerai pakelia šaltį ir skurdžią dirvą, bet neatspari snieglaužoms, smarkiai nudžiūva, nustelbiama paprastųjų pušų.

Bankso pušies mediena naudojama malkoms, celiuliozei, statybose, tačiau paprastai dėl kreivumo sunkiai apdirbama ir nepatvari.

Bankso pušis Lietuvoje kartais auginama kaip dekoratyvinis augalas, nors nėra išvaizdi. Po Antrojo pasaulinio karo buvo plačiai veisiama miškuose. Jos daugiausiai buvo mišrinamos pavieniui ar nedidelėmis grupėmis su paprastosiomis pušimis. Gryni šių pušų medynai buvo sodinami vien tam, kaip paruoštų palankesnes sąlygas būsimosioms paprastųjų pušų kartoms ir sustabdytų smėlį. Bankso pušynas užsodintas želdinant kopas Marcinkonių apylinkėse.

Šaltiniai 

Pušiniai
Medžiai ir krūmai