Albatros D.V

Albatros D.V – Pirmojo pasaulinio karo pabaigoje Vokietijos imperijos karinių oro pajėgų (vok. Luftstreitkräfte) užsakymu įmonės „Albatros Flugzeugwerke“ sukurtas vienvietis naikintuvas. D.V buvo paskutinis Albatros gamintas D serijos orlaivis ir paskutinis „Albatros“ naikintuvas. Nepaisant gerai žinomų D serijos konstrukcijos trūkumų ir gamybos pradžiai pasenusių techninių duomenų, iki gamybos nutraukimo 1918 m. balandžio mėn. buvo pagaminta maždaug 900 vnt. D.V ir dar 1 612 vnt. modernizuotų D.Va. Šiuos lėktuvus Vokietijos imperijos KOP naudojo iki karo pabaigos. Po karo jie buvo eksploatuojami keliose šalyse – Osmanų imperijoje ir Turkijoje, Lenkijoje, bent vieną D.V turėjo ir Lietuvos karo aviacija.

Konstrukcija ir gamyba 
1917 m. balandžio pradžioje Vokietijos Karo aviacijos inspecija (vok. Inspektion der Fliegertruppen (Idflieg)) įmonei „Albatros Flugzeugwerke“ pateikė užsakymą sukurti patobulintą gana sėkmingo, tačiau jau senstelėjusio naikintuvo Albatros D.III versiją. Pirmasis D.V prototipas pakilo to paties mėnesio pabaigoje. D.V buvo labai panašus į D.III, abu naudojo tą patį 127 kW (170 AG) galios variklį Mercedes D.IIIa. Pagrindinis skirtumas buvo naujas, visiškai elipsės formos skerspjūvio fiuzeliažas, kuris buvo 32 kg lengvesnis nei ankstesnių D.I–D.III konstrukcijų iš dalies plokščio skerspjūvio fiuzeliažas. Naujam elipsiniam skerspjūviui prireikė papildomo lonžerono prieš ir už sparnų. Pirmuose D.V egzemplioriuose buvo naudojami D.III uodega, vairas ir horizontalus stabilizatorius. Į „Albatros“ gamykloje Johannistalyje pagamintus D.V buvo montuojamas D.III uodega, tačiau „Ostdeutsche Albatroswerke (OAW)“ gamykloje laisvajame Schneidemihl mieste (dab. Pila, Lenkija) jau buvo montuojama didesnė uodega ir stabilizatoriai. Lyginant su pirmtaku į D.V buvo montuojamas didesnis propelerio gaubtas ir apatinis vertikalus stabilizatorius (pilvo pelekas).

Albatros D.V – vienvietis medinės konstrukcijos biplanas, pagamintas pagal pusantrasparnio schemą. Kaip ir D.III, D.V buvo modifikuotas Albatros D.I ir D.II variantas, tačiau konstrukcine kokybe juos smarkiai pranokęs. D.V buvo naudojamas tas pats fanera dengtas pusiau monokoko fiuzeliažas.

Vokietijos karinių oro pajėgų inspekcijos (Idflieg) nurodymu D.III sparnai buvo suprojektuoti panašūs į prancūziško Nieuport 11: viršutinių sparnų ilgis buvo padidintas, o apatinių sparnų chorda buvo sumažinta, taip pat buvo paliktas tik vienas lonžeronas. Sparnai galuose buvo jungiami nebe lygiagrečiais, o „V" formos spyriais. Dėl šios priežasties britai D.III ir D.V vadino „V-strutter“. Orlaivio sparnai (viršutinis – ištisinis) – dviejų lonžeronų, dengti drobe, uodegos vairai – iš dalies drobe. Gerų aerodinaminių formų ir labai atsparus liemuo buvo dengtas klijuote. Važiuoklė paprasta, dviejų ratų, su šliaužikliu gale; ištisinės ašies ilgis 1,80 m. Kabina – atvira. Propeleris – fiksuoto žingsnio dviejų menčių, medinis.

Lyginant su D.III, viršutinis D.V sparnas buvo 121 mm arčiau fiuzeliažo, o apatiniai sparnai pritvirtinti prie korpuso be aerodinaminio gaubto. D.V sparnai buvo beveik identiški standartinio D.III sparnams. Sparnų išdėstymas buvo seskviplanino tipo (sparnai vertikaliai tiksliai vienas virš kito), kuo jis buvo panašus į prancūzišką bendraamžį Nieuport 11. Vienintelis reikšmingas D.III ir D.V sparnų skirtumas buvo pakeista eleronų trosų montavimo vieta, dėl ko jie buvo visiškai įkomponuoti viršutiniame sparne.

Prieš patvirtindama tinkamumą Idflieg atliko D.V tik fiuzeliažo, bet ne sparnų struktūrinio atsparumo bandymus.

Pirmuosiuose D.V egzemplioriuose buvo montuojama didelė galvos atrama. Vėliau, remiantis eksploatacijos metu sukauptomis pastabomis, ji buvo pašalinta jau iš antrosios šių orlaivių partijos užsakymo, kaip ribojanti piloto matymo lauką. Palestinoje dislokuotuose orlaiviuose buvo montuojami du sparnų radiatoriai, taip prisitaikant prie prastesnio aušinimo šiltesniame klimate.

1917 m. balandį Idflieg pateikė užsakymą pagaminti 200 vnt. D.V orlaivių, gegužę – dar 400, o liepą – dar 300. Pradžioje D.V buvo gaminami tik Johanistalyje įsikūrusioje „Albatros“ gamykloje, metų antroje pusėje gamyba prasidėjo ir Šneidemiulėje įsikūrusioje gamykloje.

Viso buvo pagaminta 2562 vnt. D.V ir D.Va, su šiais gamykliniais numeriais:

 Albatros D.V:
 D.1000/17 – D.1199/17, 200 vnt.
 D.1962/17 – D.2361/17, 400 vnt.
 D.4403/17 – D.4702/17, 300 vnt.

 Albatros D.Va:
 D.5165/17 – D.5426/17, 262 vnt.
 D.5600/17 – D.5849/17, 250 vnt.
 D.7000/17 – D.7549/17, 550 vnt.

 Licencinė Albatros D.Va gamyba „Ostdeutschen Albatros-Werke (OAW)“ įmonėje:
 D.6400/17 – D.6999/17, 600 vnt.

Eksploatacijos istorija 

D.V buvo pradėti eksploatuoti 1917 m. gegužės mėn. Jau pirmųjų skrydžių metu išryškėjo sparno konstrukcijos defektai. Pirmojo eksploatacijos mėnesio pabaigoje Idflieg atliko pavėluotą testavimą nepalankiausiomis sąlygomis ir padarė išvadą, kad D.V sparnai buvo linkę lūžti dar labiau nei jo pirmtako. D.V viršutinio sparno išorinės dalys dėl vibracijos neretai pradėdavo irti ore. Šio trūkumo taisymui sparnai buvo papildomai stiprinami vielinėmis atatompomis. Po grubaus nusileidimo fiuzeliažo dangoje kartais atsirasdavo skilimų ir įtrūkimų.

Šių trūkumų fone D.V buvo tik nežymiai pranašesnis nei D.III.

Fronto lakūnai lėktuvo nemėgo ir teikė pirmenybę senesniam D.III. 1917 m. liepos mėn. laiške Manfredas von Richthofenas apibūdino DV kaip „tokį pasenusį ir taip juokingai prastesnį nei anglų lėktuvai, kad su šiuo lėktuvu nieko neįmanoma padaryti“. Šias išvadas patvirtino ir britai, bandydami trofėjinį D.V nustatę, kad orlaivis lėtai atlikdavo manevrą, valdymo įrankiai reikalavo didelės piloto jėgos, o pats lėktuvas buvo apibūdintas kaip varginantis pilotą.
Užfiksuotus trūkumus „Albatros“ pamėgino ištaisyti pasiūlydamas modelį „D.Va“. Jis pasižymėjo tvirtesniais sparnų lonžeronais, storesnėmis sparno nerviūromis ir sustiprintu fiuzeliažu. Modifikuotas D.Va buvo 23 kg sunkesnis D.III, tačiau šį masės pasidėjimą kompensavo 130 kW (180 AG) galios variklis Mercedes D.IIIaü su kompresoriumi. Nepaisant šios modernizacijos struktūrinės problemos nebuvo pilnai pašalintos. D.Va buvo grįžta prie ankstesniame modelyje D.III naudotos eleronų trosų valdymo schemos: trosas nuo vairalazdės ėjo per apatinį sparną, ir ties spyriais kilo aukštyn į eleronus – panašiai, kaip prieš 1914 m. sukurtame neginkluotame dviviečiame Albatros B.I. Tokia schema užtikrino efektyvesnę valdymo paviršių reakciją. D.III ir D.Va sparnai buvo tarpusavyje pakeičiami. Šia galimybe naudojosi ir Lietuvos karo aviacija, 1919–1922 m. bent vieną D.III naudojusi su D.V sparnais. Stiprindamas sparną „Albatros“ modelyje „D.Va“ pridėjo nedidelę įstrižą atramą, jungiančią priekinį tarpplokštuminį statramstį su priekiniu apatinio sparno kraštu. Šia konstrukcija taip pat buvo modernizuoti kai kurie anksčiau pagaminti D.V.1917 m. rugpjūčio mėn. Idflieg užsakė 262 vnt. D.Va, rugsėjo mėn. buvo pateiktas naujas užsakymas 250 vnt., o spalį – dar 550 vnt. Iki tol gaminusi Albatros D.III „Ostdeutsche Albatros Werke“ spalio mėn. gavo užsakymą pagaminti 600 vnt. D.Va. Pirmieji serijiniai D.Va buvo pradėti tiekti tų pačių metų spalį. Tuo metu dėl struktūrinių Fokker Dr. I problemų ir nepasiteisinusio Pfalz D.III Luftstreitkräfte neturėjo kitų naikintuvo alternatyvų nei D.Va. Šią padėtį pakeitė tik Fokker D.VII pasirodymas 1918 m. viduryje. D.Va gamyba buvo nutraukta 1918 m. balandžio mėn. 1918 m. gegužės mėn. Vakarų fronte buvo naudojami 131 D.V ir 928 D.Va. Pasirodžius Fokker D.VII jie buvo pradėti išvesti iš aktyvios tarnybos ir rugpjūčio 31 d. fronto daliniuose buvo mažiau nei 400 visų tipų „Albatros“ naikintuvų. Nors ir palaipsniui išvedami iš eksploatacijos, D.V ir D.Va buvo eksploatuojami iki pat karo pabaigos.

Palyginimas su to paties laikotarpio analogais

Išlikę lėktuvai ir replikos 
2022 m. duomenimis, muziejuose buvo saugomi du D.Va.

 Lėktuvas su gamykliniu numeriu D.7161/17, manoma, kad priklausęs Jasta 46, Antantės pajėgų buvo užgrobtas 1918 m. balandžio arba gegužės mėn. 1919 m. lėktuvas buvo pristatytas De Young memorialiniame muziejuje San Franciske (Kalifornija, JAV). JAV Nacionalinis oro ir kosmoso muziejus šį orlaivį įsigijo 1949 m. Jis buvo laikomas sandėlyje iki restauravimo pradžios 1977 m. Nuo 1979 m. D.7161/17 buvo eksponuojamas Oro ir kosmoso muziejuje Vašingtone. Abejose šio orlaivio fiuzeliažo pusėse yra išlikęs asmeninis piloto ženklas „Stropp“.
 Jasta 29 leitenanto Rudolfo Klauso pilotuotas D.V su gamykliniu numeriu D.5390/17 1917 m. gruodžio 17 d. pažeistas mūšyje su Australijos oro korpuso RE8 sėkmingai nusileido Antrosios Australijos divizijos 21-ojo pėstininkų bataliono užnugaryje. 1918 m. vasario mėn. britų karo biuras šį lėktuvą perleido Australijos oro pajėgoms, kurios, savo ruožtu, jį parvežė namo ir perdavė muziejui. 2001 m. orlaivis buvo restauruotas Treloaro technologijų centre. Nuo 2008 m. D.5390/17 vėl buvo viešai rodomas Australijos karo memorialo ANZAC salėje.

Skraidančią D.V kopiją, išdažytą Bavarijos karinių pajėgų piloto Hanso Böhningo Rautenflagge naudota galinio fiuzeliažo spalvų schemą, Senajam Reinebeko aerodromui sukūrė Kanados aviatorius Koulas Palenas (angl. Cole Palen). Kanadoje pagaminta „Ranger“ varikliu varoma kopija 2017 m. buvo bazuojama Naujosios Zelandijos karo lėktuvų asociacijos aerodrome Ardmoro mieste (Ardmore), Oklande. Keletas D.V kopijų pagal autentiškus brėžinius, kai kurios jų – ir su autentiškais varikliais XX a. pabaigoje buvo pagamintos Naujojoje Zelandijoje. Viena tokių eksponuojama Karališkųjų oro pajėgų muziejuje Kolindeile (Londonas, Naujoji Zelandija). Kita jų priklausė JAV aviatoriui Kermit Weeks (Florida, JAV), dar dvi priklausė TVAL (Naujoji Zelandija).

Lietuvoje 
Lietuvos karo aviacija turėjo vieną Albatros D.V. Jis buvo įsigytas 1919 m. pradžioje iš Vokietijos kariuomenės dalinių Rytprūsiuose. Tai buvo vienas iš maždaug 50 lėktuvų, kuriuos, apeidami Antantės sankcijas, Vokietijos kariuomenės atskiri daliniai pardavė Lietuvai. Tokiu būdu Lietuvos karo aviacija įsigijo keturis naikintuvus Fokker D.VII, du naikintuvus Albatros D.III, vienuolika mokymui tinkamų Albatros C.Ib, tris šarvuotus Albatros  J.II, du LVG C.VI, po vieną LVG C.V, Albatros B.II, Albatros C.III ir Rumpler C.I, du Albatros C.XV, keturis dviviečius naikintuvus Halberstadt CL.II, penkis Halberstadt CL.IV, vieną Halberstadt C.IV, šešis Halberstadt C.V, šešis DFW C.V.

Turimais duomenimis jis neskraidė. 1921 m. panaudotas dalimis remontuojant kitus lėktuvus.

Dokumentuose šio lėktuvo pavadinimas buvo trumpinamas į „Alb C V“.

Operatoriai 

 Luftstreitkräfte
 Karališkosios Prūsijos karinės oro pajėgos (vok. Königlich Preußische Fliegertruppe)

 Jasta 1
 Jasta 2
 Jasta 3
 Jasta 4
 Jasta 5
 Jasta 6
 Jasta 7
 Jasta 10
 Jasta 11
 Jasta 12
 Jasta 13
 Jasta 14
 Jasta 15
 Jasta 17
 Jasta 18
 Jasta 21

 Jasta 22
 Jasta 24
 Jasta 26
 Jasta 27
 Jasta 37
 Jasta 40
 Jasta 43
 Jasta 46
 Jasta 55 (F)
 Jasta 57
 Jasta 59
 Jasta 61
 Jasta 62
 Jasta 63
 Jasta 69
 Jasta 75
 Jasta 84
 Kest 1a
 Bogohl 6

 Karališkosios Bavarijos oro pajėgos (vok. Königlich Bayerische Fliegertruppe)
 Jasta 16b
 Jasta 23b
 Jasta 32b
 Jasta 34b
 Jasta 35b
 Jasta 76b
 Jasta 77b
 Jasta 78b
 Jasta 79b

 Saksonijos pajėgos
 Jasta 72s

 Viurtenburgo pajėgos
 Jasta 28w
 Jasta 64w

 Kaiserliche Marine
 Seefrontstaffel 1
 Marine Feld Jagdstaffel 1
 Marine Feld Jagdstaffel 2
 Marine Feld Jagdstaffel 3

 

 Karo aviacija

 

 Lenkijos oro pajėgos (tarpukaris)

 Osmanų imperijos karinės oro pajėgos

Techniniai duomenys (DV)

Bibliografija 
 (LT) ALBATROS D.V, Plieno sparnai
 (DE) Angelucci, Enzo, Matricardi, Paolo: Die Flugzeuge. Von den Anfängen bis zum Ersten Weltkrieg. Falken-Verlag, Wiesbaden 1976, ISBN 3-8068-0391-9
 (EN) Bennett, Leon. Gunning for the Red Baron. College Station, Texas: Texas A&M University Press, 2006. ISBN 1-58544-507-X.
 (EN) Connors, John F. Albatros Fighters in Action (Aircraft No. 46). Carrollton, Texas: Squadron/Signal Publications, Inc., 1981. ISBN 0-89747-115-6.
 (EN) Gray, Peter and Owen Thetford. German Aircraft of the First World War. London: Putnam & Company Ltd., 1970. 2nd ed. ISBN 0-370-00103-6.
 (EN) Green, William and Gordon Swanborough. The Complete Book of Fighters. London: Salamander Books, 1994. ISBN 0-8317-3939-8.
 (EN) Grosz, Peter M. „The Agile & Aggressive Albatros“. Air Enthusiast Quarterly, No. 1, n.d., pp. 36–51. ISSN 0143-5450
 (EN) Grosz, Peter M. Albatros D.III (Windsock Datafile Special). Berkhamsted, Herts, UK: Albatros Publications, 2003. ISBN 1-902207-62-9.
 (EN) Guttman, Jon. SE 5A vs Albatros D V: Western Front 1917-18 (Duel 20). Oxford, UK: Osprey Publishing, 2009. ISBN 978-1-84603-471-8.
 (EN) Herris, Jack. Pfalz Aircraft of World War I (Great War Aircraft in Profile, Volume 4). Boulder, Colorado: Flying Machine Press, 2001. ISBN 1-891268-15-5.
 (EN) Mikesh, Robert C. Albatros D.Va: German Fighter of World War I. Washington, D.C.: Smithsonian Institution Press, 1980. ISBN 0-87474-633-7
 (EN) Nelcarz, Bartolomiej and Robert Peczkowski. White Eagles: The Aircraft, Men and Operations of the Polish Air Force 1918–1939. Ottringham, UK: Hikoki Publications, 2001. ISBN 1-902109-73-2.
 (FR) 
 (LT) Ramoška, Gytis, Pirmieji karo aviacijos lėktuvai 1919-23 m., Plieno sparnai
 (EN) VanWyngarden, Greg. Albatros Aces of World War I Part 2 (Aircraft of the Aces No. 77). Oxford, UK: Osprey Publishing, 2007. ISBN 1-84603-179-6

Išnašos 

Albatros orlaviai
Naikintuvai
Biplanai
Pusantrasparniai