Václav Havel

Vaclavas Havelas (; g. 1936 m. spalio 5 d. Prahoje – m. 2011 m. gruodžio 18 d.) – Čekijos dramaturgas, eseistas, poetas, filosofas, disidentas ir politikas.

Biografija 
V. Havelas gimė turtingoje šeimoje, kuri neteko beveik viso turto per komunistų 1948 metais įvykdytą nacionalizaciją. V. Havelui nebuvo leista studijuoti, todėl jis mokėsi vakarinėje mokykloje ir pradėjo dirbti teatre kaip scenos darbininkas. Prahos pavasario metu jis kovojo už demokratinę visuomenę.

V. Havelas kovojo už politinius kalinius. Į politikos aktyvistų veiklą jis rimtai įsitraukė 1977 m. sausį, kai tapo vienu iš žmogaus teisių manifesto „Charta 77“ autorių, o ši kova sulaukė didėjančio susidomėjimo Vakarų šalyse. Režisavo spektaklius „Sodo vakarėlis“ (), „Memorandumas“, kuriuose naudodamas absurdizmą išjuokė komunistinę sistemą. Buvo daug kartų suimtas ir ketverius metus praleido komunistinio režimo kalėjimuose. Jo laiškai iš kalėjimo, rašyti žmonai, tapo vienas iš labiausiai žinomų jo kūrinių. Laiškai vėliau išleisti knygoje „Laiškai Olgai“ (). Buvo taip pat vienas iš įkūrėjų antikomunistinės iniciatyvos Občanské fórum.

1989–1993 m. pirmas demokratiškai išrinktas Čekoslovakijos prezidentas. Kaip prezidentas jis prižiūrėjo šalies perėjimą prie demokratijos ir laisvosios rinkos ekonomikos, taip pat – taikų Čekoslovakijos skilimą 1993 m. į Čekiją ir Slovakiją. Buvo taip pat pirmas Čekijos Respublikos prezidentas.

V. Havelas iš prezidento posto pasitraukė 2003 m. – praėjus 10-čiai metų po Čekoslovakijos subyrėjimo ir vos keli mėnesiai prieš Čekijos ir Slovakijos įstojimą į Europos Sąjungą (ES). Jam priskiriami nuopelnai dėl sąlygų Čekijos stojimui parengimo, be to, jis buvo prezidentas, kai šalis 1999 m. įstojo į NATO.

Moto 
„Tiesa ir meilė turi įveikti melą ir neapykantą“, – kartą pasakė V. Havelas. Tie žodžiai tapo jo revoliuciniu moto, pagal kurį jis, kaip pats sakė, visuomet stengdavosi gyventi.

Apdovanojimai 
V. Havelas kelis kartus buvo nominuotas Nobelio taikos premijai ir atsiėmė dešimtis kitų garbingų pasaulinės reikšmės apdovanojimų.

 Argentina – Ordinas „Liberator San Mastin“ (1996 m.)
 Austrija – Dekoruokis už nuopelnus mokslui ir menui (2005 m.)
 Brazilija– Ordinas „Southern Cross“ (1990 m.), Ordinas „Rio Branco“ (1996 m.)
 Čekija – Ordinas „White Lion“ ir Ordinas „Tomáš Garrique Masaryk“ (2003 m.)
 Estija – Ordinas „Cross of Terra Mariana“ (1996 m.)
 Gruzija – Ordinas „Saint George’s Victory“ (2011 m.)
 Indija – Gandhi taikos premija (2003 m.)
 Ispanija – Ordinas „Isabella the Catholic“ (1995 m.)
 Italija – Ordinas „Merit of the Italian Republic“ (2002 m.)
 JAV – Prezidento laisvės medalis (2003 m.)
 Jordanija – Ordinas „al-Hussein bin Ali“ (1997 m.)
 Jungtinė Karalystė – Ordinas „Bath“ (1996 m.)
 Kanada – Ordinas „Canada“ (2004 m.)
 Kinijos Respublika (Taivanas) – Ordinas „Brilliant Star“ (2004 m.)
 Latvija – Ordinas „Tree Stars“ (1999 m.)
 Lenkija – Baltojo erelio ordinas (1993 m.)
 Lietuva – Vytauto Didžiojo ordinas su aukso grandine (1999 m.)
 Portugalija – Ordinas „Liberty“ (1990 m.)
 Prancūzija – Garbės legiono ordinas (1990 m.) ir Ordinas „Arts and Letters“ (2001 m.)
 Slovakija – Ordinas „White Double Cross“ (2003 m.)
 Slovėnija – Aukso garbės medalis (1993 m.)
 Turkija – Ordinas „State of Republic of Turkey“ (2000 m.)
 Ukraina – Ordinas „Yaroslav the Wise“ (2006 m.)
 Urugvajus – Medalis (1996 m.)
 Vengrija – Ordinas „Merit of Hungary“ (2001 m.)
 Vokietija – Ordinas „Merit of the Federal Republic of Germany“ (2000 m.)

|-

Čekijos prezidentai
Čekoslovakijos prezidentai
VU garbės daktarai
Absurdo teatras