Adrastėja (palydovas)

Adrastėja – antras pagal atstumą prie Jupiterio ir mažiausias iš keturių vidinių palydovų.

Ją atrado Voyager 2 ir padarė keletą nuotraukų (1979) m. Atradus, buvo suteiktas pavadinimas S/1979 J 1 (IAUC 3454). 1983 m. oficialiai pavadinta nimfos Adrastėjos, globojusios Dzeusą, vardu. Adrastėja yra pirmasis natūralus palydovas, atrastas naudojantis tarpplanetinių erdvėlaivių padarytomis nuotraukomis.

Tai vienas nedaugelio palydovų Saulės sistemoje, aplink planetą apskriejantis greičiau (tik per septynias valandas), nei trunka tos planetos diena. Kiti du tokia savybe pasižymintys palydovai – Jupiterio Metidė ir Marso Fobas. Nepaisant Galileo misijos, apie Adrastėjos fizines charakteristikas žinoma labai nedaug – tik dydis ir tai, kad palydovas yra pilnai sinchronizavęsis su Jupiteriu.

Atradimas 

Adrastėjos atradėjai yra David C. Jewitt ir G. Edward Danielson. Jie naudojosi Voyager 2 zondo 1979 m. liepos 8 d. darytomis nuotraukomis. Nors nuotraukoje Adrastėja atrodė kaip paprastas taškas, tai buvo pirmasis palydovas, atrastas tarpplanetinės misijos metu. Tuoj po šio atradimo kitu du Jupiterio mėnuliai (Tebė ir Metidė) buvo pastebėti pora savaičių anksčiau darytose Voyager 1 nuotraukose. Galileo misija 1998 m. sugebėjo nustatyti Adrastėjos dydį.

Fizinės savybės 
Adrastėja yra netaisyklingos formos. Jos matmenys – 20×16×14 km. Tai – mažiausias iš keturių vidinių Jupiterio mėnulių. Adrastėjos sandara ir masė nėra žinomos, tačiau tariant, kad jos tankis turėtų būti toks pat kaip Amaltėjos – apie 0,86 g/cm³, jos masė turėtų būti apie 2×1015 kg. 

Net ir geriausiose Galileo nuotraukose palydovas yra vos kelių pikselių didumo, todėl apie jo paviršių nėra nieko žinoma.

Orbita 
Adrastėja yra antras palydovas pagal nuotolį nuo Jupiterio. Nuo planetos ji yra nutolusi 129 000 km. Orbitos ekscentricitetas ir polinkis į Jupiterio pusiaujo plokštumą labai nedideli – atitinkamai 0,0015 ir 0,03°. Dėl potvyninių jėgų palydovas su planeta yra pilnai sinchronizavęsi – Adrastėjos apskriejimo aplink Jupiterį ir apsisukimo apie savo ašį periodai sutampa (ji visada atsisukusi į Jupiterį ta pačia puse). 

Adrastėjos, kaip ir Metidės, orbitos yra sinchroninės Jupiterio orbitos viduje. Palydovas palengva artėja prie planetos ir teoriškai galbūt į ją kada galėtų nukristi, tačiau tas laikas viršija tikėtiną Saulės sistemos amžių. Tačiau šiuo metu žiede esančios dulkės gali nukristi ir anksčiau.

Sąveika su Jupiterio žiedais 
Adrastėja yra didžiausias Jupiterio žiedų medžiagos šaltinis. Meteoritų smūgių metu nuo vidinių Jupiterio palydovų gali atitrūkti dulkės, kurios ir formuoja Jupiterio žiedus.

Medžiaga iš Adrastėjos pašalinama labai produktyviai – tankiausias (pagrindinis) žiedas yra šio palydovo orbitoje. Tiksliau – Adrastėjos orbita yra netoli išorinio pagrindinio Jupiterio žiedo krašto.

Šaltiniai

Literatūra 
 
 

Jupiterio palydovai