Raketa žemė–oras

Raketa „žemė–oras“, zenitinė raketa, priešlėktuvinė raketa (, SAM; ) – raketa, skirta naikinti oro taikinius: (lėktuvus, sraigtasparnius, sparnuotąsias raketas, bepiločius lėktuvus) šaudant nuo žemės paviršiaus. Šiai grupei priskiriamos ir laivų zenitinės raketos (nors jos kartais vadinamos raketomis „laivas–oras“).

Raketos skiriasi veikimo toliu ir aukščiu, įveikiamo taikinio greičiu, paleidimo įrenginiu, taikinio sekimo būdu ir raketų sąveika (kai kurių tipų raketos, iššaunamos kelios vienu metu, tarpusavyje dalinasi taikinius).

Raketų charakteristikos 
 skrydžio nuotolis – nuo 0,5 iki 500 km.
 taikinio naikinimo aukštis – nuo 15 m iki 30 km ir aukščiau.
 raketos masė – nuo 8 kg iki 8 t.
 didžiausias skrydžio greitis – 270–1700 m/s.

Raketų klasifikacija 
 Pagal valdymą
 valdomos radijo komandomis
 valdomos radijo pluoštu (spinduliu)
 nusitaikančios
 pagal taikinio infraraudonąjį spinduliavimą
 pagal savo radaro parodymus

 Pagal aerodinaminę schemą
 paprasta schema: stabilizatoriai priekyje, vairai gale
 anties schema: vairai priekyje, stabilizatoriai gale
 nešantis kūgis: fiuzeliažas kūginis su vairais galinėje dalyje

Raketų sandara 
Zenitinė raketa susideda iš:
 planerio (fiuzeliažas, vairai ir stabilizatoriai)
 variklių (vienas ar keli)
 autopiloto
 nuotolinio valdymo komandų priėmimo įrenginio
 giroskopinių įtaisų
 elektrinio ar pneumatinio maitinimo šaltinių
 kontaktinių ir nekontaktinių sprogdiklių
 kovinės dalies (skeveldrinis – fugasinis ar specialus užtaisas)

Paleidimo įrenginiai 

Sausumos zenitinės raketos gali būti leidžiamos iš stacionarių, mobilių ar nešiojamųjų paleidimo įrenginių:

Stacionarieji paleidimo įrenginiai būdingi ankstyvosioms priešlėktuvinės gynybos sistemoms. Tuo metu raketos buvo labai griozdiškos, todėl ir jų paleidimo įrenginiai buvo nemaži.

Mobilieji paleidimo įrenginiai 
Įtaisyti ant ratinių ar vikšrinių važiuoklių. Gali būti buksyruojami. Kovos laukui skirtos zenitinės raketų savaeigės paprastai būna šarvuotos, nes gali būti apšaudytos.

Laiviniai paleidimo įrenginiai 
Šiais laikais tokius turi kiekvienas bent kiek didesnis kovinis laivas. Kai kurie laivai specializuojasi oro erdvės gynybos srityje. Pvz., JAV „Ticonderoga“ klasės kreiseriai (turintys „Aegis“ sistemą), Rusijos „Kirov“ klasės kreiseriai (ginkluoti 12 „S-300PMU Favorit“ paleidimo įrenginių).

Nešiojamieji paleidimo įrenginiai 
Tai vieno žmogaus nešiojami ir naudojami įtaisai, paprastai vamzdžio formos, kuriais nuo peties iššaunama zenitinė raketa (tai mažiausios zenitinės raketos).

Rusija turi atraminį paleidimo įrenginį „Džigit“, kuris gali būti nešiojamas išardytas į tris nešulius, bet šaudo sumontuotas ant žemės (paruošimas šaudymui užima 3 minutes, užtaisymas naujomis raketomis – 2 minutes).

Šaudymo eiga 
Nenešiojami paleidimo įrenginiai taikinį aptinka ir seka radarais. Nustato taikinio priklausomybę (savas ar svetimas) ir pasiekus apšaudymo zoną paleidžia vieną ar kelias raketas.

Istorija 
Pirmoji priešlėktuvines raketas ėmė kurti hitlerinė Vokietija, kadangi jai Antrojo pasaulinio karo metu buvo itin aktualu apsiginti nuo amerikiečių ir anglų bombonešių antskrydžių. Buvo kuriama „Wasserfall“ raketa, nors iki karo pabaigos vokiečiai jos panaudoti taip ir nesuspėjo.

Išnašos

Bibliografija 
 Westerman, Edward (2001). Flak: German Anti-Aircraft Defenses, 1914–1945. University Press of Kansas. ISBN 0700614206.
 Neufeld, Michael J (1995). The Rocket and the Reich: Peenemünde and the Coming of the Ballistic Missile Era. New York: The Free Press. pp. 235. ISBN 0-02-922895-6.

Raketiniai ginklai
Oro gynybos ginklai