Žemės drebėjimo intensyvumas

Žemės drebėjimo intensyvumas – parametras nusakantis žemės drebėjimo sukeltų virpesių stiprumą žemės paviršiuje tam tikroje vietoje. Intensyvumas nustatomas pagal žmonių, pastatų ir gamtinės aplinkos reakcijas. Tam tikras žemės drebėjimas sukelia skirtingų intensyvumų virpėjimus skirtingose vietose. Didžiausias intensyvumas paprastai stebimas seisminio įvykio epicentre, mažesni intensyvumai išsidėsto koncentriškomis zonomis aplink įvykio epicentrą. Sąryšis tarp magnitudės ir intensyvumo yra gana sudėtingas. Intensyvumas, stebėtas tam tikroje vietoje, priklauso nuo įvykio magnitudės, įvykio židinio gylio, atstumo iki židinio, grunto sąlygų ir drebėjimo mechanizmo (lentele).

Apytikslis sąryšis tarp „tipinio“ žemės drebėjimo stabiliose platformose ir intensyvumo jo epicentre.

(Adaptuoti iš JAV Geologijos tarnybos duomenys)

Intensyvumas vertinamas dvylikos balų skale (lentelė), nuo visiškai nejaučiamo vieno balo (I) iki dvylikto balo (XII) – visiško visų pastatų sugriovimo. Kad intensyvumo balus aiškiau atskirti nuo magnitudės balų žymėjimo, intensyvumo balai dažniausiai nurodomi romėniškais skaitmenimis. Intensyvumo skalės yra naudojamos jau kelis šimtmečius ir palaipsniui jos vystėsi bei tobulėjo. Nuo 60-tojo XX amžiaus dešimtmečio plačiausiai Europoje buvo naudojama MSK-64 skalė. Šiuo metu Europos seismologijos komisija rekomenduoja naudoti patobulintą MSK versiją – EMS-98 skalę (http://www.gfz-potsdam.de/pb5/pb53/projekt/ems/eng/index_eng.html ). JAV naudojama Modifikuota Merkali skalė, o Japonijoje dešimties balų – Japonijos meteorologijos agentūros (JMA) skalė.

Europos makroseisminė skalė (EMS98) 

Geologija