Julijų–Klaudijų dinastija

Julijų–Klaudijų dinastija – Romos imperatorių dinastija, valdžiusi 27 m. pr. m. e. – 68 m. e. m. Jai priklausė pirmieji penki Romos imperijos epochos imperatoriai:
 Augustas (valdė nuo 27 m. pr. m. e. iki mirties 14 m. e. m.);
 Tiberijus (valdė nuo 14 m. iki mirties 37 m.);
 Kaligula (valdė nuo 37 m. iki mirties 41 m.);
 Klaudijus (valdė nuo 41 m. iki mirties 54 m.);
 Neronas (valdė nuo 54 m. iki mirties 68 m.).

Kartais pirmuoju valdovu ir dinastijos įkūrėju laikomas Julijus Cezaris, tačiau jis nebuvo imperatorius ir neturėjo ryšių su Klaudijų gimine. Pradedant Augustu, šie penki imperatoriai buvo susiję su Julijų ir Klaudijų giminėmis kraujo ryšiais bei per juridinius įsivaikinimus.

Julijų–Klaudijų dinastijos imperatorių valdymas buvo ganėtinai panašus. Visi išplėtė Romos Imperijos teritoriją, pradėjo didelių statybų projektus, visi turėjo didelį populiarumą tarp plebėjų tačiau nesutarė su nobilitetu. Visi, išskyrus galbūt Klaudijų, vykdė didelio masto savo politinių priešininkų trėmimus bei žudymus. Visus buvo bandyta nuversti įvairiais sąmokslais, dažnai bandant atstatyti Romos respubliką. Senovės istorikai (Tacitas, Svetonijus, Kasijus Dionas) juos (ypač Tiberijų, Kaligulą ir Neroną) vaizdavo kaip garbėtroškas, savanaudžius, seksualinius iškrypėlius ir kraujo ištroškusius tironus.

Be Cezario, kiti žymesni su šia dinastija susiję žmonės buvo Markas Vipsanijus Agripa (Kaligulos senelis ir Nerono prosenelis) ir Markas Antonijus (Augusto sesers Oktavijos vyras ir per vaikus su ja – Kaligulos, Klaudijaus ir Nerono giminė).

Paskutinis dinastijos imperatorius Neronas valdžią ir gyvenimą baigė savižudybe bėgdamas iš Romos dėl kilusio sąmokslo. Vėlesnis metus trukęs periodas vadinamas keturių imperatorių metais, paskui valdė Flavijų dinastija.

Senovės Romos dinastijos