Pijus II

Pijus II (; tikras vardas Enėjus Silvijus Pikolominis, , 1405 m. spalio 18 d. – mirė 1464 m. rugpjūčio 14 d.) – popiežius 1458–1464 m. laikotarpiu.

Biografija 
Studijavo teisę Sienoje ir literatūrą Florencijoje. 1432 m. buvo kardinolo D. Capranicos palydovas Bazelio susirinkime, kuriame gynė Bažnyčios susirinkimo viršenybę prieš popiežių Eugenijų IV. Nuo 1440 m. antipopiežiaus Felikso V sekretorius. Nuo 1443 m. dirbo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho III kanceliarijoje. 1447 m. tapo Triesto, o 1450 m. Sienos vyskupu ir popiežiaus pasiuntiniu Šventojoje Romos Imperijoje. 1456 m. paskirtas kardinolu. 1458 m. išrinktas popiežiumi, stiprino popiežiaus galias, mėgino organizuoti Kryžiaus žygį prieš Osmanų imperiją, tačiau tam nepritarė Europos valstybių valdovai. 1462 m. pasmerkė Kanarų salose praktikuotą naujai pakrikštytų asmenų išvarymą į vergiją.

Asmenybė 
Buvo žymus humanistas, rašytojas, istorikas, poetas ir mokslininkas. Geografijos veikale „Kosmografija, arba Azijos ir Europos aprašymas“ (Cosmographia in Asiae et Europae eleganti descriptione) pateikė daug geografijos, istorijos etnografijos žinių. Pirmasis išsamiai aprašė Europos žemyną. Veikale De Europa aprašė ir Lietuvą, Lietuvos didįjį kunigaikštį Vytautą, lietuvių papročius, religijos dalykus, kai kurias Lietuvos krikšto aplinkybes. Literatūroje išgarsėjo erotinės poezijos rinkiniu Cinthia, istoriniais ir komedijinio žanro kūriniais. Jo iniciatyva 1460 m. įkurtas Bazelio universitetas.

Susiję straipsniai 
 Jiržis Podiebradietis

Nuorodos 
 Sąrašas:Popiežiai

Šaltiniai 

Popiežiai