Dangun Žengimo sala

Dangun Žengimo sala () – vulkaninė sala pietiniame Atlanto vandenyne, ~1600 km nuo Afrikos krantų, 1287 km nuo Šv. Elenos salos. Priklauso Šv. Elenos teritorijai (Jungtinės Karalystės užjūrio valdos). Plotas 91 km².

Dangun Žengimo sala yra virš vandens iškilusi Vidurio Atlanto kalnagūbrio dalis. Aukštis iki 859 m (Žaliasis kalnas). Dideli lavos laukų plotai. Klimatas subtropinis, temperatūra vyrauja apie 20–31 °C. Daugiausia kritulių iškrenta sausio-balandžio laikotarpiu.

Dangun Žengimo salą 1501 m. atrado portugalų jūrininkas Žuanas da Nova (João da Nova), tačiau jokių salos aprašymų nepaliko. 1503 m. salą pakartotinai atrado kitas portugalų jūreivis Afonsas de Albukerkė, jai suteikęs ir Kristaus Dangun žengimo vardą. Sala buvo negyvenama iki 1815 m., kai joje įsikūrė Britų įgula. 1836 m. saloje lankėsi gamtininkas Č. Darvinas. 1898 m. per salą buvo nutiestas telegrafo kabelis iš Jungtinės Karalystės į Pietų Afriką. Antrojo pasaulinio karo metu, JAV pajėgos, pagal sutartį su Jungtine Karalyste, saloje įrengė lėktuvų kilimo taką, kuriuo tranzitu buvo gabenami kroviniai į karo veiksmų zonas Afrikoje ir Europoje. Per salą vykdomas Jungtinės Karalystės oro susisiekimas su Folklandų salomis.

Dangun Žengimo saloje gyvena ~800 gyventojų, iš kurių didesnė dalis – Džordžtauno gyvenvietėje. JAV karinė oro bazė.

Šaltiniai 

Šv. Elenos, Dangun Žengimo ir Tristano da Kunjos salos