Konodontai

Konodontai (Conodonta) – į sliekus panašūs išnykę gyvūnai, turėję apatitinius konusinius dantis. Dažniausiai „konodontai“ reiškia šiuos dantis. 

1856 metais rusų mokslininkas Kristijonas Ivanovičius Panderis, tyrinėdamas Pabaltijo ordoviko  uolienas, pirmasis atrado ir aprašė konodontus. Šiuo metu tai viena iš labiausiai ištirtų fosilinių gyvūnų grupių. Tai atsitiko dėl to, kad konodontai, tiksliau jų dantys, randami paleozojaus uolienose, nuo kambro iki vėlyvojo triaso. Jie randami praktiškai visuose jūrinės kilmės uolienose. Kadangi sudaryti iš apatito, vadinasi juos galima lengvai atskirti iš uolienos, panaudojant rūgštis. Panadodojant konodontus pavyko suskirstyti visą paleozojų ir triasą intervalais, kurių trukmė 100 tūkst. – 1 mln. metų. 

Pats gyvūnas aptiktas tik 1982 metus Škotijos akmens anglies sluoksniuose. Tai buvo apie 4 cm ilgio gyvūno, panašaus į slieką atspaudas, kurio viršutinėje dalyje surasti apatitiniai konusiniai dantys. Vėlesni atradimai Pietų Afrikos Respublikoje padėjo nustatyti, kad konodontai (gyvūnai) turėjo akis ir pelekus. Dar vėliau detaliai ištyrus dantis, nustatyta, kad jie turi daug įbrėžimų, būdingų plėšrūnams. Todėl manoma, kad konodontai buvo greiti ir plėšrūs gyvūnai.

Išnykę gyvūnai