Austrijos įpėdinystės karas

Austrijos įpėdinystės karas – karas dėl Šventosios Romos imperatoriaus Karolio VI dukters Marijos Teresės teisės paveldėti Habsburgų dinastijos valdas, vykęs 1740 m. gruodžio 16 d. – 1748 m. spalio 18 d. Karas vyko Europoje ir Šiaurės Amerikoje, į jį įsitraukė beveik visos Europos valstybės, tačiau po karo įvyko tik nedideli teritoriniai pokyčiai.

Pradžia 

Karas prasidėjo 1740 metais, spalio 20 dieną mirus Karoliui VI. Pagal Pragmatinę sankciją Marija Teresė turėjo paveldėti Vengriją, Bohemiją (Čekiją), Austriją ir kitas žemes, o jos vyras Pranciškus Steponas turėjo tapti imperatoriumi, tačiau Prūsijos valdovas Frydrichas II, pasinaudodamas Habsburgų susilpninta pozicija, 1740 m. gruodžio 16 d. įsiveržė į Austrijos valdomą Sileziją. Vėliau į karą prieš Austriją įsitraukė Prancūzija, Ispanija, Saksonija, Švedija ir Bavarija. Austriją palaikė Didžioji Britanija ir Jungtinės Nyderlandų provincijos, o vėliau ir Rusija, kurios įsikišimas paspartino taikos sudarymą.

Pasekmės 

1742 m. Austrija Prūsijai atidavė Sileziją, bet išstūmė buvusius Prūsijos sąjungininkus iš Bohemijos ir 1743 m. įsiveržė į Bavariją. Po šių žingsnių Prūsija vėl įsitraukė į karą, pradėdama II Silezijos karą ir įsiverždama į Bohemiją. 1745 metais mirė bavarų pretendentas Karolis VII, o jo sūnus Maksimilianas sutiko remti Marijos Teresės vyrą rinkimuose į Šventosios Romos Imperijos sostą su sąlyga, kad austrai grąžins užimtas Bavarijos žemes. Tais pačiais metais užbaigtas Silezijos karas, dar kartą patvirtinant Silezijos atitekimą Prūsijai.

Pabaiga 
Karas baigėsi 1748 m. spalio 18 d. pasirašius Acheno sutartį, kuria patvirtinta Pranciškaus I teisė į imperatoriaus sostą, o mirusio Karolio VII išrinkimas imperatoriumi pripažintas teisėtu, bet austrai neteko Silezijos ir žemių Italijoje (Parmos, Pjančenzos ir dalies Milano kunigaikštystės). Karo metu Austrija buvo susilpninta, o Prūsija po karo gerokai sustiprėjo.

Europos karai
Austrijos karai
Habsburgų monarchija