Budriai (Skuodas)

Budriai – kaimas vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, 7 km į pietus nuo Skuodo ir 5 km į šiaurės vakarus nuo Mosėdžio, dešiniajame Erlos krante.

Geografija 

Vakaruose kaimą juosia Erla (Kernų tvenkinys), šiaurėje – dešinysis jos intakas Užupis, rytuose – Margių miškas. Į vakarus plyti Šakalių, į šiaurę – Kernų, į šiaurės rytus – Gaubių, į rytus – Tauzų ir Simaičių kaimų laukai. Pietiniu pakraščiu praeina kelias Bobiliškės–Šakaliai, skiriantis Budrius nuo Kusų kaimo laukų, o per kaimo vidurį nutiestas kelias, vedantis pro Puotkalius į Skuodą.

Istorija 

Aptinkami akmens dirbiniai (kirveliai, trintuvėlis) liudija, kad pirmieji gyventojai kaimo žemėje pasirodė I tūkstantmetyje pr. m. e. Vėlesnės epochos, I tūkstantmečio antros pusės – II tūkstantmečio pirmos pusės gyventojus mena dubenuotas akmuo ir senieji laukai su akmenų krūsnimis ir aptvarais.

Budrių kaimas susiformavo XVI a. Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Budrys daugiskaitinės formos.

Priklausė Mosėdžio dvarui ir Mosėdžio parapijai.

1640 m. Mosėdžio parapijos inventorinėje knygoje Budrių kaime paminėti 3 valakai dirbamos žemės ir šie žemdirbiai: Simonas Budrys (Symon Budraitys), Ambraziejus Simaitis (Ambrozey Szymaitys) ir Kristupas Kinčius (Krysztoph Kinszaitys).

1846 m. buvo 5 dūmai, 1856 m. – 9 sodybos.

XIX a. bendro naudojimo žemių šiauriniame ir rytiniame pakraštyje susiformavo kelių vienkieminių sodybų užusienis, priklausęs Budrių kaimo bendruomenei. 1871 m. 28 kaimo ir užusienio valstiečiai valdė 226 rėžius žemės, už kurią atlikinėjo Mosėdžio dvare atodirbio prievolę.

XIX a. antroje pusėje kaime gyveno liaudies menininkai broliai Palubinskai, gaminę medines šventųjų skulptūrėles koplytėlėms ir bažnyčioms. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje į carinę armiją buvo mobilizuoti 4 kaimo vyrai, iš kurių 1 žuvo. Kiti pateko į vokiečių nelaisvę, iš kurios po karo grįžo namo.

1919 m. įkurta Budrių seniūnija, 1921–1926 m. veikė pradinė mokykla. Joje mokytojavo Magdalena Budraitė, kasmet mokėsi iki 32 vaikų, o baigė – 42 mokiniai.

1923 m. buvo 14, 1935 m. – 20 ūkių, kurių dydis siekė nuo 17 iki 46 ha. Stambiausi ūkininkai – Simonas Karevičius (46 ha), Antanas Šakinis (42 ha), Jonas Šikšnius ir Pranas Jablonskis (po 31,5 ha).

1940 ir 1944 m. Budrių seniūnija pertvarkyta į apylinkę (panaikinta 1954 m.). 1944 m. į Vakarus pasitraukė broliai Juozas ir Kazimieras Narvilai, tarnavę Lietuvos policijoje. Pokariu P. Narvilo miške buvo įrengti Kardo rinktinės Skirmanto kuopos būrio bunkeriai, o dar viena slėptuvė veikė V. Rimos sodyboje. Joje laikėsi Jono Eidėjaus (kilęs iš Būdviečių, žuvo 1952 m.) 6 kovotojų būrys (tame tarpe Antanas Žiemelis iš Virbalų k.). Slėptuvę saugumiečiams susekus, Valius Rimas 1948 m. buvo nuteistas ir mirė lageryje, o žmona Stasė Rimienė su 4 vaikais ištremta į Sibirą. 10 metų lageriuose praleido partizanų ryšininkė Uršulė Šikšniūtė-Markauskienė.

Sovietmečio melioracija kaimą sunaikino. 2011 m. buvo 2 sodybos, iš kurių viena negyvenama.

Gyventojai

Žymūs žmonės 
 Simonas Karevičius (1867–1943), ūkininkas, savivaldybininkas;
 Ignas Jablonskis (1911–1991), inžinierius, kraštotyrininkas, Kretingos rajono garbės pilietis, Lietuvos garbės kraštotyrininkas.

Kultūros paveldas 
 Budrių akmuo su dubeniu;
 Senieji žemdirbystės laukai (I tūkstantmečio II pusė – XVI a.);
 Koplytėlė (XX a.).

Šaltiniai 

 Ignas Jablonskis. Ar sugrįš budriškiai į Budrius. – Gimtinė – 1991, Nr. 8
 Ignas Jablonskis. Budrių kaimas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1993

Skuodo rajono savivaldybės gyvenvietės