Melburnas

Melburnas () – miestas Australijos pietryčiuose, Port Filipo įlankos pakrantėje, prie Jaros upės žiočių. Antras pagal dydį miestas Australijoje (po Sidnėjaus), Viktorijos valstijos sostinė. Miesto aglomeracija užima 9 993 km² plotą, turi 5,0 mln. gyventojų (2022 m.).

Įkurtas 1835 m. rugpjūčio 30 d. laisvųjų naujakurių iš Van Dimeno žemės (dabartinė Tasmanija), 1847 m. suteiktos didžiojo miesto teisės. 1851 m. Viktorijos valstijoje radus aukso ir prasidėjus aukso karštligei, sparčiai augo ir iki XIX a. pabaigos tapo vienu iš didžiausių ir turtingiausių pasaulio metropolių. Po Australijos Sandraugos įkūrimo 1901 m. tapo laikinąja jos sostine iki 1927 m., kai Federacinis Parlamentas, o vėliau ir kitos vadžios įstaigos, persikėlė į Kanberą. Iki Covid-19 pandemijos Melburnas buvo vienas sparčiausiai augančių Australijos didmiesčių.

Savivaldybės atsakingos už 1989 m. Savivaldybių įstatyme (Local Government Act 1989) joms nustatytas veiklos sritis: miestų planavimą, atliekų tvarkymą. Už viešąjį transportą, pagrindinių kelių priežiūrą, eismo organizavimą, viešosios tvarkos palaikymą, mokyklas, sveikatos apsaugos įstaigas, didelių infrastruktūros projektų planavimą ir kitas funkcijas, kurias kitose šalyse paprastai atlieka savivaldybės, atsakinga Viktorijos valstijos vyriausybė. Valstijos vyriausybė turi teisę nepaisyti savivaldybių priimtų sprendimų, pavyzdžiui, miestų planavimo srityje. Vyriausybė reziduoja Parlamento rūmuose, Springo gatvėje.

Gyventojai 
2022 m. birželį Melburno aglomeracijoje buvo 5 031 195 gyventojai; per metus gyventojų skaičius padidėjo 55 038 arba 1,1 % – šiek tiek mažiau, nei vidutiniškai visose Australijos valstijų ir teritorijų sostinėse (1,2 %). Iki pandemijos pradžios Melburnas buvo vienas sparčiausiai augančių Australijos didmiesčių, pagal tuometines prognozes spėta, kad 2026–2040 m. Melburnas gyventojų skaičiumi aplenks Sidnėjų ir taps didžiausiu Australijos miestu. Pagal kitus statistinius duomenis, lyginant miestų dydį vientisoje urbanizuotoje teritorijoje („Significant Urban Area“ statistinė teritorija), Melburnas nuo 2023 m. gyventojų skaičiumi jau lenkia Sidnėjų.

Po Antrojo pasaulinio karo miestas plėtėsi į pakraščius, gyventojų tankumas aglomeracijoje mažėjo. Nuo XX a. pab. vyriausybės pastangomis miesto teritorijos didėjimas stabdomas, didinamas užstatymo tankumas ir įsisavinami plotai turimoje miesto teritorijoje, todėl gyventojų tankumas mieste didėja, ypač centre, jo apylinkėse ir vakariniuose priemiesčiuose (rajonuose). Pagal 2018 m. duomenis, Melburno centras buvo tankiausiai gyvenama miesto dalis Australijoje ir kartu su Karltono, Pietų Jaros, Ficrojaus ir Kolingvudo (Collingwood) rajonais – tankiausiai gyvenamos miesto dalys Viktorijos valstijoje.

Tautinė sudėtis 

2016 m. gyventojų surašymo duomenimis, pagal kilmę Melburno gyventojai buvo pasiskirstę taip:
 Anglai (28%)
 Australai (26%)
 Airiai (9,7%)
 Kinai (8,5%)
 Škotai (7,8%)
 Italai (7,1%)
 Indai (4,7%)
 Graikai (3,9%)
 Vokiečiai (3,2%)
 Vietnamiečiai (2,4%)
 Olandai (1,6 %)
 Maltiečiai (1,6%)
 Filipiniečiai (1,4%)
 Šrilankiečiai (1,3 %)
 Lenkai (1,1%)
 Libaniečiai (1,1%)
2021 m. gyventojų surašymo duomenimis, 40,1 % gyventojų buvo gimę už Australijos ribų, tik 34,6 % gyventojų abu tėvai buvo gimę Australijoje. Pagal imigrantų proporciją Melburnas buvo dešimtoje vietoje tarp pasaulio didmiesčių. Daugiausia miesto gyventojų, gimusių už Australijos ribų, buvo iš Indijos (4,9 %), Kinijos (3,4 %), Anglijos (2,7 %), Vietnamo (1,8 %) ir Naujosios Zelandijos (1,7 %). 2021 m. mieste buvo 32 953 arba 0,7 % aborigenų kilmės gyventojų.

Kalba 
2021 m. gyventojų surašymo duomenimis, 61,1 % Melburno gyventojų namuose vartojo tik anglų kalbą. Iš kitų kalbų namuose daugiausia vartotos kinų mandarinų (4,3 %), vietnamiečių (2,3 %), graikų (2,1 %), pandžabų (2,0 %) ir arabų (1,8 %) kalbos.

Religija 
2021 m. gyventojų surašymo duomenimis, 42,6 % Melburno gyventojų buvo krikščionys. Katalikais save nurodė 20,8 %, anglikonais – 5,5 %, musulmonais – 5,3 % gyventojų. 36,8 % gyventojų buvo netikintys (daugiausia Australijoje), 5,8 % – religijos nenurodė.

Mieste yra katalikų (Šv. Patriko katedra) ir anglikonų (Šv. Pauliaus katedra) vyskupijų centrai.

Ekonomika 

Didžiausią Melburno ekonomikos dalį sudaro finansų, pramonės, mokslo, informacinių technologijų, švietimo, logistikos, transporto ir turizmo sektoriai. Miesto ekonomikos augimo tempas – sparčiausias tarp didžiųjų šalies miestų. Melburno ekonomika vidutiniškai išauga po 3 % per metus ir sudaro beveik penktadalį Australijos bendrojo vidaus produkto (19,3 % 2018–2019 finansiniais metais). Per pastaruosius 25 metus investicijų dėka miestui pavyko pereiti iš ekonomikos, priklausančios nuo mažėjančio industrinio sektoriaus, į diversifikuotą ekonomiką su augančiais finansinių ir draudimo paslaugų bei profesionaliųjų, mokslo ir techninių paslaugų sektoriais. Melburne savo pagrindines būstines turi 5 iš 7 didžiausių pagal rinkos vertę Australijos korporacijų: „BHP Group“ (kasyba), „Rio Tinto Limited“ (kasyba), „CSL Limited“ (biotechnologijos), „National Australia Bank“ (finansinės paslaugos) ir „Australia and New Zealand Banking Group Limited“ (finansinės paslaugos). Mieste įsikūrusios Australijos verslo taryba (Business Council of Australia) ir Australijos profesinių sąjungų taryba (Australian Council of Trade Unions), pagrindines būstines turi du iš keturių didžiausių Australijos bankų ir valstybinis Ateities fondas (Future Fond). Melburnas yra pagrindinis šalies pensijų fondų centras. Pagal Globalinių finansinių centrų indeksą Melburnas yra 21 vietoje pasaulyje ir antras tarp Australijos miestų (po Sidnėjaus). 

 
Melburnas po Sidnėjaus yra antras pagal dydį Australijos pramonės centras. Svarbiausios pramonės šakos pagal dirbančiųjų skaičių – metalo apdirbimas ir mašinų gamyba, statyba. Mieste yra tekstilės, maisto, popieriaus gamybos, tipografijos, chemijos, baldų ir statybinių medžiagų pramonės įmonių, vystomos biomedicinos ir biotechnologijų šakos, gaminami kompiuteriai. Gamyklas Melburne turi „Boeing“, „Kenworth“, „Iveco“, „Cadbury“, „Bombardier Transportation“, „Jayco“ ir kitos užsienio bendrovės. Iki gamyklų uždarymo 2016–2017 m., Melburne buvo gaminami Australijos rinkai skirti „Ford“ ir „Toyota“ automobiliai bei „General Motors“ automobilių varikliai. Mieste yra dvi didžiausios Australijos farmacijos bendrovės, Rytų Hotorno (Hawthorn East) rajone įsikūrusi antra pagal dydį Australijos mažmeninės prekybos bendrovė „Coles Group“, Skorsbio (Scoresby) priemiestyje – „Nintendo“ kompiuterinių žaidimų bendrovės Australijos filialas. Informacinių technologijų ir ryšių sferoje dirba daugiau kaip 60 tūkst. darbuotojų – trečdalis visų šioje srityje šalies dirbančių žmonių.

Nedarbo lygis mieste atitinka šalies vidurkį (5,4 % 2017 m.). Mažiausia bedarbių 2018 m. buvo miesto pietiniuose rajonuose (3,4 %), daugiausia – vakariniuose (6,5 %). Daugiausia darbuotojų – miesto centre, bet darbo vietų sparčiau daugėja priemiesčiuose. Centre vyrauja paslaugų sektorius – bankų, draudimo, mažmeninės prekybos, pramogų, nuomos, geležinkelių transporto paslaugos. Miesto centras sukuria apie 30 % Melburno bendrojo vidaus produkto. 

Pagal „Economist Intelligence Unit“ sudarytą reitingą, Melburnas 7 metus iš eilės (2011–2017 m.) buvo išrinktas geriausiu miestu gyventi pasaulyje. 2018 ir 2019 m. Melburnas užėmė reitinge antrą vietą, nusileisdamas Vienai.

Turizmas 

Per metus (nuo 2018 m. balandžio iki 2019 m. kovo) Melburną aplankė 10,8 mln. vietinių ir 2,9 mln. užsienio turistų – beveik trečdalis visų Australijos užsienio turistų; Melburnas buvo antras pagal turistų lankomumą šalies miestas po Sidnėjaus. Turizmas miestui atnešė 19 mlrd. Australijos dolerių pajamų. Daugiausia turistai lankė prekybos centrus miesto viduryje, Federacijos aikštę, „Southgate“ restoranų, prekybos ir pramogų rajoną Sautbanke, Karalienės Viktorijos turgų, „Crown Melbourne“ lošimų ir pramogų centrą, Doklandso rajoną ir stadioną, Sent Kildos rajoną, Viktorijos nacionalinę galeriją, Melburno muziejų ir Karališkuosius parodų rūmus, Melburno kriketo stadioną. Per 10 metų vietinių turistų padaugėjo 70 %, užsienio – 114 %. Turistų lankomi ir Melburno zoologijos sodas, akvariumas, Melburno menų centras, Šv. Pauliaus katedra, rotušė, Jaros upės krantinė, Berko bulvaras, miesto teatrai, Ficrojaus sodai, Lunaparkas, Parlamento rūmai, „Eureka“ dangoraižis, Atminimo šventovė.

Pagal Boston Consulting Group konsultavimo įmonės atliktą tyrimą, dėl gausių istorinių ir šiuolaikinių kultūros objektų, ištisus metus vykstančių kultūros renginių bei stipraus ir nepriklausomo menų sektoriaus, miestas įvertintas kaip pagrindinis Australijoje, trečias Azijos–Ramiojo vandenyno regione ir dvyliktas pasaulyje kultūrinio turizmo centras. Kultūrinis turizmas yra antras pagal svarbumą atvykusiųjų į Melburną kelionės tikslas po giminių ir draugų lankymo. Daugiausia kultūrinių turistų atvyksta iš Viktorijos regionų ir Naujojo Pietų Velso, o svarbiausias ir sparčiausiai augantis užsienio kultūrinių turistų srautas – iš Kinijos.

Infrastruktūra

Transportas 

Kaip ir daugumoje kitų Australijos miestų, pagrindinė susisiekimo priemonė Melburne yra automobiliai. Labiausiai nuo automobilių transporto priklauso miesto pakraščiai. Mieste yra 3,6 mln. registruotų nuosavų automobilių ir 22 320 km kelių ir gatvių; pagal kelių ir gatvių ilgį vienam gyventojui Melburnas yra vienas iš pirmaujančių pasaulio miestų. Melburnas turi didžiausią Australijoje miesto greitkelių sistemą, atskiri greitkelių ruožai (iš viso 61 km) – mokami. Pagal 2016 m. gyventojų surašymo duomenis, 66,9 % Melburno darbuotojų į darbą vyko automobiliu, 15,6 % – viešuoju transportu.

Miesto viešąjį transportą sudaro traukiniai, tramvajai, autobusai ir taksi. Flinderso Gatvės geležinkelio stotis 1927 m. buvo judriausia pasaulyje, Melburno tramvajų tinklas XX a. penktajame dešimtmetyje aplenkė Sidnėjaus ir tapo didžiausiu pasaulyje. Po Antrojo pasaulinio karo dėl didėjančio nuosavų automobilių naudojimo viešojo transporto, ypač tramvajų ir autobusų, reikšmė pradėjo mažėti, o XX a. paskutiniojo dešimtmečio pradžioje visuomeninio transporto paklausa pasiekė žemiausią tašką. Nuo 1996 m., augant darboviečių skaičiui Melburno centre, viešojo transporto dalis keleivių pervežimuose vėl didėja. Nuo 1999 m. viešojo transporto paslaugas teikia privačios bendrovės.

Melburno geležinkelių tinklą sudaro 16 linijų ir 218 stočių bei stotelių. Tinklo šerdis – Miesto (Sičio) kilpa (City Loop), iš dalies po žeme įrengta žiedinė geležinkelio linija, juosianti miesto centrą, nuo kurios palaipsniui atsišakoja visos linijos į miesto pakraščius ir kitus miestus. Flinderso Gatvės geležinkelio stotis – judriausia mieste ir visoje Australijoje, aptarnauja visus Melburno priemiestinius traukinius. Sadern Kroso (Southern Cross) geležinkelio stotis – antra pagal judrumą mieste, aptarnauja regioninius ir tarpmiestinius traukinius. Dalis geležinkelio linijų – standartinės vėžės (1435 mm), dalis – Viktorijos plačiosios vėžės (1600 mm). Visi miesto geležinkeliai – elektrifikuoti. „Metro Trains Melbourne“ privati bendrovė aptarnauja priemiestinius maršrutus, valstybinė „V/Line“ – keletą priemiestinių maršrutų ir regioninius maršrutus į Balaratą, Bendigą, Džilongą, Simorą, Traralgoną, Araratą, Meriborą, Ičuką, Svon Hilį, Olberį, Bernsdeilį, Vornambulą ir Šepartoną. Valstybinės „NSW TrainLink“ bendrovės „New South Wales XPT“ traukinys dukart per parą kursuoja į Sidnėjų, privačios „Journey Beyond“ bendrovės „The Overland“ traukinys dukart per savaitę – į Adelaidę. 2018–2019 finansiniais metais priemiestiniais traukiniais pervežta 243,2 mln., regioniniais – 21,0 mln. keleivių. Melburno geležinkeliais naudojasi ir krovininiai traukiniai, kai kurios linijos skirtos tik jiems.

Melburnas turi didžiausią pasaulyje 250 km ilgio (2019 m.) dvikelį tramvajų tinklą su 1700 stotelėmis, 475 tramvajais ir 25 maršrutais. Apie 75 % tinklo nutiesta gatvėmis, maždaug ketvirtadalis – atskirai nuo kitų transporto rūšių (tradicinio ir greitojo tramvajaus linijos). Melburno tramvajai laikomi miesto kultūrinio paveldo dalimi ir turistiniu objektu. Žiediniu maršrutu apie miesto centrą kursuoja nemokami turistiniai istoriniai tramvajai, vakarais miesto maršrutais leidžiami tramvajai-restoranai. Tramvajų tinklas pradėtas tiesti 1885 m. Iš pradžių tramvajus traukdavo tarp bėgių įrengtais lynais, 1906 m. pasirodė pirmieji elektriniai tramvajai. Nuo 1925 iki 1940 m. lynu traukiamų tramvajų sistema pamažu pakeista elektrine. 2018–2019 finansiniais metais tramvajais pervežta 205,4 mln. keleivių. Tramvajus aptarnauja „Yarra Trams“ operatorius.

Miesto autobusai kursuoja beveik 300 maršrutų, daugiausia į tolimesnius priemiesčius ir miesto rajonus, kurių nesiekia traukinių ir tramvajų tinklas. Autobusų maršrutus aptarnauja daugiau kaip 20 operatorių, kurių didžiausias – „Transdev Melbourne“ (apie 30 % visų maršrutų). 2018–2019 finansiniais metais miesto autobusais pervežta 121,8 mln. keleivių.

Melburno uostas yra į vakarus nuo miesto centro, Jaros žiotyse ir Port Filipo įlankos pakrantėje. Didžiausias uostas Australijoje pagal konteinerių pervežimus. Pagrindinis kruizinių laivų ir keltų į Tasmaniją terminalas yra Port Melburno rajone, Port Filipo pakrantėje. Jaros žemupiu ir Port Filipo įlanka kursuoja miesto keltai ir vandens taksi.

Melburnas turi keturis oro uostus. Melburno oro uostas Talamarino (Tullamarine) priemiestyje – pagrindinis mieste ir antras pagal judrumą Australijoje po Sidnėjaus oro uosto. Oro uoste pagrindines bazes turi skrydžių bendrovės „Jetstar Airways“ ir „Tiger Airways Australia“, antrines – „Qantas“ ir „Virgin Australia“. Iš Avalono oro uosto prie Džilongo vykdomi tarptautiniai ir vietiniai skrydžiai, jame įsikūrusi „Jetstar Airways“ antrinė bazė. Abu oro uostus su miestu jungia autobusų ir taksi transportas. Morabino oro uostas miesto pietryčiuose daugiausiai skirtas bendrajai aviacijai, bet aptarnauja ir vietinius skrydžius į Devonportą ir Kingo salą. Esendono oro uostas, iki 1970–1971 m. buvęs pagrindiniu Melburno oro uostu, skirtas bendrajai aviacijai, vietiniams skrydžiams ir krovininiam transportui.

Nuo 2010 m. mieste veikia dviračių dalijimosi sistema. Mieste įrengti dviračių takai ir dviračiams skirtos juostos gatvėse.

Inžineriniai tinklai 
Melburnui vandenį tiekia „Melbourne Water“ valstybinė bendrovė, kuri atsakinga ir už nuotekų tvarkymą, pagrindinių geriamo vandens telkinių, Vontagio vandens gėlinimo įmonės ir 70 km ilgio Šiaurės–Pietų vandentiekio priežiūrą. Geriamas vanduo miestui telkiamas tvenkiniuose aglomeracijos teritorijoje ir už jos ribų, didžiausias iš jų – Tomsono upės tvenkinys Viktorijos Alpėse, užtikrinantis beveik 60 % miestui reikiamo vandens.

Gamtines dujas miestui ir valstijai tiekia „AusNet Services“, „Multinet Gas“ ir „Australian Gas Networks“ bendrovės, elektrą – „Citipower“, „Powercor“, „Jemena“, „United Energy“ ir „AusNet Services“ bendrovės.

Nuo 2016 m. atskirose miesto vietovėse prieinamas nemokamas viešasis WiFi ryšys.

Universitetai 

Mieste yra septyni valstybiniai universitetai.

Melburno universitetas – vienas garsiausių šalyje, antras pagal senumą po Sidnėjaus universiteto, įkurtas 1853 m. Pagal „Times Higher Education“ žurnalo sudarytą 2020 m. reitingą, Melburno universitetas buvo 32 vietoje pasaulyje – geriausias iš visų Australijos universitetų. Pagrindiniai universiteto rūmai išsidėstę 36 ha plote į šiaurę nuo miesto centro Parkvilio ir Karltono rajonuose. Fakultetų yra Sautbanke, Bernlyje (Burnley), Veribyje (Werribee) ir kitur Viktorijoje.

Monašo universitetas (Monash University) įkurtas 1958 m., antras pagal senumą Viktorijos valstijoje. Pagal „Times Higher Education“ 2020 m. reitingą, universitetas buvo 75 vietoje. Universiteto pagrindiniai rūmai – Kleitone (Clayton). Turi filialą Malaizijoje.

La Trobo universitetas (La Trobe University) įkurtas 1964 m. Pagrindiniai rūmai – Bandūros (Bundoora) priemiestyje. Turi fakultetų kituose Viktorijos miestuose, Sidnėjuje.

Dikino universitetas (Deakin University) įkurtas 1974 m. Fakultetai Bervude (Burwood), Džilonge, Vornambule.

Viktorijos universitetas (Victoria University) įkurtas 1916 m. (universiteto statusas nuo 1990 m.). Fakultetai miesto centre ir vakaruose, Sidnėjuje.

RMIT universitetas – vienas didžiausių ir turtingiausių Australijos universitetų. Įkurtas 1992 m., sujungus Karališkąjį Melburno technologijos institutą (Royal Melbourne Institute of Technology, įkurtas 1887 m.) ir Filipo technologijos institutą (Phillip Institute of Technology). Pagrindiniai fakultetai – Melburno centre. Turi filialą Vietname.

Svinberno technologijos universitetas (Swinburne University of Technology) įkurtas 1908 m. (universiteto statusas nuo 1992 m.). Pagrindiniai rūmai Hotorne (Hawthorn), filialas Malaizijoje.

Kultūra 
Melburnas tradiciškai vadinamas Australijos kultūros sostine. Mieste gausu muziejų, dailės galerijų, teatrų, meno instaliacijų, gatvės meno, gyvos muzikos scenų. Vyksta festivaliai, literatūros, filmų, kompiuterinių žaidimų ir kiti kultūriniai renginiai, rengiami koncertai, mados pasirodymai. Mieste yra apie 85 tūkst. dizainerių.

Muziejai, galerijos 

Viktorijos nacionalinė galerija – seniausias, didžiausias ir lankomiausias Australijos dailės muziejus, įkurtas 1861 m. Muziejų kasmet aplanko apie 2,5 mln. lankytojų, pagal lankomumą 2016 m. muziejus buvo 19 vietoje tarp pasaulio dailės galerijų. Australijos impresionizmo dailė, vadinama Heidelbergo mokykla, atsirado XIX a. pab. Melburno apylinkėse, dabartiniame Heidelbergo priemiestyje. Heidelbergo mokyklos tradicijas, plėtodami australiškas temas, po Antrojo pasaulinio karo tęsė ir figūrinės dailės srovės šalininkai. Jų susibūrimo vieta Bulino (Bulleen) priemiestyje – dabar „Heide“ šiuolaikinės dailės muziejus. Miesto centre yra Australijos šiuolaikinės dailės centras, Ijeno Poterio dailės muziejus (Ian Potter Museum of Art) ir kitos galerijos. Melburnas laikomas vienu iš pasaulio pagrindinių gatvės meno centrų. „Lonely Planet“ skaitytojai grafičio meną Melburno skersgatviuose išrinko populiariausiu kultūriniu objektu Australijoje.

Melburno muziejus, įkurtas 1854 m., – didžiausias Pietų pusrutulyje. Gamtos istorijos, mokslo, meno ir kultūros ekspozicijos. Imigracijos muziejus įkurtas 1998 m. neorenesansinio stiliaus Senosios muitinės pastate. „Scienceworks“ – mokslo muziejus su planetariumu, įkurtas 1992 m. specialiai muziejui pastatytame šiuolaikinės architektūros pastate. Australijos kinematografijos centras (Australian Centre for the Moving Image), įkurtas 2002 m., – filmų, videožaidimų, skaitmeninės kultūros ir meno muziejus, lankomiausias kinematografijos muziejus pasaulyje.

Pramogos 

Ist Endo teatrų rajone (East End Theatre District) miesto centre susitelkę Melburno istoriniai teatrai: „Athenaeum Theatre“, „Her Majesty's Theatre“, „Princess Theatre“, „Regent Theatre“ ir „Comedy Theatre“. Kiti žymūs teatrai: „The Capitol“ ir „Forum Theatre“ miesto centre bei 3000 žiūrovų talpos art deco stiliaus „Palais Theatre“ Sent Kildoje. Melburno menų rajone (Melbourne Arts Precinct) Sautbanke yra Melburno menų centras (Arts Centre Melbourne) su teatrais, koncertų salėmis ir meno galerijomis, „Melbourne Recital Centre“ koncertų salė ir Sautbanko teatras – Melburno seniausios profesionalų teatro bendrovės „Melbourne Theater Company“ būstinė. Menų rajone įsikūrę ir Australijos baletas, Australijos opera (apie 4 mėnesius per metus, likusį laiką – savo būstinėje Sidnėjaus operos teatre) bei Melburno simfoninis orkestras. „Sidney Myer Music Bowl“ – 1959 m. atidaryta lauko koncertų scena, 1967 m. surinkusi rekordinę 200 tūkst. žiūrovų auditoriją – didžiausią per visą Australijos koncertų istoriją. Melburnas turi daugiausia pasaulyje gyvosios muzikos scenų vienam gyventojui ir vadinamas „pasaulio gyvosios muzikos sostine“.

Nuo 2008 m. Melburnas yra vienas iš UNESCO literatūros miestų. Melburne yra daugiau kaip 300 knygynų, „Penguin Random House“ ir „Lonely Planet“ leidyklų pagrindinės būstinės, „Lonely Planet“ steigėjų vardu pavadintas „Vilerių literatūros centras“ (Wheeler Center). Mieste kasmet vyksta Melburno rašytojų festivalis (Melbourne Writers Festival) ir kiti literatūros festivaliai. Viktorijos valstijos biblioteka – viena seniausių Australijos kultūros įstaigų (1854 m.) ir viena iš daugelio miesto viešųjų ir universitetinių bibliotekų. Melburne įsteigta keletas literatūros apdovanojimų, kurių žymiausi – Melburno literatūros premija (Melbourne Prize for Literature) ir Viktorijos premjero literatūros apdovanojimas (Victorian Premier's Literary Awards). Žymiausi Melburne parašyti romanai – Fergiuso Hiumo (Fergus Hume) „The Mystery of a Hansom Cab“ (1886 m.), Džordžo Džonstono (George Johnston) „My Brother Jack“ (1964 m.), Helenos Garner (Helen Garner) „Monkey Grip“ (1977 m.), Christos Tsiolko „Antausis“ (The Slap, 2008 m., lietuviškas vertimas 2014 m.). Su Melburnu susiję rašytojai ir poetai Rolfas Boldrevudas (Rolf Boldrewood), C. J. Denisas (C. J. Dennis), Žermena Grir (Germaine Greer), Piteris Keris (Peter Carey).

1906 m. Melburne pastatytas pirmasis pasaulyje pilnametražis vaidybinis filmas „The Story of the Kelly Gang“. Plėšikų tema vyravo ir vėlesniuose Melburno filmuose iki 1912 m., kai Viktorijos vyriausybė uždraudė jų gamybą dėl tariamo nusikalstamos veiklos propagavimo. Po šio draudimo ir dėl amerikietiškos produkcijos konkurencijos filmų gamyba Melburne sumažėjo. XX a. vidurio žymiausias Melburne pastatytas filmas – amerikiečių apokaliptinė drama „Paplūdimyje“ (On the Beach, 1959 m.). Melburne pastatyti filmai „Stork“ (1971 m.) ir „Alvin Purple“ (1973 m.) buvo vieni pirmųjų Australijos kino atgimimo, vadinamosios „Naujosios bangos“, filmai. „Piknikas prie Kabančios uolos“ (Picnic at Hanging Rock, 1975 m.) ir „Pašėlęs Maksas“ (Mad Max, 1979 m.) pelnė tarptautinę šlovę. 2004 m. Melburne pastatytas filmų ir televizijos studijų kompleksas „Docklands Studios Melbourne“, mieste įsikūrusi ir didžiausia Australijos kino studija „Village Roadshow Pictures“. Iš Melburno kilę aktoriai Keit Blanšet, Reičel Grifits (Rachel Griffiths), Krisas Hemsvortas, Erikas Bana (Eric Bana).

Svarbiausi kasmetiniai festivaliai mieste – Melburno tarptautinis menų festivalis, Melburno tarptautinis komedijų festivalis, Melburno tarptautinis filmų festivalis, Melburno tarptautinis animacijos festivalis, Melburno Fringe festivalis (nepriklausomų menų), „Moomba“ festivalis-karnavalas, Tarptautinė Melburno gėlių ir sodų paroda.

Sportas 

Dėl miesto istorinės reikšmės Australijos sporto raidai, išvystytos sporto infrastruktūros, mieste vykusių ir vykstančių svarbių sporto renginių bei gausaus jų lankomumo, Melburnas vadinamas Australijos sporto sostine. Žurnalas „Sport Business“ 2016 m. Melburną išrinko „Dešimtmečio sporto miestu“.

1956 m. mieste vyko XVI vasaros olimpinės žaidynės, pirmosios už Europos ir Jungtinių Amerikos Valstijų ribų. 2006 m. – Sandraugos žaidynės. Mieste kasmet rengiamas Australijos atvirasis teniso čempionatas – vienas iš keturių Didžiojo kirčio turnyrų, nuo 1996 m. Albert Parko trasoje vyksta Formulės 1 Australijos Grand Prix etapai.

Kriketas – viena seniausių sporto šakų Melburne. 1838 m. įkurtas Melburno kriketo klubas, 1853 m. atidarytas Melburno kriketo stadionas. Stadionas buvo pagrindinė sporto arena vasaros olimpinėms žaidynėms 1956 m. ir Sandraugos žaidynėms 2006 m; šiuo metu tai didžiausias kriketo stadionas pasaulyje. Stadione įrengtas Australijos sporto muziejus. „Victoria Bushrangers“ klubas žaidžia „Sheffield Shield” kriketo lygoje, o „Melbourne Stars” ir „Melbourne Renegades” – „Big Bash” T20 (sutrumpinto) kriketo lygoje.

Australiškasis futbolas, kurio istorija prasidėjo Melburne, – populiariausia sporto šaka mieste pagal žiūrovų skaičių ir žiniasklaidos dėmesį. Doklandso stadione įsikūrusi Australiškojo futbolo lygos būstinė, lygoje rungtyniauja devyni Melburno klubai. Lygos superfinalo rungtynės tradiciškai vyksta kriketo stadione.

Krepšinis – populiariausias pagal sportuojančių žmonių skaičių. Nacionalinėje krepšinio lygoje žaidžia „Melbourne United“ klubas, Moterų nacionalinėjė krepšinio lygoje – „Bulleen Boomers“ ir „Dandenong Rangers“ klubai. Iš Melburno kilę australų krepšininkai Endriu Bogutas, Benas Simonsas.

Europietiškojo futbolo A-lygoje žaidžia „Melbourne Victory FC“ ir „Melbourne City FC“ klubai. „Melbourne Rebels“ regbio (rugby union) klubas atstovauja Melburnui tarptautinėse „Super Rugby“ varžybose, „Melbourne Rising“ – Australijos nacionaliniame regbio čempionate. Regbio-13 (rugby league) Nacionalinėje regbio lygoje žaidžia „Melbourne Storm“ klubas. „Suncorp Super Netball“ netbolo lygoje rungtyniauja „Melbourne Vixens“ ir „Collingwood Magpies Netball“ komandos, Australijos ledo ritulio lygoje – „Melbourne Ice“ ir „Melbourne Mustangs“ klubai, Australijos beisbolo lygoje – „Melbourne Aces“ komanda. Mieste populiarus irklavimo sportas, prie Jaros upės įsikūrę keletas irklavimo klubų, išugdžiusių nemažai Australijos olimpiečių. Iki 1991 m. Jaros upėje kasmet vykdavo masinės „Race to Prince's Bridge“ plaukimo varžybos, vėliau atšauktos dėl vandens užterštumo.

1998, 2011 ir 2019 m. Karališkajame Melburno golfo klube vyko Prezidento taurės golfo turnyrai. 2003 m. Doklandso stadione vyko V pasaulio regbio čempionato varžybos. Nuo 1861 m. kasmet lapkritį Flemingtono hipodrome rengiamos žirgų lenktynių Melburno taurės varžybos su milijoniniais priziniais fondais.

Didžiausios Melburno sporto arenos:

Išnašos

Nuorodos 
 Melburno enciklopedija
 Oficialus Melburno puslapis
 WalkingMelbourne.com 
 MelbournePhotos.net 
 Melburno dangoraižių diagrama

Melburnas