Racibužo kunigaikštystė

Racibužo kunigaikštystė (), Ratiboro kunigaikštystė, Ratiboro hercogystė () – buvusi kunigaikštystė Silezijoje, kurios sostinė buvo Racibužas (, , ).

Istorija 

Kunigaikštystė susidarė 1172 m. iš žemių, kurios buvo skirtos Meškai I Painiakojui (). Žemių centras buvo miestai Racibužas, Kozlė ir Ciešinas.
1202 m. su Racibužo kunigaikštyste susijungė Opolės kunigaikštystė, ir susidarė viena kunigaikštystė, kuri vadinosi Opolės ir Racibužo kunigaikštystė. 1290 m. Racibužo kunigaikštystė vėl buvo atskirta ir paskirta Pžemislavui Raciborskiui (Przemysław Raciborski), Vladislavo Opolskio (Władysław Opolski) sūnui. Tuo metu kunigaikštystei priklausė Vodzislavo (Wodzisław), Žorų (Żory), Rybniko (Rybnik), Mikoluvo (Mikołów) ir Pščynos (Pszczyna) žemės. Tuo tarpu dalis Opolės ir Racibužo kunigaikštystės žemių atiteko Ciešino ir Bytomo kunigaikštystėms.

Netrukus kunigaikštystė pateko į Bohemijos įtakos sferą. 1336–1337 m. kunigaikštystė buvo sujungta su Opavos kunigaikštyste (vadinosi Opavos ir Racibužo kunigaikštystė). Iki 1511 m., kai ji vėl buvo sujungta su Opolės kunigaikštyste, jos teritorija keitėsi kelis kartus. Opolės ir Racibužo kunigaikštystė pradžioje atiteko Hohencolernams (Hohenzollerns), vėliau – Habsburgams (Habsburgs). Po to kurį laiką priklausė Vazoms (Lenkija), o XVIII a. buvo prijungta prie Prūsijos karalystės.

Silezijos kunigaikštystės
Čekijos karūnos žemės