Šuolis į tolį

Šuolis į tolį – lengvosios atletikos rungtis, kurios metu nuo specialios žymos sportininkas įsibėgėja ir atsispiria nuo specialios lentelės. Nuo jos ir matuojamas šuolio ilgis. Atlikęs šuolį sportininkas krenta į smėlio dėžę, šalia kurios yra dažniausiai kas dešimt centimetrų sugraduota ruletė. Nuo 1896 m. olimpinių žaidynių šuolis į tolį įtrauktas į olimpinę programą. 1900 m. - 1912 m. olimpinėse žaidynėse buvo paplitęs šuolis į tolį iš vietos. Šuolio į tolį rungtis vykdoma tiek žiemos, tiek vasaros sezono varžybose.

Istorija 
 
Šuolis į tolį buvo viena iš penkiakovės rungčių antikinėse žaidynėse. Tai buvo vienintelė šuolių rungtis graikų olimpiadoje. Tuometiniai šuoliai į tolį išsiskyrė tuo, kad sportininkai šokdavo su specialiais svarmenimis rankose, kurie sveria  nuo 1 iki 4,5 kg.
Pirmaisiais šiuolaikiniais olimpiniais prizininkais tapo trys JAV atstovai, kurie visi taip pat tapo ir pirmaisiais šuolio į aukštį olimpiniais prizininkais. Auksą tuomet laimėjo Ellery Clark, kuris nušoko 6,36 metrus. Pirmąja olimpine čempione moterimi tapo Vengrijos atstovė Olga Gyarmati.

Geriausi šuolininkai į tolį

Vyrai

Moterys

Lietuvos šuolininkai į tolį 
Nacionaliniais rekordininkais yra pripažinti Povilas Mykolaitis (8,15 m) ir Irena Oženko (7,20 m). Aukščiausius pasiekimus žiemos sezono maniežuose pasiekė Povilas Mykolaitis (8,13 m) ir Nijolė Medvedeva (7,01 m). Stambiausio masto varžybose laimėti medalius lietuviams yra pavykę tik Tarybų Sąjungos laikotarpiu. 1973 m. Universiadoje sidabrą pelnė Margarita Treinytė ir 1978 m. Europos čempionate auksą iškovojo Vilma Bardauskienė.

Šaltiniai 

Lengvosios atletikos rungtys