Elžbieta I

Elžbieta I (kartais ji vadinama Karaliene Mergele, nes niekada nebuvo ištekėjusi, Gloriana arba Gerąja karaliene Bese, 1533 m. rugsėjo 7 d. – 1603 m. kovo 24 d.) buvo Anglijos, Prancūzijos (tik nominaliai) ir Airijos karalienė nuo 1558 m. lapkričio 17 d. iki mirties.

Biografija 
Elžbieta I buvo penktoji ir paskutinė valdovė, priklausiusi Tiudorų dinastijai (Henrikas VII, Henrikas VIII, jos netikras brolis Eduardas VI ir netikra sesuo Marija I). 45 jos valdymo metai pasižymėjo Anglijos galios ir pasaulinės įtakos kilimu bei smarkiais religiniais nesutarimais šalies viduje. Popiežiui Pijui V 1570 m. ekskomunikavus Elžbietą I, Anglijoje sustiprėjo katalikų persekiojimas.

Elžbietos valdymo metu suklestėjo literatūra (Viljamas Šekspyras, Kristoferis Marlou ir Benas Džonsonas), Frensis Dreikas tapo pirmuoju kapitonu, apiplaukusiu pasaulį. Nors Magelano ekspedicija pasaulį apiplaukė anksčiau, tačiau pats Magelanas mirė kelionei dar nesibaigus. Valdant Elžbietai Frensis Beikonas išdėstė filosofines ir politines idėjas, o Šiaurės Amerikoje vyko kolonizacija, vadovaujama Valterio Reilio ir Hamfrio Džilberto.

Elžbieta buvo karštakošė valdovė, kartais susidurdavusi su sunkumais priimant sprendimus. Jos moto buvo video et taceo („matau ir tyliu“). Šis bruožas, turint galvoje jos patarėjų nekantrumą, dažnai gelbėdavo Elžbietą nuo nesėkmingų politinių ir santuokinių sąjungų. Kaip ir tėvas Henrikas VIII, ji buvo rašytoja ir poetė. Ji įsteigė keletą garsių organizacijų, tarp kurių – 1592 m. Dublino Trejybės koledžą (jo oficialus pavadinimas yra Elžbietos Šventosios ir Nedalijamos Trejybės koledžas prie Dublino) ir 1600 m. Britų Rytų Indijos kompaniją.

Nuorodos 

Tiudorai
Anglijos karalienės
Airijos karaliai