Elzė Ožeškienė

Eliza (Elžbieta, Elzė) Paulauskaitė-Ožeškienė-Nagorskienė (, slapyvardis Gabriela Litwinka, 1841 m. birželio 6 d. Milkovščiznos dvare, Gardino gubernija, Rusijos imperija – 1910 m. gegužės 18 d. Gardine, Gardino gubernija, Rusijos imperija) – lenkų rašytoja, novelistė, publicistė. Taip pat pasirašinėjo kriptonimais E.O., Bąk, Li…ka (= Litwinka).

Biografija 
Jaunesnioji turtingo bajoro, teisininko, Gardino pavieto teismo pirmininko Benedikto Paulausko (, , 1788-1843 m.) ir jo antrosios žmonos Franciskos Kamienskos (, 1814-1878 m.) duktė. Mažąją Elžbietą ir jos seserį Klementiną (1838-1851 m.) po tėvo mirties auklėjo močiutė Elžbieta Kamienska; su motina, kuri 1849 m. ištekėjo už Konstantino Vidackio, matydavosi retai. Mokėsi namuose, prižiūrima guvernantės; mirus seseriai, 1852–1857 m. lankė moterų katalikių parapinę mokyklą Varšuvoje, kur gavo tipinį „gerų namų“ panelių išsilavinimą.

Sugrįžusi į Gardiną septyniolikmetė Elžbieta 1858 m. sausio 21 d. ištekėjo už dvigubai vyresnio žemvaldžio Piotro Ožeškos ir apsigyveno vyro dvare Liudvinave (Kobrino pavietas). Vedybos nenusisekė, ji net bandė skirtis, bet, motinos įkalbėta, grįžo pas vyrą, tačiau netrukus prasidėjo 1863 m. sukilimas. Aktyviai įsijungusi į judėjimą ji įstojo į vietinį moterų legioną, kuris sukilėliams vežiojo paštą ir maistą, slaugė sužeistuosius. Liudvinave ji slėpė būsimąjį vieną sukilimo vadų Romualdą Traugutą, su vyru padėjo jam pasiekti Lenkijos Kongreso karalystės sieną. Savo veiklą sukilimo metais pabandė beletrizuoti autobiografinėje knygoje „Gloria victis“ (1910 m.).

1863 m. rudenį Piotras Ožeška buvo įtartas parama sukilėliams, suimtas ir 1865 m. kovo mėn. ištremtas į Sibirą, jo turtas konfiskuotas. Netekusi Liudvinavo, Elžbieta grįžo į Milkovščizną, o 1867 m. pabandė išsiskirti su vyru, nes įsimylėjo dar iš Liudvinavo laikų pažįstamą gydytoją Zigmantą Švencickį (1836–1910 m.) Nors 1869 m. leidimą skyryboms ir gavo, bet planuotos vedybos su Švencickiu neįvyko. Milkovščiznoje Elžbieta daug skaitė, studijavo naujausią literatūrą ir pamažu pradėjo pati rašyti. Tiesa, pirmoji jos novelė „Vaizdelis iš bado metų“ (Obrazek z lat głodowych) išėjo dar 1866 m., tačiau naujuosiuose kūriniuose ji vis aršiau kėlė moters teisių klausimus. Jos „Keletas žodžių apie moteris“ (Kilka słów o kobietach, 1870 m.) tapo revoliuciniu emancipacijos šaukliu.

Dėl skolų tekus parduoti tėvo dvarą, 1869 m. ji apsigyveno Gardine, kur parašė garsias savo apysakas „Pan Graba“, „Marta“, „Mejeris Ezofovičius“. 1878 m. Vilniuje atidarė knygyną-leidyklą „E. Orzeszkowa i S-ka“, kuri per trejus metus išleido 24 knygas. Knygyno apyvarta buvo nemaža, 1882 m. pradžioje jame buvo 18 455 knygos, veikė skaitykla, tačiau caro valdininkai už plačią rašytojos visuomeninę veiklą, pavojingą jos įtaką 1882 m. knygyną uždarė, o rašytoją trejiems metams atidavė Gardino policijos priežiūrai. Ištremti buvo ir jos aktyviausi bendražygiai. Nuostoliai siekė 17 000 rublių.

Gardine pasirodė žymiausia E. Ožeškienės apysaka „Prie Nemuno“, vėliau „Chamas“, novelių rinkiniai. 1894 m. ji ištekėjo už ilgamečio bičiulio advokato Stanislovo Nagorskio (1826–1896 m.), tačiau jų laimė truko neilgai – lankydamas savo valdas S. Nagorskis netrukus mirė nuo širdies paralyžiaus.

1904 m. E. Ožeškienės kandidatūra buvo pasiūlyta Nobelio literatūros premijai. Ir nors jos kūryba buvo vertinama geriau, premiją gavo Henrikas Senkevičius. Dar kartą jos kandidatūra buvo pasiūlyta 1909 m., tačiau švedų komisijos sprendimu ji atiteko jų tautietei Selmai Lagerlef.

Kūryba 
Pirmojo kūrybos laikotarpio apysakose ir romanuose kritikavo patriarchalinių dvarininkų išglebimą, primityvumą, skelbė moterų emancipacijos, žydų toleravimo ir užuojautos jiems idėjas, aukštino kapitalizmo techninę pažangą, veiklius miesto inteligentus. Romano „Paskutinė meilė“ (1868 m.) veiksmas vyksta Druskininkuose.

Vėlesniuose kūriniuose atsispindėjo jos nusivylimas pozityvizmu, pagilėjo realistinė analizė. Apysakoje „Žemumos“ (liet. perdirbinys 1901 m., 1921 m.) pavaizdavo kaimo varguomenės skurdą, apysakoje „Chamas“ poetizavo valstiečius, ir reiškė antiurbanistines tendencijas. Reikšmingiausiame kūrinyje „Prie Nemuno“ epiškai vaizdavo šlėktų buitį, kėlė nacionalinio išsivadavimo judėjimo, šlėktų ir valstiečių bendravimo idėjas. Lietuvių kalba išleistas E. Ožeškienės scenos vaizdelis „Nutrūkusi styga“ (1910 m.), apsakymas „Žiemos vakaras“ (1912 m.), apsakymų rinkinys „Raštai“ (2 t., 1927–1929 m.) Apysakos „Žemumos“ motyvais S. Bogušytė ir M. Dirmantaitė parašė pjesę „Dumblynė“ (pastatyta 1906 m.)

Bibliografija 
 1866 m. – Obrazek z lat głodowych
 1868 m. – Ostatnia miłość; „Paskutinė meilė“, Kaunas, 1931–1932 m.
 1868 m. – Z życia realisty
 1870 m. – Na prowincji
 1870 m. – W klatce
 1871 m. – Cnotliwi
 1871 m. – Pamiętnik Wacławy
 1872 m. – Pan Graba
 1873 m. – Na dnie sumienia
 1873 m. – Marta; lietuvių kalba: Vilnius, Vaga, 1964 m.
 1875 m. – Eli Makower (Henryk Makower)
 1876 m. – Rodzina Brochwiczów
 1876 m. – Pompalińscy
 1877 m. – Maria
 1878 m. – Meir Ezofowicz; „Mejeris Ezofovičius“, Kaunas, 1930 m., Vilnius, Vaga, 1973 m.
 1879-1882 m. – Z różnych sfer <(novelių rinkinys)
 1881 m. – Widma
 1881 m. – Sylwek Cmentarnik
 1881 m. – Zygmunt Ławicz i jego koledzy
 1882-1883 m. – Bańka mydlana
 1883 m. – Pierwotni
 1885 m. – Niziny; „Žemumos“, Kaunas, 1921 m.
 1885 m. – Dziurdziowie
 1886 m. – Mirtala
 1888 m. – Nad Niemnem; „Prie Nemuno“, Vilnius, Vaga, 1958 m.
 1888 m. – Cham; „Chamas“, Vilnius, Vaga, 1957 m.
 1888 m. – Panna Antonina (novelių rinkinys)
 1888 m. – W zimowy wieczór (novelių rinkinys)
 1891 m. – Czciciel potęgi
 1891 m. – Jędza
 1891 m. – Bene nati
 1891 m. – Westalka
 1893 m. – Dwa bieguny
 1896 m. – Melancholicy
 1896 m. – Australczyk
 1898 m. – Iskry (novelių rinkinys)
 1900 m. – Argonauci
 1904 m. – Ad astra. Dwugłos
 1904 m. – I pieśń niech zapłacze
 1910 m. – Gloria victis

Publicistika 
 1870 m. – Kilka słów o kobietach
 1880 m. – Patriotyzm i kosmopolityzm
 1882 m. – O Żydach i kwestii żydowskiej

Šaltiniai 

Baltarusijos rašytojai
Lenkijos rašytojai
Lietuvos rašytojai
Lietuvos bajorai