Richard Wagner

Richardas Vagneris (; 1813 m. gegužės 22 d. Leipcige – 1883 m. lapkričio 13 d. Venecijoje) – vokiečių kompozitorius, muzikos teoretikas ir eseistas. Vienas žinomiausių vokiečių romantinės operos kūrėjų.

Biografija 
Gimė gausioje tarnautojo šeimoje. Buvo devintas vaikas šeimoje. Tėvas mirė, kai jam buvo vos 6 mėnesiai. Nuo 1821 m. muzikos mokėsi Dresdeno Šv. Kryžiaus mokykloje. 1828 m. muzikos mokėsi iš šv. Tomo bažnyčios kantoriaus Teodoro Vainlingo, nuo 1831 m. muzikos mokėsi Leipcigo universitete. 1834–1842 m. vertėsi sunkiai, dažnai gyveno dideliame skurde. 1834–1839 m. buvo Magdeburgo, Karaliaučiaus, Klaipėdos, Rygos muzikos teatrų chormeisteris ir dirigentas. 1839–1842 m. gyveno Paryžiuje.

Šlovės sulaukė tik 1842 m. Drezdene. Nuo 1843 metų buvo Drezdene Saksonijos karališkosios operos dirigentas. Dalyvavo 1849 m. gegužės sukilime, kurį numalšinus pabėgo į Šveicariją. Vėliau trumpai apsistodavo Venecijoje, Liucernoje, Vienoje, Paryžiuje, Berlyne.

1864 m. susilaukė Bavarijos karaliaus Liudviko II palankumo, apsigyveno Miunchene. Karalius apmokėjo jo skolas ir toliau finansiškai jį palaikė. 1865 m. vėl grįžo į Šveicariją (iki 1872 m. gyveno Trybšene). Paskutiniuosius gyvenimo metus praleido Bairote, kuriame 1876 m. atidarė muzikinį teatrą, kuriame statė savo operas. 1882 m. dėl sveikatos sutrikimų išvyko į Veneciją, kur ir mirė 1883 m.

R. Vagneris kaip asmenybė vertinamas įvairiai, atsižvelgiant į jo įvestas muzikines ir dramatines naujoves bei demonstruotą antisemitizmą.

Asmeninis gyvenimas 
1870 m. rugpjūčio 25 d. 57 metų R. Vagneris po 4 metų našlystės susituokė su 32 metų Kozima, jaunesniąja iš dviejų nesantuokinių kompozitoriaus F. Listo ir Paryžiaus vakarėlių damos, rašytojos Mari d’Agu dukra. Kozima prieš mėnesį išsiskyrė su pirmuoju vyru – pianistu ir dirigentu H. fon Biulovu. Tuokdamasi su R. Vagneriu Kazima jau turėjo nuo R. Vagnerio 5 metų dukrą Izoldą, pavadinta kūrinio „Tristanas ir Izolda“ herojės vardu.

Kūryba 
Sukūrė 13 operų (dažniausiai vadinamos muzikinėmis dramomis):
 „Skrajojantis Olandas" 
 „Tanhoizeris" 
 „Lohengrinas" 
 „Tristanas ir Izolda" 
 „Niurnbergo meisterzingeriai" 
 Reino auksas
  Valkirija
 Zygfridas
 Dievų žūtis
 misterija „Parsifalis" (1882)
 Fėjos
 Rienzi
 Uždrausta meilė

Be operų taip pat parašė simfoninės muzikos kūrinių (idilė „Zygfrydas“, 1870), instrumentinių pjesių, kūrinių chorui, balsui – operos – monumentalūs scenos kūriniai, pagrįsti vokalinės ir instrumentinės simfoninės muzikos sinteze; sukurtos pagal paties kompozitoriaus libretus. Joms būdinga mitologinė (legendinė) tematika, stiprių charakterių veikėjai, spalvingi gamtos paveikslai. Atsisakęs operai būdingų arijų ir ansamblių, R. Vagneris siužeto plėtotei vartojo ekspresyvų melodingą rečitatyvą, sudėtingą leitmotyvų sistemą, dažnai ir savarankiškus simfoninius epizodus. Parašė knygų istorijos, muzikos, teatro ir kitais klausimais („Menas ir revoliucija“, 1849; „Opera ir drama“, 1851; „Apie dirigavimą“, 1869; „Bethovenas", 1870), autobiografiją (1870).

Šaltiniai 

Vokietijos kompozitoriai
Vokietijos eseistai
Muzikos istorikai
Kompozitoriai romantikai