Stabingis

Stabingis () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Seinų valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Seinų ir apie 115 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Prie Stabingio ežero. Valsčiaus keliai: Stabingis – Žagariai ir Stabingis – Gavieniškiai. Per kaimą eina Lenkijos turizmo ir kraštotyros draugijos rekomenduojamas
  Juodasis turistinis maršrutas: STABINGIS – Krasnagrūda – Dusnyčia – Aradnykai. (Trasos ilgis – 9,4 km).

Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas minimas 1598 m. kaip Chreptavičių valda ir buvo vadinamas Osinka. Jame gyveno persikėlėliai iš rytinių DLK žemių, daugiausiai rusėnai. 1627 m. Adomas Chreptavičius, pats būdamas stačiatikiu, fundavo naujos cerkvės statybą. Prie jos buvo nedidelis palivarkas, vadinamas Popovščizna. Cerkvė kai kuriais duomenimis dar stovėjo XIX a., bet dar 1780 m. Vilniaus vyskupas leido statyti kaime katalikų bažnyčią, kuri iki šių dienų neišliko. Chreptovičių iniciatyva Osinkų kaimas pervadintas į Stabingį. (Stabingis jotvingių kalba reiškė akmuo, kartu gal reiškė ir kažkada buvusios vietovės vardą). 1880-1902 m. išleistame Lenkijos Karalystės geografiniame žodyne nurodoma, kad Berznyko valsčiui priklausančiame kaime yra 24 namai, kuriuose gyvena 183 suaugusieji gyventojai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė

Švedų mokslininko, Suvalkijos vandenvardžių ir vietovardžių tyrinėtojo Knut Olof Falk manymu kaimo pavadinimas kilęs nuo jotvingių kalbos žodžio stabis (akmuo), kaip ir Ščeberkos upė, Ščebros ir Stabienščiznos kaimai.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Stabingis turistiniame žemėlapyje
 Kaimas žemėlapyje

Seinų valsčius