Sėjamasis žirnis

Apie kaimą Šakių rajone žr. Žirniai (Šakiai).

Sėjamasis žirnis (Pisum sativum) – pupinių (Fabaceae) šeimos žirnių (Pisum) genties augalų rūšis.

Vienmetis žolinis augalas. Lapai poromis priešiškai plunksniški su kiaušiniškais lapeliais ir ūseliais, kuriais kabinasi prie atramos. Vaisius – ankštis, kurioje yra apvalios ar netaisyklingos žalsvai geltonos, rausvai gelsvos ar žalios sėklos.

Kilmė 
Žirnis labai senas kultūrinis augalas. Mažojoje Azijoje jis buvo auginamas akmens ir žalvario amžiuose. Sėklų rasta prie Alpių esančių sričių poliniuose statiniuose. Žirniai buvo vienas svarbiausių senovės graikų ir romėnų, ypač liaudies, maistinių augalų. Centrinėje Europoje jie paplito vėlai – VIII – X a. ir buvo auginami grūdams. XVIII a. žirnius maistui jau plačiai vartojo Prancūzijoje ir Anglijoje. 

Šis augalas kažkada buvo svarbus genetinių tyrimų objektas, iš jo atrasti Mendelio dėsniai. Šiuo metu žirnis yra modelinis augalas chloroplastų importo sistemoms tirti.

Sudėtis 
Žirniuose baltymų daugiau nei kitose daržovėse ir nemažiau negu mėsoje. Žirnių baltymus sudaro labai svarbios aminorūgštys (cistinas, lizinas, triptofanas, argininas, metioninas), kurias sintetina tik augalai. Jos gyvybiškai svarbios tiek žmonėms, tiek gyvuliams.

Grūduose yra cukraus, 122 mg% fosforo, krakmolo, 285 mg% kalio druskų, riebalų, vitaminų A, B1, B2, C.

Žalieji žirneliai yra 1,5-2 kartus kaloringesni už kitas daržoves ir bulves. Juose iki 20 % baltymų, karotino, ląstelienos, 25 mg% vitaminų B, C.

Pritaikymas 
Po derliaus nuėmimo antžeminė žirnių dalis gali būti šeriama gyvuliams žalia ar iš jos gaminamas silosas, o iš grūdų koncentruotieji pašarai.

Mityba 
Žalieji žirneliai dažnai vartojami dietinei mitybai. 

Subrendę žirniai valgomi virti. Iš virtų žirnių gaminami konservai. Galima dėti į miltus, kepant kvietinę duoną.

Nesubrendusios žalios sėklos – žalieji žirneliai – valgomi švieži, džiovinti ir konservuoti. 

Pupiniai
Ankštinės daržovės
Vaistiniai augalai
Pašariniai augalai