Claude Lévi-Strauss

Klodas Levi-Strosas (Claude Lévi-Strauss; 1908 m. lapkričio 28 d. Briuselyje – 2009 m. spalio 30 d. Paryžiuje) – prancūzų antropologas, labiausiai žinomas kaip struktūralizmo teorijos (arba kitaip struktūrinės antropologijos), padedančios suprasti visuomenę ir kultūrą, plėtotojas. Laikomas vienu svarbiausių XX amžiaus intelektualų.

Biografija 
Sorbonoje studijavo teisę ir filosofiją. Baigęs universitetą, kelerius metus dėstė vidurinėje mokykloje. 1935 metais gavo pasiūlymą dėstyti naujai įsteigtame San Paulo universitete, Brazilijoje. Čia pirmąkart pradėjo rinkti etnografinę medžiagą.

1939 m. grįžus į Prancūziją, prasidėjo karas. Nors Straussas ir buvo mobilizuotas, tačiau mūšyje neteko dalyvauti nei karto. Prancūzijai kapituliavus, dėl žydiškos kilmės turėjo slapstytis. Vėliau, atsiradus progai, pasitraukė į JAV. Didžiąją karo metų dalį praleido Niujorke, užsiimdamas akademine veikla. Per juos kartu su Romanu Jakobsonu pradėjo plėtoti struktūralizmo teoriją. Taip pat patyrė stiprią amerikiečių antropologo Franzo Boas įtaką.

1948 m. grįžo į Paryžių, kur apsigynė daktaro laipsnį Sorbonoje ir išleido pirmąsias studijas: „Šeima ir socialinis Nambikwara indėnų gyvenimas“ bei „Pagrindinės giminystės struktūros“. Šie ir kiti per vėlesnį dešimtmetį sekę darbai padarė Levi-Straussą gerai žinomą akademiniame sluoksnyje, o po „Tristes Tropiques“ leidimo 1955 m. jis tapo vienu geriausiai žinomų intelektualų Prancūzijoje.

1959 m. tapo Prancūzijos kolegijos nariu ir išleido esė rinkinį „Struktūrinė antropologija“. Tuo pat metu aktyviai dirbo, siekdamas antropologiją paversti akademine disciplina universitetuose bei pradėjo leisti žurnalą „L’Homme“. 1962 m. pasirodė „Laukinis mąstymas“, daugelio nuomone svarbiausias Levi-Strausso darbas, Likusią dešimtmečio dalį praleido dirbdamas prie didžiulio keturtomio veikalo „Mythologiques“ (paskutinis tomas išleistas 1971 m.).

Nuo 1973 m. Prancūzų akademijos narys. Išleido savo apmąstymus apie meną ir prisiminimus.

Apdovanojimai 
 Erazmo apdovanojimas, 1973 m.
 Mokytojo Eckharto apdovanojimas, 2003 m.
 Oksfordo universiteto garbės daktaras
 Harvardo universiteto garbės daktaras
 Kolumbijos universiteto garbės daktaras
 kt. universitetų garbės daktaras.

Bibliografija 
 La vie familiale et sociale des indiens Nambikwara, 1948.
 Les structures élémentaires de la parenté, 1949.
 Race et histoire, 1952.
 Tristes tropiques, 1955.
 Anthropologie structurale, 1958.
 Le totémisme aujourd’hui, 1962.
 La pensée sauvage, 1962.
 Les mythologiques: Le cru et le cuit, 1964.
 Les mythologiques: Du miel aux cendres, 1967.
 Les mythologiques: L’origine des manières de table, 1968.
 Les mythologiques: L’homme nu, 1971.
 Anthropologie structurale deux, 1973.
 La voie des masques, 1975.
 Le regard éloigné, 1983.
 La potière jalouse, 1985.
 De près et de loin, 1988.
 Histoire de lynx, 1991.
 Regarder, écouter, lire, 1993.
 Saudades du Brasil, 1994.

Bibliografija (lietuvių k.) 
 Laukinis mąstymas, Vilnius: Baltos lankos, 1997;
 Rasė ir istorija, Vilnius: Baltos lankos, 1992;
 Iš arti ir iš toli (interviu knyga, su Didier Éribon), Vilnius: Baltos lankos, 2002;
 Antropologija modernaus pasaulio problemų akistatoj, Vilnius: Žara, 2015;
 Visi mes kanibalai, Vilnius: Žara, 2020.

Prancūzijos antropologai
Prancūzijos filosofai