Kailašas

Kailašas (, , ) – Azijos kalnas, pats aukščiausias Kailašo kalnagūbryje Kinijoje (Tibete). Jis laikomas ilgiausių Azijos upių (Satledžo, Bramaputros) ištakomis ir yra keturių religijų šventa vieta. Kalnas yra prie Rakšastalio ir Manasarovaro ežerų. Kailašas laikomas hinduizmo mitologijoje dievų Šivos ir Kuberos buveine.

Kailašo kalnagūbris, kurio ilgis ~300 km, patenka į Gandisišano masyvą Tibeto kalnyno pietuose. Sudarytas daugiausia iš granito. Pietinis šlaitas status, šiaurinis nuožulnesnis. Pašlaitėse plyti sausosios stepės, kalnų dykumos. Yra ledynų. Kailašo kalnagūbrio papėdėje išteka Indas ir Brahmaputra.

Dėl didelės kalno religinės reikšmės į jį uždrausta kopti. Maldininkai jį apeina 52 km ilgio piligriminiu keliu. Hinduistai ir budistai eina pagal laikrodžio rodyklę, o bono pasekėjai ir džainai – prieš.

Pavadinimas 

Žodis Kailāśa bandomas sieti su  'kristalas', nors etimologija gana neaiški. Tibetiečiai vadina Gang Rinpoče ('Brangioji Brangenybė'), bono pasekėjai – Jungdrung Gu Ce ('Devynaukštė Svastika'). Džainai kalną vadina Aštapada ('aštuonpėdis').

Religinė reikšmė 

Hinduizmo mitologijoje Šiva, blogio ir sielvarto naikintojas, gyvena legendinio Kailašo kalno viršūnėje. Kalnas tapatinamas su rojumi ir mitiniu Meraus kalnu. Puranose sakoma, kad jo 4 pusės esančios iš krištolo, rubino, aukso ir lazurito, į 4 puses ištekančios upės dalija pasaulį į 4 regionus.

Kai kurios tradicijos tvirtina, kad Kailašo kalnas yra Šivos linga, o Manasarovaro ežeras – jo palydovės joni (įsčios).

Budistai tapatina Kailašą su meditacine dievybe Čakrasanvaru (Demčogu), reprezentuojančiu aukščiausiąją palaimą, ir deive Vadžravarahe.

Džainai Kailašą vadina Aštapada, tiki, kad ant jo mokšą pasiekė pirmasis jų tyrthankaras Rišabhadeva.

Bono tradicijoje Kailašas laikomas svastikos kalnu ir tapatinamas su Tagzig Olmo Lungringu – mitine žeme, kurioje nėra priešybių.

Šaltiniai 

Tibeto kalnai
Himalajai
Šventieji kalnai
Budizmo kosmologija
Hinduizmo šventvietės
Hinduistų piligriminės vietos