Levas Šestovas

Levas Izaakovičius Šestovas (, tikroji pavardė: Švarcmanas, , 1866 m. vasario 12 d.  Kijeve – 1938 m. lapkričio 19 d. Paryžiuje) – religinio egzistencializmo atstovas.

Biografija 

Gimė 1866 m. vasario 12 d. Kijeve, turtingo žydų fabrikanto šeimoje. 1884 m. įstojo į Maskvos universiteto fizikos – matematikos fakultetą, vėliau perėjo į teisės fakultetą. 1919 emigravo iš Rusijos.
Mirė 1938 m. lapkričio 19 d. Paryžiuje.

L. Šestovo egzistencializmas 

Egzistencializmas prasideda nuo tragedijos, nes „nepažinus nieko bendro su pažiniu turėti negali“. Jis siūlo pamiršti tą pasaulį, kurį jam primetė mokslas, racionalistinis mąstymas ir „sveikas protas“. Ateitis visiškai nenusakoma. O akimirkos tiesa gali turėti šiokią tokią vertę, bet tik tada, jei pripažįstama, jei ji negali būti kam nors privaloma. Buvo neigiamas istorijos moksliškumas – ji tėra tik „paprastas pasakojimas“. Santykis su praeitimi visada tik asmeninio pobūdžio.

Kūryba 

 „Dostojevskis ir Nyčė: Tragedijos filosofija“ (1903);
 „Nikolajus Berdiajevas“;
 „Griaunantis ir tveriantis“;
 „Jobo svarstyklėse“ (1929);
 „Atėnai ir Jeruzalė“ – išleista 1938 m.;
 „Kirkegoras ir egzistencinė filosofija“ (šaukiančio tyruose balsas) – išleista 1939 m.;
 „Sola fide – Vien tikėjimu“ – išleista 1966 m.

Šestovas, Levas