Kalju Lepik

Kalju Lepikas (, 1920 m. spalio 7 d. Koeru, Jervos apskritis – 1999 m. gegužės 30 d. Talinas) – estų poetas, pedagogas.

Biografija 
1928–1934 m. mokėsi Koeru pradžios mokykloje, 1935–1939 m. Tartu prekybos mokykloje, 1939–1941 m. Tartu komercinėje gimnazijoje. 1942–1943 m. Tartu universitete studijavo filosofiją. 1943 m. paimtas į vokiečių kariuomenę kovojo Estų legione. 1944 m. pasitraukė į Švediją. Gyveno Stokholme, Stokholmo universitete dėstė archeologiją ir etnografiją. 1991 m. grįžo į Estiją.

Aktyviai dalyvavo estų emigrantų organizacijų veikloje, prisidėjo steigiant literatūrinius periodinius leidinius. Nuo 1982 m. Estų užsienio rašytojų sąjungos pirmininkas.

Kūryba 
Poezijos rinkiniuose vyrauja tėvynės ilgesio, pasipriešinimo okupantams motyvai; būdinga estų klasikinės poezijos ir tautosakos priemonių, elegijos ir satyros, humoro derinimas.

Bibliografija 
 Veidas namų lange (Nägu koduaknas), 1946 m.
 Žaidėjas (Mängumees), 1948 m.
 Elgetos ant laiptų (Kerjused treppidel), 1949 m.
 Jūros dugnas (Merepõhi), 1951 m.
 Pasaka apie tigro žemę (Muinasjutt Tiigrimaast), 1955 m.
 Tu esi eglynas, o aš esu alksnynas (Sina oled kuusik ja mina olen lepik), 1965 m.
 Marmurinis išeivis (Marmorpagulane), 1968 m.
 Kraujo laukas (Verepõld), 1973 m.
 Stikliniai vyrai (Klaasist mehed), 1978 m.
 Dingę kaimai (Kadunud külad), 1985 m.
 Grįžimas (Tagasitulek), 1991 m.
 Nakties mergaitė (Öötüdruk), 1992 m.
 Chaotiškas koncertas (Kaootiline konsert), 1993 m.
 Šermukšnio uogų kryžius (Pihlakamarja rist), 1997 m.

Šaltiniai 

Estijos pedagogai
Estijos archeologai
Estijos poetai