Eriko kronika

Eriko kronika (švedų k. Erikskrönikan) – vienas iš seniausių Švedijos istorijos šaltinių.

Eriko kronika parašyta eilėmis senąja švedų kalba nežinomo autoriaus apie 1335 m. Kronikos pavadinimas yra susijęs su vienu iš pretendentų į Švedijos sostą, kunigaikščiu Eriku, kuris yra pagrindinis kronikos herojus. Taip vadinti kronika buvo pradėta tik XVI a., iki tol vadinta Senąja Eiliuotąja kronika, o pirminis jos pavadinimas nežinomas. Kronika mūsų laikus pasiekė 19 nuorašų, iš kurių seniausias yra datuojamas 1457 m.

Turinys 

Kronikoje pasakojama apie Folkungų dinastijos valdymo periodą Švedijoje, pradedant šios dinastijos iškilimu XIII a. viduryje ir baigiant Magnuso Eriksono įžengimu į Švedijos sostą 1319 m. Šioje kronikoje bene anksčiausiai švedų šaltiniuose yra minimi lietuviai.

Kronikos sudėtinė dalis yra pasakojimas apie junkerį Karlą, kuris laikomas senesniu už pačią kroniką ir paimtu iš giesmės ar legendos apie šį asmenį. Čia pasakojama, kad jarlo Birgerio konkurentas dėl įtakos Švedijoje junkeris Karlas kuriam laikui nutarė pasitraukti iš šalies, nes bijojo būti nunuodytas. Jis išsiruošė į kryžiaus žygį ir dalyvavo Durbės mūšyje (1260), kur žuvo nuo lietuvių (letugų, senąja švedų k. lättugha ar lettugha) rankos.

Junkeris Karlas buvo iš Talino atvykusiame danų kryžininkų būryje, tad tikėtina, jog minėtasis lietuvių vardas „lättugha“ yra perimtas iš estų kalbos žodžio leedukad, kuris ir reiškia lietuviai.

Ištrauka

Nuorodos 
 Eriko kronikos tekstas senąja švedų kalba

Viduramžių kronikos
Švedijos istorija
Švedijos kultūra