Žaliūkės

Žaliūkės – Šiaulių miesto pietvakarinės dalies rajonas, esantis 1,5 km nuo miesto centro, išsidėstęs abipus kelio . Yra Žaliūkių gatvė.

Mažosios Žaliūkės iki šiol išlaikė gatvinio kaimo bruožus. Jų pakraštyje stovintis Žaliūkių vėjo malūnas priklausė Danielių giminei. Dabar jame Aušros muziejus įrengęs malūnininko etnografinę ekspoziciją. Malūnas 2009 m. buvo restauruotas. Prie jo vyksta kasmetinės kalendorinės šventės: Užgavėnės, Joninės, Žolinė.

Geografija 

Arčiau miesto centro esanti dalis anksčiau buvo vadinama Didžiosiomis Žaliūkėmis. Po Pirmojo pasaulinio karo joje pradėti statyti vienbučiai, gyvenamieji namai. Nutiestos gatvės pavadintos Mažosios Lietuvos miestų ir miestelių vardais – Neringos, Stalupėnų, Baltupėnų, Darkiemio. Šie pavadinimai nebuvo pakeisti ir po 1946 m., kai okupacinė sovietų valdžia pakeitė rusiškais, vokiškus ir prūsiškus Kaliningrado srities miestų pavadinimus.

Šiaurėje rajono riba eina geležinkelis, rytuose ir pietuose ribojasi su Besarabija, pietvakariuose – Dainų parkas, vakaruose – Voveriškiai.

Etimologija 

Pavadinimas kildinamas nuo žalių dvaro stogų.

Istorija 

Kaimas žinomas nuo 1526 m., kai jis ir jo gyventojai buvo padovanoti Šiaulių bažnyčiai. 1923 m. kaimas, kuriame gyveno 90 vyrų ir 125 moterys, priskirtas Šv. Jurgio bažnyčios parapijai. Didžiosios Žaliūkės (dvaras) priklausė bajorų Stulpinų-Bazarų giminei.

1944 m. rugpjūčio mėnesį nuo Žaliūkių kaimo iki senojo televizijos bokšto gynybai buvo įsitvirtinęs 16-osios lietuviškosios divizijos pulkininko Vlado Lunios vadovaujamas pulkas.

XX a. pabaigoje rytinė ir pietinė kaimo dalys prijungtos prie Šiaulių miesto. 2022 m. Šiaulių rajone likusią Žaliūkių kaimo dalį Seimas nusprendė kaimą iš rajono priskirti Šiaulių miesto savivaldybei. Jos dalimi Žaliūkės tapo nuo 2023 m. sausio 1 d.

Gyventojai

Šaltiniai 

Šiaulių miesto dalys