Antanas Baltrušaitis-Antanėlis

Antanas Baltrušaitis-Antanėlis (1865 m. birželio 10 d. Papartynuose, Šakių valsčius, dab. Šakių raj. – 1949 m. gruodžio 15 d. Biberache, Vokietija) – knygnešys, spaudos darbuotojas.

Biografija 
Augo gausioje šeimoje, todėl nuo 6 m. teko piemenauti. Einant dešimtuosius metus susižeidė koją, vėliau ją teko amputuoti. Vaikščiojo su ramentais, kurį laiką elgetavo. 1885 m. apsigyveno Meištuose prie Naumiesčio (dabar Kudirkos Naumiestis). A. Rudaitis pamokė skaityti ir rašyti.

Užmezgė ryšius su tuo metu Tilžėje gyvenusiais P. Mikolainiu ir J. Angrabaičiu. Pastarasis paaiškino, kaip reikia slėpti ir platinti draudžiamąją spaudą ir tapo knygnešiu. Pats iš Prūsijos spaudos nenešė. Buvo gabus administratorius, draudžiamos lietuviškos spaudos urmo sandėlių ir jos perskirstymo organizatorius. Dėl kratų pavojaus savo namuose spaudos nelaikydavo, slėpdavo ją pas patikimus žmones, taip pat miestelio bažnyčioje. Per jo rankas perėjo spaudinių už 40 000 rb.

Bendradarbiavo su daugeliu žymių Sūduvos knygnešių – iš vienų pats imdavo spaudinius, kitiems perduodavo platinti toliau, siųsdavo paštu į Rusiją. Retkarčiais pats nuveždavo į Kauną, Garliavą, platindavo prie bažnyčios. Laikraščius dalindavo nemokamai, pinigus imdavo tik už maldaknyges ir knygas.

Platinti spaudą, taip pat ir atsišaukimus, padėdavo knygnešė Ona Ryklytė, nuo 1891 m. tapusi jo žmona. Įstojo į spaudos platinimo draugiją „Artojas“. Policijai įkliuvo 7 kartus. Mokėjo baudas, buvo paskiriama policijos priežiūra, baudžiamas areštu valsčiaus areštinėse, 1902 m. kalėjo Kalvarijos kalėjime. Sutaupęs pinigų, 1901 m. Kudirkos Naumiestyje įsteigė smulkių prekių parduotuvę, kurioje po spaudos draudimo panaikinimo pardavinėjo ir knygas.

Rašė laikraščiams „Ūkininkas“ (1900–1901 m.), „Kova” (1906 m.), „Žarija”. Pasirašinėjo Mindaugo, Antanėlio, Zigmantinio slapyvardžiais.

Nuo 1938 m. birželio 1 d. jam paskirta 75 Lt knygnešio pensija. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, gyveno Vokietijoje.

Šaltiniai 

Knygnešiai