Socialistų Internacionalas

Socialistų Internacionalas (SI, ) – tarptautinė socialinės demokratijos ir demokratinio socializmo partijų organizacija.

Įkurtas 1951 m. Frankfurto prie Maino suvažiavime, kurį sušaukė 1947–1951 m. veikęs tarptautinių socialistinių konferencijų komitetas (COMISKO). Jungia 161 socialistų, socialdemokratų ir leiboristų politinę partiją iš visų kontinentų, 3 broliškas organizacijas ir 10 asocijuotų tarptautinių organizacijų. Kai kurios jų turi konsultacinį statusą, kai kurios yra stebėtojai. 56 partijos šiuo metu yra valdančiosios.

Organizacinė struktūra 
Aukščiausias organas – kongresas, šaukiamas kas 3 m., kuriame dalyvauja visų partijų ir organizacijų – SI narių atstovai ir SI vadovybė. Kongresas skelbia SI veiklos principus, priima ir keičia statutą, ne mažiau, kaip 2/3 balsų dauguma priima naujus narius, kiekviename Kongrese atsiskaito SI prezidentas, Generalinis sekretorius, ir partijų – narių delegacijos. Kongreso rezoliucijos turi rekomendacinį pobūdį. Oficialių dokumentų statusą turi pranešimai, parengti specialių komitetų ar misijų. Nuo 1997 m. pagrindinis SI darbas vyksta teritoriniuose ir probleminiuose komitetuose ir komisijose.

Tarp Kongresų aukščiausias SI organas yra Taryba (iki 1986 m. Biuras), kurią sudaro po 2 kiekvienos partijos – narės delegatus, taip pat SIW, YUSY ir Socialistinis švietimo internacionalas atstovai. Kiekviena šalis, nepriklausomai nuo partijų – narių skaičiaus ir kiekviena tarptautinė organizacija turi po vieną balsą. Taryba priima politinius sprendimus ir rekomendacijas Kongresui dėl naujų narių priėmimo ar pašalinimo, dėl statuto pataisų, rekomenduoja asmenis į aukščiausius SI postus, šaukia specialias ir regionines konferencijas, sudaro tyrimų grupes ir komitetus. Taryba šaukiama 2 kartus per metus. Tarp Tarybos posėdžių vykdomąjį darbą atlieka Prezidiumas, kurį sudaro SI prezidentas, viceprezidentai, Generalinis sekretorius ir SI Garbės pirmininkai.

SI prezidentą renka Kongresas neribotam laikui. SI prezidentas turi teisę politinius sprendimus (pareiškimus aktualiais tarptautiniais klausimais valstybių vadovams ar tarptautinėms organizacijoms) priimti dviese su Generaliniu sekretoriumi arba su vienu ar keliais viceprezidentais. Prezidentas kartą – du per metus šaukia Prezidiumą.

Viceprezidentų skaičius neribotas, svyruoja nuo 2 iki 25, be to viceprezidentais yra SIW, YUSY, Lotynų Amerikos ir Karibų baseino Komiteto bei Europos Sąjungos socialistinių partijų konfederacijos – Europos socialistų partijos vadovai.

Nuolat SI politinei veiklai vadovauja Vykdomasis komitetas, kurį sudaro Prezidentas, Generalinis sekretorius, 6 partijų atstovai, SMI prezidentė, TJSS Generalinis sekretorius ir komitetų pirmininkai.

SI sekretoriatui vadovauja, darbo grupių darbą ir misijas organizuoja Generalinis sekretorius, kurio būstinė yra Londone. Jis taip pat organizuoja SI žurnalo „Socialist afaires“ ir spaudos apžvalgos „Socialist news“ leidimą.

SI Garbės pirmininkais SI kongresuose renkami buvę žymūs partijų, SI narių veikėjai. Jų skaičius nėra ribojamas.

Programiniai dokumentai 
Pagrindinis SI programinis dokumentas yra Frankfurto deklaracija „Demokratinio socializmo tikslai ir uždaviniai“, kurioje išdėstyta kapitalizmo, leidžiančio visuomenės turtais naudotis privilegijuotiems sluoksniams, ir komunistinio socializmo kritika. Alternatyva kapitalizmui ir komunizmui yra demokratinis socializmas, pagrįstas politinės, ekonominės ir socialinės demokratijos, demokratinių teisių ir politinių laisvių principais.
Ekonomikos pagrindas – nacionalinės, municipalinės ir kooperatinės įmonės. Pagrindinis tikslas – žmogaus išvadavimas iš visų išnaudojimo formų, sąlygų visapusiškam asmenybės vystymuisi sudarymas. Socializmas yra tarptautinis judėjimas, kuriam nebūdinga griežta vienovė. Ar socialistai savo doktriną grindžia marksizmu, ar kitais visuomenės analizės metodais, ar juos įkvepia religijos ir humanizmo principai, visi jie siekia vieno tikslo – visuomenės, kurioje vyraus socialinis teisingumas, geresnis gyvenimas, laisvė ir taika visame pasaulyje.
 
1962 m. Osle SI Generalinė taryba priėmė programinę deklaraciją „Pasaulis šiandien: socialistinė perspektyva“, kurioje įvertinta ekonomiškai išsivysčiusių šalių patirtis, mokslinės – techninės revoliucijos pasiekimai. Pabrėžta, kad dauguma kapitalizmo negerovių pašalinta, ypač tose šalyse, kuriose demokratinio socializmo partijos turėjo galimybę tai efektyviai veikti. Iškeltas tikslas stiprinti valstybės ir visuomeninių organizacijų kontrolę ekonomikai, plėtoti planavimą ir vartotojų apsaugą. Kritikuota sovietinio socialistinio lagerio vidaus politika. Laikantis šios programos buvo sušaukti 1978 m. Helsinkio ir 1985 m. Vienos forumai, apriboję ginklavimosi varžybas. Šiose konferencijose dalyvavo ne tik SI nariai, bet ir JAV bei TSRS, Jungtinės Tautos, Neprisijungimo judėjimas.

1978–1983 m. F. Gonsaleso vadovaujama grupė rengė naują programinį dokumentą, kurios projektas buvo paskelbtas Albufeiros kongrese. Tačiau Limos kongrese buvo priimtas tik tarpinis programinis dokumentas (Limos mandatas), kurį parengė ekspertų grupė, vadovaujama amerikiečio M. Haringtono. Parengti galutinį dokumentą buvo pavesta V. Branto vadovaujamai grupei.

1989 m. Stokholme priimta „Socialistų internacionalo principų deklaracija“, kurioje išryškinti Laisvės, Teisingumo ir Solidarumo principai, pliuralistinio demokratinio socializmo vertybės, pabrėžiama visų šalių įtraukimo, sprendžiant globalines problemas, svarba. Demokratinio socializmo tikslai ir uždaviniai negali būti pasiekti vienoje atskiroje šalyje, būtinas puolimas visu frontu, procesų, vykstančių šiuolaikiniame pasaulyje, internacionalizavimas. Demokratija yra svarbiausia tų nekontroliuojamų jėgų, kurios keičia planetą, nesirūpindamos jos ateitimi, liaudies kontrolės ir humanizavimo priemonė. Ji turi įsivyrauti visose visuomenės gyvenimo sferose: ekonomikoje, politikoje, socialiniuose santykiuose, kultūroje ir T. t. Negali būti vieningo ar fiksuoto ekonominės demokratijos modelio, todėl skirtingose šalyse yra galimybės drąsiai eksperimentuoti. Nepakanka vien valstybinės, formalios teisinės kontrolės, būtinas platus pačių dirbančiųjų, jų organizacijų dalyvavimas priimant ekonominius sprendimus. Pripažinta, kad nacionalizacija nėra socialinių ligų panacėja, tačiau negalima absoliutizuoti ir ekonomikos augimo, nes jis gali pakenkti socialinei ir ekonominei sferoms.

1999 m. lapkričio 8 – 10 d. Paryžiuje vykusiame Socialistų Internacionalo XXI kongrese, paaiškėjus, kad pasaulinė visuomenė pereina į naują vystymosi stadiją, paženklintą biotechnologijų ir informatikos plėtra – informacijos ir žinių visuomenę, buvo priimta Paryžiaus deklaracija.

Nuolatiniai organai 
Kiti nuolatiniai SI organai yra Nusiginklavimo taryba, Lotynų Amerikos ir Karibų baseino komitetas, Artimųjų Rytų komitetas, Afrikos, Azijos ir Ramiojo vandenyno komitetas, Centrinės ir Rytų Europos komitetas, Viduržemio jūros baseino komitetas, Ekonominės politikos komitetas, Socialinės darnos ir Ekologijos komitetas, Taikos, demokratijos ir žmogaus teisių komitetas, Vietinės savivaldos komitetas.

2004 m. Madride įsteigti Ekonomikos, socialinės santarvės ir aplinkosaugos komitetas (pirmininkas Kristupas Ciopelis, SPD), Afrikos (pirmininkas Ousmanas Tanoras Diengas, PS), Azijos ir Ramiojo vandenyno komitetas (pirmininkės Takako Doi, SDPJ ir Helena Klark, NZLP), Migracijos komitetas (primininkė Amalija Garsija, PRD), Taikos, demokratijos ir žmogaus teisių komitetas (Pjeras Fasinas, DSI), CIS ir Kaukazo komitetas (Laslas Kovačas, MSzP), Viduržemio jūros komitetas (Trinidadas Chimenesas, PSOE), Vidurio Rytų komitetas (Torbjornas Jaglandas, DNA), Pietryčių Europos komitetas (Adrianas Nastasė, PSDR ir Georgas Papandreu, PASOK), Vietinės savivaldos komitetas (Elijas di Rupas, PSB).

Prezidentai 
 1951 m. – M. Filipsas (LP),
 1957 m. – A. Andersenas (DSDP),
 1963 m. – E. Olenhaueris (SPD),
 1964 m. – B. Pitermanas (SPOe),
 1976 m. – Vilis Brandtas (SPD,
 1992 m. – Pjeras Morua (PS),
 1999 m. – Antonio Gutieresas(PSOE),
 2005 m. – Georgas Papandreu (PASOK) .

Generaliniai sekretoriai 
 1951 m. – austras J. Brauntalis,
 1956 m. – amerikietis B. Brentonas,
 1957 m. – anglas A. Kartis,
 1969 m. – austras G. Janičekas,
 1976 m. – švedas Berntas Karlsonas,
 1983 m. – suomis Pertis Viajanianenas,
 1989 m. – čilietis Lujis Ayala.

Garbės pirmininkai 
1999 m. Paryžiaus kongrese išrinkti:
 Pjeras Morua (Prancūzija),
 Rubenas Beriosas (Puerto Rikas),
 Rodrigas Borcha (Ekvadoras),
 Filipas Biskinas (Belgija),
 Anita Gradin (Švedija),
 Elazaras Granotas (Izraelis),
 Ankeris Jorgensenas (Danija),
 Neilas Kinokas (Didžioji Britanija),
 Šimonas Peresas (Izraelis),
 Irena Petry (Belgija),
 Enrikė Silva Sima (Čilė),
 Marijas Soarešas (Portugalija),
 Kalevis Sorsa (Suomija),
 Hansas Jochenas Fogelis (Vokietija),
2003 m. išrinktas Alanas Garsija.

Nariai

Europa 
 Airijos darbininkų partija, LPI
 Šiaurės Airijos socialdemokratų ir darbininkų partija, SDLP
 Albanijos socialdemokratų partija, PSD
 Albanijos socialistų partija, SPA
 Andoros socialdemokratų partija, PS
 Armėnijos revoliucinė federacija, ARF
 Austrijos socialdemokratų partija, SPOe
 Belgijos socialistinė partija, SPA
 Belgijos socialistų partija. PS
 Bosnijos ir Hercegovinos socialdemokratų partija, BiH.
 Bulgarijos socialdemokratai, BS
 Bulgarijos socialistų partija, BSP
 Čekijos socialdemokratų partija, CSSD
 Danijos socialdemokratų partija, SDF
 Didžiosios Britanijos darbininkų partija, LP
 Estijos socialdemokratų partija, SDE
 Graikijos visuotinis socialistų judėjimas, PASOK
 Islandijos socialdemokratų aljansas, SDPI
 Ispanijos socialistinė darbo partija, PSOE
 Italijos kairieji demokratai, DS
 Italijos demokratiniai socialistai, SDI
 Juodkalnijos socialdemokratų partija, SPCG
 Kipro socialdemokratų judėjimas, EDEK
 Kroatijos socialdemokratų partija, SDP
 Latvijos socialdemokratų darbininkų partija, LSDSP
 Lenkijos darbo sąjunga, UP
 Lenkijos demokratinė kairioji sąjunga, SLD
 Lietuvos socialdemokratų partija, LSDP
 Liuksemburgo socialistinė darbininkų partija, LSAP/POSL
 Makedonijos socialdemokratų sąjunga, SDUM
 Maltos darbininkų partija, MLP
 Norvegijos darbo partija, DNA
 Nyderlandų darbo partija, PvDA
 Portugalijos socialistų partija, PS
 Prancūzijos socialistų partija, PS
 Rumunijos demokratinė partija, PD
 Rumunijos socialdemokratų partija, PSD
 Teisinga Rusija, SR
 San Marino socialistų ir demokratų partija, PSS
 Slovakijos Kryptis - socialinė demokratija, SMER
 Slovėnijos socialinės demokratijos partija, SD
 Suomijos socialdemokratų partija, SDP
 Švedijos socialdemokratų darbininkų partija, SAP
 Šveicarijos socialdemokratų partija, SDP
 Turkijos respublikos liaudies partija, CHP
 Vengrijos socialdemokratų partija, MSzDP
 Vengrijos socialistų partija, MSZP
 Vokietijos socialdemokratų partija, SPD

Afrika 
 Alžyro socialistinių jėgų frontas
 Angolos liaudies judėjimas už išsivadavimą MPLA
 Benino socialdemokratų partija, PSD
 Burkina Faso partija už demokratiją-socialistų partija, PDP/PS
 Dramblio Kaulo kranto liaudies frontas, FPI
 Egipto nacionaldemokratų partija, NDP
 Gvinėjos liaudies asamblėja, RPG
 Gvinėjos sueiga už socialinę demokratiją, CPDS
 Kamerūno socialdemokratinis frontas, SDF
 Malio Afrikos partija už solidarumą ir teisingumą, ADEMA/PASJ
 Maroko liaudies jėgų socialistų sąjunga, USFP
 Mauricijaus darbininkų partija, MLP
 Mauricijaus kovojantis judėjimas, MMM
 Mozambiko FRELIMO partija
 Nigerio partija už demokratiją ir socializmą, PNDS
 Pietų Afrikos respublikos Afrikos nacionalinis kongresas, ANC
 Senegalo socialistų partija, PSS
 Tuniso konstitucinė demokratinė asamblėja, RCD
 Žaliojo Kyšulio nepriklausomybės Afrikos partija, PAICV

Amerika 
 Argentinos socialistų partija, PS
 Argentinos radikali pilietinė sąjunga, UCR
 Arubos liaudies rinkimų judėjimas, MEP
 Barbadoso darbininkų partija, BLP
 Bolivijos kairysis revoliucinis judėjimas, MIR
 Brazilijos demokratinė darbininkų partija, PDT
 Čilės partija už demokratiją, PPD
 Čilės radikali socialdemokratinė partija, PRSD
 Čilės socialistų partija, PSC
 Dominikos revoliucinė partija, PRD
 Ekvadoro demokratinės kairės partija, PID
 Haičio socialdemokratų sąjunga, PFSDH
 Jamaikos liaudies nacionalinė partija, PNP
 JAV Amerikos demokratiniai socialistai, DSA
 JAV socialdemokratai, SDUSA
 Kanados naujosios demokratijos partija, NDP/NPD
 Kiurasao judėjimas už Naujuosius Antilus, MAN
 Kolumbijos liberalų partija, PLC
 Kosta Rikos nacionalinio išvadavimo partija, PLN
 Meksikos demokratinės revoliucijos partija, PRD
 Meksikos institucinė revoliucinė partija, PRI
 Nikaragvos sandinistų nacionalinis išvadavimo frontas, FSLN
 Panamos demokratinė revoliucinė partija, PRD
 Paragvajaus revoliucinė febreristų partija, PRF
 Peru apristų partija, PAP
 Puerto Riko nepriklausomybės partija, PIP
 Urugvajaus naujosios erdvės partija, PNE
 Urugvajaus socialistų partija, PSU
 Venesuelos demokratinis veikimas, AD

Azija 
 Australijos darbininkų partija, ALP
 Izraelio jungtinė darbininkų partija, ILP
 Izraelio partija MEREC
 Japonijos socialdemokratų partija, SPD
 Libano progresyvi socialistinė partija, PSP
 Malaizijos demokratinio veikimo partija, DAP
 Mongolijos liaudies revoliucinė partija, MPRP
 Naujosios Zelandijos darbininkų partija, NZLP
 Nepalo kongreso partija, NCP
 Pakistano liaudies partija, PPP
 Turkijos respublikos liaudies partija, CHP

Konsultaciniai nariai 
 Azerbaidžano socialdemokratų partija, ASDP
 Baltarusijos socialdemokratų partija Narodnaja Hramada
 Bosnijos ir Hercegovinos nepriklausomų socialdemokratų sąjunga, SNSD
 Burundžio frontas už demokratiją, FRODEBU
 Dominikos darbo partija, DLP
 Filipinų demokratinių socialistų partija, PDSP
 Filipinų partija AKBAYAN
 Fidžio darbininkų partija, FLP
 Gabono partija už progresą, PGP
 Gajanos dirbančiosios liaudies aljansas, WPA
 Ganos nacionalinis demokratinis kongresas, NDC
 Grenlandijos SIUMUT partija
 Gvatemalos socialdemokratinis susivienijimas, CSD
 Juodkalnijos demokratinė socialistų partija, DPS
 Malio judėjimas už Malį, RPM
 Namibijos demokratų kongresas, COD
 Namibijos liaudies frontas SWAPO,
 Palestinos partija FATAH
 Paragvajaus krašto solidarumo partija, PPS
 Rytų Timoro išvadavimo frontas, FRETILIN
 Rusijos socialdemokratų partija, SDPR
 San Kitso ir Nevio darbo partija, KNLP
 San Lucijos darbininkų partija, SLP
 Sant Vincento ir Grenadinų darbo susivienijimas, ULP
 Serbijos demokratų partija, SDP
 Serbijos socialdemokratų partija, SDPS
 Togo Afrikos liaudies demokratinis konventas, CDPA
 Tuniso demokratinis forumas už darbą ir laisves, FDTL
 Ukrainos socialistų partija, SPU
 Ukrainos socialdemokratų partija, SDPU
 Venesuelos judėjimas į socializmą, MAS

Stebėtojai 
 Botsvanos nacionalinis frontas, BNF
 Bulgarijos socialdemokratija, BS
 Centrinės Afrikos respublikos Patriotinis frontas už progresą, FPP
 Gruzijos piliečių sąjunga, CUG
 Haičio kovojančios liaudies organizacija, OPL
 Indijos Džanata dal (secular)
 Irano Kurdistano demokratinė partija, PDKI
 Irako Kurdistano patriotinė sąjunga, PUK
 Jemeno socialistų partija, YSP
 Jordanijos kairiųjų demokratinė partija, JDPL
 Kolumbijos demokratinis aljansas M-19
 Kongo demokratinės respublikos sąjunga už demokratiją ir socialinį progresą, UDPS
 Mauritanijos demokratinių jėgų susivienijimas, RFD
 Moldovos socialdemokratų partija, SDPM
 El Salvadoro socialdemokratų partija, PSDS
 Turkijos demokratinė liaudies partija, DEHAP

Kolektyviniai nariai 
 Socialistinis moterų internacionalas (SIW),
 Tarptautinė jaunųjų socialistų sąjunga (IUSY),
 Tarptautinis Sakaliukų judėjimas (IFM/SEI),
 Socialistinis švietimo internacionalas (SŠI),
 Afrikos socialistinis ir demokratinis internacionalas
 Azijos šalių ir Ramiojo vandenyno baseino socialistų organizacija,
 Europos socialistų partija (buvusi Europos Sąjungos socialistų partijų konfederacija, PES),
 Europarlamento socialistų grupė,
 Tarptautinis socialdemokratinės ir demokratinės spaudos fondas,
 Tarptautinė mokytojų socialdemokratų sąjunga (IUSDT),
 Žydų darbininkų sąjunga Bundas (JLB),
 Tarptautinė tikinčiųjų socialistų lyga (ILRS),
 Darbininkų sporto internacionalas (CSIT),
 Centrinės ir Rytų Europos šalių socialistų sąjunga,
 Europos forumas už demokratiją ir solidarumą (EFDS),
 Lotynų Amerikos parlamentų socialdemokratų grupė (SICLAC),
 Tarptautinis sionistų judėjimas (WLZM).

Kongresai 
 I – 1951 m. Frankfurte prie Maino,
 II – 1952 m. Milane,
 III – 1953 m. Stokholme,
 IV – 1955 m. Londone,
 V – 1957 m. Vienoje,
 VI – 1959 m. Hamburge,
 VII – 1961 m. Romoje,
 VIII – 1963 m. Amsterdame,
 IX – 1964 m. Briuselyje,
 X – 1966 m. Stokholme,
 XI – 1969 m. Eastborne,
 XII – 1972 m. Vienoje,
 XIII – 1976 m. Ženevoje,
 XIV – 1978 m. Vankuveryje,
 XV – 1980 m. Madride,
 XVI – 1983 m. Albufeiroje,
 XVII – 1986 m. Limoje,
 XVIII – 1989 m. Stokholme,
 XIX – 1991 m. Paryžiuje,
 XX – 1996 m. Niujorke, JTO būstinėje,
 XXI – 1999 m. Paryžiuje,
 XXII – 2003 m. San Paulo.

Taip pat skaitykite 
 Internacionalas
 I Internacionalas
 Antrasis Internacionalas
 Dviejų su puse Internacionalas
 Darbininkų Internacionalas

Nuorodos 
 Socialistų Internacionalo svetainė 

Internacionalas socialistų
Internacionalai