Karusės mūšis

Karusės mūšis (kartais vadinamas Karusės ledo mūšiu) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės mūšis su Livonijos ordino ir Danijos jungtine kariuomene ant užšalusios Baltijos jūros ledo, įvykęs 1270 vasario 16 d. ties Karuse, (Vakarų Estija).

Mūšio prielaidos 
Tuo metu dar vyko Didysis prūsų sukilimas (1260–1274 m.) prieš Vokiečių ordiną, o Lietuva pradėjo kovą su Voluine (tęsėsi 1269–1275 m.), todėl žemaičiai galėjo vykdyti žygius į šiaurę. Pasinaudodamas proga, kaip manoma, Lietuvos didysis kunigaikštis Traidenis užpuolė Livonijos ordiną ir užšalusios Baltijos jūros ledu pasiekė Sarema salą. Grįždami su grobiu prie Muhu sąsiaurio jie susidūrė su jungtine Livonijos ordino ir danų kariuomenės įgula iš Talino.

Livonijos ordinas, jau atsigavęs po 1260 m. Durbės mūšio buvo gerai pasiruošęs - surinkęs didelę armiją jis rengėsi pulti Žemgalą.

Mūšio eiga 
Kalavijuočiai ir danai puolė pirmi.
Lietuviai sustatė roges pusračiu ir pasinaudoję jomis kaip barikada, ietimis išbadė į rogių tarpus įsipainiojusius riterių žirgus, o tada ir pranašumo netekusius priešo riterius. Eiliuotosios Livonijos kronikos (XIII a. pab.) duomenimis, žuvo 52 riteriai, Livonijos ordino krašto magistras Otonas Luterbergas (), danų vadas Eilartas ir beveik 600 lengvai ginkluotų karių. Buvo sužeistas Lealio vyskupas.

Mūšio reikšmė 
Tai buvo penktasis didžiausias Livonijos pralaimėjimas 13-ame amžiuje. Livonijos ordino vadovybė Vokiečių ordino didžiojo magistro paprašė atsiųsti pagalbos ir naują krašto magistrą.

Naujasis magistras Andreas Vestfalis (Andreas von Westfalen) nusprendė pakelti Livonijos prestižą, 1270 m., sužinojęs apie kitą lietuvių ruošiamą žygį, jis iškeliavo užkirsti kelio. Tačiau lietuviai netikėtai atakavo jo stovyklą ir užmušė patį Andreas ir dar 20 jo riterių.

Šaltiniai 

LDK mūšiai
Livonijos ordino mūšiai
Mūšiai Estijos teritorijoje