Persų kalba

Persų kalba, arba farsi ( = Fārsī) – viena iš labiausiai paplitusių indoeuropiečių šeimos iranėnų kalbų. Tai Irano (buvusi Persija) kalba, nors ja taip pat kalbama Afganistane (darí arba farsi-kabulí), Tadžikistane (žr. tadžikų kalba) ir Pakistane. Nedidelės bendruomenės, kalbančios persų kalba, taip pat gyvena daugelyje kitų Persijos įlankos šalių – Bahreine, Irake, Omane, Jemene, JAE.

Iš viso kalbančiųjų farsi kalba yra gan daug: 30 milijonų Irane (beveik 50 % visų gyventojų), dar 7 milijonai kalbančių dari Afganistane (25 % gyventojų) ir apie 2 milijonus Pakistane.

Rašybai farsi kalba naudojamas persų-arabų raštas (arabų abėcėlė, papildytas keletu ženklų garsams, nesantiems arabų kalboje); daug žodžių pasiskolinta iš arabų kalbos.

Istorija 
Senoji persų kalba buvo paplitusi Irano pietryčiuose I tūkstantmetyje pr. m. e.; tai buvo Achemenidų imperijos (senovės Persijos) valdovų gimtoji kalba. Raštui buvo naudojamas dantiraštis. Tuo pat metu vystėsi ir gimininga persų kalbai Avestos kalba (I tūkstantmečio pr. m. e. pradžia).

Vidurinė persų kalba (pahlavi) buvo senosios persų kalbos tąsa (I tūkstantmetyje; tai buvo oficiali Sasanidų imperijos kalba). Kai arabai užkariavo Iraną (VII a.), šią kalbą vartojo Irano zoroastrų bendruomenė ir Indijos parsai. Raštui buvo naudojami aramėjų grafikos variantai.

Naujoji persų kalba žinoma nuo IX amžiaus ir naudoja modifikuotą arabų raštą. Po Irano islamizacijos persų kalba greitai tapo antrąja pagal svarbą literatūrine kalba islamo pasaulyje; ji buvo plačiai vartojama ne tik Persijoje, bet ir visuose Artimuosiuose Rytuose, taip pat Užkaukazėje, Vidurinėje Azijoje, Indijoje.

Lietuvoje persų kalba dėstoma nuo 2002 m. Vilniaus universiteto Orientalistikos centre, dėstoma ir dari kalba (dėstytojas – iranistikos studijų lektorius Algimantas Litvinas).

Šaltiniai

Nuorodos 

 
 Algimantas Litvinas. „Farsi – Irano, Tadžikijos ir Afganistano kalba“. In: „Spectrum“, 2008 m. Nr. 1, p. 32-37.

Iranėnų kalbos