Rudaminos piliakalnis

Rudaminos piliakalnis su gyvenviete (valstybės saugomas kultūros paminklų kompleksas: unikalūs kodai: komplekso – 22941, piliakalnio – 5308, gyvenvietės – 22942; senieji registro kodai: komplekso – A187KP, piliakalnio – A1874K1P, gyvenvietės – A187K2P; senas kultūros paminklų sąrašo numeris – AR590) – piliakalnis ir papėdės gyvenvietė šiaurės vakarinėje Lazdijų rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 0,9 km į pietvakarius nuo kelio , tarp Rudaminos miestelio ir Keistutiškės kaimo (Lazdijų seniūnija), kelio Rudamina–Bulotiškė kairėje pusėje.

Piliakalnis 

Įrengtas atskiros, aplinkoje dominuojančios kalvos viršūnėje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 75 m ilgio ir 51 m pločio, vakariniame ir šiauriniame pakraščiuose žemesnė, įrengta kalvos šlaite. Jos pietvakarinėje dalyje stūkso masyvus stambiagrūdžio rausvo granito riedulys. Aikštelę iš visų pusių juosia 2–3 m aukščio ir 10–16 m pločio gynybinis pylimas, kurio išoriniai šlaitai statūs, 5–8 m aukščio. Žemiau jų prasideda nuolaidesni natūralūs kalvos šlaitai. Bendras šlaitų aukštis – iki 25 m. 

Piliakalnio pietiniame ir pietvakariniame pakraščiuose yra dvi didelės, 1941 m. iškastos duobės, o šiauriniame gale pylimas perkastas padarant įvažiavimą. 

Piliakalnis dirvonuoja, palei pylimą auga liepos.

Pietinėje ir šiaurinėje papėdėse, 4 ha plote buvusi papėdės gyvenvietė.

Bendras teritorijos plotas – 22,83 ha.

Istorija 
Piliakalnis – vienas žymiausių Užnemunėje gyvenusių jotvingių paminklų. Jis įrengtas poledynmečiu susiformavusioje kalvoje, kurios aukštis virš jūros lygio 198 m, plotis 60 m, ilgis 83 m. 

Gynybiniams tikslams piliakalnis naudotas V–XIV a., įrengtas per 4 kartus. Ankstyvąją įtvirtintą gyvenvietę saugojo kalvos kraštu atitverta medinė tvora. Jai sudegus iš molio buvo suplūktas ir viršuje akmenimis sutvirtintas 1 m aukščio pylimas su medine užtvara. Užtvarai sudegus pylimas paaukštintas iki 2 m, o viršuje pastatyta gynybinė siena. Jai taip pat sudegus, ant pylimo buvo supiltas dar 1 m aukščio drėgno smėlio sluoksnis, kurio viršus sutvirtintas plūktu moliu, o šlaitai – akmenimis. Virš pylimo kilo mediniai gynybiniai įtvirtinimai. Pylimo išorinėje pusėje rasti strėlių antgaliai liudija, kad gynybiniai įtvirtinimai sudegė per smarkų pilies puolimą, prieš tai apšaudžius ją iš lankų. 

Juozapas Radziukynas teigė, kad ant piliakalnio stovėjo kunigaikščio Ringaudo pilis (pastatyta 1240 m.), kurioje karaliumi vainikuotas Mindaugas. Pilis sunaikinta kryžiuočių 1381 m., kai šturmui buvo panaudotos paraku šaudančios bombardos.

Piliakalnį apleidus, jo teritorija priklausė Rudaminos dvarui. Vykdant Lietuvos žemės reformą, piliakalnis 1926 m. buvo perduotas Švietimo ministerijai, kuri per Seinų apskrities pradžios mokyklų inspektorių juo rūpintis patikėjo Rudaminos pradžios mokyklos vedėjui. Rudaminos pavasarininkai 1932 m. piliakalnį apsodino liepomis, įrengė takus.

Kraštą okupavus sovietų Rusijai, piliakalnio pietiniame - pietvakariniame pakraštyje raudonarmiečiai 1941 m. iškasė dvi didžiules duobes dotams įrengti.

1972 m. piliakalnis su gyvenviete įrašytas į respublikinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą. 1992 ir 1997 m. archeologinis kompleksas registruotas kultūros vertybių registre, 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paminklu, 2007 m. įrašytas į išskirtinę kultūrinę vertę turinčių nekilnojamųjų kultūros paveldo objektų sąrašą.

Tyrimai 
1909 m. piliakalnį aprašė kraštotyrininkas Juozapas Radziukynas. 1918 m. aikštelės pakraščius tyrinėjo Vokietijos kariuomenės karininkai, aptikę įvairių radinių.

1954 m. žvalgė Pranas Kulikauskas, 1965 m. tyrinėjo Pranas Kulikauskas ir Regina Kulikauskienė (Istorijos institutas), aikštelėje ištyrę 320 m² plotą ir padarę šiaurinio pylimo skersinį pjūvį. Tyrimų metu aptiktas 0,4–2 m storio kultūrinis sluoksnis, kuriame rasta židinių liekanų, geležinių įmovinių ir įtveriamųjų strėlių antgalių, žalvarinė segė, įvijinių žiedų, kabutis, diržo sagtis, stiklinis karolis, gyvulių kaulų, suanglėjusių grūdų, grublėtos ir žiestos keramikos.

1962 m. žvalgė Vytautas Daugudis (Istorijos institutas). Žvalgymų metu aptiktas šalia piliakalnio buvusios papėdės gyvenvietės kultūrinis sluoksnis su lipdytos lygiosios ir grublėtosios keramikos bei žiestos keramikos šukėmis.

Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Pastaba:  Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Literatūra 
 Pranas Kulikauskas. Rudaminos (Lazdijų raj.) piliakalnio 1965 m. tyrinėjimų duomenys. – Lietuvos TSR aukštųjų mokyklų mokslo darbai: Istorija. – Vilnius, 1972. – T. XIII (2). – P. 83-109
 Pranas Kulikauskas. Užnemunės piliakalniai. – Vilnius, 1982. – P. 26-27, 36, 40, 42, 44, 46, 58, 64, 82-84, pav. 61-81 
 Vytautas Kazakevičius. Geležies amžiaus strėlės Lietuvoje II–XII/XIII a. – Vilnius, 2004. – P. 23, 27, 48, 71¬-72, 74. 
 Laikas pasirūpinti Rudaminos piliakalniu. – Lietuvos aidas – 1933 m. – Nr. 80
 Lietuvos TSR archeologijos atlasas: piliakalniai. – Vilnius, 1975. – T. 2. – P. 147-148, eil. Nr. 645
 Rytas – 1934 m. gegužės 25 d. – Nr. 117
 Rudamina (Seinų apskr.). Užmirštas piliakalnis. – Suvalkietis – 1933 m. – Nr. 15
 Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. – Vilnius, 1997. – P. 86-87

Šaltiniai

Nuorodos 

 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Byla 79. – L. 127–149 
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Byla 119. – L. 171 
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Byla Nr. 130. – L. 257, 294, 300 
 Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Byla Nr. 130. – L. 427 
 Kultūros vertybių registras: Rudaminos piliakalnis su gyvenviete
 Kultūros vertybių registras: Rudaminos piliakalnio su gyvenviete piliakalnis
 Kultūros vertybių registras: Rudaminos piliakalnio su gyvenviete gyvenvietė
 Lazdijų rajono savivaldybė Rudaminos piliakalnis su gyvenviete
 Lietuvos piliakalniai: Rudamina
 Antanas Žmuidzinavičius, Rudaminos piliakalnis, 1954 m.

 Piliakalniai Lazdijų rajone
Rudamina (Lazdijai)