Vincas Pietaris

Vincas Pietaris (1850 m. spalio 9 d. Žiūrių-Gudelių kaime, Paežerių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1902 m. spalio 3 d. Ustiužnoje, Rusija) – gydytojas, lietuvių rašytojas, draudžiamosios lietuvių publicistikos bendraautoris, pirmojo lietuviško istorinio romano „Algimantas“ autorius.

Biografija 
Gimė valstiečių šeimoje. Nuo 1859 m. rudens porą metų lankė Pilviškių pradžios mokyklą, nuo 1865 m. – Marijampolės keturklasę mokyklą ir Suvalkų berniukų gimnaziją. 1870–1875 m. studijavo Maskvos universiteto Fizikos-matematikos fakultete, 1875–1879 m. Medicinos fakultete.

Po studijų baigimo gyveno ir dirbo Demjanske. 1879 m. vasarą vedė ortodoksę atsargos pulkininko dukrą Mariją Kosovič. 1883 m. su šeima persikėlė į Ustiužną (dab. Rusija, Vologdos sritis). 1896 m. nusprendė grįžti į Lietuvą, apsigyveno Kauno senamiestyje, kunigo Adomo Jakšto išnuomotame bute. Tačiau neilgai trukus su šeima grįžo į Ustiužną ir gyveno ten iki mirties. 1901–1902 m. mokytojavo Ustiužnos mergaičių gimnazijoje.

Kūryba

Publicistika 
1873 m. rudenį susipažino su į Maskvos universiteto Istorijos-filologijos fakultetą įstojusiu Jonu Basanavičiumi, kuris padėjo V. Pietariui pradėti bendradarbiauti lietuviškoje spaudoje. 1883 m. V. Pietaris iš J. Basanavičiaus paštu gavo pirmąjį „Aušros“ numerį. 1884 m. ketvirtajame „Aušros“ numeryje, skyrelyje „Knygos apie Lietuvą“, išspausdinta V. Pietario rašyta A. Kirkoro knygos apie Lietuvą recenzija.

1889 m. į Ustiužną buvo ištremtas poetas, kritikas ir publicistas Adomas Jakštas (tikr. Aleksandras Dambrauskas). Jis nuo 1884 m. bendradarbiavo „Aušroje“, buvo išleidęs poezijos rinkinį „Dainų skrynelė“. Jakštas paskatino V. Pietarį imtis plunksnos.

„Algimantas“ 
Pirmąjį lietuvišką romaną V. Pietaris pradėjo rašyti 1900 m. vasarą. Jame vaizduojama Lietuva XIII amžiuje. Autoriaus teigimu, jis neketino pateikti istoriškai patikrintų faktų. Rašytojo siekis – pateikti paveikslą, kaip XIII amžiaus Lietuva atrodo jo vaizduotėje. Kūrinys patraukliai pasakoja apie vieningos Lietuvos valstybės formavimąsi kovojant su klastingu Voluinės kunigaikščiu Romanu bei jo sąjungininku Lietuvoje Algimanto dėde Aršiuoju, vedusiu svetimtautę, priėmusiu stačiatikių tikėjimą.

V. Pietario rašomame kūrinyje, kaip ir kituose romantikų romanuose, senovės Lietuva vaizduojama kaip laisvas kraštas: čia nėra baudžiavos, po kunigaikščio Algimanto pergalės tarp žmonių įsigali santarvė ir meilė. Kūriniui būdingas epinis mąstymas, schemiškas veikėjų traktavimas, intriguojantis siužetas, savita senosios Lietuvos vizija.

V. Pietaris mirė 1902 m. taip ir nesulaukęs lietuviškos spaudos draudimo panaikinimo. Žmona Marija po jo mirties visus likusius lietuviškus V. Pietario rankraščius perdavė tuo metu Peterburge gyvenusiam A. Dambrauskui-Jakštui. Tarp jų – ir romano „Algimantas“ rankraštį. Neskelbtus V. Pietario rašinius A. Dambrauskas ir toliau siuntinėjo įvairiems draudžiamos lietuviškos spaudos leidiniams.

Pirmosios romano „Algimantas“ dalys išėjo Pensilvanijos valstijoje, Šenandore (JAV) 1904 metais. Tai buvo Antano Miliuko suredaguotos dvi nedidelės knygelės kaip žurnalas „Dirva-Žinynas“. Po keleto mėnesių, jau po lietuviškos spaudos draudimo panaikinimo, romanas paplito Lietuvoje. 1905–1906 m. ten pat buvo išleistos dar trys dalys – visas romanas.

Atminimo įamžinimas 

 1924 m. Aukštuosiuose Šančiuose jo vardu pavadinta gatvė.
 1970 m. Kauno senamiestyje (Rotušės a. 24) atidengta memorialinė lenta su bareljefu (skulpt. Bronius Zalensas, archit. Gediminas Pempė).
 2000 m. išleistas pašto ženklas (dail. Aušrelė Ratkevičienė).
 Ustiužnoje atidengta memorialinė lenta.

Šaltiniai

Nuorodos
 rasyk.lt:Vincas Pietaris

Lietuvos rašytojai
Lietuvos vaikų rašytojai