Erodas I Didysis

Erodas I Didysis (, ; 74 m. pr. m. e. – 4 m. pr. m. e., Jerichas, Palestinoje) – Judėjos, Galilėjos ir Batanėjos valdovas, valdė nuo 37 m. pr. m. e. iki mirties. Nuo 47 m. pr. m. e. buvo Romos vietininkas Galilėjoje, nuo 46 m. pr. m. e. – Samarijoje.

Konflikte tarp Oktaviano ir Antonijaus palaikė pastarąjį, tačiau po Antonijaus pralaimėjimo Akcijaus mūšyje persimetė prie Oktaviano, kuris patvirtino jo valdžią Judėjoje. 20 m. pr. m. e. Erodo karalystė be Palestinos taip pat apėmė dabartinės Jordanijos, Libano ir Sirijos dalį.

Pasak Naujojo Testamento, išgirdęs apie Jėzaus Kristaus gimimą, liepęs išžudyti visus naujagimius, tarp kurių turėjęs būti galimas Erodo I Didžiojo konkurentas dėl sosto. Istorinių tai patvirtinančių duomenų nėra.

Erodas Didysis turėjo tris sūnus, kuriems po jo mirties atiteko jo karalystė – Archelajus (4 m. pr. m. e. – 6 m.), Erodas Antipas (4 m. pr. m. e. – 39 m.) ir Erodas Pilypas II (4 m. pr. m. e. – 34 m.).

|-

Naujojo Testamento veikėjai
Erodo dinastija