Lisabonos sutartis

Lisabonos sutartis (arba Reformų sutartis) − iš dalies Romos ir Mastrichto sutartis keičianti bei Europos Sąjungos veikimą optimizuojanti tarptautinė sutartis. Tikslas – atnaujinti ir optimizuoti Europos Sąjungos veikimo mechanizmą, kuris buvo reglamentuotas 15 ES šalių sukurtomis taisyklėmis, taigi neveiksmingas Europos Sąjungai išsiplėtus iki 27 šalių narių.

Įsigaliojo 2009 m. gruodžio 1 d. Čekija 2009 m. lapkričio pradžioje tapo paskutiniąja šalimi, baigusia ratifikavimo procesą. Sutartis pasirašyta 2007 m. gruodžio 13 d. Šv. Jeronimo vienuolyne Lisabonoje (Portugalija) Europos Sąjungos valstybių narių vadovų. Buvo planuojama, kad ji įsigalios kokiais 2008 m. (vėliausiai – iki 2009 m. sausio 1 d., t. y. prieš rinkimus į Europos Parlamentą)). Tam ji turėjo būti ratifikuota visų valstybių narių. Tačiau Airijos referendumu iš pradžių ji buvo nepatvirtinta.

Europos Konstitucija 

Sutarties pirmtakas − atmesta Europos Konstitucija.

2004 m. spalio mėn. Europos Sąjungos vadovai pasirašė Sutartį dėl Konstitucijos Europai. Į šį teisės aktą buvo bandoma apjungti visas egzistuojančias sutartis. Surengtuose referendumuose jai nepritarė Prancūzijos ir Nyderlandų piliečiai, taigi sutartis neįsigaliojo.

Vėliau teisės aktas modifikuotas į Reformų sutartį, skirtingai nuo Konstitucijos, atspindinčią tik teisės aktų pokyčius. Po pasirašymo Lisabonoje įgijo Lisabonos sutarties pavadinimą.

Ratifikavimas 
Lisabonos sutartis turėjo įsigalioti, ją ratifikavus visoms 27 Europos Sąjungos valstybėms narėms. Kiekvienoje jų tai padaryta, vadovaujantis šalies konstitucinėmis normomis – balsavimu parlamente ar referendumu. Pirmoji ES valstybė ratifikavusi Lisabonos sutartį buvo Vengrija, paskutinė buvo Čekija, kurios prezidentas V. Klausas delsdamas ratifikuoti sutartį, tikėjosi gauti papildomų išlygų Čekijai. Po to, kai Čekijos Konstitucinis teismas 2009 m. lapkričio 3 d. nustatė, kad Sutartis neprieštarauja Čekijos Konstitucijai, V. Klausas Sutartį ratifikavo.

Sutarties sąlygos 

 ES piliečių tiesiogiai renkamas Europos Parlamentas įgijo naujų svarbių galių priimant ES teisės aktus, tvirtinant ES biudžetą ir sudarant tarptautinius susitarimus. Visų pirma dėl platesnio bendro sprendimo procedūros taikymo valstybėms narėms atstovaujantis Europos Parlamentas svarstant daugelio sričių teisės aktus įgijo tokį patį sprendžiamąjį balsą, kaip ir ES Taryba.
 Padidintas valstybių narių parlamentų vaidmuo.
 Sukurta Europos piliečių iniciatyva, kuria numatyta, kad vienas milijonas kelių valstybių narių piliečių gali pareikalauti, kad Europos Komisija pateiktų naujų teisės aktų siūlymų.
 Pripažinta galimybė valstybei narei išstoti iš Europos Sąjungos.
 Sprendimų priėmimas kvalifikuota balsų dauguma ES Taryboje buvo pritaikyta naujose politikos srityse. Nuo 2014 m. kvalifikuotą balsų daugumą sudarė dvejopa valstybių narių ir gyventojų dauguma. Dvejopa dauguma bus laikoma pasiekta, jeigu sprendimui pritars 55 % valstybių narių, atstovaujančių ne mažiau kaip 65 % ES gyventojų.
 Sukurta dvejiems su puse metų renkamo Europos Vadovų Tarybos pirmininko pareigybė, sukurtas tiesioginis Europos Komisijos pirmininko skyrimo ir Europos Parlamento rinkimų ryšys, pakeista Europos Parlamento struktūra, nustatytos aiškesnės platesnio bendradarbiavimo taisyklės ir finansinės nuostatos.
 Įteisinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija.
 Įkurta Vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai pareigybė, ją einantis asmuo yra ir Europos Komisijos vicepirmininkas.
 Sukurta Europos išorės veiksmų tarnyba.
 Europos Sąjunga tapo juridiniu asmeniu.

Šaltiniai

Nuorodos 

 Apie Lisabonos sutartį Europos Sąjungos portale  
 Sutarties tekstas 
 http://vddb.laba.lt/fedora/get/LT-eLABa-0001:J.04~2010~ISSN_2029-0225.V_8.PG_251-258/DS.002.0.01.ARTIC 

Europos Sąjungos sutartys