Idrisas ibn Abdula

Idris I (arba Idris ibn Abdullah  m. 791 m., palaidotas Mulaj Idrise) – pirmasis Idrisidų dinastijos valdovas, valdęs nuo 788 m. iki 791 m.
Jo sukurta dinastija atnešė islamą į Maroką.

Istorija 
Idris I buvo kalifo Ali ir jo žmonos Fatimos, pranašo Mahometo dukros, sūnaus Hasano ibn Ali proanūkas. Jis 786 m. pabėgo nuo Abasidų persekiojimo į Šiaurės Afriką (dabartinę Maroko teritoriją), kur įkūrė Idrisidų dinastiją.

Pradžioje, netoli Romos imperijos miesto Volubilio, ant Zarhon kalvos, jis įkūrė Mulaj Idriso miestą. Vėliau jis įkūrė Feso miestą ir jo sūnus Idris II pavertė šį miestą Idrisidų dinastijos sostine.

Pirmiausia Idris I užkariavo nedidelę šiaurės Maroko teritoriją ir jį pripažino berberų genties vadas Avraba (Awraba). Šis įvykis laikomas šalies suvienijimo, Idrisidų dinastijos pradžios, Maroko valstybės – antros musulmonų valstybės po Al Andalų (dabartinėje Ispanijoje), kurie buvo nutraukę ryšius su Abasidais iš Bagdado, atsiradimu.
789 m. Idris I prie savo karalystės prijungė Tlemseną. Tai supykdė Abasidų kalifą Harūną ar Rašidą (Harun al-Rashid), kuris pasiuntė emisarą Al-Chamakhą, kad nunuodytų Idrisą I. Idris I mirė 791 m. ir palaidotas Mulaj Idrise.

Nuorodos 
 Musulmonų vadovai

Išnašos 

Idrisidai