Mėžionių pilkapynas

Mėžionių arba Paulinavo pilkapynas – pilkapynas Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, 2 km į pietus nuo Mėžionių kaimo, 0,6 km į šiaurę nuo Paulinavo dvarvietės, 0,6 km į šiaurę ir 0,3 km į vakarus nuo Mėžios dešiniojo kranto, Švenčionėlių miškų urėdijos Modžiūnų girininkijos Paulinavo miške, abipus kvartalinės proskynos, skiriančios 4 ir 66 kvartalus.

Tyrimai 
XIX a. pabaigoje buvo apie 16 pilkapių. Sampilai buvo 5–11 m skersmens, iki 1,3 m aukščio su akmenų vainikais, apjuosti grioviais. 1894 m. Fiodoras Pokrovskis ištyrė 7 pilkapius, kitus – 1934 m. Varšuvos universiteto Lenkijos archeologijos katedra, vadovas Vlodzimežas Antonievičius. 1999 m. tyrė Vida Kliaugaitė (Vilniaus universitetas).

Mirusieji laidoti duobėse po sampilu, nedeginti, kiekviename pilkapyje po 1–6 žmones. Radiniai: aprangos detalės, papuošalai (žalvarinės antkaklės, emaliuotos segės ir kabučiai), darbo įrankiai (geležiniai kirviai, ylos, peiliai), kiti dirbiniai. Pilkapynas datuojamas IV a. pabaiga – V a. Pirmuosius radinius saugo Maskvos valstybinis istorijos muziejus ir Sankt Peterburgo Ermitažas, vėlesniuosius – Varšuvos valstybinis archeologijos muziejus.

Šaltiniai 

Švenčionių rajono pilkapynai