Tekumzės karas

Tekumzės karu arba Tekumzės sukilimu kartais vadinamas konfliktas Senuosiuose Šiaurės Rytuose tarp JAV ir indėnų konfederacijos, kuriai vadovavo šonių vadas Tekumzė. Nors dažnai manoma, kad karas nurimo po William Henry Harrison pergalės Tippecanoe mūšyje 1811 m., tačiau šis karas faktiškai tęsėsi iki 1812 m. karo ir dažnai laikomas šio platesnio konflikto dalimi.

Du pagrindiniai karo priešininkai, Tekumzė ir William Henry Harrison, dalyvavo Fallen Timbers mūšyje besibaigiant Šiaurės vakarų indėnų karui. Tekumzė atsisakė pasirašyti Grynvilio sutartį, kuria buvo užbaigtas karas ir didžioji šiandieninio Ohajo dalis, ilgą laiką apgyvendinta šonių ir kitų indėnų, buvo atiduota JAV. Tačiau daugelis indėnų vadų regione pripažino sutarties sąlygas ir kitus dešimt metų bendras genčių pasipriešinimas amerikiečių hegemonijai iš pažiūros slopo.

Po Grynvilio sutarties, daugelis Ohajo šonių apsigyveno šonių gyvenvietėje Wapakoneta prie Auglaize upės, kur jiems vadovavo Juodoji Kanopa, vienas vyresniųjų vadų, kurie pasirašė sutartį. Mažasis Vėžlys iš majamių genties, kuris taip pat dalyvavo ankstesniajame kare ir pasirašė Grynvilio sutartį, gyveno gyvenvietėje prie Eel upės. Tiek Juodoji Kanopa, tiek Mažasis Vėžlys skatino kultūrinę adaptaciją prie Jungtinių Valstijų.

JAV karai su indėnais
Šonių gentis