Lietuvos administracinis suskirstymas

Lietuvos administracinis suskirstymas – Lietuvos suskirstymas į administracinius-teritorinius vienetus. Po paskutinės savivaldybių reformos, įvykdytos 1999–2000 m., Lietuva yra suskirstyta į 60 savivaldybių, kurios savo ruožtu suskirstytos į 545 seniūnijas (2021 m.). 1995–2010 m. savivaldybės buvo pavaldžios 10 apskričių, tačiau jos panaikintos kaip administraciniai vienetai, nors kaip teritoriniai vienetai dar išlikę (dažnai vadinamos regionais). Nuo 2009 m. seniūnijos skirstomos į seniūnaitijas. Savivaldybės:

 Akmenės rajono savivaldybė
 Alytaus miesto savivaldybė
 Alytaus rajono savivaldybė
 Anykščių rajono savivaldybė
 Birštono savivaldybė
 Biržų rajono savivaldybė
 Druskininkų savivaldybė
 Elektrėnų savivaldybė
 Ignalinos rajono savivaldybė
 Jonavos rajono savivaldybė
 Joniškio rajono savivaldybė
 Jurbarko rajono savivaldybė
 Kaišiadorių rajono savivaldybė
 Kalvarijos savivaldybė
 Kauno miesto savivaldybė
 Kauno rajono savivaldybė
 Kazlų Rūdos savivaldybė
 Kėdainių rajono savivaldybė
 Kelmės rajono savivaldybė
 Klaipėdos miesto savivaldybė
 Klaipėdos rajono savivaldybė
 Kretingos rajono savivaldybė
 Kupiškio rajono savivaldybė
 Lazdijų rajono savivaldybė
 Marijampolės savivaldybė
 Mažeikių rajono savivaldybė
 Molėtų rajono savivaldybė
 Neringos savivaldybė
 Pagėgių savivaldybė
 Pakruojo rajono savivaldybė
 Palangos miesto savivaldybė
 Panevėžio miesto savivaldybė
 Panevėžio rajono savivaldybė
 Pasvalio rajono savivaldybė
 Plungės rajono savivaldybė
 Prienų rajono savivaldybė
 Radviliškio rajono savivaldybė
 Raseinių rajono savivaldybė
 Rietavo savivaldybė
 Rokiškio rajono savivaldybė
 Skuodo rajono savivaldybė
 Šakių rajono savivaldybė
 Šalčininkų rajono savivaldybė
 Šiaulių miesto savivaldybė
 Šiaulių rajono savivaldybė
 Šilalės rajono savivaldybė
 Šilutės rajono savivaldybė
 Širvintų rajono savivaldybė
 Švenčionių rajono savivaldybė
 Tauragės rajono savivaldybė
 Telšių rajono savivaldybė
 Trakų rajono savivaldybė
 Ukmergės rajono savivaldybė
 Utenos rajono savivaldybė
 Varėnos rajono savivaldybė
 Vilkaviškio rajono savivaldybė
 Vilniaus miesto savivaldybė
 Vilniaus rajono savivaldybė
 Visagino savivaldybė
 Zarasų rajono savivaldybė
</div>

Istorija 

Lietuvos administracinis suskirstymas per valstybės istoriją buvo įvairus ir iš esmės keitėsi. Iki visiško valstybės centralizavimo XIV–XV a. LDK priklausė daug žemių ir kunigaikštysčių, kurių skaičius ilgainiui mažėjo, tiek dėl valstybės teritorijos pokyčių, tiek ir dėl pačių žemių jungimosi į stambesnius vienetus. XIV a. 2-ojoje pusėje pradėtos steigti seniūnijos (pvz., Paštuvos, Trakų, Veliuonos, Vilniaus).

XV–XVI a. jų vietoje kūrėsi centrinei valdžiai pavaldžios vaivadijos, kurių dauguma vėliau dalijosi į mažesnius administracinius vienetus – pavietus. Pirmasis toks aktas etninėje Lietuvoje atliktas 1413 m. Horodlės susitarimais, kai buvo įkurtos Vilniaus ir Trakų vaivadijos, o Žemaitijos kunigaikštystei suteiktos vaivadijos teisės. Pagal 1422 m. Melno taiką Lietuvai galutinai atiteko Žemaitija, kuri jos valdžioje buvo jau nuo 1409 m., kuomet įvyko žemaičių sukilimas ir tai nulėmė Žalgirio mūšį (1410 m.) ir Žemaitijos prijungimą prie LDK bei Livonijos ordino išvijimą (1411 m.). Žemaitiją, prijungtą prie LDK, valdė seniūnas; vėliau ji buvo prilyginta vaivadai (vaivadijos administratoriui).

Vaivadijos (XVI a. – 1795 m.) 

XV a. LDK pradėta steigti apskritis (pavietus). 1564–1566 m. teismų ir administracinės reformos metu galutinai susiformavo LDK administracinė sistema, praktiškai nekitusi iki XVIII a. pabaigos. Stambiausi vienetai buvo vaivadijos (ir seniūnija), kurios dalintos į mažesnius administracinius vienetus – pavietus, o šie dalinti į valsčius. XVI a. LDK teritorijoje buvo 9 vaivadijos ir 1 seniūnija. Iš jų dabartinė Lietuva užima trijų vienetų teritoriją:
 Vilniaus vaivadija:
 Vilniaus,
 Vilkmergės (dabartinės Ukmergės),
 Ašmenos,
 Breslaujos,
 Lydos;
 Trakų vaivadija:
 Trakų,
 Kauno,
 Upytės,
 Gardino;
 Žemaičių seniūnija turėjo tik vieną administracinį centrą – Raseinius ir į pavietus skirstoma nebuvo. Tik 1764 m. nuo Raseinių buvo atskirta antroji Telšių dalis (reparticija), 1775 m. jos centras perkeltas į Šiaulius, o 1790 m. atgaivinta Telšių reparticija.

Nuo XVII a. LDK teritorijos mažėjo, ji palaipsniui neteko savo vaivadijų, kurios pereidavo Rusijai. 1657–1686 m. ji neteko Smolensko, per pirmąjį padalinimą (1772 m.) – Mstislavlio, dalies Minsko, Vitebsko, Polocko vaivadijų, per antrąjį padalinimą – šių vaivadijų likučiai, taip pat rytinės Vilniaus, Naugarduko, Bresto vaivadijų teritorijos. Dalis Trakų vaivadijos (Užnemunė) atiteko Prūsijos imperijai.

Po 1793 m. ATR padalijimo, LDK administracijoje įvykdytos naujos reformos, kurių metu keletas pavietų performuotos į vaivadijas: taip atsirado Gardino, Breslaujos, Merkinės vaivadijos, taip suformuojant 6 vaivadijas. Tačiau šios reformos galiojo tik iki 1795 m.

Gubernijos 

XVIII a. pabaigoje per ATR padalijimus Rusijai atitekusi teritorija skirstyta į gubernija ir generalgubernatorijas. Po Pirmojo padalijimo 1772 m. iš imperijai atitekusių LDK žemių (Livonijos vaivadija, Polocko vaivadija nuo Dauguvos, Vitebsko vaivadija, Mstislavlio vaivadija, Minsko vaivadijos rytinė ir šiaurės rytinė dalis) sudaryta Pskovo gubernija (vėliau pervadinta Polocko gubernija, dar vėliau – Vitebsko gubernija) ir Mogiliavo gubernija. 1796 m. Mogiliavo ir Vitebsko gubernijos sujungtos į Baltarusijos guberniją, kuri 1801 m. vėl padalinta į Baltarusijos Mogiliavo ir Baltarusijos Vitebsko gubernijas, o šios 1840 m. pervadintos Mogiliavo ir Vitebsko gubernijomis.

Po Antrojo padalijimo 1793 m. iš užimtų LDK teritorijų (likusi Minsko vaivadija, dalis Vilniaus, Naugarduko ir Lietuvos Brastos vaivadijų) Rusija sudarė Minsko guberniją.

Po Trečiojo padalijimo 1795 m. dalis LDK žemių pateko į pertvarkytą Minsko guberniją, o likusios LDK žemės (Žemaičių seniūnija, dalis Trakų, Vilniaus, Naugarduko ir Lietuvos Brastos vaivadijų – Rusijos imperijoje neoficialiai buvo vadinamos Šiaurės vakarų kraštu) 1796 m. padalintos į Vilniaus ir Slanimo gubernijas, kurios drauge sudarė Lietuvos generalgubernatoriją. 1797 m. jos sujungtos į Lietuvos guberniją, kuri 1801 m. vėl padalinta į 2 gubernijas (išsamiau žr. čia).

Taigi, pirmaisiais Rusijos imperijos valdymo metais, po kelių administracinių reformų, XIX a. pradžioje beveik visa dabartinė Lietuva atsidūrė Vilniaus gubernijoje. Ji buvo dalijama į senuosius administracinius vienetus – pavietus, kuriuos po 1830–1831 m. sukilimo raštvedyboje įsigalint rusų kalbai imta vadinti apskritimis ().

1819 m. Palanga su apylinkėmis iš Vilniaus gubernijos perduota Kuršo gubernijai. 1835–1839 m. Vilniaus gubernijos administracinės reformos metu panaikinta Trakų apskritis ir jos teritorija atiteko Vilniaus ir Kauno apskritims. 1840 m. iš Lietuvos Gardino ir Lietuvos Vilniaus gubernijų pavadinimų išbrauktas Lietuvos vardas. 1842 m. pabaigoje iš dalies Vilniaus gubernijos apskričių įkurta Kauno gubernija. 1843 m. carinėje Lietuvoje buvo 2 gubernijos (išsamiau žr. čia).

Po 1861 m. apskritys suskirstytos į valsčius (Užnemunėje vadintus gminomis).

Užnemunė (1795–1914 m.) 

Užnemunę (dalis Žemaičių seniūnijos ir Trakų vaivadijos) nuo 1795 m. valdė Prūsijos karalystė, kuri 1795 m. įgytas žemes administravo kaip Naująją Rytų Prūsiją. Lietuviškosios (senosios Trakų vaivadijos) žemės sudarė 3 šiauriausias Balstogės departamento apskritis: Kalvarijos, Marijampolės ir Vygrių.

Po Napoleono karų pagal 1807 m. Tilžės taiką šios trys apskritys atiteko Prancūzijos vasalui – Varšuvos kunigaikštystei, ir priklausė Lomžos departamentui. Tuo metu Vygrių apskritis performuota į Seinų apskritį.

1815 m. pagal Vienos kongresą suformuota Rusijos imperijai priklausiusi Lenkijos Kongreso karalystė. Joje lietuviškosios apskritys (jos kartu buvo ir apygardos) priskirtos Augustavo vaivadijai, kuri 1837 m. pervadinta Augustavo gubernija. 1867 m. šią guberniją performavus, lietuviškosios apskritys sudarė Suvalkų guberniją.

Oberostas (1915–1918 m.) 

Pirmojo pasaulinio karo metu Lietuvą užėmus Vokietijos kariuomenei, 1915 m. imta kurti naujus administracinius vienetus, pavaldžius karinei Oberosto žemei. Ji buvo suskirstyta į 6 sritis.

Tarpukario Lietuvos apskritys (1918–1950 m.) 

Pirmosios nepriklausomos Lietuvos apskritys ėmė rastis 1918 m. pabaigoje, tačiau tam kurį laiką trukdė bolševikų įsiveržimas. Oficialiai apskritys įteisintos 1919 m. liepos 1 d. įstatymu, nors Vilniaus krašto okupacija ir 1923 m. atgauta Klaipėda privertė keisti kai kuriuos vienetus. Iki prijungiant Klaipėdą Lietuvos plotas buvo 53242 km², o prijungus Klaipėdos krašto 2416 km², ji tapo 55658 km² ploto.

Tarpukariu Lietuvoje sudarytos 23 apskritys ir 365 valsčiai, kuriuos sudarė seniūnijos (išsamiau žr. čia). 1931 m. gegužės 2 d. priimtas savivaldybių įstatymas.

Antrasis pasaulinis karas 

Atėjus sovietų valdžiai apskričių išliko tiek pat, tačiau po Antrojo pasaulinio karo jų skaičius padidėjo iki 41. 1940 m. Lietuvoje (įskaitant Klaipėdos kraštą) buvo 25 apskritys ir 267 valsčiai. 1941 m. pradžioje Lietuvoje be Klaipėdos krašto buvo 23 apskritys ir 261 valsčius.
 
1941-44 m. Pabaltijį okupavus Nacistinei Vokietijai, čia įkurtas Ostlando reichskomisariatas. Jame Lietuva buvo valdoma kaip Lietuvos generalinė sritis ir dalinama į 6 apygardas.

Sugrįžus sovietų valdžiai apskričių sistema atkurta. Po karo buvo 26 apskritys, 320 valsčių ir 3032 apylinkės. 1946 m. kovą LTSR patvirtintos 26 apskritys ir 267 valsčiai, 1947 m. 37 apskritys, 320 valsčių ir 2900 apylinkių, 1949 m. įkurtos dar 4 apskritys (žr. čia).

LTSR rajonai (1950–1994 m.) 

1950 m. birželio 20 d. įvykdyta administracinė reforma, visos apskritys buvo panaikintos ir suformuoti mažesni 87 rajonai, pavaldūs 4 sritims (išsamiau žr. čia). Sritys panaikintos 1953 m. gegužės 28 d. kaip L. Berijos politikos padarinys; LTSR liko 88 rajonai ir 8 respublikinio pavaldumo miestai. 1961 m. liko 41 rajonas, o per 1959–1972 m. reformą palikta 44 rajonai, kurie buvo ir žlungant TSRS; be to, 1986 m. buvo 11 respublikinio pavaldumo miestų. Rajonai buvo skirstomi į apylinkes.

Gyvenvietės taip pat turėjo atskirą administracinį statusą:
 respublikinio pavaldumo miestas prilygo rajonui ir buvo tiesiogiai buvo pavaldus respublikai;
 rajoninio pavaldumo miestas ir miesto tipo gyvenvietė prilygo apylinkei ir buvo tiesiogiai pavaldūs rajonams.

Nepriklausomybės atkūrimas 

Atgavus nepriklausomybę, iš pradžių liko sovietinis administracinės-teritorinės struktūros modelis. Pagal 1994 m. liepos 19 d. LR teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymą valstybė suskirstyta į 10 apskričių, kurioms pavaldūs rajonai pavadinti savivaldybėmis, o vietoje apylinkių pradėtos steigti Lietuvos seniūnijos. 1999 m. pabaigoje pradėta savivaldybių reforma, įkurta naujų savivaldybių. 2008 m. įteisintos seniūnaitijos.

Lygmenys

Nuorodos 
 Lietuvos apskritys
 Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės administracinis suskirstymas