Emile Vandervelde

Emilis Vanderveldė (Emile Vandervelde, 1866 m. sausio 25 d. Ikselyje – 1938 m. gruodžio 27 d. Briuselyje) – teisininkas, Belgijos visuomenės ir politinis veikėjas, buvęs sveikatos, tiekimo, užsienio reikalų ir teisingumo ministras.

Biografija 

1891 m. baigė Briuselio universitetą. Socialinių mokslų, politinės ekonomikos ir teisės daktaras, advokatas, Briuselio laisvojo universiteto profesorius.

Nuo 1884 m. Belgijos darbo partijos narys, 1894–1933 m. partijos pirmininkas. 1900–1918 m. II Internacionalo tarptautinio socialistų biuro pirmininkas, 1929–1936 m. Socialistų Darbininkų Internacionalo pirmininkas.

1894–1900 m. Šarlerua, 1900–1929 m. Briuselio atstovas Belgijos parlamente – Atstovų rūmuose. 1916 m. Ministrų tarybos narys, 1917–1918 m. tiekimo ministras, 1918–1921 m. teisingumo ministras, 1925–1927 m. užsienio reikalų ministras, 1935–1936 m. Ministrų tarybos narys, 1936–1937 m. visuomenės sveikatos ministras, Valstybės ministras.

1919–1920 m. Belgijos atstovas Paryžiaus Taikos konferencijoje, 1919 m. pasirašė Versalio Taikos sutartį. 1920 m. vadovavo Socialistų Internacionalo delegacijai Gruzijoje, kurią tuo metu valdė Gruzijos socialdemokratų partija. 1925 m. parengė ir pasirašė Lokarno sutartį.

Literatūra 

 Les associations professionelles d’artisans et d’ouvriers en Belgique (1892);
 L’Evolution industrielle et le collectivisme (1896);
 Le question agraire en Belgique (1897);
 Le Socialisme en Belgique (1898), su Destreé;
 L’Alcoolisme et le conditions du travail en Belgique (1899);
 Le propriété foncière en Belgique (1900);
 L’Exode rural et le retour aux champs (1903);
 Le Socialisme et l’agriculture (1906);
 Le Belgique et le Congo (1911).

 Knygos „Mieganti Palestina“ autorius.

Briuselyje veikia Vanderveldės institutas.

Sveikatos ministrai
Belgijos užsienio reikalų ministrai
Belgijos teisingumo ministrai
Ekonomistai