Vodų kalba

Vodų kalba (vod. vaďďā tšēli () arba mā tšēli () 'žemės kalba') – negausios Rusijoje, Leningrado srityje, Kingisepo rajone gyvenančios vodų tautos agliutinacinė kalba. Priklauso pietiniam Baltijos finų kalbų pogrupiui, kilusiam iš Uralo prokalbės. 

Vodų kalba artimiausia estų kalbos šiaurės rytų tarmėms.

Šiuo metu kalba yra prie išnykimo ribos, nes beveik visi vodų kalbos vartotojai jau 2011 m. buvo vyresniosios kartos žmonės (jauniausias kalbos vartotojas tų metų duomenimis gimęs 1938-aisiais), kasdieniame gyvenime vodai verčiasi rusų kalba.

Nuo 1994 m. Sankt Peterburge rengiami vodų kalbos mokymo kursai. Nuo 2011 m. Tartu universitetas Krakoljės (Je̮ge̮perä) kaime organizuoja kasmetines vodų kalbos vasaros stovyklas.

Išskiriamos vakarų, rytų ir Kurovicų (Kukkuzi) tarmės. Kitados buvo susidariusi krievinių tarmė. Vadinasi, iš viso išskiriama ketvertas tarmių. Visi dabartiniai kalbos vartotojai kalba vakarų tarme. Rytinė tarmė išnyko greičiausiai  XX a. septintajame dešimtmetyje, o Kurovicų tarmė – XX a. devintajame dešimtmetyje.

Pavadinimas
Kalbos ir tautos pavadinimai kilę iš Baltijos finų prokalbės žodžio *vakja 'pleištas' (į Baltijos finų prokalbę šis žodis pateko iš baltų kalbų, plg.  'kablys; pleištas; kuolelis ir kt.' < balt. prok. *ṷagi̯an (*vagjan)), kas tikriausiai susiję su pleišto pavidalo įsiuvais vodų drabužiuose arba su kažkokios teritorijos pavadinimu. Senovės rusų metraščiuose tautovardis vodai (sen. rus. водь) sutinkamas nuo 1069 m.

Kalbos geografija

Arealas ir kalbos vartotojų skaičius 

Anksčiau vodai gyveno vietovėse į rytus nuo Čiudo ežero. Po truputį vodų kalbos plotas mažėjo, nes kalbos vartotojai perėmė rusų, estų ir ižorų kalbas. 1848 m. vodų buvo 5 148, 1867 m. 37-iuose kaimuose – 5 143, 1926 m. jau tik 705 , 1948 m. – apie 100, o 2002 m., visos Rusijos gyventojų surašymo duomenimis, 71 žmogus save laikė vodu. 2011 m. tikrųjų vodų kalbos vartotojų buvo 6 – 10.

Anksčiau vodų kalbos vartotojai gyveno Icipino (Itšäpäivä), Krakoljės (Je̮ge̮perä), Kotlų (Kattila), Kurovicų (Kukkuzi), Korvetino (Ke̮rve̮ttula), Lempolovo (Lempola), Peskų (Livtšülä, šiuo metu susijungė su Lužicų kaimu), Lužicų (Lūditsa), Matijos (Mati), Pondelovo (Pontizē), Pumalicų (Pummala), Mežnikų (Rajo), Savikino (Savokkala) ir Undovo (Undova) kaimuose, išsidėsčiusiuose Rusijos federacijos Leningrado srities Kingisepo rajone.

Kalbai rimtai gresia išnykimas. 2009 m. ji įtraukta į UNESCO Pasaulio nykstančių kalbų atlasą kaip „esanti kritinės būklės“ (). Be kitų, kaip pagrindinė kalbos nykimo priežastis įvardijama nepaprastai mažas jos vartotojų skaičius, gyventojų išsibarstymas, buvimas arti metropolijos ir tai, kad stačiatikiai vodai rusų kalbą vartoja kaip religinę.

Tarmės
Skiriamos keturios tarmės:

 vakarų – anksčiau aprėpė teritoriją nuo Lugos upės žiočių iki Kotlų (Kattila) kaimo apylinkių;
 rytų – keletas kaimų aplink Koporjės gyvenvietę. Paskutiniai įrašai šia tarme atlikti 1968 m. Paskutinis vartotojas – Fiokla Vasiljeva, mirusi 1972 m.;
 Kurovicų tarmė (Kurovicų kaime (Kukkuzi));
 krievinių tarmė, ja kalbėjo Livonojos ordino 1445 m. Latvijon, į Bauskės apylinkes, atkelti vodai. Išnyko XIX a. pirmojoje pusėje.

E. Ernitso manymu, vakarų tarmės vietoje reikėtų išskirti dvi – Krakoljės ir Kotlų – tarmes.

Anot tyrėjų F. Rožanskio ir E. Markuso, ižorišku žodynu ir fonetika, bet vodiška gramatika pasižyminti Kurovicų tarmė yra nevisiško vodų perėjimo prie ižorų kalbos padarinys.

Rašyba 
Patvirtintos rašybos nėra. 1922 m. vodų kalbininkas Dmitrijus Cvetkovas sudarė kirilica grįstą raidyną ir parašė pirmąją knygą vodiška antrašte – vodų kalbos gramatiką „Эсимейн' ваддя чээлэ грамаатикк“ („Ėsimein' vaddia čėėlė gramaatik“– „Vodų kalbos gramatikos pradmenys“). Dėl daugybės priežasčių rašymas kirilica neprigijo.

Kalbotyros darbuose vodų kalbai užrašyti vartojama Uralo fonetinė abėcėlė, ja rašomi vodiški žodžiai ir šiame straipsnyje.

2003 ir 2004 m. entuziastai publikavo du vodų pasakų leidinius (atitinkamai 10 ir 14 pasakų), jie parašyti papildytu lotynų raidynu ir jųdviejų rašyba tarpusavyje šiek tiek skiriasi. Pirmoji knyga – dvikalbis leidinys „Vađđa kaazgõt“ („Vodų pasakos“) – yra elektroninis variantas be ISBN ir spaudos duomenų, o antroji to paties pavadinimo knyga – visavertis spaudos leidinys.  2009 m. buvo išleista knyga „Предания и сказки водского народа. Vad’d’aarahvaa jutud ja kaazgad“ („Vodų tautos padavimai ir pasakos“; sudarytoja ir pratarmės autorė – O. Konkova).

2014 m. išleista pirmoji „Vodų kalbos mokymosi priemonė“ (autoriai: O. Konkova ir N. Djačkovas, redaktorius – M. Muslimovas), sudaryta vodų kalbos Lužicų tarmės pagrindu. Šioje mokymosi priemonėje bandoma įtvirtinti rašybą ir kai kurias vodų kalbos gramatines normas.

Kalbos istorija 

Vodų ir estų protėviai vieni nuo kitų atsiskyrė apie 1000-uosius m. e. metus ir vodai apgyvendino rytines Čiudo ežero apylinkes. Vodai buvo Didžiojo Naugardo sąjungininkai ir davė pavadinimą Vodų žemei. Pasak kitų tikėtinų duomenų, kuriuos pateikia O. Konkova, vodai dabartinėse teritorijose buvo paplitę jau I – IV amžiuose.

Vodai palyginti anksti perėjo į stačiatikybę, o tai sustiprino rusų kultūros įtaką. Nuo XIII a. pradžios vodų gyvenamoji sritis tapo nuolatine karų tarp Naugardo, Polocko ir Livonijos ordino arena, ir tai mažino šios tautos gausumą. Be to, 1215 m. daug vodų mirė iš didelio bado. Pagal 1323 m. Orechovo taiką, vodų gyvenama sritis buvo visiškai įtraukta į Naugardo respubliką.

XV a. Livonijos ordinas didelį būrį vodų atkėlė į Latviją, kur jie imti vadinti krieviniais ( 'ruselis'); čia susidarė atskira vodų krievinių tarmė, išnykusi XIX a. Keletą kartų vodų grupės buvo atsikėlusios gyventi prie paribio su estais Čiudo paežerėje. Pirmieji užrašai vodų kalba siekia XVII a. pabaigą.

XIX a. vodai iš esmės jau buvo asimiliuoti ižorų, estų ir rusų. Tuo būdu dar XVIII a. pabaigoje Izvozo, Manovkos, Keikino, Orlų ir Fiodorovkos kaimuose buvo kalbama vodiškai, bet galiausiai gyventojai perėjo prie ižorų kalbos. Mišriose vodų – ižorų santuokose šeimos kalbėdavo ižoriškai.

Daug vodų save vadino ižorais, o savo kalbą – ižorų kalba, o tai galbūt lėmė, kad gyventojų surašymuose nuo 1926 iki 2002 m. vodai buvo ne išskiriami kaip savarankiška tauta, o priskiriami ižorams.

Antrojo pasaulinio karo metu iš Leningrado srities traukiantis vokiečių kariuomenei dauguma vodų pasitraukė iš gyvenamų vietų kaip pabėgėliai ir persikėlė į Suomiją. Karui pasibaigus, sovietai vodus susigrąžino grasinimais ir pažadais, tačiau Sovietų Sąjungoje jie buvo iškart represuoti − ištremti į Kareliją, Naugardo ir Pskovo sritis, Vidurinę Aziją, Sibirą. 1956 m. vodams leista grįžti į gimtuosius kraštus, tačiau turtas jiems nebuvo grąžintas, o jų namai buvo apgyvendinti atkeltųjų rusų.

Vodų kalboje garsas k prieš priešakinės eilės balsius virto tš (): tšäsi 'ranka', tšivi 'akmuo', tšülä 'kaimas', seltšä 'nugara', entši 'siela' greta , kivi, kylä, selkä, henki. Junginys st išvirto į ss: mussa 'juodas', issua 'sėdėti' greta , istua; tačiau ps > hs: lahsi 'vaikas', lühsǟ 'melžti' greta , lypsǟ.

Pasak T. Arganat glotochronologinių apskaičiavimų, Svadešo 100 žodžių vodų kalbos sąrašas 91 % sutampa su bendrine suomių kalba ir 88 % – su estų bendrine kalba.

Kalbos bruožai

Fonetika ir fonologija

Balsiai 
Vodų kalbos balsių sistema:

Balsis i̮ pasitaiko tik skoliniuose iš rusų kalbos, pavyzdžiui: vi̮šifka 'siuvinėjimas' ( (vyšivka)), štobi̮ 'kad' ( (čtoby)).

Visi balsiai, išskyrus i̮, gali būti tiek trumpieji, tiek ilgieji (perrašoje ilgumas žymimas brūkšneliu). Kai kuriose šnektose ilgieji balsiai ō, ē ir ȫ sudvibalsėjo. Ilgumas turi skiriamąją reikšmę: tuli 'ugnis' – tūli 'vėjas'.

Vodų kalbai būdingas turtingas dvibalsių rinkinys: ai, oi, ui, e̮i, äi, öi, üi, ei, oa, ua, e̮a, ia, ao, uo, io, au, ou, e̮u, iu, eu, ue̮, iä, öä, üä, iü, äü, öü, eü, üe.

Krakoljės kaimo šnektoje balsiai a ir ä gali redukuotis.

Priebalsiai
Vodų kalbos priebalsių sistema (skliausteliuose rašomi fonemų alofonai arba fonemos, pasitaikančios tik skoliniuose):

Priebalsiai f, š, ž pasitaiko tik skoliniuose iš rusų ir ižorų kalbų bei garsažodžiuose. Liežuvio užpakalinis [ŋ] yra fonemos /n/ alofonas prieš gomurinius priebalsius k ir g. Garsas [ʟ] (Uralo fonetinėje abėcėlėje – ᴫ) yra /l/ alofonas prieš nepriešakinės eilės balsius.

Žodžio gale skardieji priebalsiai b, d, g ir z tampa pusskardžiais, kas perrašoje žymima didžiosiomis raidėmis: B, D, G ir Z.

Turima trumpųjų ir ilgųjų priebalsių priešprieša: tapamā 'pagauti' – tappamā 'nužudyti'.

Savieji žodžiai negali prasidėti ir baigtis priebalsių samplaikomis.

Prozodija
Vodų kalboje pagrindinis kirtis, kaip ir visose kitose Baltijos finų kalbose, krenta į pirmąjį skiemenį, papildomas – į kiekvieną nelyginį, skaičiuojant nuo žodžio pabaigos.

Morfonologija

Esama balsių harmonijos: visi balsiai žodyje gali būti arba priešakinės eilės (e, ü, ö, ä), arba nepriešakinės (e̮, u, o, a). Balsiams i ir i̮ balsių harmonija netaikoma.

Laipsnių kaita vodų kalboje turtingiausia iš visų Baltijos finų kalbų. Istoriškai uždarajame skiemenyje vartotas silpnasis laipsnis, o atvirajame – stiprusis.

Morfologija 
Vodų kalboje išskiriamos tokios kalbos dalys: daiktavardis, būdvardis, skaitvardis, įvardis, prieveiksmis, veiksmažodis, prielinksnis, polinksnis, jungtukas, dalelytė, jaustukas.

Skaičiaus kategorija reiškiama priešinant vienaskaitą ir daugiskaitą. Kaip ir kitose Uralo kalbose, gramatinių giminių nėra.

Linksniuojamosios kalbos dalys turi keturiolika linksnių: vardininką, kilmininką, partityvą, iliatyvą, inesyvą, eliatyvą, aliatyvą, adesyvą, abliatyvą, transliatyvą, esyvą, abesyvą, komitatyvą, terminatyvą.

Anksčiau vodų kalboje vartotas ir eksesyvo linksnis, pavyzdžiui, traktoristinD ir soлdatinD, tačiau dabartinėje kalboje šis linksnis išnykęs, išlikęs tik liktinėse leksikalizuotose formose kotonD 'iš namų' ir takkanD 'iš užnugario'. Eksesyvo reikšmę perėmė eliatyvas.

Esyvas šiuolaikinėje vodų kalboje pasidarė nebeproduktyvus ir paprastai gali būti keičiamas vardininku bei transliatyvu.

Daiktavardis 
P. Aristė išskiria 15 linksniavimo tipų (9 vieskiemenių kamienų ir 6 dviskiemenių), vienų nuo kitų besiskiriančių tik kai kuriomis linksnių formomis.

Vodų kalbos žodžių mā 'žemė' ir лammaZ 'avis' linksniavimo pavyzdžiai:

Kaip ir kitose Uralo kalbose, vodų kalboje anksčiau buvo vartojamos savybinės priesagos (pavyzdžiui, poika 'sūnus' – poikano 'jūsų sūnus'), tačiau dabartinėje kalboje jos jau nebetaikomos, išliko tautosakoje:

Būdvardis 
Būdvardžių linksniavimas nesiskiria nuo daiktavardžių. Būdvardžiai su daiktavardžiais derinami skaičiumi ir linksniu. Išimtį sudaro daiktavardžiai su komitatyvu (su jais vartojamas kilmininko linksnio būdvardis) ir terminatyvu (su jais eina iliatyvo linksnio būdvardis).

Aukštesnysis būdvardžio laipsnis sudaromas su priesaga -pi / -p (rytų tarmėse -piG) vardininke ir -pā / -pǟ kilmininke. Kamiengalio balsis -a / -ä šiais atvejais pakinta į -e̮: mussa 'juodas' > musse̮pi 'juodesnis'. Aukščiausiajam laipniui sudaryti prieš aukštesnįjį laipsnį pridedamas žodis ke̮ike̮a (ke̮ikkia / ke̮itšia rytų tarmėse) 'visų' (daugiskaitos partityvas) arba skolinys iš rusų kalbos sāmoi 'pats' ( (samyj)).

Skaitvardis
Vodų kalbos skaitvardžiai:

Krakoljės kaimo tarmėje kiekiniai skaitvardžiai 11 – 19 sudaromi kitaip: ühste̮išťšümmeD, kahste̮išťšümmeD, ke̮mte̮išťšümmeD ir t. t.

Įvardis 
Vodų kalboje yra tokie įvardžių skyriai: asmeniniai, sangrąžiniai, savybiniai, parodomieji, klausiamieji, santykiniai, nežymimieji įvardžiai.

Vodų kalbos įvardžių linksniavimas:

Kai kuriose tarmėse išskiriamas asmeninių įvardžių daugiskaitos galininko linksnis, pirmajame ir antrajame asmenyse turintis ypatingą rodiklį (meďďeD 'mus', teďďeD 'jus'), sutampantį su trečiojo asmens daugiskaitos vardininku.

Veiksmažodis 
Vodų kalbos veiksmažodžiui būdingos šios kategorijos: asmuo, skaičius, laikas, nuosaka.

Laiko kategorija reiškiama skiriant esamąjį, būtąjį laikus, perfektą, pliuskvamperfektą ir būsimąjį laiką.

Esamojo laiko asmenavimo pavyzdys, kaitant veiksmažodžius juvva / jūvva 'gerti' ir tehä 'daryti':

Imperfekto, būtojo nebaigtinio laiko, kaitybos priesagos sutampa su esamojo laiko kaitybos priesagomis (išskyrus III vns. asmenį), tačiau imperfekto formos sudaromos iš kito – esamojo laiko – kamieno.

Asmenavimas imperfekte:

Perfektas ir pliuskvamperfektas sudaromi iš e̮ллa 'būti' esamojo laiko (perfektui) ir imperfekto (pliuskvamperfektui) bei pagrindinio veiksmažodžio būtojo laiko dalyvio.

Vienintelis esamąjį ir būsimąjį laikus skiriantis veiksmažodis – tai e̮ллa 'būti', kurio būsimasis laikas sudaromas iš supletyvaus kamieno liďďä.

Vodų kalboje yra keturios nuosakos: tiesioginė, liepiamoji, tariamoji ir galimoji (ši pastaruoju metu sutinkama tik tautosakoje).

Tariamosios nuosakos rodiklis yra priesaga -isi- / -izi-, arba -issi- / -izi-, arba -issi- / -isi- (žiūrint, kokia tarmė).

Veiksmažodžių asmenavimas liepiamojoje nuosakoje:

Prieveiksmis
Semantiškai vodų kalbos prieveiksmiai skirstomi į vietos (litši 'arti', kaugaZ 'toli'), laiko (aikā 'seniai', varai 'anksti'), būdo (nī 'taip', ühtperǟ 'iš eilės, be paliovos'), kiekinius (ohto 'pakankamai', paľľo 'daug'), tikslo (tarviZ 'reikia'), sustiprinamuosius (ī / i 'net'), teigiamuosius ir neigiamuosius (muite̮štši 'be abejo', ep kē̮znīD 'niekada') bei klausiamuosius (kuza 'kur', kē̮z 'kada').

Produktyvios priesagos -ssi (üvä 'geras' > üvässi 'gerai'), -ttā (salamittā 'slapčia'), -Z (alaZ 'žemyn') ir -zī (etezī 'pirmyn'). Be to, kaip prieveiksmiai vartojamos sustabarėjusios daiktavardžių linksnių formos (iliatyvas, inesyvas, aliatyvas, adesyvas, transliatyvas, esyvas ir terminatyvas). Kaip prieveiksmiai išlikusios anksčiau kalboje turėtų linksnių formos: eksesyvo (kotonte̮ 'iš namų'), I komitatyvo (tšäsinǟ 'rankomis'), proliatyvo (maitsē 'žeme'), liatyvo (alā 'žemyn') ir instruktyvo (tšäzī 'rankų darbo (-u), rankomis').

Jungtukai
Atsižvelgiant į paskirtį, jungtukai skirstomi į sudedamuosius (ja 'ir', a 'o, bet', vaikka 'nors') ir prijungiamuosius (etti 'kad', sillä 'kadangi, nes'). Semantiškai skirstomi į sujungiamuosius (ja 'ir'), skiriamuosius (vai 'arba'), priešpriešinius ir nuolaidos (a 'o, bet'), priežasties ir aiškinamuosius (sillä 'kadangi, nes'), tikslo ir laiko (siZ / sīZ 'tada'), lyginamuosius (niku 'tarsi'), klausiamuosius (vai 'argi').

Sintaksė 
Žodžių tvarka sakinyje – laisva. Pažyminys eina prieš pažymimąjį žodį. Sakiniai gali būti tiek vientisiniai, tiek sudėtiniai. Sudarant klausimą, vartojama dalelytė -ko.

Žodynas

Žodyno daugumą sudaro veldiniai iš Baltijos finų prokalbės, neišskiriant visoms Baltijos finų kalboms būdingų skolinių iš baltų, germanų ir slavų kalbų.

Esama skolinių iš ižorų, suomių ir rusų kalbų. Ypač daug rusiškų skolinių, pavyzdžiui: kormuna 'kišenė' ( (karman)), starikka 'senis' ( (starik)), ďeda 'senelis' ( (ded)), i 'ir' ( (i)), a 'o' ( (a)), što / ešto 'kad' ( (čto)), pлūga 'plūgas' ( (plug)), prāznikka 'šventė' ( (prazdnik)), guľattā 'vaikštinėti; linksmintis' ( (guliatj)).

Tyrimų istorija 
XVIII a. P. S. Palaso sudarytame žodyne greta estų ir karelų kalbų leksikos pateikta „čiuchonų kalbos“ žodžių, tarp kurių pramaišiui užrašyta vodų ir ižorų leksika. Tame pačiame XVIII a. buvo sudarytas F. Tumanskio žodynas, kuriame taip pat pateikiama vodiškų žodžių.

1922 m. kalbininkas D. Cvetkovas, etninis vodas, sudarė vodų kalbos gramatiką (išleista 2008 m. lygia greta su vertimu į estų kalbą). 1924 – 1926 m. jis sudarė Krakoljės kaimo tarmės žodyną (išleistas 1996 m.)

1856 m. suomių filologas A. Alkvistas sudarė pirmąją vodų kalbos gramatiką „Wotisk grammatik jemte språkprof och ordförteckning“. 1871 m. finougristas F. Vydemanas parašė monografiją apie krievinius ir jų tarmę „Apie dabar išnykusių krievinių tautybę ir kalbą Kurliandijoje“ ().

1930 m. pasirodė suomių kalbininko L. Ketuneno „Vodų kalbos istorinė fonetika“ (). Sovietų Sąjungoje buvo išleista keletas vodiškų tekstų. 1948 m. išspausdinta estų mokslininko P. Aristės „Vodų kalbos gramatika“ (), po 20 metų ji buvo išversta į anglų kalbą. 1990 – 2011 m. Estijoje septyniais tomais išleistas vodų kalbos žodynas (). Medžiaga šiam žodynui buvo renkama nuo XX a. 4-ojo dešimtmečio, o kartotekos apimtis buvo pasiekusi 204 tūkstančius kortelių.

Išnašos

Literatūra
 Ariste P. A grammar of the Votic language. — The Hague: Mouton & Co, 1968.
 Адлер Э. Водский язык // Языки народов СССР: Финно-угорские и самодийские языки. — М.: Наука, 1966. — С. 118—137.
 Конькова О.И., Дьячков Н.В. Учебное пособие по водскому языку. - СПб: Инкери, 2014. 
 Лаанест А. Водский язык // Языки мира. Уральские языки. — М.: Наука, 1993. — С. 48-55. — ISBN 5-02-011069-8
 Николаева И. А. Водский язык // Языки Российской Федерации и соседних государств. — М.: Наука, 2001. — Т. 1. — С. 267—272. — ISBN 5-02-011268-2.
 Цыпанов Е. А. Водский язык // Сравнительный обзор финно-угорских языков. — Сыктывкар: Кола, 2008. — С. 188—189.

Nuorodos
 Gyvos vodų kalbos pavyzdžiai
 Vodų padavimai ir pasakos
 Grupės „Maaväci“ dainos
 Filmukas vodų kalba „Jyrci da Mato“ („Jurčis ir gyvačiukas“)
 Grupė „Tai Tai“: vodų liaudies daina apie ėjimą kariuomenėn „Roz Kalina“

Finų kalbos
Ingrija