Monozigotiniai dvyniai

Monozigotiniai dvyniai – kitaip vaidinami identiškais dvyniais – gimsta, kai iš vienos apvaisintos kiaušialąstės susiformuoja viena zigota, iš kurios vėliau susidaro du embrionai. Šiuo metu pasaulyje yra apie 10 milijonų identiškų dvynių ir trynių.

Susidarymo mechanizmas 

Pasak naujausios teorijos, monozigotiniai dvyniai susidaro, kai blastulė suyra, perpus atskirdama pradines ląsteles, kuriose lieka vienoda genetinė informacija. Iš perskirtos blastulės susidaro du embrionai. Savaiminis zigotos pasidalijimas į du embrionus nėra paveldimas dalykas, jis vyksta atsitiktinai.

Monozigotiniai dvyniai gali būti sukuriami dirbtinai perskėlus embrioną. Tai naudojama dirbtiniame apvaisinime, siekiant padidinti embrionų skaičių.

Paplitimas 
Monozigotiniai dvyniai gimsta retai – apie tris kūdikius tūkstančiui gimusiųjų visame pasaulyje, nepriklausomai nuo rasės. Tikimybė, kad vienas apvaisinimas pasibaigs monozigotinių dvynių gimimu yra vienoda visur. Tai kontrastuoja su dizigotinių dvynių gimimo tikimybe, kuri svyruoja nuo 6 dvynių tūkstančiui gimusiųjų Japonijoje iki 15 iš tūkstančio kai kuriose Indijos dalyse bei 24 iš tūkstančio JAV (greičiausiai dėl apvaisinimo in vitro). Tiksli zigotos skilimo į du embrionus priežastis yra nežinoma.

Apvaisinimas in vitro žymiai padidina tikimybę pagimdyti dvynius. Ji padidėja nuo 3 iki 21 poros dvynių tūkstančiui gimusiųjų.

Genetinis panašumas 
Monozigotiniai dvyniai yra genetiškai identiški (išskyrus vystymosi metu įvykusias mutacijas) ir beveik visuomet būna vienos lyties. Retais atvejais jie gali turėti skirtingus fenotipus (dėl aplinkos faktorių). Ypatingai retais atvejais, dėl aneuploidijos gali pasireikšti skirtingi seksualiniai fenotipai, paprastai dėl netolygiai pasidalijusios zigotos, kai atsiranda XXY genotipas (Klinefelterio sindromas).

Monozigotiniai dvyniai turi beveik identišką DNR, tačiau skirtingos gyvenimo sąlygos nulemia, kurie genai įsijungia, kurie išjungiami. Tai vadinama epigenetiniu kintamumu. Viename tyrime buvo tirta 80 dvynių porų nuo 3 iki 74 metų amžiaus. Rezultatai parodė, kad jauniausių dvynių genotipai buvo panašiausi. Penkiasdešimtmečių dvynių genotipuose buvo tris kartus daugiau epigenetinių skirtumų nei trimečių. Dvyniai, kurie gyveno skirtingoje aplinkoje (pvz., nuo vaikystės buvo įsivaikinti skirtingų šeimų) turėjo daugiau skirtumų, nei augę kartu. Kita vertus, kai kurie požymiai, tokie kaip asmenybė ir intelekto koeficientas, senstant supanašėja. Šis pavyzdys pabrėžia genetikos įtaką asmenybei ir elgesiui.

Fenotipinis panašumas 
Monozigotiniai dvyniai praktiškai visuomet būna tos pačios lyties ir atrodo labai panašiai, tačiau ne identiškai. Jie turi skirtingus pirštų antspaudus, nes tai nulemiama ne tik genetiškai, bet ir aplinkos sąlygų. Monozigotinių dvynių vaikai pagal genotipą yra ne pirmos eilės pusbroliai/pusseserės, bet pusiau broliai/seserys.

Šaltiniai 

Dauginimasis ir vystymasis