Daktarai (Kretinga)

Daktarai – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietinėje dalyje, 5 km nuo Kretingos. Kaimas įsikūręs lygumoje. Jo žemėmis vingiuoja Burkštino upelis ir jo kairysis intakas Raudonupis. Kaimą kerta kelias Slučkai–Klibiai, jungiantis Daktarus su keliais  ir . Iš šiaurės rytų ir rytų pusių kaimo žemes juosia Rubulių miškų masyvas.

Etimologija 

Manoma, kad kaimo pavadinimas kilo iš asmenvardžio Daktaras daugiskaitinės formos. Retu, gydytojo amatą menančiu, vardu gyventojai didžiavosi ir mėgo pasipuikuoti prieš kaimynystėje esančių Klibių ir Traidžių valstiečius, iš kurių pasišaipydavo sakydami: „Jei Traidžiai suviduriuos, o Klibiai sušlubuos, tai Daktarai visada juos pagydys“.

Rašytiniuose šaltiniuose jis rašomas , , .

Istorija 

Archeologijos duomenys liudija, kad kaimo žemėje žmonės gyvena nuo I tūkstantmečio – II tūkstantmečio pr. Jų pėdsakus liudija šiaurės vakariniame pakraštyje buvusios akmenų krūsnys, sukrautos iki XVI a. vid.

Pirmąkart gyvenvietė paminėta 1611 m. Kretingos grafystės inventoriuje. XVII–XVIII a. Daktarai buvo naujakurių apgyvendintas užusienis, t. y. vienkieminis kaimas, įsikūręs išretėjusiame Kretingos dvaro girios pietiniame pakraštyje, kuriame kertamas miškas naudotas Kretingos (Karolštato) miesto statyboms, miestelėnų namų kurui ir medžio anglių gamybai.

1771 m. inventoriaus duomenimis Daktarų ir Grykšių užusieniams priklausė 12¾ valako (apie 264 ha) žemės, kuri ribojosi su Kurmaičių, Dupulčių ir Klibių kaimais. Daktaruose gyveno 12 valstiečių, kurie iš Kretingos dvaro nuomavo dirbamą žemę, šienaujamas pievas, ganyklas ir sodybų trobesius, mokėdami už tai činšą.

XIX a. Daktarų užusienis tapo kaimu. 1827 m. jame buvo 11, 1846 m. – 10, 1857 m. – 12 dūmų. Po baudžiavos panaikinimo, kaime buvo suformuota 12 valstiečių ūkių. 1870 m. 78 kaimo valstiečiai mokėjo Kretingos grafui Gabrieliui Zubovui išperkamuosius žemės mokesčius. Po 1861 m. įsteigus valstiečių luominę savivaldą, kaimas tapo Kretingos valsčiaus Daktarų bendruomenės () administraciniu centru. Bendruomenei priklausė Aukštkalviai, Girininkai, Asteikiai, Pipirai, Darataičiai, Daktarai, Šašaičiai, Bliūdsukiai, Dupulčiai, Slučkai, Miežečiai, Petreikiai, Kukoriškiai, Grykšiai ir Žygai.

Pietrytinėje kaimo žemių dalyje telkšojo Grikšlanke vadinama pelkė, kurioje karaliavo antys, perkūno oželiai ir kiti vandens paukščiai. Apie 1878–1880 m. pelkė buvo perkasta, o nuo jos link Kretingos dvaro iškastas kanalas, kuriuo į Dupulčio upelį ir jo slėnyje įrengtus dvaro parko tvenkinius tekėjo vanduo.

Kaimo žemių pakraštyje, netoli miško buvo senas durpynas, vadinamas Velėnija, iš kurio XIX a. – XX a. pr. buvo kasamos durpės.

Senosios kaimo sodybos stovėjo abipus nedidelio Burkštino upelio, per kurį buvęs nutiestas medinis tiltas, grįstas apvaliais rąstgaliais, sudėtais ant ąžuolinių rąstų skersinių sijų. XX a. pr. gyventojai prie pagrindinės kaimo gatvės pastatė koplytėlę su šventųjų skulptūromis. Prie jos rinkdavosi gegužinių pamaldų, ateidavo apsižadėti, prašyti Švč. Mergelės Marijos užtarimo nuo ligų ir bėdų.

1915 m. kaizerinės Vokietijos kareiviai kaimą sudegino, palikdami tik vieną sodybą. 1916 m. pradėti kaimo atstatymo darbai. 1920 m. jame buvo 13, o 1923 m. – 20 sodybų.

1931–1932 m. palei kaimo žemių šiaurės vakarinį pakraštį buvo nutiestas geležinkelis Kretinga–Telšiai. Prie jo statybos darbų prisidėjo ir Daktarų kaimo gyventojai, dirbę padieniais samdomais
darbininkais, vežę statybai iš savo laukų surinktus akmenis.

Pokariu šalia Daktarų ošiančiame Rubulių miškų masyve bazavosi Kardo rinktinės Širvydo kuopos partizanai.

Gyventojai

Kultūros paveldas 
 Kapinės, vadinamos Senkapiais, Markapiais (XVII–XIX a.).
 Koplytėlė su Lurdo Švč. Mergelės Marijos skulptūra (1948 m.; koplytėlės meistras Kazimieras Benys, skulptūros autorius Anicetas Puškorius).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Daktarai: Kretingos parapijos kaimai. – Kretingospranciškonai.lt
 Julius Kanarskas. Daktarų kaimo senosios kapinės. – Kretingospranciškonai.lt
 Kretingos krašto enciklopedija: Daktarų senosios kapinės (Markapiai)
 Julius Kanarskas. Daktarų koplytėlė. – Kretingos pranciškonai.lt
 Irena Šeškevičienė. Ar rūpi valstybei nykstančios koplytėlės? – Pajūrio naujienos – 2006, lapkričio 21

Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės