AC/DC

AC/DC − Australijos sunkiojo roko grupė.

Grupę AC/DC 1973 metais Sidnėjuje įkūrė ritmo gitaristas Malcolm Young ir jo brolis, pagrindinis gitaristas Angus Young. Grupės visame pasaulyje parduotų albumų skaičius viršija 200 milijonų kopijų. Vien 1980 metų albumo Back in Black parduota visame pasaulyje virš 49 milijonų kopijų (vien JAV daugiau nei 21 milijonas), ir tai yra visų laikų antras pagal pardavimus albumas. Grupėje buvo du skirtingi pagrindiniai vokalistai ir fanai linkę dalinti AC/DC istoriją į dvi „Bono Scotto (1973–1980)“ ir „Briano Johnsono (1980-dabar)“ eras.

Nors grupė priskiriama prie sunkiojo roko ir sunkiojo metalo muzikos pionierių (jie yra ketvirti VH1 „100 didžiausių sunkiojo roko atlikėjų“ sąraše), jos nariai visada savo muziką vadino rokenrolu. AC/DC yra sėkmingiausia ir žinomiausia roko grupė, kilusi iš Australijos.

Istorija 
Gimę Glazge, Škotijoje, broliai Angus, Malcolm’as ir George’as Youngai dar būdami vaikais su šeima persikėlė gyventi į Australiją. Pirmasis gitara pradėjo groti George’as ir tapo sėkmingiausios 7-ojo dešimtmečio Australijos grupės The Easybeats nariu. The Easybeats buvo pirmoji vietinė roko grupė, išleidusi tarptautinį hitą („Friday On My Mind“) 1966 m.). Greitai brolio pėdomis pasekė ir Malcolm’as bei Angus. Malcolm’as pirmiausiai grojo su Niukastlio grupe The Velvet Underground (nesumaišykite su Lou Reed'o grupe iš Niujorko The Velvet Underground).

Ankstyvieji metai 

1973 m. lapkritį Malcolm’as Young’as sukūrė AC/DC, kurioje jis grojo ritmine gitara, o jo brolis Angus’as pagrindine gitara. Jie susirado būgnininką Colin Burgess (buvusį The Masters Apprentices narį), bosistą Larry Van Kriedt, ir vokalistą Dave Evans. Iš pradžių jie norėjo dar turėti ir klavišininką, bet greitai atsisakė šios minties. Savo pirmąjį koncertą jie sugrojo Sidnėjaus klube Naujų metų išvakarėse, 1973 metais.

Ankstyva grupės sudėtis dažnai keitėsi. Colin Burgess buvo išmestas po to, kai scenoje prarado samonę (rašoma, kad dėl to, jog kažkas pripylė alkoholio į jo gėrimą), sekančiais metais į grupę buvo priimti ir išmesti dar keletas bosistų bei būgnininkų, kai kurie išbuvo vos keletą savaičių.

Kita labai svarbi naujovė buvo Angus’o Young’o mokyklinės uniformos (jau tapusios įžymia) devėjimas koncertuose; pirmoji Anguso uniforma buvo tikra jo vidurinės mokyklos Sidnėjuje uniforma. Šią mintį pasiūlė brolių Young'ų sesuo Margaret.

1974 m. rugsėjį, po praleisto koncerto, Dave Evans buvo pakeistas grupės vairuotoju, charizmatiškuoju dainininku Ronald Belford „Bon“ Scott, buvusiu The Spectators (1964-66), The Valentines (1966-70), Fraternity (1970-73) vokalistu. Tai buvo grupės sėkmės pradžia. Su Evansu jie įrašė vieną singlą, „Can I Sit Next To You“/„Rockin' In The Parlour“. „Can I Sit Next To You“ buvo vėliau įrašytas su Bon’u Scott’u pavadinimu „Can I Sit Next To You Girl“.

Ankstyvaisiais 1975 grupės sudėtis stabilizavosi – Scott’as, broliai Young’ai, Mark’as Evans’as (bosinė gitara) ir Phill’as Rudd’as (būgnai) – ir buvo išleistas (tik Australijoje) albumas High Voltage. Nuo 1974 iki 1978 metų, reguliarių pasirodymų nacionalinio transliuotojo TV pop muzikos šou Countdown dėka, AC/DC tapo viena iš populiariausių ir sėkmingiausių Australijos grupių, sukūrusi eilę hitinių albumų ir singlų, įskaitant ir jų nesenstantį roko himną „It’s a Long Way to the Top (If You Wanna Rock’n'Roll)“, įtrauktą į jų antrąjį albumą T.N.T., kuris ir šį kartą buvo išleistas tik Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje.

Tarptautinis pripažinimas 

AC/DC pasirašė tarptautinį kontraktą su Atlantic Records. Jie dirbo visoje Jungtinėje Karalystėje ir Europoje, norėdami įsitvirtinti. Beveik nuolatos koncertavo įgaudami neįkainojamos patirties, stadionuose apšildydami to meto žymiausias hardroko grupes, tokias kaip Alice Cooper, Black Sabbath, KISS, Cheap Trick, Nazareth, Foreigner, Thin Lizzy ir The Who.

Jų kitas albumas Dirty Deeds Done Dirt Cheap buvo išleistas 1976 metais. Šio albumo takelių sąrašas skirtingose vietovėse šiek tiek skyrėsi, ir albumas nepasiekė JAV iki 1981 metų (kai AC/DC buvo pačioje jų populiarumo viršūnėje). Po 1977-ųjų Let There Be Rock, Mark’as Evens’as buvo pakeistas Cliff’u Williams’u.

AC/DC Amerikoje pirmą kartą nuskambėjo Flinto, Mičiganas, AM 600 WTAC radijo stoties eteryje. Stoties vadybininkas ir legendinis populiarintojas „Peter C“ Cavanaugh, kuris taip pat Amerikai pristatė The Who, užsakė grupę sugroti Flint’o Kapitolijaus Teatre 1977-ųjų rudenį. Pirmieji grojo The MC 5, kurie trumpam vėl susibūrė ir sutiko groti koncerte. AC/DC koncertą pradėjo Liwe Wire, o užbaigė It’s a Long Way to The Top (If You Wanna Rock & Roll). Visas koncertas yra aprašytas Cavanaugh knygoje Vietinis DJ.

AC/DC atlaikė 1976-ųjų ir 1978-ųjų pankroko perversmus, iš dalies dėl to, kad Britų muzikinėje spaudoje jie buvo vadinami kaip pankroko grupė, etiketė, kurios jie nepakenčia iki dabar. Jungtinėje Karalystėje atsirado jų gerbėjų kultas, dėl jų įspūdingų pasirodymų ir įžeidžiančio maivymosi; Angus Young’as greitai tapo visiems žinomu dėl užpakalio rodymo publikai ir grupei buvo uždrausta groti kelete britų scenų. Manoma, kad jų turtingas hardroko skambesys ir Scott’o provokuojanti ir gašli asmenybė turėjo nemažą įtaką The Sex Pistols vokalistui Johnny Rotten.

Highway to Hell 

Tai buvo jų 1979 metų šeštasis albumas, Highway to Hell, prodiusuotas Mutt’o Lange’o, iškėlęs juos į hardroko viršūnę; šio albumo titulinis takelis vis dar tebėra radijo stočių eteryje, ir vis dar labai populiarus JAV. Šis albumas buvo pirmasis albumas, prodiusuotas ne Harry’io Vanda’os ir George’o Young’o, ir paskutinis, kuriame skamba Bon’o Scott’o vokalas.

Bon’o Scott’o mirtis 

Bon’as Scott’as mirė 1980 vasario 19 d. Jis apalpo po ilgo šėlimo vakarėlyje, ir buvo paliktas pažįstamo Alistair Kinnear automobilyje. Kitą dieną Kinnear rado Bon'ą be samonės ir tuojau pat nuskubėjo į ligoninę, tačiau atvykus Bon’as buvo paskelbtas mirusiu. Oficiali mirties priežastis buvo nustatyta kaip „Stiprus apsinuodijimas alkoholiu“, tačiau žmonės teigia, kad jis užspringo vėmalais. Oficialioje istorijoje yra daug neatitikimų, kas paskutiniaisiais metais privedė prie įvairių konspiracinių teorijų, daugumoje minint heroino perdozavimą. Tačiau, reikia pastebėti, kad Bon’as buvo astmatikas ir tą rytą temperatūra buvo žemiau nulio.

Grupės nariai ketino išsiskirstyti, tačiau nusprendė, kad Bon’as būtų norėjęs, kad AC/DC tęstųsi. Neilgai trukus, grupė išbandė įvairius kandidatus. Tarp jų buvo Marc Storace iš Krokus (nes jo balsas skambėjo labai panašiai į Bon’o Scott’o), Terry Slesser ir Brian Johnson. Johnson’as bandė vėl suburti Geordie, tačiau nuėjo į peržiūrą ir sudainavo dvi dainas: „Whole Lotta Rosie“ (Let There Be Rock) ir „Nutbush City Limits“ (Ike ir Tina Turner). Po kelių dienų grupė pranešė Johnson’ui, kad jis naujasis AC/DC vokalistas.

Brian'o Johnson'o apkurtimas ir pasitraukimas 
2016 kovo 7 d. grupė pranešė, kad paskutinius 10 pasirodymų "Rock Or Bust" turo bus pakeista data, kadangi Johnson'o gydytojai liepė jam nustoti groti iš karto, nes jo klausos praradimas pagreitėjo ir jis rizikavo visiškai prarasti klausą, jeigu jis ir toliau gros. Dešimt atšauktų datų bus atliktos "greičiausiai su svečiu atlikėju" vėliau metuose, paliekant Johnson'o gastroliavimo ateitį su grupe neaiškia. Johnson'as vėliau pareiškė "The Howard Stern Show" radijo laidoje, kad jo apkurtimas atsirado ne nuo muzikos grojimo su grupe 37 metus, bet greičiau jo meilei automobilių lenktynėms ir jam pamirštant įsidėti ausų kištukus, kai vienose lenktynėse jam plyšo kairės ausies būgnelis.

Diskografija

Studijiniai albumai 
 1975: High Voltage (Australija)
 1976: T.N.T. (Australija)
 1976: High Voltage
 1976: Dirty Deeds Done Dirt Cheap (Australija)
 1976: Dirty Deeds Done Dirt Cheap
 1977: Let There Be Rock (Australia)
 1977: Let There Be Rock
 1978: Powerage
 1979: Highway to Hell
 1980: Back in Black
 1981: For Those About to Rock We Salute You
 1983: Flick of the Switch
 1984: '74 Jailbreak
 1985: Fly on the Wall
 1986: Who Made Who
 1988: Blow Up Your Video
 1990: The Razor’s Edge
 1995: Ballbreaker
 1997: Bonfire
 2000: Stiff Upper Lip
 2006: Rough and Tough
 2008: Black Ice
 2014: Rock or Burst
2020: Power Up

Koncertiniai albumai 
 1978: If You Want Blood You've Got It
 1992: Live
 1992: Live: 2 CD Collector's Edition
 1997: Live from the Atlantic Studios
 1997: Let There Be Rock: The Movie

Filmo garso takelis 
 2010: Iron Man 2 (Soundtrack)
2012 Battleship (Soundtrack)

Videografija 
 1980: AC/DC: Let There Be Rock
 1985: Fly on the Wall
 1986: Who Made Who
 1989: AC/DC (Išleistas tik Australijoje)
 1991: Clipped
 1991: Live at Donington
 1993: For Those About to Rock We Salute You
 1996: No Bull
 2001: Stiff Upper Lip Live
 2003: Live '77 (Išleistas tik Japonijoje)
 2004: Toronto Rocks
 2005: Family Jewels
 2007: Plug Me In

Nuorodos 

 Oficiali svetainė
 Oficiali svetainė (Australija) 
 Gerbėjų klubas 
 Elektrinis šokas
 AC/DC CD Diskografija
 Apie AC/DC (dainų tekstai, biografija) 
 

Hardroko atlikėjai
Australijos roko atlikėjai
Sidnėjus