Antigonė (Sofoklis)

Antigonė – Sofoklio tragedija, parašyta remiantis Tėbų mitų ciklu.

Siužetas 

Antigonės broliai Polineikas ir Eteoklis susiginčijo dėl valdžios. Eteoklis išvijo Polineiką ir užėmė sostą. Tada Polineikas su savo armija puolė miestą, ir broliai dvikovoje žūsta, karaliaus valdžią perima dėdė Kreontas. Jis įsako Eteoklį palaidoti, o Polineiką palikti nelaidotą. Žuvusiųjų sesuo Antigonė nepaklūsta įsakymui ir ryžtasi palaidoti brolį. Labiausiai tragedijoje žavi Antigonės paveikslas. Ji narsi, ryžtinga. Antigonė nebijo žmogaus-karaliaus rūstybės. Ji myli abu brolius ir negali sutikti, jog Polineiko palaikai būtų išniekinti. Ji gimusi mylėti ir kitus to moko, Antigonė vadovaujasi ne rašytais įstatymais, o žmogiškaisiais, saugo protėvių moralės nuostatus – draudimas palaidoti brolį prieštarauja žmogiškumo normoms. Kreontas įsako Antigonę užmūryti oloje. Antigonę pražudė meilė savo mirusiam broliui. Tačiau ji nesigaili to, ką padarė, neatsižada savo įsitikinimų, nes ji nenusižengė žmogiškumui. Antigonė stipri, drąsi, ryžtinga, o kartu jautri, mylinti. Ji saugo tas vertybes, kurias ne žmogus, o dievai davė. Antigonės paveiksle įprasminta ir kalokagatijos idėja – žmogus turi būti gražus, didingas savo siela, tada žavi mus ir jo kūno grožis. Tad Antigonė ir yra gražiausias žmogus tragedijoje, nes laikėsi amžinų, dievų nustatytų papročių ir įstatymų.

Ismenė, Antigonės sesuo, yra savotiška jos priešingybė. Ji paklusni, baili ir nedrąsi mergina. Ji mano, kad nė viena moteris negali prieštarauti vyrams.
Kreontas yra išdidus Tėbų karalius, kuris pamiršo, kad yra tik žmogus, kuris turi paklusti dievams. Pasakojimo gale lieka gyvas, bet kenčia dėl savo puikybės.
Haimonas yra protingas Kreonto sūnus, kuris susižadėjo su Antigone. Pasakojimo gale jis bando išgelbėti Antigonę, bet nespėja, todėl nusižudo. Pamačiusi savo sūnaus Haimono mirtį Euridikė, Kreonto žmona, taip pat nusižudo. Tik po jos mirties Kreontas suprato savo klaidą.

Tragedijos