Tetija (vandenynas)

Tetija – mezozojaus eros vandenynas tarp senovinių Gondvanos ir Laurazijos žemynų.

E. Ziuso teorija 
1893 m., tirdamas Alpėse ir Afrikoje rastas fosilijas, geologas Eduardas Ziusas (Eduard Suess) iškėlė teoriją, kad tarp Laurazijos ir Gondvanos plytėjo sekli vidinė jūra, kurią jis pavadino senovės graikų jūros deivės, vandenynų ir didžiųjų upių motinos Tetijos vardu. Vėliau, įsitvirtinus A. Vegenerio plokščių tektonikos teorijai, E. Ziuso teiginiai buvo gerokai modifikuoti, bet pagrindinė koncepcija išliko ta pati.

Šiuolaikinė koncepcija 
Tetijos vandenyno pavadinimas įvairiuose šaltiniuose vartojamas bent keturiomis reikšmėmis, vadinant jį taip pat ir Tetijos jūra: pradedant plačiu vandenynu į rytus nuo Pangėjos ir baigiant siaura daug vėlesnio laikotarpio „rankove“ tarp Laurazijos ir Gondvanos žemynų. Diskutuojama ir dėl to, ar tai buvęs gilus, ar seklus vandens telkinys.
 
Maždaug prieš 250 mln. metų, permo periodo pabaigoje (kai kurių šaltinių duomenimis – triaso periodo pradžioje), C raidės formos Pangėjos žemyno pietinėje dalyje, senovinio Paleotetijos vandenyno pakraštyje, ėmė formuotis riftas, atskyręs nuo Pangėjos kontinentinio šelfo dalį - Kimerijos tektoninę plokštę. Ši per 60 mln. metų, judėdama į šiaurę, pasiekė Lauraziją.

Juros periodo laikotarpiu (prieš 150 mln. metų) Kimerija visiškai susijungė su Laurazija.

Šiuo metu buvusios Tetijos vietoje plyti Indija, Indonezija ir Indijos vandenynas, o Turkija, Irakas ir Tibetas – Kimerijos vietoje. Dabartiniai Tetijos likučiai – Viduržemio, Juodoji, Kaspijos ir Aralo jūros.

Tetijos vandenynas labai svarbus ir paleontologinių tyrinėjimų požiūriu, kadangi jo pakraščiuose buvo susiformavusi didžioji to laikotarpio vandenyninio šelfo dalis, pasižymėjusi labai didele biologine įvairove.

Išnašos

Nuorodos 
 Trumpas straipsnis apie Tetiją, pateikta nuorodų 

Vandenynai