Laužas

Laužas – kontroliuojama ugnis (liepsnojanti ar rusenanti), paprastai deginama atviroje vietoje ir uždegta žmogaus.

Laužų paskirtis 
Laužai deginami dėl įvairių priežasčių:
 Apsišildymas – kad žmonės sušiltų. Tam laužus degina žiemą ar kitokiu šaltu oru. Tokį laužų deginimą tobulinant atsirado krosnys, židiniai.
 Pasišvietimas – laužas naktį sudaro apšviestą zoną.
 Džiovinimas – laužo skleidžiama šiluma naudojama įvairioms medžiagoms džiovinti (drabužiams, mėsai ir kt.).
 Maisto gaminimas – lauže kepama, verdama ir kitaip termiškai apdorojamas maistas.
 Maisto konservavimas – mėsos, žuvies rūkymas.
 Dūmijimas – laužo dūmai naudojami dūmų uždangai sudaryti (maskuotei karyboje; šalnoms sumažinti sodininkystėje; uodams nubaidyti).
 Apdeginimas – stulpams, kuolams apdeginti. Apdeginta mediena lėčiau pūva, todėl anksčiau statant tvoras tvorų stulpus aopdegindavo, kad ilgiau laikytų. Senovėje apdegindavo nelanksčias kartis, ir apdegęs galas būdavo primityvios ieties smaigalys (čia deginimas – ir smailinimo ir smaigalio sukietinimo būdas).
 Žemės atšildymas:
 Kasybos darbams – laužais žiemą atšildydavo įšalusią žemę, kad ją būtų galima kasti.
 Nakvynei – žiemą rengdamiesi nakvynei deginto laužo vietoje darydavo vietą atsigulti, kad neperšaltų gulėdami ant šaltos žemės.
 Signalizavimas – dienomis laužo dūmais, naktį – laužo šviesa perduodavo signalus (pvz., apie priešo antpuolį).
 Žvėrių baidymas – daug žvėrių bijo ugnies, dūmų kvapo. Tam laužus degindavo nakvynės vietoje net tada, kai nereikia pasišildyti ar pasišviesti. Laužus naudodavo žvėrių medžioklėse, kad nukreiptų žvėris norima kryptimi.
 Ritualai:
 Apvalymo ritualai – apvalymas laužo liepsna, dūmais ir kt.
 Laidojimo ritualai – nemažai tautų savo mirusiuosius sudegindavo.
 Deginimas kaip neapykantos, sunaikinimo ženklas – uždraustų knygų deginimas ir kt.
 Mirties bausmei vykdyti – kažkada degindavo raganas.

Ugnis