Belisarijus

Flavijus Belisarijus (Belizarijus, , 505 m. ? – 565 m.) – žymiausias Bizantijos karvedys ir vienas iš labiausiai pripažintų karo vadų žmonijos istorijoje. Jis buvo imperatoriaus Justiniano I plano atgauti Vakarų Romos imperijos žemes, kurios buvo prarastos prieš šimtą metų, vykdytojas.

Nors jis mažiau žinomas nei didieji istorijos karvedžiai Hanibalas, Julijus Cezaris, Aleksandras Didysis ar Napoleonas Bonapartas, jo sugebėjimams ir pasiekimams prilygo mažai karo vadų istorijoje.

Vienas ryškiausių jo karjeros bruožų buvo kariavimas esant mažai ar iš vis be Justiniano I ir Bizantijos paramos, bet jis vis tiek pasiekdavo pergales dėl savo karinio genialumo. Jis priskiriamas žmonių grupei, vadinamai „Paskutiniais romėnais“.

Legenda apie Belisarijų kaip aklą elgetą 

Pagal legendą, kuri paplito viduramžiais, Justinianas įsakė Belisarijui išlupti akis ir palikti jį kaip elgetą prie Porta Pinciana Romos vartų. Belisarijus buvo pasmerktas praeivių prašyti „duoti obolą Belisarijui“ (date obolum Belisario), kol jam buvo atleista. Dauguma šiuolaikinių mokslininkų abejoja šia istorija, bet Philip Stanhope, XIX a. britų filologas, parašęs „Belisarijaus gyvenimą“ (Life of Belisarius), vienintelę išsamią jo biografiją, manė, kad legenda atitinka tikrovę. Remiantis išlikusiais pirminiais šaltiniais, jis rado argumentų, kurie patvirtina legendą.

Nors legenda abejotina, po Jean-François Marmontel novelės Bélisaire (1767 m.) išleidimo šią istoriją pamėgo XVIII a. dailininkai ir jų mecenatai, kurie įžvelgė paralelę tarp Justiniano I veiksmų ir XVIII a. monarchų priespaudos.

Galerija 

Karvedžiai
Senovės Romos konsulai