Juodupėnai

Juodupėnai – kaimas Kretingos rajono savivaldybėje, į vakarus nuo kelio , 4 km į šiaurės vakarus nuo Salantų, Erlos kairiajame krante. Seniūnaitijos centras. Yra Juodupėnų bendruomenės centro „Juodupėnai“ namai, Salantų pirminės sveikatos priežiūros centro medicinos punktas, Salantų kultūros centro filialas, Kretingos rajono savivaldybės M. Valančiaus viešosios bibliotekos filialas, Juodupėnų tvenkinys, paplūdimys, poilsio namai „Juodupio vila“, kaimo turizmo sodybos „Amber house LT“ ir „Žalioji sodyba“, parduotuvė „Aibė“. Kaimo teritorija apima 850,78 ha dydžio plotą, kuriame 2015 m. registruotos 105 sodybos.

Etimologija 

Kaimo pavadinimas kilo iš upėvardžio Juodupis. 

Vietovardis rašytiniuose šaltiniuose rašomas , , , . Vietos gyventojai tarmiškai kaimą vadina .

Geografija 

Kaimas įsikūręs lygumoje, abipus kelių  ir Juodupėnai–Narmantai. Jis ribojasi su Erlėnais, Alku, Kirkšiais, Leliūnais, Jakštaičiais ir Palšiai. Pietvakarinė dalis – apie 150,6 ha žemės, seniau priklausė išnykusiam Urbaičių kaimui.

Per kaimą teka Erlos intakas Juodupis, kurio baseinas patenka į valstybės saugomą teritoriją – Salantų regioninį parką. Užtvenkus upelį, jo slėnyje 1979 m. įrengtas Juodupėnų tvenkinys, tarp kurio ir gyvenvietės įrengtas paplūdimys.
 
Kaime auga nedideli Klecės, Kalno, Jokiškės, o paribyje su Palšiais ir Bajoraliais plyti Juodupėnų miškai.

Istorija 

Pirmąkart paminėtas 1568 m. Ldk Žygimanto Augusto Telšių valsčiaus vakarinės dalies valdų žemėlapyje. Tuo metu Juodupėnams priklausė apie 2 317 ha miško ir dirbamos žemės, kuri ribojosi su Erlėnų, Pesčių, Peldiškių, Šaučikių, Ermonaičių ir Viršutinės Šventosios kaimais.

XVI–XVIII a. Juodupėnai buvo bajorkaimis. Greta bajorų kūrėsi eiliniai žemdirbiai, kurie buvo Salantų, o nuo 1675 m. – Grūšlaukės, dvaro baudžiauninkai.

Plečiantis dirbamos žemės plotams, Juodupėnų žemėje XVII–XVIII a. susiformavo Jakštaičių, Rokiškės, Urbaičių, Kirkšių kaimai. Erlos slėnyje stūksančiame Alkos kalne XVIII a. II pusėje atsirado dar viena nausėdija, iš pradžių vadinta Juodupėnų užusieniu, o XIX a. tapusi savarankišku Alko kaimu.

Dvasiniais gyventojų reikalais nuo XVII a. rūpinosi Salantų katalikų parapijos kunigai. 1750 m. bajorkaimyje buvo 6 katalikų kiemai, o XIX a. I pusėje kaime stovėjo 21 sodyba. Iš 1845 m. gyvenusių katalikų 95 buvo vyrai ir 117 moterų. Viename kieme vidutiniškai glaudėsi 10 asmenų: ūkio šeimininkas su žmona, vaikais, įnamiais ir samdiniais (bernais, mergomis).

Juodupėnai buvo gatvinis kaimas. Dauguma sodybų stovėjo abipus pagrindinės gatvės, jungusios kaimą su Pesčių palivarku. Kelios vienkieminės sodybos kūpsojo atokiau nuo gyvenvietės, plėšininėje ganyklų ir miško žemėje. Didžiausias ariamos žemės masyvas plytėjo tarp gyvenvietės ir Juodupio. Kitas, mažesnis masyvas buvo į rytus nuo gyvenvietės, prie Erlos. Vakarinėje dalyje buvo keli nedideli dirbami laukai, už kurių prasidėjo miškai. Į šiaurę nuo Juodupio plytėjo bendrosios ganyklos.

Žemdirbius paleidus iš baudžiavos ir įkūrus luominę valstiečių savivaldą, kaimas 1861 m. tapo Juodupėnų seniūnijos centru. 1866 m. jame buvo 22 kiemai, o pravedus baudžiavos panaikinimo reformą 1870 m. buvo išmatuoti 2 028 rėžiai žemės, už kurią 323 valstiečiai mokėjo išperkamuosius žemės mokesčius Pesčių dvarininkui Juozapui Tiškevičiui.

Po žemės reformos kaimas ūgtelėjo, 1895–1915 m. jame stovėjo 28 sodybos. Naujakuriai kūrėsi į rytus nuo pagrindinės gatvės, palei kelią į Šaučikius ir Erlėnus.

Kaimo laukai, pievos ir miškai turėjo savo vardus. Paribyje su Jakštaičiais buvusios pievos vadintos Pakuitėmis. Tarp jų ir kapinių buvo Pakapis – derlingas ariamas laukas, o tarp kapinių ir Juodupio plytėjusi ariama žemė su ganyklomis vadinta Pajuodupiais. Prie šių šliejosi Plikrėžiai – smėlingoje žemėje esančios ganyklos. Šalia jų telkšojo Pručdaubio bala, iš kurios tryško šaltinis. Nuo jo palei Erlą tęsėsi Palonkis – dirbamas laukas.

Paribyje su Kirkšiais driekėsi Pakirkšinių ir Pabaltelės laukai. Pabaltelėje stūksojo vienkieminė sodyba, kuri ir jai priklausantis sklypas vadinti Baltele. Seniau čia, prie senojo kelio Salantai–Žudgalis–Juodupėnai, stovėjo smuklė, kurioje šeimininkavo žydas Baltelė.

Prie Baltelės glaudėsi Papušinio laukas, už kurio plytėjo Užupių ir Siauralio dirvos. Šalia Siauralio augo nedidelis Pajuodalksnio juodalksnynas. Šalia miško laukuose buvo išsimėtę kelios vienkieminės sodybos, vadintos Aprubininkais. Už jų nuo senų laikų plytėjo Ilgusis – pailgas, nuo miško link gyvenvietės nutįsęs, dirbamos žemės laukas.

1922 m. Salantų valsčiaus valdyba įkūrė Juodupėnų pradžios mokyklą. 

1923 m. kaime buvo 29 ūkiai. Tarpukariu veikė pavasarininkų kuopa, kuri kaime 1933 m. pastatė Vilniaus koplytėlę lenkų užgrobtai sostinei atminti, o kapinėse 1939 m. – betoninį monumentalų kryžių.

Vykdant Lietuvos žemės reformą, kaimas buvo išskirstytas į vienkieminius sklypus. 1944 m. jame buvo 54 ūkiai.

Antrojo pasaulinio karo metais Erlos slėnyje veikė vokiečių karinis oro uostas. 1944 m. spalį raudonarmiečiai netoliese numušė vokiečių lėktuvą, o su parašiutais nusileidusius lakūnus suėmė. Vesdami juos į Juodupėnuose įsikūrusį karinio dalinio štabą, vieną sunkiai sužeistą lakūną nušovė. Pakelės griovyje gulėti paliktą kūną po kelių dienų kaimo vyrai palaidojo pamiškėje.

Pokariu apylinkėje veikė Kardo rinktinės partizanai, priklausę Mosėdžio ir Salantų kuopoms. Per susirėmimus su stribais ir sovietų saugumo kariuomenės kariais Juodupėnų miške žuvo partizanai Petras Daukantas, Antanas Šverys, broliai Vaurai. Tame pačiame miške partizanų buvo nukauti stribas Antanas Beniušis, o 1948 m. liepos 12 d. – Juodupėnų apylinkės pirmininkas Kazimieras Stonkus.

Salantų partizanų kuopos vado Petro Gadeikio-Robinzono ryšininke tapo Juodupėnų mokyklos mokytoja Ona Petrutytė-Tamsioji Gėlė. 1947 m. saugumiečiai ją susekė, iki 1956 m. laikė Gorkio ir Karagandos sričių lageriuose ir tremtyje.

1948-1951 m. į Sibirą sovietų valdžia išvežė mažiausiai 15 žmonių: mokytojos O. Petrutytės seserį Bronę su giminaite Ona Petrutyte, Jono Giedros ir Leono Zaboro šeimas, Nastę Kubiliūtę, Petronėlę Jasienę su dukra Adele. Dauguma jų 1957-1958 m. grįžo į Lietuvą, tik L. Zaboras mirė tremtyje.

Prasidėjus sovietinei kolektyvizacijai, žemdirbiai 1949 m. buvo suvaryti į žemės ūkio artelę, Sovietų Sąjungos politinio veikėjo Sergejaus Kirovo garbei pavadintą Kirovo kolūkiu. Prie šio ūkio taip pat buvo prijungti Kirkšių, Narmantų, Jakštaičių ir Rokiškės kaimai. Juodupėnams tapus kolūkio administraciniu centru, kaime 1949 m. atidarytas pašto skyrius, 1951 m. – biblioteka, 1959 m. – kultūros namai, 1960 m. – medicinos punktas, vartotojų kooperatyvo parduotuvė. Pradžios mokykla 1954 m. pertvarkyta į septynmetę, o 1962 m. – į aštuonmetę mokyklą, kuriai 1965 m. pastatytas naujas dviejų aukštų mūrinis pastatas.

Stambinant ūkius, 1972 m. Kirovo kolūkis prijungtas prie Alkos kolūkio, o Juodupėnai tapo pagalbine kolūkine gyvenviete. Nežiūrint į tai, kaimas toliau augo, į jį kėlėsi melioracijos naikinamų Kirkšių, Urbaičių ir kitų kaimų gyventojai. Tuštėjant apylinkės kaimams sumažėjo mokyklinio amžiaus vaikų, todėl mokykla iš aštuonmetės 1978 m. buvo pertvarkyta į pradinę.

Prie Juodupėnų 1986 m. buvo prijungtos melioracijos sunaikinto Urbaičių kaimo žemės. 1989 m. juodupėniškiai atsiskyrė nuo Alkos kolūkio ir įkūrė Juodupėnų kolūkį. Jį 1992 m. pertvarkė į žemės ūkio bendrovę, kurią 1994 m. likvidavo.

Vykstant valdinių įstaigų valdymo reformoms, 2005 m. buvo uždaryta pradinė mokykla, o 2009 m. – pašto skyrius. Išlikę medicinos punktas, biblioteka ir kultūros namai veikia buvusioje mokykloje. 2003 m. įkurtas kaimo bendruomenės centras „Juodupėnai“.

Gyventojai

Kultūros paveldas 
 Senosios kapinės, vad. Markapiais (XVI a. – XX a. pr.; regioninio reikšmingumo lygmens valstybės saugoma kultūros vertybė, unikalus kodas ).
 Koplytėlė su ornamentuotu kryželiu, Marijos ir 4 angeliukų skulptūromis (1896 m. pastatė S. ir J. Vičiai, 1940 m. atnaujino Steponas Valužis, 1990 m. – Petras Stanius; skulptūras darė Juozapas Paulauskas, 1990 m. restauravo Petras Giedra;regioninio reikšmingumo lygmens registrinis objektas, unikalus kodas ).
 Koplytėlė su altorėliu ir Nukryžiuotojo skulptūrine grupe (1933 m. pastatė Pranas Giedra, Jurgis Pilelis, Juozas Stanius; į koplytėlę įdėtas 1912 m. nežinomo liaudies meistro darbo altorėlis su skulptūromis; 1984 m. koplytėlę restauravo Juozas Venckus, altorėlį su skulptūrine grupe – Pranas Giedra; registrinis objektas, unikalus kodas ).
 Pirmoji etnoarchitektūrinė sodyba (troba – 1850 m., klėtis – 1892 m., tvartas – 1910 m.; regioninio reikšmingumo lygmens valstybės saugomų kultūros vertybių kompleksas, unikalus kodas ).
 Antroji etnoarchitektūrinė sodyba (troba – XX a. pr., klėtis – 1914 m., tvartas – 1914 m.; regioninio reikšmingumo lygmens valstybės saugomų kultūros vertybių kompleksas, unikalus kodas ).

Šaltiniai

Nuorodos 
 Erlėniškė rūpinasi vokiečių kareivio kapu - Pajūrio naujienos
 Juodupėnai. Kaimas prie Juodupio upelio - Pajūrio naujienos
 
 
 
 
 

Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės