Pirokolodijus

Pirokolodijus (; ) – D. Mendelejevo 1892 m. išrasta nitroceliuliozės forma, turinti 12,6 % azoto. Netirpus etanolyje, tirpsta etanolio ir dietilo eterio mišinyje. Degdamas uždaroje erdvėje nepalieka kietų likučių ar nuosėdų, nesudaro dūmų.

Pirokolodinis parakas 
Iš pirokolodijaus D. Mendelejevas sukūrė pirokolodinį paraką (). Tai nitroceliuliozinis parakas, kurį sudaro gerai tirpi nitroceliuliozė ir tirpiklis bei priedai, stabilizuojantys degimą. D. Mendelejevas stengėsi sukurti chemiškai vienalytį produktą, kuris tuo skirtųsi nuo tuometinių užsieninių analogų: prancūziškas bedūmis parakas buvo dviejų skirtingu lygiu nitrintų nitroceliuliozių mišinys, angliškas – nitroceliuliozės ir nitroglicerolio mišinys.

Pirmieji pirokolodinio parako bandymai buvo atlikti 1893 m. šaudant 305 mm kalibro laivų patrankomis.
Buvo siūloma pirokolodijų naudoti kaip paraką Rusijos kariniame laivyne artilerijos šoviniams užtaisyti. Gamyba nebuvo pradėta dėl organizacinių nesutarimų. Vėliau irgi negamintas dėl kai kurių technologinių trūkumų.

Nuorodos 

 Bernadou J.B. (1901) Smokeless powder, nitro-cellulose, and theory of the cellulose molecule
 Пироколлодийный порох rusiškoje vikipedijoje

Sprogstamosios medžiagos