Miesto seniūnas

Miesto seniūnas (, ) – vienas iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos žemietijų valdžios pareigūnų.

Pareigybę įsteigė Vladislovas Jogaila apie 1398 m. Pareigų vyresnumą nustatė 1611 m. Seimo priimta konstitucija (seimo įsakas). Žemaitijos seniūnas buvo vienintelis, turėjęs dar platesnius įgaliojimus, prilygusius vaivados teisėms. Be to, seniūnais vadinosi ir kai kurių karaliaus žemių, pilių, dvarų ar ekonomijų valdytojai.

Įgaliojimai 

Miesto seniūnas karaliaus vardu administravo savo pavietą ar žemę, vykdė teisingumą, atliko policijos funkcijas, kontroliavo saugumą keliuose.

Miesto seniūnas vadovavo miesto teismui ir prižiūrėjo, kad nebūtų pažeisti Keturi miesto artikulai (, ). Tai buvo senosios paprotinės teisės apibrėžti nusikaltimai, už kuriuos, nepaisant prasikaltusiojo rango ir visuomeninės padėties, galėjo teisti miesto teismas: padegimas, bajoro namų užpuolimas, plėšikavimas keliuose ir merginos pagrobimas ().

Miesto seniūnas turėjo taip pat ir „kalavijo teisę“, t. y. bet kurios instancijos teismo sprendimo vykdymą sau pavaldžioje teritorijoje.

Seniūno įgaliojimai paprastai būdavo suteikiami iki gyvos galvos.

LDK miestų seniūnai 
LDK buvo šių miestų seniūnai - Vilniaus, Braslavlio, Vilkmergės, Lydos, Medzialo (Ašmenos paviete), Trakų, Gardino, Kauno, Upytės, Šiaulių, Raseinių, Smolensko, Polocko, Naugarduko, Slonimo, Volkovysko, Vitebsko, Viekšnių, Oršos, Lietuvos Brastos, Pinsko, Mstislavlio, Minsko, Mozyriaus, Rečicos.

Kiti straipsniai 
 Abiejų Tautų Respublikos Senato pareigūnai
 Centrinės valdžios pareigūnai
 Abiejų Tautų Respublikos žemietijų pareigūnai
 Abiejų Tautų Respublikos dvaro pareigūnai

Abiejų Tautų Respublikos pareigūnai