Duobinių kapų kultūra

Duobinių kapų kultūra arba ochros kapų kultūra (, , ) – eneolito ir ankstyvojo bronzos amžiaus archeologinė kultūra, ją 1901 m. išskyrė V. Gorodcovas.

Arealas 

Duobinių kapų kultūra 3600–2500 m. pr. m. e. buvo paplitusi nuo Pietų Uralo rytuose iki Dunojaus žemupio vakaruose – dab. Rusijos Federacijos pietinėje dalyje, Šiaurės Kazachijoje, Pietų Ukrainoje, Moldavijoje, Rytų Rumunijoje, Rytų Vengrijoje, Šiaurės Bulgarijoje. Duobinių kapų kultūra turi vietinių kultūrų elementų. Duobinių kapų kultūrą pakeitė katakombų kultūra.

Kultūra 
Duobinių kapų kultūra skiriama pagal laidoseną ir keramiką. Duobinių kapų kultūros žmonės vertėsi klajokline gyvulininkyste – augino galvijus, avis, ožkas, arklius, kiaules, kai kur – ir žemdirbyste: sėjo kviečius, miežius, soras. Vėlyvuoju laikotarpiu buvo įtvirtintų gyvenviečių (Michailovkos gyvenvietė Ukrainoje).

Keramika – smailiadugnės taurės, viršutinėje dalyje puoštos horizontaliai ir trikampiais virvučių, įkartėlių ornamentu, duobučių įspaudais. Rasta trikojų ir keturkojų indų, manoma, žarijoms laikyti.

Mirusiuosius laidojo keturkampio ar ovalo formos giliose duobėse, suriestus, paguldytus ant nugaros ar šono, apibertus ochra. Įkapių mažai, ryškūs turtiniai skirtumai, randama indų, kaulinių ir bronziniai papuošalų (smeigtukų, auskarų, karolių, įvijų), akmeninių skeptrų, titnaginių antgalių ir durklų (rasta ir varinių), akmeninių ir bronzinių kirvių; kapuose rasta gyvulių kaulų. Kartais mirusysis laidotas su ratais ar vežimu. Kapo duobę uždengdavo rąstais ir virš jos supildavo nuo 2–4 iki 10 m aukščio ir iki 100 m skersmens pilkapį, kalnuotose srityse jį sukraudavo iš akmenų. Pilkapyje būdavo 1–2 kapai, kartais 15–50 kapų.

Šaltiniai

Ermitažo rinkinys 

Europos eneolito kultūros
Europos bronzos amžiaus kultūros
Kazachstano archeologija
Rumunijos archeologija
Rusijos archeologija
Ukrainos archeologinės kultūros
Vengrijos archeologija
Ponto stepės archeologija