Gvaikurų kalbos

Gvaikurų kalbos, dar vadinamos gvaikuranų kalbomis, vaikuranų kalbomis – Pietų Amerikos indėnų kalbų šeima, kurios kalbomis kalba gvaikurų gentys. Vartojamos Argentinoje, Paragvajuje, Brazilijoje (Pietų Mato Grose), rytų Bolivijoje. Kalbančiųjų skaičius ~60 tūkst. (2000 m.).

Gvaikurų kalbos dažnai jungiamos į hipotetinę matakų-gvaikurų grupę.

Skirstymas 
 
Gvaikurų kalbos skirstomos į 3 atšakas ir 7 kalbas. Kiekviena kalba turi daug tarmių.

 Gvaikurų atšaka
 kadivėjų (mbaja) [kbc]
 Pietų atšaka
 pilagų [plg]
 tobų [tob]
 mokovių [moc]
 abiponų (†) [axb]
 Rytų atšaka
 gvačių (†)
 pajagvų (†)

Abiponų kalba ir rytų atšakos kalbos mirusios. Gausiausia yra tobų kalba, kurią vartoja ~40 tūkst. žmonių.

Fonetika 

Gvaikurų kalboms būdingas paprastas vokalizmas (4-6 balsiai), daug uvuliarinių (q, G), palatalinių priebalsių, glotalinių priebalsių. Abiponų kalba išsiskiria itin dažna priebalsių samplaika (ypač žodžių pradžiose ir pabaigose), tobų ir kitose kalbose tai pasitaiko rečiau, skiemenys pakankamai atviri.

Morfologija 

Gvaikurų kalbos agliutinacinės – naujos žodžio reikšmės sudaromos pridedant priešdėlius ir priesagas. Daiktavardžiai kaitomi giminėmis, priklausomybės ryšiais. Veiksmažodžiai – laikais, asmenimis, skaičiais. Kaduvėjų kalboje yra leksiškai ir gramatiškai atskira vyrų kalba ir moterių bei vaikų kalba.

Nuorodos 
 
 Ethnologue informacija

Gvaikurų kalbos