Teisės filologija

Teisės filologija – filologijos šaka, vienas iš teisės mokslų, apimantis tokias disciplinas kaip teisės kalbotyra, teisės literatūrologija, teisės tekstologija ir kitas, tiriančias teisės kultūrą per kalbą, tekstą.

Viena labiausiai išplėtotų atšakų - teisės kalbotyra bei jos sritis teisės terminologija. Intensyvėjant socialiniams, teisiniams ryšiams, vykstant teisinių sistemų suartėjimui, ypač dėl tarptautinių arba regioninių organizacijų (tokių kaip Europos Sąjunga, Europos Taryba) veiklos, teisės filologija įgyja didesnę reikšmę. Vis svarbesni tampa įvairių tekstų vertimai į keliasdešimt kalbų. Teisinės kalbos specialistų, vertėjų, redaktorių poreikis didėja.

Teisės kalbotyra 

Teisės kalbotyra (teisinė lingvistika) - visuma metodų ir rezultatų tyrinėjimų, nagrinėjančių kalbos ir teisinių normų ryšio klausimus ir atitinkančių šiuolaikinės kalbotyros reikalavimus (Adalbert Podlech, „Teisinė lingvistika", 1976 m.). 

Išskiriamos šios teisinės kalbos rūšys kaip:
Norminių teisės aktų (įstatymų) kalba.
Teisės taikymo aktų (pvz., teismo sprendimų) kalba.
Teisės mokslo kalba ir teisinės ekspertizės: specialiųjų klausimų komentarai ir išaiškinimas specialistų specialistams;
Dalykinės komunikacijos (raštu) kalba: formuliarai, atmintinės, pranešimai ir kt.
Administracinė kalba: neoficialus specialistų kalbos vartojimas specialiems ir pusiau specialiems klausimams aptarti. 

Sritys, kurias tiria teisės kalbininkai:
Komunikacija teisme - šalių kalbinis bendravimas teisme. 
Teisinė argumentacija 
Teisminė lingvistika - techninių analizės būdų tyrimas ar nagrinėjimas teisinėje praktikoje lingvistikos ir kt. priemonėmis.
Kalbos normos teisėje - teisiniai aktai, reikalavimai teisiniams vertimams, kalbos reikšmių klausimai, pavyzdžiui, teisė į pavadinimą, prekių ženklų teisė.
Kalbos veiksmų teisinė galia - pvz., kalbos veiksmai kaip valdymo aktai.
Teisės aiškinimas (teisės hermeneutika)
Kalbos reikalavimai teisės kalbai (aiškumas, vienareikšmiškumas, tikslumas ir kt.).

Išnašos