Jedžiotai

Jedžiotai – kaimas šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, 4 km į pietryčius nuo Aleksandrijos. Saugomas Mediškių ąžuolas.

Etimologija 

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Jedžiotas daugiskaitinės formos. Rašytiniuose šaltiniuose lenkiškai rašomas Ejdziuty, rusiškai – Эйдзяты.

Geografija 

Kaimas įsikūręs dešiniajame Luobos krante. Vakariniame pakraštyje auga nedideli miškeliai (buvusio miško liekanos), skiriantys nuo Šarkės. Likusioje dalyje plyti dirvonuojantys ir dirbami laukai. Beveik šiaurės – pietų kryptimi praeina kelias Kaukolikai – Knežė, rytų – vakarų kryptimi – Jedžiotai – Šarkė – Daujotai. Per kaimą teka dešinysis Luobos intakas Išraitas.

Istorija 

Kaime rastas akmens kirvis siaurėjančia pentimi liudija, kad pirmieji gyventojai jame pasirodė I tūkstantmetyje pr. m. e., o I m. e. tūkstantmetyje ir II tūkstantmečio pradžioje jie gyveno Luobos pakrantėje įrengtame piliakalnyje. Dar viena bendruomenė IX – XIII a. buvo įsikūrusi kaimo šiaurės vakariniame pakraštyje atviroje gyvenvietėje, įrengtoje prie pelkėjančio ežerėlio.

Manoma, kad Jedžiotų piliakalnyje stovėjo kuršių Luobos pilis, minima 1253 m. Kuršo vyskupo Henriko rašte Livonijos ordino magistrui dėl nukariautų pietinių kuršių žemių dalybų.

Jedžiotų kaimas susiformavo po 1566 m. pravestos valakų reformos. 1846 m. jame buvo 36 dūmai, kurių šeimininkai buvo katalikai, priklausę Ylakių parapijai.

XIX a. kaime buvo du to paties pavadinimo – Jedžiotų (Эйдзяты) užusieniai – vienkieminės gyvenvietės, įsikūrusios plėšininėse žemėse (ganyklose, miške), už valakais išskirstytų sklypų. Kaimas su užusieniais sudarė vieną Jedžiotų bendruomenę, priklausančią Aleksandrijos seniūnijai. 1870 m. 137 Jedžiotų valstiečiai atlikinėjo valstybiniame dvare atodirbio prievolę už po baudžiavos panaikinimo gautus žemės sklypus.

1920 m. atidaryta pradžios mokykla. Per Lietuvos žemės reformą valakinis-gatvinis kaimas išskaidytas į vienkieminius ūkius.

Pokariu žuvo Jedžiotų gyventojo Bernio šeima, dalis gyventojų buvo ištremta į Sibirą. Kaimo apylinkėse 1945–1953 m. veikė Alkos rinktinės partizanai.

Gyventojai

Kultūros paveldas 

 Piliakalnis, vadinamas Pilale (I tūkstantmetis – XIII a.);
 Senovės gyvenvietė (IX – XIII a.);
 Senosios kapinės, vadinamos Kartališke, Marų kapeliais (XVI – XIX a.);
 Koplytėlė su Pietos skulptūra (XIX a. pab. – XX a. I pusė).
 Rezistentų atminimo ženklas Vaitkų sodybvietėje (2010 m.).

Šaltiniai