Gilgamešo epas

Gilgamešo epas – Babilono epas apie mitinį Uruko karalių Gilgamešą, vienas ankstyviausių žinomų literatūros kūrinių. Epą sukūrė ir užrašė šumerai, jį atkartojo babiloniečiai, o vėlesniais amžiais jis tapo daugelio tautų mitu.

Išsamiausia išlikusi epo versija užrašyta ant 12 molinių lentelių, rasta VII amžiaus Asirijos karaliaus Ašurbanipalo bibliotekos griuvėsiuose Ninevijoje. Jos priskiriamos maždaug 650 m. pr. m. e. laikotarpiui. Dar vėliau rasta 2000 m. pr. m. e. lentelių su šio epo fragmentais. Kalbos analizė leidžia spėti, kad pasakojimas buvo sueiliuotas iki 2000 m. pr .m. e. (iš ankstesnių šaltinių). Laikoma, kad šumerų dantiraštis atsirado apie 3300 m. pr. m. e. Yra išlikę senieji epo fragmentai keturiomis kalbomis: šumerų, akadų, hetitų ir huritų. Jame aprašomo Tvano versija turi savų liudijimų, tačiau tarp jų ir Biblijos yra nemažai bendrumų.

Epo pagrindinis veikėjas yra mitologinis karalius Gilgamešas, kuris galėjo būti istorinis asmuo. Šumero karalių sąraše jis priklauso pirmajai Uruko dinastijai, karaliavo neįtikėtinai ilgus 126 metus, kaip ir buvo priimta Karalių sąraše minint pirmųjų biblinių karalių valdžios trukmės laikotarpius.

Epas 

Karalius Gilgamešas pasistengė perimti prieš Tvaną turėtas žinias – jis ant akmens plokščių surašė visus savo darbus, tarp kitų paminėdamas ir pastatytą Uruko gynybinę sieną,  šventyklą deivei Ištar. Tačiau pasižymėjo despotišku valdymu, todėl jo pavaldiniai kreipėsi į dievus, kurie sukūrė jam lygiavertį varžovą Enkidu. Tačiau po dvikovos Enkidu tampa Gilgamešo bendražygiu daugeliui pavojingų nuotykių. Vėliau Enkidu žūsta. Įrašas XI lentelėje:

„Apie viską regėjusį ligi krašto pasaulio…
Apie pasiekusį išmintį, numačiusį viską.
Paslaptis jis regėjo, tai kas paslėpta, žinojo,
Atnešė mums žinią apie laiką iki Tvano…
Du trečdaliai dievas, vienas – žmogus…
Aruru… Anu atgamą širdy sau sutvėrė,
Nusiplovė rankas, atgnybė molio, sviedė į žemę.
Nulipdė Enkidu… naktovidžio padarą, karį Ninurtos…“

Epe pasakojama kaip dievai bando pražudyti žmones, siųsdami jiems tvaną. Tačiau išminties dievas vienam žmogui pažada amžiną gyvenimą, jei jis pastatys laivą ir išgelbės žmoniją. Žmogus dievo paklauso ir pastato laivą, išsigelbėja pats su žmona ir dar išgelbėja po porą iš kiekvienos gyvulių rūšies.

Po tvano žemėje sukuriama karalystė. Ją valdo Gilgamešas. Jį įsimyli meilės ir karo deivė Inana, tačiau Gilgamešas deivę atstumia, nes ji turėjo daugybę meilužių. Inana nužudo Gilgamešo draugą, ir Gilgamešą apima mirties baimė. Jis nori tapti nemirtingu. Karalius prisimena, jog kitoje Mirties jūros pusėje gyvena nemirtingas žmogus. Gilgamešas nuvyksta pas tą žmogų ir iš jo sužino, kad jūros dugne auga nemirtingumą suteikiantis augalas. Gilgamešas neria į gilumą, randa augalą. Tačiau vos tik jam išnirus iš vandens, augalą nugvelbia gyvatė. Gilgamešui telieka likusį gyvenimą mėgautis šlove.

Populiariojoje kultūroje 

Per visą epo gyvavimo istoriją pateikta daugybė teksto ar atskirų lentelių vertimų versijų ar perpasakojimų. Mokslo ir populiariojoje literatūroje pirmauja sąsajų su Biblija (ypač Tvano epizodu) tema. Istorinio senovės teksto gyvybingumą liudija daugybė šiuolaikinių kūrinių, perteikiančių šio epo variacijas. Pvz., 1986 m. išleistas kanadiečio rašytojo Alaino Gagnono (g. 1938 m.) romanas „Gilgamešas“. Sukurta daug spektaklių, muzikos ir teatro kūrinių  mito apie Gilgamešą tema.

Nuorodos 

 Gilgamešo epas
 Gilgamešo epo tekstas (anglų k.)

Mesopotamijos mitologija
Epai