Dešimt Dievo įsakymų

Dešimt Dievo įsakymų (arba Dekalogas, ) – sąrašas taisyklių, kurias, pasak Biblijos, Dievas perdavė Mozei ant Sinajaus kalno, užrašytas ant dviejų akmeninių plokščių. Biblijos hebrajų kalba jie pavadinti עשרת הדברים , o skaitoma 'Aseret ha-Dvarîm'. Išvertus tai reiškia „dešimt teiginių“. 
Pavadinimas „dekalogas“ išvestas iš graikiško pavadinimo δέκαλόγοι (dekalogoi – „dešimt teiginių“), kuris yra minimas Septuagintoje.
Terminai „dešimt įsakymų“ ir „dekalogas“ bendru atveju reiškia šiuos du beveik sutampančius tekstus iš Biblijos Senojo Testamento: Išėjimo knygos 20 skyrius nuo 2 iki 17 eilutės  ir Pakartoto Įstatymo 5 skyrius nuo 6 iki 21 eilutės .

Istorija 

Pagal Bibliją originalus dešimties Dievo įsakymų tekstas yra užrašytas Išėjimo knygoje, žodis po žodžio buvo padiktuotas Dievo Mozei ant Sinajaus kalno (nors Pakartoto Įstatymo Knygoje tas kalnas vadinamas Horebu) per žydų kelionę iš Egipto į Kanaaną.

Pasak Biblijos, Dešimt Dievo įsakymų, taip pat ir kiti Dievo žodžiai buvo duoti Mozei. Įsakymus Mozės nutašytose akmeninėse plokštėse įrėžė pats Dievas (plg. Iš 24,12 ; Iš 32,16 ir Iš 34,1). Istorikai tarp rašymo ant akmenų ir įsakymų mato paraleles su Egipto tradicijomis ir dievais. 

Dešimt Dievo įsakymų turėjo būti įrėžti du kartus, kai pirmas plokštes Mozė sudaužė pamatęs, kaip jo žmonės be jo pradėjo garbinti auksinį veršį (Iš 32,19). Pagal Mozei duotus nurodymus naujosios plokštės buvo saugomos Sandoros skrynioje, kol bus pastatyta pirmoji Jeruzalės šventovė.

Egzistuoja kelios Dešimties Dievo įsakymų numeravimo tradicijos . Pavyzdžiui, Išėjimo knygos 20 skyriaus frazę Aš esu VIEŠPATS, tavo Dievas, kuris išvedžiau tave iš Egipto žemės, iš vergijos namų... judėjai laiko pirmojo įsakymo dalimi.

Dešimt Dievo įsakymų Išėjimo knygoje 
 Neturėsi kitų dievų, tiktai mane.
 Nedirbsi sau drožinio nei jokio paveikslo, panašaus į tai, kas yra aukštai danguje ir kas yra čia, žemėje, ir kas yra vandenyse po žeme. Jiems nesilenksi ir jų negarbinsi, nes aš Viešpats, tavo Dievas, esu pavydus Dievas, skiriantis bausmę už tėvų kaltę vaikams – trečiajai ir ketvirtajai kartai tų, kurie mane atmeta, bet rodantis ištikimą meilę iki tūkstantosios kartos tiems, kurie mane myli ir laikosi mano įsakymų.
 Nenaudosi piktam Viešpaties, savo Dievo, vardo, nes Viešpats nepaliks nenubausto to, kuris naudoja piktam jo vardą.
 Atsimink, kad švęstum šabo dieną. Šešias dienas triūsi ir dirbsi visus savo darbus, bet septintoji diena yra Viešpaties, tavo Dievo, šabas: nedirbsi jokio darbo – nei tu, nei tavo sūnus ar duktė, nei tavo vergas ar vergė, nei tavo galvijai, nei ateivis, gyvenąs tavo gyvenvietėse. Nes per šešias dienas Viešpats padarė dangų ir žemę, jūrą ir visa, kas yra juose, bet septintąją dieną jis ilsėjosi. Todėl Viešpats septintąją dieną palaimino ir ją pašventino.
 Gerbk savo tėvą ir motiną, kad ilgai gyventumei krašte, kurį Viešpats, tavo Dievas, tau skiria.
 Nežudysi.
 Nesvetimausi.
 Nevogsi.
 Neliudysi melagingai prieš savo artimą.
 Negeisi savo artimo namų: negeisi savo artimo žmonos ar vergo ir vergės, ar jaučio, ar asilo, ar bet ko, kas priklauso tavo artimui.

Romos katalikų bažnyčios interpretacija 
Romos katalikų bažnyčios katekizme pateikiama ši Dešimt Dievo įsakymų interpretacija:

 Neturėk kitų dievų, tik mane vieną.
 Netark Dievo vardo be reikalo.
 Švęsk sekmadienį.
 Gerbk savo tėvą ir motiną.
 Nežudyk.
 Nepaleistuvauk.
 Nevok.
 Nekalbėk netiesos.
 Negeisk svetimo vyro ar svetimos moters.
 Negeisk svetimo turto.

Taip pat skaitykite 

 613 Įsakymų
 Judaizmas
 Septyni Nojaus įsakymai
 Tora

Nuorodos 

Senasis Testamentas