Livonijos karas

Livonijos karas (1558–1583) buvo ilga karų serija tarp Rusijos carystės ir jos vakarinių kaimynų (Danijos-Norvegijos, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, Lenkijos karalystės ir Švedijos karalystės) dėl buvusio Livonijos ordino teritorijos kontrolės.

Priežastys 

Livonija kontroliavo svarbius prekybos uostus. Jos nusilpimas lėmė pavojingą geopolitinį vakuumą regione, kuris vis labiau domino šiaurės Europos kaimynes. 

XV a. prekyboje dominavo Hanzos sąjunga. Tačiau nuo XVI a. Hanzos monopolis pradėjo silpnėti. Į Baltijos jūros uostus atvykstant vis daugiau konkurentų pirklių, kai kuriems Baltijos jūros uostams Hanzos ribojimai tiesioginei prekybai tapo nepalankūs. Aplinkinių valstybių valdovai taip pat norėjo patys atsiriekti savo dalį už prekybą iš jų šalies. 1493 m. Ivanas III uždarė Hanzos kontorą Naugarde, tačiau Maskvai esant atkirstai nuo Baltijos jūros, jos tranzitinę prekybą su Vakarų Europa kontroliavo Livonijos ordinas. Bijodamas Maskvos stiprėjimo, jis ribojo ir tam tikrų prekių bei specialistų judėjimą. 

1503 m. Ivanas III su Livonijos ordinu buvo sudaręs paliaubas 50-iai metų, pagal kurias ordinas kasmet turėjo mokėti Maskvai duoklę už Dorpato (Tartu) miestą. 

Atsakydamas į prekybinius suvaržymus 1554 m., pasibaigus paliauboms, Ivanas Rūstusis pareikalavo per tą laikotarpį nesumokėtų sumų, atsisakyti karinių sąjungų su LDK ar Švedija bei pratęsti paliaubas. Paliaubos buvo sudarytos 15 metų.

Galiausiai karą išprovokavo Pasvalio sutartis. 1557 m. rugsėjo 14 d. Lietuvos-Lenkijos valdovas Žygimantas Augustas ir Livonijos ordino magistras Vilhelmas Fiurstenbergas sudarė sutartį, pagal kurią Livonijos ordinas, Lenkijos Karalystė ir Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė sudarė karinę sąjungą prieš Maskvos Didžiąją Kunigaikštystę.

Ordinui stengiantis atidėlioti sau nepalankių nuostatų įtvirtinimą 1557 m. Ivanas Rūstusis atsisakė tęsti derybas ir priimti Livonijos pasiuntinius.

Karo eiga 
Karo pradžioje Livonijos ordinas buvo nusilpnintas kelių karinių pralaimėjimų ir Reformacijos.

Tuo metu Rusija po Kazanės ir Astrachanės chanatų sutriuškinimo ir Kabardos prijungimo jautėsi sustiprėjusi.

Rusijos karas prieš Livonijos ordiną 
Rusija karą pradėjo į Livoniją įsiverždama 1558 m. sausį. Pirmaisiais karo metais buvo užimta Narva ir Tartu, Rusijos kariuomenė priartėjo prie Talino. 1559 m. sudarytos paliaubos.

Tais pačiais metais ordinas su LDK sudarė Pasvalio sutartį, pagal kurią ordino ir Rygos arkivyskupo valdos tapo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės protektoratu.

Tais pačiais metais Danija užvaldė Saremos salą.

1560 m. Rusija atnaujino karinius veiksmus ir užėmė Alūksnę bei Viljandį. Livonijos pajėgos buvo sunaikintos, o ordinas žlugo, tačiau Rusijai teko tęsti karą prieš Lietuvą ir Švediją.

Rusijos karas prieš Lietuvą ir Švediją 

1562 m. Nevelio mūšis baigėsi lygiosiomis. 1563 m. Rusija užėmė Polocką, bet 1564 m. patyrė keletą pralaimėjimų (Ulos mūšis). Dėl prastos karo padėties Rusijoje įvedus opričiną į LDK pusę kartu su artimiausiais šalininkais perbėgo bajoras ir stambus karo vadas Andrėjus Michailovičius Kurbskis. Visgi, LDK, net ir kontroliuodama dalį Livonijos ordino, negalėjo viena sėkmingai kovoti prieš Rusiją. Tai paskatino Liublino unijos sudarymą 1569 m.

1571 m. buvo pasirašytos 3 metų paliaubos, tačiau buvo aišku, kad karas vyks toliau, nes caras žūtbūt norėjo gauti patogų išėjimą į Baltijos jūrą, t. y. užimti didžiąją dalį Livonijos. Tuo metu LDK ir iš dalies Lenkija šias neseniai įgytas žemes norėjo apginti.

1576 m. išrinktas Steponas Batoras ėmėsi organizuoti karinius veiksmus prieš Rusiją. 1579 m. buvo susigrąžintas Polockas, nusiaubta Smolensko žemė, bet ATR kariuomenė, vadovaujama Filono Kmitos pralaimėjo Nastasjino mūšį ir pasitraukė iš Smolensko žemės.

1580 m. balandžio 17 d. visuotinis Lietuvos bajorų susirinkimas parėmė valdovo karinius planus, tais metais užimti Didieji Lukai. 1581 m. Varšuvoje sušauktas seimas nutarė dar skirti lėšų karui. 1581 – 1582 m. ATR kariuomenė bandė užimti Pskovo miestą.

Pasekmės 
1582 m. tarp Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos buvo sudaryta Jam Zapolės taikos sutartis. Pagal ją ATR gavo Livoniją, Polocką ir Veližą, o Švedija užėmė šiaurinę Livonijos dalį su Talinu ir Saremos salynu, bet ATR įsipareigojo grąžinti Didžiuosius Lukus.

Šaltiniai 

 
LDK-Maskvos karai