Dmitrijus Ustinovas

Dmitrijus Ustinovas (; 1908 m. spalio 30 d. Samaroje, Rusija – 1984 m. gruodžio 20 d. Maskvoje) – tarybinis politinis ir karinis veikėjas, 1976–1984 m.- TSRS gynybos ministras. Tarybų Sąjungos maršalas.

Išsilavinimas 
 Profesinė mokykla;
 Leningrado karinis – mechanikos institutas (1934);
 Maskvos N. Baumano vardo aukštoji technikos mokykla.

Kariniai laipsniai 
 1944 m. sausis – artilerijos generolas leitenantas;
 1944 m. lapkritis – artilerijos generolas pulkininkas;
 1976 m. balandis – armijos generolas;
 1976 m. liepa – Tarybų Sąjungos maršalas.

Biografija 
 1922–1923 – savanoris Raudonojoje armijoje;
 1923–1929 – šaltkalvis Balachino popieriaus kombinate, vėliau – Ivanove;
 1934 m. – Jūrų artilerijos MTI inžinierius, eksploatacijos ir bandymų biuro vadovas;
 1937 m. – gamyklos „Bolševik“ inžinierius – konstruktorius, vyr. konstruktoriaus pavaduotojas, gamyklos direktorius;
 1941–1953 – TSRS Ginkluotės liaudies komisaras, vėliau – ministras;
 1953–1957 – TSRS gynybinės pramonės ministras;
 1957–1963 – TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, 1963–1965 m.- I pirmininko pavaduotojas, TSRS Aukščiausiosios liaudies ūkio tarybos pirmininkas;
 1965–1976 – TSKP CK sekretorius;
 1976–1984 – TSRS Gynybos ministras.

 1927- TSKP narys, TSKP CK narys nuo 1952 m., 1965–1976 m. – kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, года, nuo 1976 m. – Politinio biuro narys. TSRS Aukščiausiosios Tarybos II, IV–X šaukimų deputatas.

Apdovanojimai 
 dukart Socialistinio darbo didvyris (1942, 1961)
 Tarybų Sąjungos didvyris(1978)
 11 Lenino ordinų
 I laipsnio Suvorovo ordinas
 I laipsnio Kutuzovo ordinas
 Lenino premijos laureatas.

D. Ustinovas priklausė neoficialiam, „mažajam Politbiurui“, į kurį įėjo ypač įtakingi tuometinės TSRS vadovybės nariai: Leonidas Brežnevas, vyriausias ideologas ir antrasis žmogus partijoje ir valstybėje Michailas Suslovas, KGB pirmininkas Jurijus Andropovas, Užsienio reikalų ministras Andrejus Gromyka. Šiame žmonių rate buvo priiminėjami svarbiausi sprendimai, kuriuos vėliau formaliai patvirtindavo savo balsavimu visas Politbiuras. Taip atsitiko ir apsisprendžiant įvesti TSRS kariuomenę į Afganistaną.

Kitaip, nei dauguma tuometinių TSRS vadovų, buvo ypač energingas ir darbingas (nors miegodavo tik po 4 -4.5 val.), imlus naujovėms, labai greit spręsdavo valdymo klausimus.

Mirė nuo staigaus plaučių uždegimo, persišaldęs naujos karinės technikos demonstravimo metu. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

|-

TSRS politikai
TSRS maršalai
Tarybų Sąjungos didvyriai
Rusijos konstruktoriai