Butyrkų kalėjimas

Butyrkų kalėjimas () – kalėjimas Maskvoje.

Istorija 
Butyrkų kalėjimas minimas XVII a. istorijos šaltiniuose. XVIII a. antroje pusėje, valdant imperatorei Jekaterinai II, pastatyta Butyrkų kalėjimo tvirtovė (architektas M. Kazakovas), 1879 m. jos vietoje – Centrinis persiuntimo kalėjimas. Vėliau, ypač TSRS metais, kalėjimas ne kartą perstatytas ir plėstas. Per Butyrkų kalėjimą į Sibiro katorgą ir tremtį buvo siunčiami kaliniai iš visos Rusijos imperijos europinės dalies. Čia kalėjo 1863 m. sukilimo dalyviai, vėliau narodovolcai, kiti politiniai kaliniai, t. p. kriminaliniai nusikaltėliai. Režimas buvo ypač griežtas. Tarybų valdžios metais Butyrkų kalėjimas paverstas NKVD tardymo kalėjimu. Jame vienu metu kalėjo iki 20 000 kalinių, po 70–100 žmonių kamerose, skirtose 25-50 žmonėms.

Kalėjimo kompleksą sudaro 20 trijų aukštų korpusų, kuriuose 434 kameros, iš jų 101 bendro režimo, 32 karceriai.

Lietuviai 
Butyrkose kalėjo ir lietuvių, tarp jų:
 Kazys Grinius, 1889 m.
 Julius Čaplikas, (sušaudytas)
 Antanas Gustaitis, (sušaudytas)
 Palaimintasis kankinys arkivyskupas Teofilius Matulionis
 Augustinas Voldemaras (čia mirė)
 Antanas Povilaitis,
 Kazys Skučas, (sušaudytas)
 Jonas Žemaitis, (sušaudytas)

Šaltiniai

Nuorodos 

 

Lietuvių tremties vietos
Rusijos kalėjimai
Maskvos architektūra