Europinis maumedis

Europinis maumedis (Larix decidua) – pušūnų (Pinophyta) skyriaus, pušinių (Pinaceae) šeimos, maumedžių (Larix) genties spygliukus metanti, vienanamių medžių rūšis.

Paplitimas 
Natūraliai paplitę Europos žemyno vakarinėje bei centrinėje dalyse – daugiausiai kalnuotose jos vietovėse nuo 400 iki 1800 metrų, neretai iki 2500 m aukščio, nors dažniausiai išplitę 1000–2000 m aukščio vietovėse – Alpėse, Sudetuose, Tatruose, Karpatuose, bei atskiros populiacijos (lenkinis varietetas) žemumose – vidurio ir šiaurinėje Lenkijoje, vakarų Baltarusijos mažoje dalyje bei pietų Lietuvoje. Europos kalnuotose ir kalvotose vietovėse auga kartu su kedrinėmis pušimis, kartais su kalninėmis pušimis, europiniais kėniais, paprastosiomis eglėmis ar paprastaisiais bukais.

Augavietės 
Natūraliai plinta derlingose, pralaidžiose orui bei pratakiuose vandeniui, lengvai rūgštokuose dirvožemiuose, ant uolėtų aukštikalnių – subalpinių spygliuočių miškų zonoje.

Rūšies varietetai 
Visi europinio maumedžio (Larix decidua) varietetai tarpusavyje kryžminasi. Išskiriami 3 varietetai:
 Karpatinis maumedis Larix decidua var. carpatica Domin; Kalnuotų vietovių medis. Savaime padrikai paplitę Sudetų ir Karpatų kalnuose: nuo Aukštutinės Silezijos (Lenkija) iki Rumunijos. Čia jie auga kartu su paprastosiomis eglėmis, kedrinėmis pušimis ir paprastosiomis pušimis. Tarp visų europinio maumedžio varietetų, karpatinių maumedžių kankorėžiai stambiausi: 4-6 cm ilgio ir 2,5-3,5 cm pločio.
Šalys ir jų dalys kur karpatinis varietetas savaiminis: vidurio ir šiaurinėje Rumunijoje, vakarų Ukrainos nedidelėje dalyje (Užkarpatės sritis), šiaurinėje ir vidurio Slovakijoje, šiaurės rytų Čekijoje ir pietų, pietvakarių Lenkijos pakraščiuose.
 Alpinis maumedis Larix decidua var. decidua; Kalnuotų vietovių medis. Savaime paplitę Alpių kalnuose iki 2200–2500 m aukščio. Kankorėžiai 2,5–4,5 cm ilgio ir 1,5-3 cm pločio.
Šalys ir jų dalys kur alpinis varietetas savaiminis: pietvakarių Prancūzijoje, Šveicarijoje, Lichtenšteine, Austrijoje, siaurame Vokietijos pietiniame pakraštyje, nedidelėje šiaurės Italijos dalyje, nedidelėje šiaurės vakarinės Slovėnijos dalyje.
 Lenkinis maumedis Larix decidua var. polonica (Racib. ex Wóycicki) Ostenf. & Syrach; Neaukštų kalvų ir lygumų medis. Lenkinis maumedis savaime paplitęs kalvotame ir lygumų Vyslos upės (Lenkija) baseino reljefe ir į šiaurę nuo Varšuvos. Savaiminis ir kultūrinis aptinkamas vakarų Baltarusijoje ir vakarų Ukrainoje netoli pasienio su Lenkija. Čia lenkiniai maumedžiai auga mišriuose pušų – beržų ar ąžuolų – beržų dominuojamuose miškuose. Lietuvoje europinių maumedžių statusas iki galo nėra aiškus ir ginčytinas. Dalis naujų botanikos šaltinių teigia, kad tai yra introdukuota rūšis. O istoriniai šaltiniai teigia, kad dar XIV a. – XVI a. lenkiniai maumedžiai savaime augo Dzūkijoje ir Suvalkijoje ir čia vėliau buvo išnaikinti. Tai remiantis daroma išvada, kad jie yra vietinė, savaiminė Lietuvos medžių rūšis ir nuo XIX a. pradžios šalyje tik reintrodukuoti. Lenkinio maumedžio kamienas tiesus, kankorėžiai mažiausi tarp trijų europinio maumedžio varietetų: 1,5–2,5 cm ilgio.
Lenkinis maumedis savaiminis yra vidurio, šiaurės ir rytų Lenkijoje, pietvakarių Baltarusijos ir šiaurės vakarų Ukrainos pakraščiuose. Manoma, kad anksčiau savaime buvo paplitę pietų Lietuvoje.

Europinio maumedžio paplitimas ir augavietės Lietuvoje 
Lietuvos pietinė dalis kartais laikoma europinio maumedžio lenkinio varieteto savaiminio paplitimo zona.

Iki šiol nėra vieningos nuomonės, koks yra europinio maumedžio statusas Lietuvoje, vieni specialistai jį laiko introdukuota, kiti savaimine rūšimi, nors matyt labiausiai tinkamiausias apibrėžimas – reintrodukuota rūšis. Po ledynmečio maumedžiai dabartinės Lietuvos teritorijoje buvo paplitę daug plačiau. Istoriniai šaltiniai teigia, kad XIV a. – XVI a. europiniai maumedžiai Dzūkijoje ir Suvalkijoje augo savaime. Dar ir XIX a. pirmoje pusėje europiniai maumedžiai natūraliai, nors ir negausiai augo Lietuvoje nedidelėmis giraitėmis Kalvarijos, Marijampolės apskrityse, apie Prienus, Vištytį ir kitose vietose vietovėse (pagal lenkų miškų stebėtoją Polujanski, 1854 ir Кеппен, 1885). Karaliaučiuje, apie 23 km nuo Lietuvos sienos, po paskutinio ledynmečio maumedžiai taip pat augo savaime Apšrūtuose (Gross, 1937). Europinio maumedžio šiaurinė arealo riba, remiantis 1911 metų žemėlapiais, XIV a. ėjo iš vakarų į rytus palei Nemuną iki Kauno, o toliau – nuo Kauno per Aukštadvarį link Lydos (Brokgauz, Efron, 1911–1916). Dėl naudojimo statyboms, kurui ir kitoms žmonių reikmėms, iki šiol savaiminės kilmės populiacijos maumedžių medynai Lietuvoje buvo išnykę. Bet rastos žiedadulkės durpynuose prie Anykščių ir prie Jonavos, dar įrodo ir kur kas platesnį europinių maumedžių buvusį augimo arealą priešistoriniu laikotarpiu Lietuvoje. Kadangi europinio maumedžio žiedadulkės neturi oro pūslelių, tad jos negalėjo būti prie Anykščių atneštos iš tolimesnių vietovių, bet turėjo būti iš vietinių, aplinkui augusių medynų. Išnykus ankstesnėms jo populiacijoms, vėliau Lietuvoje buvo plačiau įveistas, reintrodukuotas XIX a. pr. Dabar pietų Lietuvoje (Larix decidua var. polonica (Racib. ex Wóycicki) Ostenf. & Syrach) porūšis pripažintas kaip vietine medžių rūšimi. Degsnės maumedynas (Prienų raj., 2 km į šiaurę nuo Balbieriškio), yra didžiausias maumedynas Lietuvoje (440 ha), kuriame kultūrinės kilmės maumedžių tėra 12 procentų. Čia maumedžiai dauginasi savaime, kas Lietuvos platumose jiems nėra būdinga. Degsnės maumedyne auga aukščiausias Lietuvos medis – Degsnės miško maumedis. Kitas iš šios rūšies paminklinių medžių auga prie Viršužiglio (Kauno raj.) – Žiglos maumedis. Lietuvoje vis dažniau sodinami miškuose, daug augančių nuo seno pasitaiko parkuose.

Požymiai 
Medyne augančių europinių maumedžių (lenkiško maumedžio varieteto augančio Degsnės maumedyne) kamienai labai tiesūs ar tiesūs, kreivi ar labai kreivi gali pasitaikyti 2,6 proc. atvejų. Laja reta, kūgio formos ir su amžiumi išplatėja ir tampa netaisyklingos formos. Lajai būdingos horizontalios, šoninės ilgos, laibos bei nusvirusios žemyn šakos. Žievė rausvai ruda, violetinio ar purpurinio atspalvio, stora, vertikaliai ir giliai suaižėjusi. Ūgliai gelsvi, šiaudų spalvos. Pumpurai pliki, žvilgantys, plačiai kiaušiniškos ar rutuliškos formų. Spygliai minkšti, ploni, švelnūs, šviesiai žali, 10-30 mm, kartais iki 40 mm ilgio ir 0,5-1 mm pločio, auga kuokšteliuose po 30-40 vienetų. rudenį tampa ryškiai geltonais ir vėliau nukrenta. Žydi balandžio pabaigoje – gegužės mėn pradžioje skleidžiantis spygliukams. Iš moteriškų žiedelių susiformuoja kankorėžiukai su sėklytėmis, o vyriški kankorėžėliai nužydėję nubyra. Kankorėžiai kiaušinio formos, šviesiai rudi, kompaktiškai susiglaudusiais sėkliniais žvyneliais. Kankorėžiai 2,5-4 cm, kartais iki 6 cm ilgio ir 1,5-2 cm skersmens, subręsta rugsėjo-spalio mėnesiais ir palengva aižosi per visą žiemą, daugiausia sėklyčių iškrenta balandį. Kankorėžių sėkliniai žvyneliai odiški, apskrita viršūne, negausiai, švelniai plaukuoti. Smailios bei tamsios dengiamųjų žvynelių viršūnėlės išlindusios. Vidutiniškai kankorėžėlyje yra apie 40-50 žvynelių. Kankorėžėliuose esančios sėklytės 3-4 mm ilgio, su 6-8 mm ilgio sparneliu. 1000 sėklų sveria 5-8 g. Tarp sėklų 20-50 procentų pilnos. Sėklos surinktos nuo pavienių medžių pasižymi nepaprastai mažu daigumu – 2–6 procentai. Žymiai didesnio daigumo sėklos būna gaunamos nuo medžių, augančių maumedžių medynuose ar grupėmis, tada sėklų daigumas apie 28–70 proc. (Jankauskas, 1954 m.). Europinis maumedis turi gerai išvystytą, gilią šaknų sistemą, tad per sausesnį laikmetį gali gauti vandens ir kitų reikalingų mineralinių medžiagų iš gilesnių dirvožemio sluoksnių.

Matmenys 
Tai viena aukščiausių maumedžių genties medžių rūšis, kurią savo aukščiu perauga tik vakarinis maumedis. Vidutinis jų aukštis 20-40 m, nors dažnai užauga virš 40 m ir rekordiniai iki 55 m aukščio medžiai. Masyviausių europinių maumedžių kamieno skersmuo gali siekti iki 1-1,5 m kartais iki 2-2,71 m.

Šiuo metu viešai žinomas aukščiausias europinis maumedis yra alpinio Larix decidua var. decidua varieteto medis, augantis Bavarijoje (Vokietija), jo aukštis 53,80 m (išmatuotas lazeriu). Europinis maumedis augantis Tiuringijoje yra 46,8 m aukščio ir 149 cm kamieno skersmens, šį medį lazerio pagalba 2010 metais išmatavo Räsänen. Storiausiu kamienu medis auga Ulteno slėnyje (Saint Nicholas Italija), jo kamieno skersmuo 271 cm, aukštis 30 m.

Šie medžiai auga greitai ir greičiau nei paprastoji eglė ir paprastoji pušis. Nors pirmus dvejus metus europinio maumedžio lenkinis porūšis auga lėtai – 10-15 cm per metus, trečiais metais – 50 cm, o vėliau po 50-60 cm ir net 1 m per metus. Maumedžio spartų augimą paaiškina ilgu vegetacijos periodu (nuo balandžio iki spalio mėnesio) – Baltarusijoje 180–186 dienos. Pasak V. Timofejevo (1959 m.), maumedis vidutiniškai į aukštį auga 80 dienų, o paprastoji pušis – 47, paprastoji eglė – 45 dienas.

Lietuvos išskirtiniai europiniai maumedžiai 
 Degsnės miško maumedis (bevardis). Degsnės maumedyne auga aukščiausias Lietuvoje ir galimai Europoje šios rūšies lenkinio maumedžio Larix decidua var. polonica varieteto medis. Jo aukštis 49 m, skersmuo 1,3 m aukštyje 59 cm. Tai ganėtinai jaunas medis, manoma kad jis yra apie 152 metų amžiaus (2012 m.).
 Žiglos maumedis. Kamieno skersmuo – 100 cm, amžius – apie 160 m. Auga Kauno rajono savivaldybėje.

Amžius 
Augantys pavieniui europiniai maumedžiai derėti pradeda nuo 12–15 metų, medynuose – nuo 30–40 metų amžiaus ir dera beveik kas metai, nors gausesnis derlius pasikartoja kas 3-5 metai. Sulaukę 20-25 m amžiaus, europiniai maumedžiai neretai ima masiškai džiūti. Tokio džiūvimo priežastis paaiškinama maksimaliu augimu tokiame amžiuje – tuomet didžiausi reikalavimai oro drėgmei ir mineralinėms medžiagoms bei dirvožemio savybėms. Europiniai maumedžiai išgyvena iki 500–600 ir daugiau metų. Vokietijoje auga dar senesnių maumedžių, vienam maumedyje suskaičiuotos 686 metinės rievės, dar kitas maumedis, kaip manoma, jau sulaukęs 850 metų amžiaus. Daugiausiai yra suskaičiuota 986 metinių rievių.

Augimas 
Auga greitai. Lenkiniai maumedžiai auga greičiau už paprastąsias pušis ir paprastąsias egles. Greičiausiai auga 25-35 metais.

Ligos ir kenkėjai 
 Maumedžių spyglių rūdys. Jas sukelia beržinė beržarūdė (Melampsoridium betulinum). Ligos pažeisti maumedžių spygliai pagelsta ir dažnai anksčiau laiko pradeda kristi. Liga stipriai plinta ten, kur netoli beržų auga maumedžiai.
 Maumedžių spygliakritė. Ją sukelia grybas Meria laricis. Pavojinga liga, pažeidžianti iki 20-30 metų medžių spyglius, o dažniausiai bet nukenčia antramečiai daigai.
 Maumedžių vėžys. Jį sukelia aukšliagrybių klasės grybas (Dasyscypha willkommii) sin. (Lachnellula willkommii). Grybas pirmiausiai pasirodo ant nudžiūvusių žemutinių šakų, o vėliau grybiena pereina ant gyvų šakų ar kamieno ir sukelia vėžinio pobūdžio žaizdas, dėl kurių augalai kartais nudžiūna. Ligos apimtose vietose žievė patamsėja, įdumba, ir atsiveria rumbuotos žaizdos. Iš žaizdų gausiai sunkiasi sakai.
 Maumedžių daigų išgulimas. Jį sukelia grybai (Alternaria, Fusarium, Pythium ir kt.). Dar nesumedėję maumedžių daigai šaknies kaklelio srityje suplonėja ir išgula. Progresuojant, daigai ruduoja, džiūsta ir visas daigas sunyksta.
 Didysis pušinis straubliukas (Hylobius abietis). Jis kenksmingas ir pavojingas maumedžio sodinukams augantiems jaunuolynuose. Jo lervos minta po žieve, šaknyse, darydamos gilius išilginius iki 2-3 metrų ilgio, pripildytus medienos ir žievės išgraužų takus.
 Kankorėžinis ugniukas (Dioryctria abietella) drugių (Lepidoptera) būrio atstovas. Pažeidžia maumedžio kankorėžius. Jų vikšreliai įsigraužia į kankorėžius, apėda žvynus ir sėklas.
 Maumedžio makštinė kandis (Colephora laricella). Pavasarį, besiskleidžiant maumedžio spygliams, vikšrai dalinai išlenda iš makštelių ir ima nuo viršūnėlių minuoti šviežius spyglius. Pažeistų maumedžių lajos pagelsta.
 Žaliasis eglinis chermesas (Chermes (Sacchiphantes, Adelges) viridis). Kenkia spygliukams. Jie paplitę visur, kur auga maumedis ir eglė. Patelės čiulpia naujų ūglių spygliukus.
 Ankstyvasis maumedinis chermesas (Adelges laricis) ir Vėlyvasis maumedinis chermesas (Adelges tartoides). Bet migruojančių chermesų žala, palyginti su nemigruojančių, žymiai mažesnė. Siekiant apsaugoti medynus nuo chermesų, eglės turėtų būti auginamos atskirai nuo maumedžių ir kėnių.
 Nemigruojantis žaliasis maumedinis chermesas (Cholodkovskaya viridana). Jų lervos žiemoja žievės plyšiuose prie pumpurų. Peržiemojusios jos virsta į pateles – įkūrėjas, kurios čiulpia spyglius. Jų pagrindai išsiplečia sudarydami kankorėžio formos galo pradžią. Ten pat sudedami kiaušinėliai.
 Šešiadantis žievėgraužis (Ips sexdentatus), tai vabalai darantis žalą maumedžių liemenims. Kenkėjai apsigyvena apatinėje kamieno dalyje su stora žieve. Pasirenka apsilpusius, stovinčius ir nukirstus medžius, miško produkciją. Labai mėgsta šviesą, beveik niekada neužpuola medynų, kurių skalsumas didesnis kaip 0,5. Šio kenkėjo užpulti sergantys arba apsilpę medžiai galutinai nudžiūsta.

Savybės 
Medis labai reiklus šviesai. Nepakenčia užpelkėjusių vietovių, vidutiniškai atsparus užterštam miestų orui. Apytiksliai atlaiko iki -36 °C -40 °C šalčius.

Panaudojimas 
Europiniai maumedžiai sodinami parkuose, soduose bei miškuose. Jų mediena su tamsiu branduoliu. Mediena labai vertinga – sunki, tvirta ir labai patvari, atspari puvimui vandenyje nors gana šakota. Labai tinkama laivų statyboje, kitoms povandeninėms konstrukcijoms, statyboje. Iš europinio maumedžio pastatyti laivai tarnauja ilgiau nei iš ąžuolo medienos. Anglijoje apsaugos katerių surinkimui naudojama europinių maumedžių mediena. Kadangi europinis maumedis turi gerai išvystytą šaknų sistemą – yra atsparus stipriems vėjams, tad tinka apsauginiams želdiniams. Žievėje yra iki 13 procentų tanidų. Iš spyglių gaunamas eterinis aliejus (pagal – Vaičys, 1954 m.).

Pavadinimas ir sinonimai 
Mokslinio, lotynų kalba šios medžių rūšies pavadinimo autorius Philip Miller, gyvenęs 1691–1771 metais.
Europinis maumedis turi šiuos mokslinius lotynų kalba sinonimus:

Pavadinimas kitomis kalbomis 
Angliškai vadinamas European Larch. Europinio maumedžio savaiminio paplitimo areale, kuriame kalbama žemiau išvardintomis kalbomis, vadinamas sekančiai: 
 Vokiškai: Europäische Lärche
 Prancūziškai: Mélèze d'Europe
 Retoromaniškai: Laresch europeic
 Itališkai: Larice comune
 Rumuniškai: Zada
 Lenkiškai: Modrzew europejski
 Čekiškai: Modřín opadavý
 Slovakiškai: Smrekovec opadavý
 Slovėniškai: Navadni macesen
 Ukrainietiškai: Модрина європейська
 Gudiškai: Лістоўніца еўрапейская

Taip pat skaityti 
 Lietuvos vietinių medžių rūšys
 Lietuvos svetimžemė dendroflora
 Lietuvos aukščiausi medžiai
 Europos aukščiausių medžių rūšys

Šaltiniai

Nuorodos 

 nemunokilpos.lt / Aukščiausias Lietuvos medis – Degsnės maumedyno maumedis 
 medziai.apicentras.lt / Aukščiausias Lietuvos medis – Degsnės maumedis 
 flora33.com / Larix decidua (Europinis maumedis)
 gbif.org / Larix decidua var. polonica (Racib. ex Wóycicki) Ostenf. & Syrach | Anglų k.
 theplantlist.org / Larix decidua Mill. | Anglų k.
 theplantlist.org / Larix decidua var. carpatica Domin | Anglų k.
 theplantlist.org / Larix decidua var. polonica (Racib. ex Wóycicki) Ostenf. & Syrach | Anglų k.
 Mokslinis lotynų kalba europinio maumedžio pavadinimas ir sinonimai: (ipni.org), (tropicos.org), (kew.org) | Anglų k.
 euforgen.org / Larix decidua European larch (inc. map) | Distributiom map of European larch  | Anglų k.
 conifers.org / Larix decidua | Anglų k.
 rfs.org.uk / Larix decidua – Europen Larch  | Anglų k.
 sdw.de / Die Europäische Lärche | Larix decidua  | Vokiečių k.
 waldwissen.net / Die Die Europäische Lärche: Baum des Jahres 2012 | Vokiečių k.
 baumkunde.de / Europäische Lärche (Larix decidua) | Vokiečių k.
 baum-des-jahres.de / Die Europäische Lärche ist Baum des Jahres 2012 | Vokiečių k.
 wald-rlp.de / Europäische Lärche (Larix decidua) – Baum des Jahres 2012 | Vokiečių k.
 lwf.bayern.de / Die Europäische Lärche (Larix decidua MILL.) – Baum des Jahres 2013 | Vokiečių k.

Galerija 

Pušiniai
Medžiai ir krūmai