Kalnelio piliakalnis

Kalnelio piliakalnis su gyvenviete, Sidabrė, Gurkiai (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A582KP, A582K2P) – piliakalnis Joniškio rajono savivaldybės teritorijoje, Kalnelio kaimo šiauriniame pakraštyje, Sidabros kairiajame krante. Pasiekiamas plentu (153) Joniškis – Žagarė Kalnelio centre pasukus į dešinę šiaurės kryptimi, už 100 m. 

Ant piliakalnio stūkso Kalnelio koplyčia.

Piliakalnis 
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Piliakalnio šlaitai 4–6 m aukščio. Aikštelė ovali, 70 x 45 m dydžio. Pietinėje ir šiaurinėje papėdėse buvo 4 m pločio, 2 m gylio griovys (užslinkęs). Į šiaurę nuo piliakalnio, už griovio, ant apie 3 m aukščio kalvelės nuolaidžiais šlaitais yra papilys. Jo aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 130 x 40 m dydžio.

Tyrimai 
Piliakalnį 1966 m. žvalgė Juozas Šliavas, žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1968 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Nustatyta, kad papėdę juosė 4 m pločio ir 2 m gylio griovys. Kultūrinis sluoksnis apie 0,9 m storio. Rasta grublėtos ir žiestos keramikos, sidabrinis lydinys, žalvarinių kalavijo makščių apkalo fragmentų, pasaginės segės ruošinys, geležinių peilių, pentinų, yla, juvelyro plaktukas. Piliakalnis datuojamas V a. – XIII a.  Nuo piliakalnio į vakarus, pietus ir rytus yra papėdės gyvenvietė, ją 1990 m. tyrė Algimantas Merkevičius.

Manoma, kad į pietus nuo Kalnelio piliakalnio, prie Sidabros ir Vilkiaušio santakos, buvo antras piliakalnis, sunaikintas kasant žvyrą, kuriame XVI a. – XVIII a. buvo dvarvietė. Kasant žvyrą buvę randama žiestos keramikos šukelių, apdegusio molio, anglių, gyvulių kaulų.

Istorija 
Piliakalnyje (arba sunaikintame piliakalnyje) stovėjo žiemgalių Sidabrės pilis, paskutinė, kurią užėmė kryžiuočiai. 1289 m. Livonijos ordinas užpuolė ir sudegino šios pilies priešpilį, tačiau pilies užimti neįstengė ir pasitraukė. 1290 m. žiemą jie pilį puolė su naujomis jėgomis. Dalis žiemgalių pasidavė, kiti pasitraukė į Lietuvą, o pilis buvo sudeginta. Ant piliakalnio 1526 m. pastatyta medinė bažnyčia ir įsteigtos kapinės, kurios užima ir papilį. Geriausiai išliko piliakalnio vakarinis šlaitas, apaugęs alyvomis.

Nuotraukos

Šaltiniai 

 Bronius Dakanis. Mažai žinomi Lietuvos piliakalniai // Kultūros paminklai. Vilnius, 1994. T. 1. p. 40 (Nr. 13)
 Merkevičius A. Kalnelio archeologijos paminklai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1990 ir 1991 metais. Vilnius, 1992. T. I, p. 54–55.
 Merkevičius A. Kalnelio archeologiniai paminklai // Lietuvos archeologija. Vilnius, 1998. T. 15, p. 381–388.
 Ozols J. Die vor - und frühgeschichtlichen Burgen Semgalens. Bonn. 1971. p. 36-37 (Nr. 21)
 Stepiņš P. Lietuvos Žiemgalos piliakalniai // Lietuvos archeologija. Vilnius, 2003. T. 24, p. 237-238.
 Šliavas J. Kai kurios pastabos žiemgalių klausimu // Kraštotyra. Vilnius, 1967. p. 54-56.
 Šliavas J. Kai kurie Joniškio rajono archeologiniai paminklai // Kraštotyra. Vilnius, 1969. p. 94-95.
 Vasiļausks E. Jaunākie pētijumi Sidabrenes (Kalnjeles) arheoloģiskajos pieminekļos // Pētījumi zemgaļu senatnē. Latvijas vēstures muzeja raksti Nr. 10. Rīga, 2004. p. 103–126.
 Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995. p. 231-232 (Nr. 26)

Nuorodos 
 Lietuvos piliakalniai

Piliakalniai Joniškio rajone