Naujosios Granados vicekaralystė

Naujosios Granados vicekaralystė () – Ispanijos kolonija Pietų Amerikos šiaurėje, gyvavusi 1717–1819 m. Apėmė dabartinę Kolumbiją, Ekvadorą, Panamą, Venesuelą, Gajaną, Trinidadą ir Tobagą, nedideles dalis Brazilijos ir Peru. Sostine buvo Bogotos miestas.

Naujosios Granados vicekaralystė sudaryta iš ligi tol gyvavusios Naujosios Granados karalystės, kuri buvo priklausoma nuo Peru vicekaralystės. Po vicekaralystės įkūrimo iškilo Bogotos miestas. 1819 m. teritorijoje gyveno ~4,3 mln. gyventojų. XIX a. pradžioje vicekaralystėje prasidėjo Simono Bolivaro vadovaujamas sukilimas ir susikūrė nepriklausoma Didžiosios Kolumbijos valstybė.

Vicekaraliai 

 Antonio Ignacio de la Pedrosa y Guerrero (1718–1719)
 Jorge de Villalonga (1719–1724)
 Sebastián de Eslava (1740–1749)
 José Alfonso Pizarro (1749–1753)
 José Solís Folch de Cardona (1753–1761)
 Pedro Messía de la Cerda (1761–1772)
 Manuel de Guirior (1772–1776)
 Manuel Antonio Flores (1776–1781)
 Juan de Torrezar Díaz Pimienta (1782)
 Antonio Caballero y Góngora (1782–1788)
 Francisco Gil de Taboada y Lemos (1788–1789)
 José Manuel de Ezpeleta (1789–1797)
 Pedro Mendinueta y Múzquiz (1797–1803)
 Antonio José Amar y Borbón (1803–1810)
 Francisco Javier Venegas (1810)
 Benito Pérez Brito (1812)
 Francisco Montalvo y Ambulodi (1816–1818)
 Juan José de Sámano y Uribarri (1818–1819)
 Juan de la Cruz Mourgeón (1819–1821)

Ispanijos kolonijos Amerikoje
Pietų Amerikos kolonizacija
Kolumbijos istorija
Venesuelos istorija
Panamos istorija
Ekvadoro istorija