Lietuvos karalystė

Lietuvos karalystė – didžiojo kunigaikščio ir pirmojo Lietuvos karaliaus Mindaugo valdyta valstybė. Įprastai laikomasi nuomonės, kad ši valstybė įkurta 1251 m., kai Mindaugas pasikrikštijo ir ją pripažino popiežius Inocentas IV bei Europa. Ji žlugo 1263 m., kuomet Mindaugas buvo nužudytas kartu (kaip spėjama) su savo sūnumis Rūkliu ir Rupeikiu. 

Tačiau yra svarstymų, kad pagoniška Lietuvos valstybė galimai pradėjo gyvuoti dar 1183 m., kai prasidėjo nuolatiniai lietuvių karo žygiai į Rusią ir Livoniją – tai laikytina išoriniu valstybės funkcionavimo požymiu. Šiuolaikinių istorikų tarpe nesutariama ir dėl karalystės žlugimo, mat visuose oficialiuose istoriniuose šaltiniuose, išskyrus slavų metraščius, Lietuvos valdovas įvardijamas kaip karalius ligi 1386 m., kuomet Jogaila šį titulą pakeitė į Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio titulą. Nuo XV a. Lietuvos valdovai, valstybininkai, Ponų taryba dar ne kartą mėgino Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei grąžinti karalystės statusą. 1526 metais Lietuvos Ponų taryba kreipėsi į Žygimantą Senąjį, kad grąžintų Vavelyje slepiamą karališkąją Vytauto karūną ir atkurtų Lietuvos Karalystę.

Lietuvos valstybė su karalystės titulu taip pat buvo trumpam atkurta 1918 m. Valdant Mindaugui II ši Vokietijos imperijai pavaldi valstybė egzistavo 100 dienų.

Šaltiniai 

Lietuvos istorija (1219-1569 m.)
Europos istorinės valstybės