Biržų sutartis

Biržų sutartis – 1701 m. vasario 26 d. arba kovo 9 d., Rusijos ir Saksonijos sutartis, sudaryta Biržų pilyje per Šiaurės karą.

Sutarties esmė 
Pasirašė Rusijos caras Petras I ir Saksonijos kurfiurstas Augustas II, kuris kartu buvo ir Abiejų Tautų Respublikos valdovas. Susitarta toliau kariauti su Švedija Saksonijos ir Rusijos kariuomenių jėgomis, nes karas antišvediškai koalicijai iki tol buvo nesėkmingas. Po pergalės buvusi Livonijos dalis, Vidžemė ir Estija turėjo atitekti Augustui II kaip Saksonijos kurfiurstui, Ingrija, Karelija ir Narva - Rusijai.

Augustas II tikėjosi, kad užvaldęs Livoniją įgis Abiejų Tautų Respublikoje neribotą valdžią ir sosto paveldėjimo teisę. Biržų derybose dalyvavo su Sapiegomis kovojančių Lietuvos bajorų atstovas Grigalius Antanas Oginskis. Jis ir Petras I susitarė, kad Rusija būsianti palanki antisapieginei Lietuvos bajorijai.

Pagal sutartį Petras I prižadėjo duoti Augustui II 200 000 rublių ir nuo 15-20 000 kariuomenės su reikalingu apginklavimu ir kovo mėnesį jis išsiuntė sutartus pinigus, ginklus ir 19 pulkų pėstininkų, vadovaujamų feldmaršalo A. Šteinau ().

Pabaiga 
Karolis XII apie monarchų susitikimą žinojo. Norėdamas sužinoti, ką Augustui II ir Petras I nutars, karalius nusiuntę į Biržus šnipą, vieną savo karininką, kilusį iš Škotijos. Po monarchų išvykimo, švedai užėmė Biržus.

Biržų sutartis neteko reikšmės, kai 1701 m. liepos 19 d. švedai netoli Rygos sumušė sąjungininkus ir neva Sapiegų pakviesti įsiveržė į Lietuvą, vėliau į Lenkiją ir Saksoniją bei privertė Augustą II su Švedijos karaliumi Karoliu XII 1706 m. pasirašyti Altranštadto sutartį ir atsisakyti Abiejų Tautų Respublikos sosto.

Šaltiniai 

Tarptautinės sutartys
Šiaurės karas
Rusijos sutartys
Vokietijos sutartys
Saksonijos istorija