Logotetas

Logotetas (, dgs. λογοθέται, logothétai; viduramž., dgs. logothetae) – administracinės pareigos Rytų Romos imperijoje. Vidurinėje ir vėlyvojoje Bizantijos imperijoje tai jau buvo aukštos administratoriaus pareigos, atitinkančios ministro lygį. Šis titulas vėliau paplito ir kitose valstybėse, paveiktose Bizantijos kultūros – Sicilijos karalystėje, viduramžių Serbijoje, Dunojaus kunigaikštystėse.

Kilmė ir raida 
Graikų kalboje žodis logothetēs reiškia 'tas, kuris vykdo apskaitą, skaičiuoja, logiškai samprotauja', o pažodžiui – 'tas, kuris dėlioja žodžius'. Tiksli pavadinimo kilmė nėra žinoma, jis anksčiausiai aptiktas krikščionių bažnyčios tėvų darbuose, kur paprastai reiškia jaunesniuosius valdininkus, dažnai užsiimančius finansine veikla. VI amžiuje, po Justiniano I, logotetai pasidarė galingesni, nes jie ėmė tvarkyti imperatoriaus pajamų rinkimo sistemą. Jiems imta leisti pasilikti 1/12 dalį sumos, kurią jie surinkdavo valstybės iždui. Tokiu būdu kai kurie jų įgijo didelius turtus.

Pareigybė smarkiai pakito VII a. pradžioje, kai valdė Heraklėjo dinastija. Iš Diokletiano ir Konstantino Didžiojo paveldėta administravimo sistema buvo kruopščiai pertvarkyta. Trys pagrindiniai senosios sistemos vienetai (pretorių prefektūros, sacrae largitiones ir res privata) buvo pakeisti logotesijomis (dgs. logothesia, vnsk. logothesion) ar sekretais (vnsk. sekreton, dgs. sekreta). Šie pakeitimai buvo reikalingi, nes imperija prarado daug teritorijų ir reikėjo pertvarkyti pajamų rinkimo sistemą vykstant Bizantijos-Sasanidų karui ir musulmonų užkariavimams. Reformos pradžią padarė VI a. Justiniano reforma – res privata, atsakinga už imperatoriaus žemių tvarkymą, jau buvo padalinta į penkis atskirus departamentus.
VII a. viduryje panaikintas sacrae largitiones, nors atskiri jo skyriai (kaip kad ir pretorių prefektūros) buvo atskirti ir padaryti atskirais departamentais. Kai kuriems jų ėmė vadovauti logotetai.
Juos prižiūrėjo sakeliarijus, veikęs kaip generalinis finansų kontrolierius, ir, galiausiai, imperatorius.

Pirmas paminėtas aukšto rango logotetas buvo „šlovingasis logotetas ir patricijus“ Teodosijas (Theodosios, paminėtas 626 m.), kuris buvo atsakingas arba už genikon, arba už stratiōtikon. Vėliau minimi kitokias pareigas užimantys logotetai.

Logotetai egzistavo ir bažnyčioje, kur jie buvo patriarchų ir metropolinių vyskupų (metropolitų) padėjėjai, o logothetēs tou praitoriou buvo vyresnysis valdininkas, pavaldus Konstantinopolio eparchui.
Valdant Aleksijui I Komninui buvo įkurta logothetēs tōn sekretōn pareigybė, šis logotetas prižiūrėjo visus valstybės departamentus. Vėliau šios pareigos virto didžiojo logoteto (megas logothetēs) pareigomis. Paleologų laikais logotetų pateigybės išnhyko, o logoteto titulas kai kur liko kaip grynai garbės titulas.

Bizantijos logotetai 
 Logothetēs tou dromou (), pašto logotetas – atsakingas už imperijos paštą, diplomatiją ir žvalgybą. X–XI a. šis logotetas dažnai pagal veiklą atitiko vyriausią imperijos ministrą.

 Logothetēs tou genikou (), dažnai vadintas genikos logothetēs ar tiesiog ho genikos (), bendrasis logotetas – atsakingas už „bendrąją finansų ministeriją“ (genikon logothesion), bendruosius mokesčiu ir kitas bendras pajamas.

 Logothetēs toū stratiōtikou (), karinis logotetas (pažodžiui 'karinio iždo logotetas') – atsakingas už Bizantijos kariuomenės algas ir kariuomenės aprūpinimą. Tikslios pareigos nėra gerai žinomos.

 Logothetēs tōn agelōn (), kaimenių logotetas – atsakingas už valstybės valdomus dvarus (mētata) vakarinėje Mažojoje Azijoje, kur buvo auginami arkliai ir mulai armijai ir imperiniam viešajam paštui.

 Epi tou eidikou ar tiesiog eidikos ('atsakingas už ypatingus [reikalus]') – atsakingas už (e)idikon logotesiją (logothesion), kuri prižiūrėdavo imperijos iždą, gamyklas, sandėlius ir monopolijas. Ši institucija pakeitė Romos imperijos comes rerum privatarum.

 Logothetēs tou praitōriou () – vienas iš dviejų pagrindinių Konstantinopolio eparcho padėjėjų. Galbūt atliko teismines ir policines pareigas.

 Logothetēs tōn hydatōn (), vandenų logotetas – neaišku valdininkas, kuris šaltiniuose aptiktas paminėtas vieną kartą. Galbūt atitinka komēs hydatōn (Vandenų komesas), kuris atsakydavo už vandentiekius..Kazhdan (1991), pp. 1139, 1247

 Logothetēs tōn oikeiakōn () – atsakingas už oikeiakoi (tokia rūmų valdininkų klasė), atlikinėjęs tam tikras su fisku ir teismais susijusias funkcijas.

 Megas logothetēs (), didysis logotetas, pradžioje buvęs logothetēs tōn sekretōn (imperatoriaus Aleksijaus I Komnino laikai, apie 1081–1118 m.) – kontroliuoti ir koordinuoti kitus valstybės departamentus (sekreta).

Logotetai už Bizantijos ribų

Sicilijos karalystė 
Logoteto titulas iš Rytų Romos imperijos persikėlė ir į vakarus, tačiau įsitvirtino tik Sicilijos karalystėje. Joje logotetas ėmė atitikti kanclerį, logoteto pareigos ėmė prilygti, jei ne viršyti, Magnus Cancellarius ('Didysis kancleris'). Šį titulą turėjo Pietro della Vigna, visagalis imperatoriaus Frydricho II, buvusio ir Sicilijos karaliumi, ministras.

Dunojaus kungaikštystės 
Logoteto pareigybę perėmė ir viduramžių Dunojaus kunigaikštystės – Moldavijos ir Valachijos kunigaikštystės. Moldavijos kunigaikštystėje didysis logotetas () buvo vyriausias kunigaikščio ministras ir kanceliarijos vadovas, o Valachijos kunigaikštystėje jis buvo antras pagal vyresnumą kunigaikščio tarybos narys, už kurį vyresnis buvo tik banas.

Logotetais vadino ir kai kuriuos kitus valdininkus:
 antrasis logotetas (logofăt al doilea) – didžiojo logoteto pavaduotojas
 trečiasis logotetas (logofăt al treilea) – didžiojo logoteto sekretorius
 iždo logotetas (logofăt de vistierie)
 rūmų logotetas (logofăt de cămară)
 ceremonijų logotetas (logofăt de obiceiuri)
 paslapčių logotetas (logofăt de taină) ar valdovo logotetas (logofăt domnesc) – asmeninis kunigaikščio sekretorius

Nuorodos 

 Bury, John B. (1911) The Imperial Administrative System of the Ninth Century – With a Revised Text of the Kletorologion of Philotheos, Oxford University Publishing
 Evans, James Allan Stewart (1996) The Age of Justinian: The Circumstances of Imperial Power, Routledge, ISBN 978-0415237260
 Haldon, John F. (1997) Byzantium in the Seventh Century: The Transformation of a Culture, Cambridge University Press, ISBN 978-0521319171
 Haldon, John F. (1999) Warfare, state and society in the Byzantine world, 565–1204, Routledge, ISBN 1857284941
 Haldon, John F. (2009) „The State – 1. Structures and Administration“, in Jeffreys, Elizabeth; Haldon, John; Cormack, Robin, The Oxford Handbook of Byzantine Studies, Oxford University Press, ISBN 978-0199252466
 Kazhdan, Alexander, ed. (1991) Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, ISBN 978-0-19-504652-6
 Laiou, Angeliki E., ed. (2002) The Economic History of Byzantium from the Seventh through the Fifteenth Century, Dumbarton Oaks, ISBN 0-88402-288-9
 Magdalino, Paul (2002) The Empire of Manuel I Komnenos, 1143–1180, Cambridge University Press, ISBN 0-521-52653-1
 Treadgold, Warren (1997) A History of the Byzantine State and Society, Stanford University Press, ISBN 978-0-8047-2630-2

Istorinės pareigybės
Bizantija