Erlėnai

Erlėnai – kaimas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurę nuo Salantų, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka (nuo 1961 m.), medicinos punktas, bendruomenės namai, geologinis draustinis, Erlėnų tvenkinys, veikia bendruomenės centras Erlėnai (pirmininkas Vytautas Vaičiulis).

Etimologija 

Pavadinimą davė per kaimą tekantis Erlos upelis – Bartuvos kairysis intakas. Vietovardis rašomas , , , .

Geografija 

Rytiniu pakraščiu teka Salantas, per vidurį – Erla. Į ją įteka Pagilbrastis, ant kurio įrengtas Erlėnų tvenkinys. Kaimą kertą kelias , į kurį centre įsilieja kelias . Vakariniu pakraščiu praeina kelias . Erlėnai ribojasi su Kadagynais, Kalniškiais, Nerėpais ir Šaučikiais, patenka į Salantų regioninį parką ir Erlos geomorfologinį draustinį.

Istorija 

Apylinkėse gyvenama nuo I tūkstantmečio. Kitapus Salanto stūkso Laivių piliakalnis (kartais priskiriamas Erlėnams), o į pietvakarius nuo kaimo yra Alkos alkakalnis. Senieji Erlėnų gyventojai buvo žemdirbiai. Jų pastangas įdirbti akmeningas žemes mena prie kelio Skuodas–Salantai miškelyje išlikę akmenų pylimai ir krūsnys, ženklinantys senųjų žemdirbystės laukų, naudotų iki Valakų reformos, liekanas.

Kaimas pradėjo kurtis XV a. II pusėje, pirmąkart paminėtas 1511 m. Po Valakų reformos XVI a. II pusėje suformuotas gatvinis kaimas, kurio planinė struktūra, nežymiai apardyta Lietuvos žemės reformos, išliko iki mūsų dienų. 1568 m. jis ribojosi su Salantais, Pesčiais, Juodupėnais, Šaučikiais, Nerėpais, Baidotaičiais ir Laivaičiais. XVIII a. kaimas priklausė Vilniaus trinitorių vienuolynui, o dvasiniais gyventojų reikalais nuo 1630 m. rūpinosi Salantų parapijos kunigai.

1750 m. buvo 37 kiemai, 1846 m. – 29 dūmai, 1866 m. – 28 katalikų sodybos. Panaikinus baudžiavą, 1870 m. 253 kaimo valstiečiai už gautą žemę atlikinėjo atodirbio prievolę grafo Juozapo Tiškevičiaus Grūšlaukės dvare. Įkūrus 1861 m. luominę valstiečių savivaldą, kaimas sudarė Erlėnų seniūniją, kuri priklausė Grūšlaukės, o nuo XIX a. 9 dešimtmečio – Salantų valsčiui. XIX a. II pusėje kaimo žemių pietvakariniame pakraštyje susiformavo Alkos vienkiemis, kuris XX a. pr. tapo savarankišku kaimu.

1923 m. buvo 47 ūkiai. Tarpukariu gatvinis kaimas išskaidytas į vienkiminius ūkius.

1944–1959 m. Erlėnų apylinkės centras, nuo 1949 m. Alkos kolūkio centrinė gyvenvietė. 1961 m. atidaryta biblioteka, 1964 m. iš Šaučikių atkelta pradinė mokykla, veikusi iki 1994 m. 1973–1994 m. veikė kultūros namai, 1988–1991 m. vaikų lopšelis-darželis.

Šiais laikais Erlėnuose vystoma gyvulininkystė. Ja užsiima per 10 ūkininkų, kurie laiko nuo 20 iki 300 galvijų. Stambiausias yra Rolandos ir Romaldo Karazinų pienininkystės ūkis, kuriame pagamintam pienui ženklinti 2007 m. įteiktas Europos Sąjungos sertifikatas. Kaime veikia pora prekybos taškų, V. Vaičiulio veterinarinių paslaugų individuali įmonė, akmens gaminių ir paminklų gamyba verčiasi UAB Varta (vadovas Viktoras Budrys).

Kaimas garsėja etninės kultūros paveldo gausa. Jame išliko 1834 m. statybos etnoarchitektūrinė sodyba, o kita sodyba (Antano Stropaus) perkelta į Lietuvos liaudies buities muziejų Rumšiškėse. Kaime tebestovi daugiau kaip 12 XIX–XX a. memorialinių mažosios architektūros statinių (koplytėlių, kryžių), menančių Lietuvos kryždirbystės tradicijas.

2011 m. liepos 16 d. paminėtas Erlėnų vardo pirmojo paminėjimo 500 metų jubiliejus, kuriam atminti atidengtas paminklinis akmuo.

Gyventojai

Kultūros paveldas 
 Senieji žemdirbystės laukai (I tūkstantmetis – XVI a.).
 Pirmosios senosios kaimo kapinės, vadinamos Maro kapeliais (XVI–XIX a.).
 Antrosios senosios kaimo kapinės (XV–XIX a.).
 Etnoarchitektūrinė sodyba: namas (1834 m.), buv. svirnas (XIX a. pab.; XX a. pritaikytas tvartui).
 Koplytėlė, Stropų sodybvietė (statyta apie 1910 m.; 1958 m. atnaujino Antanas Stropus).
 Koplytėlė su ornamentuotu kryželiu ir Jono Nepomuko skulptūra, V. ir J. Benečių sodyba (1859 m.; statė Kubiliai; atnaujinta 1966 m.).
 Koplytėlė su ornamentuotu kryželiu ir Marijos Žmonijos globėjos paveikslu, Zabičių sodyba (1936 m. statė Einikis; 1950 m. remontavo Dominykas Zabitis).
 Koplytėlė medyje su Rūpintojėlio skulptūra, V. Anužienės sodyba (1999 m.; fundatorė Veronika Anužienė, meistras Juozas Kubilius).
 Kapinių koplytėlė (statyta 1894 m.; atnaujinta XX a. viduryje; 2006 m. remontavo Adelė Žeimienė ir Adolbertas Beniušis).
 Betoninė pakelės koplytėlė (XX a. I pusė).
 Mūrinė senosios kryžkelės koplytėlė (1934 m., neogotikinė; statė Kotryna Anužytė).
 Kryžius su 2 koplytėlėmis ir Nukryžiuotojo skulptūra, J. Anužio sodyba (XX a.; statė Jonas Anužis).
 Monumentalus kryžius, ornamentuotas (1936 m.; statė Kazys Stropus; meistras Juozapas Paulauskas).
 Monumentalus kryžius, ornamentuotas, Č. Donėlienės sodyba.
 Monumentalus kryžius, Čiunkų sodybvietė (XX a. I pusėje statė Venckai, XX a. pab. atnaujino Kostas Čiunka).
 Monumentalus kryžius, G. Ramonienės sodyba (XX a. I pusėje statė Nerėpų ūkininkai Juozapas ir Monika Beniušiai; 1994 m. į Erlėnus perkėlė Genovaitė Ramonienė).

Galerija

Literatūra 
 Julius Kanarskas. Seniausiems Salantų krašto kaimams Erlėnams, Laiviams, Nasrėnams ir Reketei 500 metų. – Kretinga: Kretingos muziejus, 2011. – P. 4–5

Šaltiniai

Nuorodos 
 Erlėnai: Kretingos krašto enciklopedija
 Aldona Beržanskienė. Erlėnų ir aplinkinių kaimų etnokultūros lobynas.- Erlėnai, 2006
 Audronė Puišienė. – Ūkininkams – apie faktorius, nulemenčius pieno priemilžius. – Pajūrio naujienos – 2006, gruodžio 15 (apie ūkininkus R. ir R. Karazinus)
 Audronė Puišienė. Mokėsi tvarkyti mėšlą ir nuotekas. – Pajūrio naujienos – 2007, kovo 16 (apie R. ir R. Karazinų pieno ūkį)
 Dovilė Simaitytė. Erlėnų tvenkinyje išgaišo žuvys. – Pajūrio naujienos – 2009, spalio 20
 Irena Šeškevičienė. Erlėnuose – akmenuotos žemės ir gausios karvių bandos. – Pajūrio naujienos – 2010, rugsėjo 17

Kretingos rajono savivaldybės gyvenvietės