Kinų–japonų karai

Kinų–japonų karai () buvo du kariniai konfliktai tarp Kinijos ir Japonijos – XIX amžiaus pabaigoje ir XX amžiaus viduryje.

1894–1895 m. karas 

Japonija bijojo Rusijos ekspansijos į Šiaurinę Kiniją bei Korėją ir siekė užkariavimų remdamasi nacionalistine Meidži laikotarpio ideologija. Yi dinastija Korėjoje siekė išlaikyti tradicinį uždarumą ir vasalinius santykius su Kinija, kuri savo ruožtu stengėsi ginti savo pagrindinį vasalą.

Nuo 1875 m. Kinija leido Japonijai pripažinti Korėją nepriklausoma valstybe. Tuomet, kai Kinija pabandė susigrąžinti įtaką buvusiam vasalui, tai sukėlė varžybas su Japonija, o Korėjos viešoji nuomonė pasidalino tarp reformistų pasisakančių už modernizaciją ir konservatorių. Prasidėjus vidinėms kovoms Kinija ir Japonija palaikė skirtingas puses, kas peraugo į karą tarp šių šalių.

Karas su Japonija prasidėjo 1894 m. rugpjūtį, o 1895 m. kovą Kinija pasirašė Šimonosekio sutartį, kuria pripažino Taivano, Peskadorų salų atskyrimą nuo Kinijos ir Liaodongo pusiasalio perdavimą Japonijai.

Karas pademonstravo, kokia sėkminga buvo modernizacijos politika Japonijoje lyginant su Kinija. Sėkmingas pasirodymas kare buvo viena prielaidų Japonijos karui su Rusija.

1937–1945 m. karas 

Kai kurių istorikų nuomone antrasis kinų–japonų karas prasidėjo 1931 m. rugsėjo 18 d. Mukdeno incidentu. Pasak kitų, karas prasidėjo 1937 m. liepos 18 d. Marko Polo tilto incidentu.

Šis karas atnešė milijonines kinų aukas, žuvo nemažai ir japonų bei vakariečių. Iki šiol įvykiai susiję su šiuo karu kare dalyvavusių valstybių vadovų ir eilinių piliečių prisimenami labai emocionaliai.

Japonų žiaurumų vykdytų karo metu ryškiausiu pavyzdžiu laikomos Nankino žudynės, vykusios 1937 m. gruodį – 1938 m. vasarį. Manoma, kad per šią žiemą japonai išžudė apie 300 000 civilių ir belaisvių ir išprievartavo mažiausiai 20 000 moterų.

Išnašos

Nuorodos 

 Apie 1894–1895 m. karą sinojapanesewar.com svetainėje

Japonijos karai
Kinijos karai