Klinikinė depresija

Klinikinė depresija (dažnai vadinama tiesiog depresija) – psichikos sutrikimas, pasižymintis bent dvi savaites trunkančia prislėgta nuotaika, žemos savivertės jausmu, susilpnėjusiu malonumo pojūčiu (anhedonija) ir abejingumu ankstesniems pomėgiams. Klinikinė depresija yra viena iš depresijos formų (maniakinė depresija ir kt. nuotaikos sutrikimai).

Klinikinės depresijos diagnozė grindžiama iš paciento surinktais duomenimis bei pastarojo psichinės būklės įvertinimu. Šiai diagnozei patvirtinti laboratoriniai tyrimai nėra atliekami, tačiau testavimas gali būti taikomas siekiant nustatyti, ar asmuo neturi kito psichikos sutrikimo, kurio simptomai koreliuoja su klinikinės depresijos simptomais. Dažniausiai klinikinė depresija žmonėms pradeda reikštis nuo 20 metų. Klinikinė depresija – vienas dažniausių psichikos sutrikimų. Moterims ši psichikos liga diagnozuojama dukart dažniau nei vyrams. Klinikinė depresija sunkiau nustatoma paaugliams.

Požymiai 
Klinikinė depresija diagnozuojama žmogui, kuriam ne mažiau kaip dvi savaites kasdien (arba su tikrai retomis išimtimis kasdien) teisingi ne mažiau kaip penki iš devynių žemiau nurodytų teiginių:
 Sunki, prislėgta nuotaika kasdien arba iš esmės kasdien.
 Seniau patikusi veikla neteikia malonumo.
 Spartus storėjimas ar liesėjimas nesilaikant jokios dietos.
 Nemiga ar nenormaliai didelis poreikis miegoti.
 Nenormaliai didelis fizinis aktyvumas, kurį keičia visiškas jėgų nebuvimas.
 Emocinis nuovargis.
 Nepaprastai didelis, slegiantis kaltės jausmas, kurį nuolat keičia nepamatuotas savo ypatingos vertės suvokimas.
 Nesugebėjimas susikaupti bei priimti sprendimus.
 Mintys apie savižudybę, detalaus savižudybės plano rengimas arba bandymas nusižudyti.

Iš šių devynių reikalavimų, du pirmi teiginiai turi būti teisingi. Pavyzdžiui, jei žmogus kasdien su dideliu malonumu rašo Vikipediją (netinka antras punktas), depresijos jam diagnozuoti negalima, net jei tiktų visi kiti aštuoni punktai. Be to, šie punktai turi atspindėti nukrypimus nuo būtent to žmogaus įprastos būsenos. Jei kas nors nė nepamena, kada jautėsi kitaip, depresijos jam diagnozuoti taip pat negalima.

Net tinkant anksčiau minėtoms sąlygoms, depresijos vis viena negalima diagnozuoti jei teisingas bent vienas iš šių dviejų teiginių:
 Sutrikimus galėjo sukelti kita (nebūtinai psichikos) liga. Paprasčiausia sloga gali trukdyti miegoti ir apriboti sugebėjimą susikaupti.
 Sutrikimus galėjo sukelti artimo žmogaus praradimas ar kitas labai esminis, sukrečiantis praradimas. Šiuo atveju daugelis anksčiau išvardintų požymių yra natūrali reakcija, nors ir tada psichologai mėgina siūlyti patarimus, kaip greičiau atsigauti. 

Depresiją vaikams ir paaugliams  yra kiek sunkiau nustatyti, nors jiems būdingi tiek suaugusiems išvardinti simptomai, tiek pastarieji požymiai:
 Narkotikų ar alkoholio vartojimas.
 Elgesio problemos mokykloje kurių anksčiau nebuvo.
 Savižala.

Apibendrinant galima teigti, jog depresija nėra universali visų norimų ja paaiškinti dalykų priežastis.

Depresija gali būti gydoma taikant psichoterapiją, vartojant antidepresantus.

Antidepresantai 

Vaistai nuo depresijos yra efektyvus gydymo būdas. Jie padeda sergančiajam normalizuodami cheminių medžiagų pusiausvyrą smegenyse. Patys naujausi antidepresantai pasižymi dideliu efektyvumu, silpnesniu šalutiniu poveikiu ir didesniu saugumu. Pagrindiniais medikamentais ambulatoriškai gydant depresiją tapo selektyvūs serotonino reabsorbcijos inhibitoriai (SSRI). Tai antidepresantai, veiksmingai šalinantys depresijos požymius, paprasto vartojimo, jų šalutinis poveikis nestiprus, jie nėra labai varginantys. Be SSRI yra dar kelios antidepresantų grupės: NARI, SNRI, NaSSA ir NDRI. Šie antidepresantai irgi veiksmingai gydo depresiją, tačiau skiriasi jų veikimo spektras: vieni labiau tinka, vyraujant nerimo požymiams, kiti – kai vargina mieguistumas, energijos stoka, esant seksualiniams sutrikimams.

Taip pat skaitykite 
 Atipinė depresija
 Maniakinė depresija

Šaltiniai 

Nuotaikos sutrikimai
Neuropsichologija