Pragaras

Pragaras – kančios ir skausmo vieta, į kurią po mirties turinčios patekti nusidėjėlių sielos. Figūruoja daugelyje tikėjimų.

Literatūroje ir mene pragaras neretai vaizduojamas su dervos katilais ir kitokiais kankinimo atributais.

Apreiškimo Jonui knygoje paminėtas ežeras degantis ugnimi ir siera, tačiau jo nederėtų painioti su vieta, į kurią, krikščionių manymu, po mirties patenka nusidėjėliai. Teologiniu požiūriu, pragaras ir Abraomo prieglobstis yra laikinos vietos, kur numirusieji laukia paskutinio teismo. Po jo, teisieji gyvens Naujojoje Žemėje, nusidėjėliai – ugnies ežere. Pragare, pasak legendų, gyvena raudoni, raguoti velniai. Vietoje jų pėdų – ožkos kanopos, rankose jie nešasi šakes. Jų vadovas, vadas – ypač didelis velnias, Liuciferis.

Islame pragaras (džahanamas) suprantamas kaip fizinės bausmės vieta, kur pasmerktųjų laukia nepakeliamos kūniškos kančios. Džahanamas įsivaizduojamas kaip degančios dervos duobė.

Nepainiotinas su mirusiųjų buveine, vadinama pragarais.

Žodžio kilmė 

Žodis „pragaras“ kilęs nuo žodžio pra-gerti  („sugerti, įsiurbti“; plg. „praraja“ kilusi nuo žodžio praryti). Taip pat vartotas slaviškos kilmės žodis pekla (< ,  < slavų prokalbės *pьkъlъ 'derva').

Šaltiniai 

Pomirtinis pasaulis
Religinės sąvokos