Lech Wałęsa

Lechas Valensa (; g. 1943 m. rugsėjo 29 d. Popove, Kujavijos Pamario vaivadija) – Lenkijos politikas, buvęs profsąjungos aktyvistas, taip pat buvęs elektrikas. 1980 m. įkūrė „Solidarumą“, 1983 m. tapo Nobelio taikos premijos laureatu, nuo 1990 iki 1995 m. valdė Lenkijos Respubliką.

Biografija 
Lechas Valensa gimė mažame Popovo kaime Kujavijos Pamario vaivadijoje, dailidės ir jo žmonos šeimoje. 1969 m. vedė Danutą Gołoś. Turi aštuonis vaikus.

1967 m. pradėjo dirbti elektrotechniku Gdansko laivų statykloje. 1970 m. įkalintas vieneriems metams už dalyvavimą nelegaliame streike Gdansko laivų statykloje. Jo metu policija nužudė daugiau negu 80 darbuotojų. 1976 m. rinko parašus peticijai dėl memorialo nužudytiems darbuotojams statyti, už tai neteko darbo ir buvo įtrauktas į neoficialų juodąjį sąrašą, dėl ko kai kurį laiką negalėjo susirasti naujo darbo.

1978 m. – kartu su Andžejumi Gviazda ir Aleksanderu Hallu organizavo nelegalią Pomeranijos laisvąją profsąjungą. Už šią veiklą buvo keletą kartų areštuotas, tačiau teismo kaltu pripažintas nebuvo ir 1980 metų pradžioje paleistas. 1980 m. grįžo dirbti į Gdansko laivų statyklą.

1980 m. rugpjūčio 14 d. tapo streiko laivų statykloje vadu. Įtikino darbuotojus įsteigti Streikų koordinavimo komitetą. 1980 m. rugsėjį komunistų valdžia ir Streikų koordinavimo komitetas pasirašė šios organizacijos legalizavimo sutartį. Komitetas pakeitė pavadinimą į „Solidarumo“ nepriklausomos savivaldžios profsąjungos nacionalinį koordinavimo komitetą, kurio pirmininku tapo Lechas Valensa.

1981 m. gruodžio 11 d. areštuotas. Gruodžio 13 d. generolas Voicechas Jaruzelskis paskelbė karinę padėtį. Lechas Valensa buvo vienuolikai mėnesių internuotas į pietryčių Lenkiją prie Sovietų Sąjungos sienos. 1983 m. grįžo dirbti į Gdansko laivų statyklą paprastu elektriku.

1983 m. tapo Nobelio taikos premijos laureatu, tačiau negalėjo jos atsiimti, nes bijojo, kad valdžia neįsileis jį atgal į šalį. Atsiimti premijos vyko žmona, Danuta Wałęsa, bei paaukojo ją laikinai „Solidarumo“ judėjimo štabo būstinei, ištremtai į Briuselį. Nuo 1987 iki 1990 m. – organizavo ir pirmininkavo „Solidarumo“ profsąjungos Laikinam vykdomajam komitetui.

1988 m. – reikalaudamas „Solidarumo“ profsąjungos pakartotino pripažinimo organizavo eilinį streiką Gdansko laivų statykloje. Po aštuoniasdešimties dienų valdžia sutiko įsitraukti į apskritojo stalo derybas. Rezultatu tapo „Solidarumo“ profsąjungos atkūrimas ir rinkimai į Lenkijos Seimą.

1989 m. – organizavo ir pirmininkavo „Solidarumo“ profsąjungos pirmininko Pilietybės komitetui. De jure, šis komitetas atlikinėjo tiktai patarėjo funkciją, tačiau de facto jis buvo savotiška politinė partija, 1989 m. laimėjusi rinkimus į Lenkijos Seimą (opozicija gavo visus Seimo deputatų ir visus, išskyrus vieną, naujai atkurto senato senatorių mandatus; vadovaujantis Apskritojo stalo sutartimi balotiruotis į likusias 64 % vietų Seime galėjo tiktai Komunistų partijos nariai ir jos sąjungininkai).

Būdamas „Solidarumo“ profsąjungos pirmininku, Lechas Valensa tapo lemiama Lenkijos politikos grandimi. 1989 m. pabaigoje jis įtikino buvusių komunistų sąjungininkų partijų vadovus suformuoti nekomunistinės koalicijos valdžią, tapusią pirmąja tokia Tarybų Sąjungos įtakos sferoje. Po šio sutarimo, Komunistų partijos nuostabai, Seimas išrinko Lenkijos ministru pirmininku Tadeušą Mazovieckį. Lenkija, teoriškai vis dar būdama komunistiška šalimi, pradėjo taikyti savo ekonomikai rinkos sistemą.

Prezidentavimas ir paskesnis politinis gyvenimas 

1990 m. gruodžio 9 d. – laimėjo rinkimus ir tapo Lenkijos Prezidentu. Pradėjo vadinamąjį „viršūnių karą“, kas praktiškai reikštų kasmetinį valdžios keitimą. Jo prezidentavimo stilius buvo griežtai kritikuojamas daugelio politinių partijų ir 1995 m. pabaigai jis praranda pradinį visuomenės palaikymą. 1995 m. – balotiravosi antrai kadencijai, tačiau pralaimėjo rinkimus ir tvirtina pasitrauksiąs iš šalies politinio gyvenimo.

2000 m. – vėl kandidatuoja Prezidento rinkimuose, tačiau gauna vos 1 % rinkėjų balsų. Lenkai liko nepatenkinti Lecho Valensos ambicijomis atgauti savo politinę jėgą. Jis vėl pareiškia pasitrauksiąs iš politikos. Pradeda dėstyti Centrinės Europos istoriją ir politologiją skirtinguose užsienio universitetuose.

2001 m. – jam skiriamas Pacem in Terris apdovanojimas (). 2004 m. gegužės 10 d. – Gdansko tarptautiniam oro uostui suteikiamas Lecho Valensos vardas.

2006 m. Lechas Valensa pasitraukia iš „Solidarumo“. 2006 m. rugsėjo 29 d. – pareiškė ketinąs grįžti į šalies politinį gyvenimą ir įkurti naują partiją: „Žmonės, kadaise kovoję už Lenkijos nepriklausomybę, negali pritarti tam, kas dabar dedasi. Nekovojome dėl tokių tipų kaip Kačinskiai, Leperis arba Gertych.“

2007 m. balandžio 25 d. – atstovavo Lenkijos vyriausybei buvusio Rusijos Prezidento Boriso Jelcino laidotuvėse. 2007 m. gegužės 30 d. – Italijos Kultūros Asociacijos jam suteikiamas Fidei defensor () titulas.

Rinkimų į prezidentus rezultatai 
 1990 m. – 74 %
 1995 m. – 48,3 %
 2000 m. – 1 %
 2005 m. – nekandidatavo

Laisvalaikis ir kita veikla 

Suvaidino save patį Andžejaus Vaidos kino filme apie „Solidarumą“ „Geležinis žmogus“. Filmuota medžiaga panaudota Maiklo Džeksono vaizdo klipe „Žmogus veidrodyje“ ().

Lechas Valensa dažnai pasirodo žiniasklaidoje, prašomas komentuoti einamus įvykius.

Pareiškė besidominąs informacinėmis technologijomis – sujungė keletą kompiuterių norėdamas sužinoti kaip jie veikia, bekeliaudamas sako pasiimantis gudrųjį telefoną (angl. smartphone), delninį kompiuterį ir nešiojamą kompiuterį (angl. laptop).  

2006 m. pradžioje jis paskelbė besinaudojąs lenkišką interneto pokalbių programa Gadu-Gadu, o vėliau – ir Skype (slapyvardžiu lwprezydent2006).

Turi tinklaraštį („blogą“) lenkiškoje svetainėje MojaGeneracja. pl.

Nuorodos 

 Lecho Valensos tinklaraštis  
 Lecho Valensos institutas (lenkų ir anglų k.)
 Lechas Valensa „Britanikos“ enciklopedijoje 

|-

Lenkijos prezidentai
Nobelio taikos premijos laureatai
Lenkijos profsąjungiečiai
Lenkijos disidentai