Markas Emilijus Lepidas

Markas Emilijus Lepidas (, apie 88 m. pr. m. e. – 13 m. pr. m. e. Sirseo prie Romos) – senovės Romos politikas, konsulas, antrojo triumvirato narys, didysis pontifikas.

Biografija 
Iškilo Cezario laikais, vienas iš patikimiausių Cezario žmonių ir pasekėjų. Kol Cezaris 49 m. pr. m. e. kovojo prieš Pompėjų Ispanijoje, Lepidas, tuo metu – pretorius, buvo paliktas Romoje kaip jo patikėtinis, pasiekė, kad Cezaris būtų paskirtas diktatoriumi. 46 m. pr. m. e. pretorius tapo konsulu. 44 m. pr. m. e. Cezarį paskelbus diktatoriumi iki gyvos galvos, Lepidas tapo jo dešiniaja ranka – raitelių viršininku.

Po Cezario nužudymo 44 m. kovo 15 d. Lepidas įtikino senatą savo ištikimybe, tačiau iškart susivienijo su Antonijumi. Vėliau kartu su Oktavianu jie sudarė antrąjį triumviratą. 43 m. pr. m. e. šis triumviratas buvo legalizuotas įstatymu Lex Titia, leidusiu triumvirams valdyti Romą penkerius metus – tad skirtingai nuo pirmojo Pompėjaus, Cezario ir Kraso triumvirato, šis buvo oficialus ir juridiškai teisėtas. Tais pačiais metais Lepidas perėmė anksčiau Cezario turėtą didžiojo pontifiko Pontifex Maximus titulą iki gyvos galvos. 42 m. vėl tapo konsulu. 38 m. pr. m. e. Tarentumo sutartimi triumvirato valdžia pratęsta dar penkerių metų laikotarpiui.

Įveikus Cezario žudikus Brutą ir Kasijų, triumvirai pasidalijo Romos imperijos žemes. Lepidui atiteko vakarinės provincijos, iš kurių pagrindinės – Ispanija ir vakarų Afrika. Kurį laiką jis sugebėjo išlikti nuošaliai nuo Antonijaus ir Oktaviano vaidų, tačiau 36 m. pr. m. e. kovojant prieš Pompėjaus sūnų, Lepidas pabandė perimti valdžią Oktaviano legionams. Tai tapo priežastimi Oktavianui apkaltinti Lepidą bandžius uzurpuoti valdžią Sicilijoje bei organizuoti maištą. Lepidui buvo atimti visi rangai ir titulai, išskyrus Pontifex Maximus, o jis pats ištremtas. 

Markas Emilijus Lepidas mirė sava mirtimi 13 m. pr. m. e.

Šaltiniai 

Senovės Romos karvedžiai
Romos konsulai I a. pr. m. e.