Kasikjarė

Kasikjarė () – upė pietų Venesueloje, kairioji Orinoko upės atšaka, didžiausia ir žinomiausia planetos upės bifurkacija. Atsiskyrusi Orinoko aukštupyje, 20 km žemiau La Esmeraldos gyvenvietės, Kasikjarė nebegrįžta į pagrindinę vagą, bet teka pietvakarių kryptimi ir įteka į Negro upę (kairysis Amazonės intakas) ties San Karlos de Rio Negru.

Priklausomai nuo vandens lygio Kasikjarė gali tekėti ir priešinga kryptimi, t. y. įtekėti į Orinoką. Kadangi Kasikjarė teka per mažai tyrinėtas vietoves, įvairių šaltinių duomenys apie kanalo ilgį įvairuoja nuo 225 iki 410 km. Kasikjarei tenka iki trečdalio Orinoko aukštupio debito. Potvynių metu Kasikjarės sistema tampa dar sudėtingesnė – link Negro baseino susidaro dar viena protaka. Manoma, kad Kasikjarės formavimosi procesas tebevyksta – su laiku ji turėtų „pagrobti“ Orinoko aukštupį ir visus jo vandenis nuplukdyti Amazonėn.

Didžiausi intakai: Parnonis, Siapa, Jatua (visi kairieji). Visa Kasikjarė laivuojama.

Kasikjarės pavadinimas kilęs iš jekvanų genties žodžio Kashishiwadi.

Kasikjarės kanalą 1800 m. ištyrė vokiečių mokslininkas Aleksandras von Humboltas, bet jo egzistavimą dar 1744 m. paminėjo ispanų jėzuitų misionierius tėvas Romanas.

Šaltiniai

Nuorodos 
 Aleksandras von Humboldtas apie Kasikjarės upę

Venesuelos upės