קרמיקה בארץ ישראל

הקרמיקה בארץ ישראל כוללת את כלי החרס שהיו בשימוש האוכלוסייה המקומית, מן התקופה הנאוליתית ועד התקופה המודרנית. בכלל זה נכללים כלים מייצור מקומי, כלי ייבוא וחיקויים מקומיים של כלי היבוא. הארכאולוגים עוקבים אחר שינויים בטיפולוגיה של הכלים המתגלים באתרים שונים ובשכבות שונות ומשייכים אותם לתקופות, לתרבויות, ולעיתים לקבוצות אתניות שונות.

לרוב, מחקר כלי החרס כולל בתוכו רק כלי קיבול ולא חפצים שונים העשויים מחרס, דוגמת צלמיות, רעפים ומשקולות, הנידונים בפני עצמם.

התקופה הנאוליתית

התקופה הנאוליתית הקדם-קירמית 

עוד בטרם החלו להופיע כלי החרס באופן נרחב, היו ניצנים לתופעה של שימוש בחומר פלסטי, דוגמת , גולגולות מכוירות וצלמיות עשויות טין.

כ־20 שברי חרס שנמצאו בכפר החורש מעידים על פיתוח של כלים, אך גילויָם באתר אחד בלבד מעידים שהתופעה נותרה מצומצמת.

התקופה הנאוליתית הקירמית 

כלי החרס בתקופה הנאוליתית הקרמית הם ברובם כלים פשוטים וגסים, שעוצבו על גבי מחצלאות ונצרפו בחום נמוך יחסית. האוכלוסייה בארץ־ישראל התחלקה לשלוש קבוצות עיקריות, כשלכל אחת מהן, אם כי טיפוסי הכלים דומים ביותר, דגמי עיטור ייחודיים לכליה: כלי התרבות הירמוכית,  ו.

העיטור המרכזי המופיע בכלי התרבות הירמוכית הוא דגם אדרה חרוט תחום בין שני קווים היוצר פסים אופקיים או משולשים (זיג-זג), לעיתים חלקי הכלי שאינם מעוטרים בדגם, מחופים בצבע.
כלי יריחו IX מעוטרים בצבע ובמירוק - הכלים המעוטרים חופו במרח לבן או ורוד בהיר, נצבעו בצבעים כהים בדמי זיג-זג או פסים אופקיים ולבסוף מורקו והוחלקו.
אנשי תרבות ניצנים נטו שלא לעטר את כליהם כלל. מרקם הכלים גס ונוטה להתפורר.

טיפוסי כלים נפוצים 
 קערות:
 הקערה ההמיספרית (חצי־כדורית) היא טיפוס הכלי הנפוץ ביותר בתקופה זו הוא. הקעה בעלת שפה פשוטה ולרוב בעלת מספר ידיות אוזן, זיז או נקב על דופנן או שפתן. הקערות מעוטרות בעיטורים שתוארו לעיל.
 בין כלי תרבות יריחו, אחד הכלים הנפוצים הוא הקערה העמוקה המעוטרת. קערות אלו עוטרו בצביעה או בחיפוי אדום. במספר מועט של קערות ניתן לראות דגם אידרה חרוט, מעין הדגם הנפוץ באתרי התרבות הירמוכית.
 קערות V קיימות בתקופה זו במספרים מועטים ותתרבנה בתקופות הבאות
 קנקנית המורכבת משתי קערות מחוברות שלהן נוסף צוואר.
 פערור
 קנקן פערורי
 קובעת

לקריאה נוספת

התקופה הכלקוליתית הקדומה (תרבות ואדי רבה) 

הערה: תקופת המעבר בין התקופות אינה מוסכמת על כלל החוקרים, ויש המשייכים את תרבות ואדי רבה לשלהי התקופה הנאוליתית

מאפייני הקרמיקה של תרבו ואדי רבה 
קדרי התקופה התמחו במלאכתם וייצרו כלים באכות גבוהה, למרות חוסר שימוש באבניים. רבים מהכלים מזווים ועם שפיות.

בתקופה זו מתחילים להופיע בארץ כלים מעוטרים בחמצון וחיזור המושפעים מכלי ה־. כלים נוספים, שהוכנו בידי אנשי תרבות ואדי רבה מחומר מקומי, מתאפיינים באיכות גבוהה ובמגוון סגנונות עיטור: סירוק, חריטה, דיקור, הדבקה וצביעה.

בין טיפוסי הכלים הנפוצים: קערות מזוות והמיספריות, קנקנן שפת־קשת - הנפוץ בתקופה, וקנקנים עם צוואר זקוף או שפה פשוטה הנוטה חוצה, פערור, וקנקן־פערורי, טסים וכנים.

התקופה הכלקוליתית התיכונה 
 כלי בית שאן XVIII
התקופה הכלקוליתית התיכונה וכלי בית שאן XVIII הוגדרו בידי יוסף גרפינקל והתקבלו באופן מוגבל בידי חוקרים אחרים.
 התרבות הקטיפית

התקופה הכקוליתית המאוחרת 
  הכלים הע'סוליים
 כלי תרבות הגולן
 כלי תרבות החולה
 כלי קרם

טיפוסי כלים 
 מחבצה
 קערות המיספריות
 קערות מזוות
 טסים
 קנקנים - עם צוואר זקוף, שפה נוטה חוצה, או צוואר קשתי - האחרון משמש כמאובן מנחה לתקופה.
 פערור וקנקן פערורי

תקופת הברונזה הקדומה

ברונזה קדומה א 
 PUA – כלים מחופים אדום - נפוץ בצפון הארץ, בעיקר ידוע מקברים.
 PUB – כלים מעוטרים במכחול, נפוץ בדרום הארץ.
 PUC – אופייני לעמקים הצופניים, נעלם בסוף התקופה.
PUD
 כלי משח פסים מתחילים בתקופה זו וממשיכים אל ראשית תקופת הב"ק ג'. יש המשייכים אותם לב"ק ב' בלבד.
 כלי תל ערני C
 כלי "פיג'מה" מחופים בחיפוי לבן עבה וצבועים בדגם פסים אדום.

טיפוסי כלים
קערות V, שהיו קיימות בכמויות קטנות בתקופות קודמות, הופכות לנפוצות ביותר, וכשלצידן וקערות המיספריות, רבות מהן עם בסיס אומפלוס, וחלקן עם זרבובית.
הטס האופייני לתקופה הוא בעל בסיס שטוח
פכיות בעלות בסיס שטוח וגוף כדורי. לרבים מהם ידית ואזן גבוהה, הידועה כ"ידית לולאה", (או "ידית מיקי מאוס").
קומקום
קנקני התקופה מעוצבים עם בסיס שטוח וצוואר מעוגל הנוטה חוצה וידיות אוזן או מדף. לחלק מהקנקנים תושבת הנועדת לפכית דליה.
אמפוריסקוס

ברונזה קדומה ב 
בראשית התקופה, סגנונות עיטור של הכלים המחופים באדום, המעוטרים במכחול ומישח הפסים ממשיכים להתקיים, אבל תפוצתם מתמעטת. עיטור החבל, שהיה פופולרי בתקופות הקדומות, מאבד מזוהרו, ולעומת זאת, ידיות המדף נעשות נפוצות ביותר.

הטס הופך לכלי המרכזי של התקופה - לרוב מחופה באדום וממורק, וידועות דוגמאות המעוטרות בדגם רשת (שיעשה פופולרי יותר בב"ק ג').

בתקופה זו החל השימוש בקערות בתור נרות שמן. בתקופות מאוחרות, הקדרים יחלו לעצב בנר מקום להנחת הפתילה, אולם בתקופה זו, ניתן להבחין בקערה ששימשה כנר רק הודות לפיח שבשוליה.
 כלי אבידוס מתחילים בתקופה זו וממשיכים לתקופת ב"ק ג'
 קרמיקה מתכתית גם מתחילים בתקופה זו וממשיכים לתקופת ב"ק ג'
  מופיעים לראשונה בתקופה זו, עולים בתפוצתם בתקופת הברונזה המאוחרת וממשיכים עד התקופה הפרסית.
 כלים מחופים בטיח, ללא עיטור צבוע, מופיעים בתקופת הב"ק ב-ג.

ברונזה קדומה ג 
במרבית אתרי התקופה, המכלול הקירמי מכיל אחוז גבוה של קערות וטסים, ולצדם כלי בישול ואחסון גדולים ואף גדולים מאוד. קנקנים וקנקניות נדירים בתקופה זו.

על חלק מהטסים בתקופה זו, מירוק בצורת דגם רשת
 משפחת כלי בית ירח
כלי אבידוס המאוחרים הם ללא עיטורי צבע, ושכיח בהם בסיס מוארך. כבר לא מיוצאים למצרים.
הקרמיקה המתכתית ממשיכה לתקופה זו, ומפתחת עיטור חבל סביב הצוואר.

תקופת הברונזה הביניימית 
רוב טיפוסי הכלים בתקופה זו ממשיכים את טיפוסי הכלים של התקופה הקודמת.

כלל הכלים עשויים ביד ועיטור שכיח הוא החריטה. בדרום הארץ - חריטה עדינה הנעשית בכלי רב־חודים ("מזלג"), ובצפון – חריטות עמוקות יותר, בחוד בודד, לעיתים יחד עם עיטור בנזילות צבע (שיש שהציעו להגדיר כמשפחה עצמאית).

הגביע הוא מהכלים הנפוצים ביותר בתקופה זו, עדות להשפעה מהמרחב הסורי.

נרות הקערה מהתקופה הקודמת מתפתחים לנר הצבוט שימשיך לתקופות רבות. גרסה אחת שלו, שבה מופיעים מספר צביטות מרובות - לרוב ארבעה, קרויה בשם נר ארבעתן שימשיך לתוך תקופת הברונזה המאוחרת.

טיפוסי כלים 
 סיר בישול – בצפון נהוג סיר בישול בעל גוף כדורי, ובדרום סב"ש בעל מתאר דמוי־פערור.
 הקומקום ממשיך את קומקומי הברונזה הקדומה
 הקנקן והקנקנית...

משפחות כלים 
 משפחת כלי מגידו (או: כלים שחורים העשויים על אבניים (BWMW)) מייצגים אף הם השפעה סורית. הכלים עשויים מטין מפולם וצרוף היטב. הכלים, שגונם נע בין שחור לאדום, בנויים מגדילים, עם גימור על אבניים איטיים. הכלים מעוטרים בקווים ישרים ובגלים - או בלבן על גבי שחור, או בחריטה לתוך פס לבן שנצבע על הכלי.
 Trickle Painted Ware, כשמם, מעוטרים בנזילות צבע. הכלים נפוצים בגליל התחתון, עמקי בית שאן ויזרעאל וצפון עבר הירדן.

קישורים חיצוניים 
 Ruth Amiran, The Pottery of the Middle Bronze Age I in Palestine, Israel Exploration Journal 10, 1960, עמ' 204–225

תקופת הברונזה התיכונה 
בתקופת הברונזה התיכונה החלו לעשות שימוש באובניים מהירים.

הנרות בעלי הפיות המרובות ממשיכים מהתקופה הקודמת, ולצידן מתחיל להופיע הנר הצבוט, בעל פיה אחת בלבד. רבים מהנרות בתקופה זו עומדים על גבי רגל, בדומה לקובעות.
כלי תל אל-יהודיה
בתקופת הברונזה התיכונה IIב החל להיכנס לשימוש קנקן עם ידית המתחברת לכתף מזווה ובסיס מחודד, שנודע בשם המודרני הקנקן הכנעני, בתקופת הברונזה המאוחרת, קנקנים אלו הפכו לנפוצים ביותר.

טיפוסי כלים 
 קערות מזוות נפוצות ביותר בתקופת הברונזה התיכונה. בברונזה התיכונה IIב במגוון מצומצם של צורות, ואילו בב"ת IIג במגוון צורות גדול של קערות פתוחות וסגורות, עם זיווי חד או מעוגל. חלק מהקערות, בעלות צוואר, מהווים טיפוס־ביניים שבין קערה לגביע, וטיפוס אחר, הנקרא לעיתים קערת יריחו או "כד בעל בסיס" (pedestal vase), בעל צוואר ובסיס מוגבה (בסיס טבעת מוארך בב"ת IIב המתארך לכדי בסיס חצוצרה בב"ת IIג), מהווה טיפוס ביניים שבין הקערה והקובעת. טיפוס זה ידוע בעיקר בתל יריחו, תל בית מירסים ובאתרי השפלה.
 כלי שוקולד על לבן

כלי יבוא 
מלבד כלי תל אל-יהודיה, שחלקם מיוצרים מקומית וחלקם מיובאים, קיים יבוא מועט מקפריסין בתקופה זו:
כלים משלבים III–IV של משפחת כלי הלבן הצבועים מיובאים לאורך כל התקופה.
שלבים IV–VI של כלי המעבר של משפחת כלי הלבן הצבועים (Transitional White Painted ware) מתחילים להופיע במהלך תקופת הברונזה התיכונה 2ב' וימישכו לתוך תקופת הברונזה המאוחרת א'.

לקריאה נוספת
 
 
 
 רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל, מוסד ביאליק והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ירושלים, 1963, עמ' 110–152.
 ענת כהן–וינברגר, פטרוגרפיה של קראמיקה מתקופת הברונזה התיכונה ב': תרומה להבנת קשרי מצרים-כנען (חיבור לשם קבלת תואר דוקטור בפילוסופיה), אוניברסית תל אביב, תשס"ז.

תקופת הברונזה המאוחרת 
כלי שוקולד על לבן ממשיכים מתקופת הב"ת.

ככלל, הכלים המקומיים בתקופה זו עשויים ברמה ירודה מאוד יחסית לתקופת הברונזה. מנגד, כמות הכלים המיובאים העדינים (fine ware) נוסקת אל-על.
טיפוס הקערה המזווה נמשך לתוך תקופה זו, אך הופך לקערה מזווה מנוונת.
כלים דו־חרוטיים
 נרות צבוטים

כלי יבוא

מקפריסין 
 כלי בסיס טבעת
 כלים המקורצפים לבן
 כלים מחופים לבן
 כלים המצוירים על לבן
 כלי הבוקרו הקפריסאי (אין לבלבל עם )

ממצרים

ממיקנה 
בתקופת הברונה המאוחרת מיובאים ממקינה כלים מסוג מיקני IIIc. עם המעבר לתקופת הברזל, ייצרו הפלשתים קירמיקה זו באופן מקומי.

טיפוסי כלים 
צפחת בתקופת הברונזה המאוחרת

הקנקן הכנעני המשיך מתקופת הב"ת והפך לפופולרי במיוחד. קנקנים ששימשו להסעת חומרים לייצוא נשלחו לרחבי , והתגלו, בין השאר, באתרים ברחבי מצרים והמרחב האגאי. בספינה הטרופה מאולו-בורון התגלו למעלה מ־150 קנקנים שלמים.

ברונזה מאוחרת Iא

ברונזה מאוחרת Iב

ברונזה מאוחרת IIא

ברונזה מאוחרת IIב

תקופת הברזל

תקופת הברזל I 
קנקן שפת צווארון

כלים המצוירים על לבן מתקופת הברזל

תקופת הברזל IIא 
 פכית שחורה
קערות שומרוניות הן קערות עדינות ודקות עם דופן מעוגל או זיווי מעודן... נפוצות בעיקר בברזל IIא, אך ממשיכות לתקופה הבאה.
קנקן התושבת, שהופיע ברקורד הארכאולוגי בתקופת הברונזה הקדומה א, חוזר להופיע בתקופה זו ויהפך לנפוץ בתקופת הברזל IIב.

תקופת הברזל IIב - ג 

כלים רבים מעוטרים במירוק - עם התיבשותו של הכלי, חלקים מגופו מוחלקים ונדחסים בידי חפץ קשה וחלק (כגון צדף, או חלוק נחל) המוחזק בידי הקדר. לאחר הצריפה, מתבטא הדבר בפסים ממורקים על גבי הכלי. בתחילת התקופה, הכלים מוחלקים בצורה אקראית, בסגנון הנקרא "מירוק ידני" או "מירוק פרוע", ומאחר יותר מתחיל נוהג של "מירוק אבניים", היוצר פסי מירוק אחידים סביב הכלי.

כלים פינקיים 
 כלי אכזיב
 קנקן טורפדו - ידוע גם בתור "אמפורה פיניקית"

כלי יבוא 
  ידועים גם בשם כלים קיפרו־פיניקיים.

קרמיקה פלישתית
הקרמיקה פלשתית כוללת בתוכה מספר שלבים.
 בשלב הראשון יצרו הפלשתים קרמיקה זהה לזו שיוצרה במיקנה, עם חיפוי לבן ועיטור שחור צבוע במכחול. כלים אלו נכנסים הן תחת הטיפולוגיה של ה, ונקראים בשם קרמיקה מיקנית IIIc:1b, או כשמשווים אותם לקרמקיה פלשתית אחרת, הם נקראים בשמת קרמיקה פלשתית חד־גונית.
 בשלב השני, החלו להופיע ציורים בגוון אדום ושחור על הכלים בין המוטיבים המצוירים: ציפורים, דגים ודגמים גיאומטריים. הכלים משלב זה נקראים בשם קרמיקה פלשתית דו־גונית (או: דו־גונית מפוארת).
 בשלב השלישי חלה ירידה ברמת העיטורים והדגמים המורכבים נעלמים - שלב זה נקרא קרמיקה דו־גונית מנוונת.
 השלב הרביעי - קרמיקה חד־גונית מנוונת.
 השלב החמישי, האופייני למאה ה־9 לפנה"ס - נודע עם גילויו ככלי אשדוד, אך כיום נהוג השם קרמיקה פלשתית מעוטרת מאוחרת (LPDW).

כלי הבישול הפלשתיים היו ללא עיטור. באופן ייחודי להם, השתמשו הפלשתים בפכי בישול, בתחילה – באופן בלעדי, אך בהמשך הזמן נכנס סיר הבישול הארץ־ישראלי לשימוש גם במרחב הפלשתי.

לקריאה נוספת 
ליאורה פרויד, כלי החרס ביהודה: בירושלים וסביבתה במעבר בין סוף תקופת הברזל לתקופה הפרסית (חיבור לשם קבלת תואר דוקטור), אוניברסיטת תל אביב, תשע"ח. (מהדורה מקוונת)

התקופה הפרסית 

בתקופה הפרסית נפוץ קנקן בעל שפה מעוגלת וללא צוואר, שמופיע גם בשלבי המעבר שבין התקופה הפרסית וההלניסטית.

בתקופה זו מתחיל היבוא של הקרמיקה האטית.

התקופה ההלניסטית 
טרה סיגילטה מזרחית מתחילה להיווצר ברבע השני של המאה ה־2 לפנה"ס, וסוגים שונים שלה ימשיכו להופיע מאות בשנים.
כלי ה־BSP מופיעים בין השנים 175 ל־125 לפנה"ס.
טרה סיגילטה מזרחית א' (ESA/ESI)
טרה סיגליטה מזרחית ג' (ESC/ESIII)
 
 
כלי השולחן מהקרמיקה האטית ממשיכים בשימוש עד המאה ה־3 לפנה"ס, ובמאות הבאות יטלו את מקומם כלים ממקורות מזרחיים - רודוס, , הטרה הסיגליטה המזרחית למיניה, וחיקויים מקומיים.

בתקופה ההלניסטית הקדומה קיים מגוון גדול בצורות הקנקנים, אך בתקופה ההלניסטית המאוחרת נפוץ במיוחד קנקן עם שפה מרובעת המתעגלת כלפי חוץ.

בתקופה החשמונאית, ניתן לראות (בעיקר ביהודה ופחות בגליל) בידול מובהק בין אתרים יהודאיים ונוכרים – בעוד הנוכרים ממשיכים להשתמש בכלי חרס מיובאים, האוכלוסייה היהודית נוטה לעשות שימוש כמעט בלעדי בקרמיקה מייצור מקומי

את הצפחות מהתקופה החשמונאית ניתן לזהות לפי לפי הידית המתפתלת כרבע סיבוב, תופעה שתמשיך לתקופה הרומית הקדומה (הורדוסית) ותיעלם לאחר מכן.

נרות בתקופה ההלניסטית 
התקופה ההלניסטית בארץ ישראל מצטיינת במגוון גדול של נרות. הנרות נחלקים לנרות עשויים על אבניים, כגון הנר הצבוט המקומי, שהמשיך את מסורת התקופות הקודמות ובהמשך התקופה הצביטה נעשתה בולטת יותר ויותר, עד לנגיעה של שני הקצוות; נרות אלו היו נפוצים במיוחד באתרים יהודיים. נרות השפלה המתוארכים מסוף המאה ה־4 לפנה"ס ועד תחילת המאה ה־3 לפנה"ס היו גם הם עשויים על אבניים עם עין נר גדולה המוקפת במדף, בתוספת חרטום קוני. נרות מיובאים נפוצו במיוחד בתקופה – בראשיתה בכל האתרים, אך עם חלוף הזמן נטתה האוכלוסייה היהודית להעדיף יצור מקומי. בין המיובאים, בעיקר נרות העשויים בדפוס, כגון: נרות אפסוס, דלפיניפורם, נרות ארוטיים ועוד.

לקריאה נוספת

התקופה הרומית

התקופה הרומית הקדומה 
 קנקן עזה
 נר הרודיאני
 כלי כפר חנניה מתחילים להופיע במאה הראשונה וממשיכים לתוך התקופה הביזנטית.
 לצד כלי הטרה סיגילטה המזרחית הממשיכים להופיע (לקבוצות A ו־D נוספות בתקופה הרומית קבוצות B ו־C), קיים יבוא של כלי .
עם כניסת ההשפעות של האדריכלות הרומית, התווספו לקורפוס הקרמי גם רעפים והטובולי – צינורות חרס שהוליכו את הקיטור בקירות בית המרחץ.

התקופה הרומית המאוחרת 
 נר דרום (מאות 1–2)
 נרות בית נטיף (מאות 3–4; התקופה הביזנטית)
 
 Egyptian red slip

לקריאה נוספת

התקופה הביזנטית 
Fine Byzantine ware/כלים ביזנטיים עדינים

התקופה המוסלמית הקדומה

התקופה האומיית 
כלים קופטיים מזוגגים מתחילים להופיע בא"י במאה ה־8.

 מופיעים לראושנה בתקופה האומיית, נעשים שכיחים בתקופה העבאסית ונעלמים בשלהי התקופה הפאטימית.

התקופה הפאטימית 
החל מהתקופה הפאטימית ועד ראשית התקופה העותמאנית, מתפתחת בארץ ישראל תעשיית סוכר, ששיאה בתקופה הצלבנית. תעשיית הסוכר עשתה שימוש בשני כלי חרס – תבנית הסוכר – משפך חרוטי שבו קיבל הסוכר את צורתו, וצנצנת בה התקבלה הדבשה. שני הכלים יחד ידועים בשם כלי סוכר.

התקופה העבאסית 
 כלי בית מפג'ר

התקופה הצלבנית / איובית 
כלי עכו
כלים עשויים ביד ומעוטרים בעיטור גיאומטרי צבוע (HMGP) מתחילים בתקופה זו או מעט קודם לכן, וממשיכים לתקופות הבאות.

התקופה הממלוכית 
 
כלים מזוגגים חד-גונים

התקופה העותמאנית 
משפחת כלי עזה השחורים
החל מהמאה ה־16 נפוצה במרחב העותמאני מקטרת בשם , שחלקה התחתון עשוי חרס. מקטרות מסוג זה ימשיכו להיות פופולריות עד שיידחקו מפני הסיגריה בשנות ה־20 של המאה ה־20.

התקופה המודרנית 

קרמיקה ישראלית עוצבה בארץ ישראל ובמדינת ישראל החל מראשית המאה ה-20. לצד קדרות מסורתית, פעלו בארץ אמנים שיצירותיהם נוצרו במסגרת תעשייתית. עד לשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 התקיימה בישראל מסורת מקומית שהדגישה את ערכי הטבע ואת המקומיות כביטוי לזהות הציונית. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החלו להופיע ביצירות האמנים הישראלים ביטויים שביקשו לערער על מסורת זו על ידי שילוב הקרמיקה במדיה אמנותיות נוספות ובשימוש בתכנים אישיים וביקורתיים.

ראו גם 
 פרויקט הקרמיקה הלבנטינית

לקריאה נוספת 
 רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל, מוסד ביאליק והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, ירושלים, 1963
 Yosef Garfinkel, Neolithic and Chalcolithic Pottery of the Southern Levant (Qedem 39), Jerusalem, 1999
 Seymour Gitin (ed.) The ancient pottery of Israel and its neighbors : from the Iron Age through the Hellenistic period Vols. 1-3. Jerusalem, 2015-2019
 Ornza Zimhoni, Studies in the Iron Age pottery of Israel : typological, archaeological, and chronological aspects, Tel Aviv, 1997
 Jodi Magness, Jerusalem ceramic chronology, circa 200-800 CE, Sheffield, 1993
 Miriam Avissar and Edna J. Stern, Pottery of the Crusader, Ayyubid and Mamluk Periods in Israel (IAA Reports 26) Jerusalem, 2005

הערות שוליים

ארץ ישראל: היסטוריה
קדרות