שפן הסופר

שָׁפָן בֶּן-אֲצַלְיָהוּ בֶן-מְשֻׁלָּם הַסֹּפֵר (או בקיצור: שפן הסופר) היה סופרו של יאשיהו מלך יהודה. מפורסם בשל חלקו בפרשת ספר התורה שנמצא בבית המקדש, שקרא בספר התורה לפני המלך יאשיהו, ובעקבות כך חולל יאשיהו מהפכה משמעותית בעם ישראל, שעד אז זבח לאלילים.

אזכורו בתנ"ך 
מופיע בתנ"ך כסופרו של יאשיהו מלך יהודה.

בשנה ה-18 למלכותו, התעורר יאשיהו לשפץ את בית המקדש שהיה מוזנח עד אותו הזמן. במהלך השיפוץ שלח יאשיהו את שפן אל חלקיהו בן שלום הכהן הגדול, למנות את הכסף שנאסף מהעם לצורך השיפוץ. חלקיהו מצא בבית המקדש את ספר התורה שכתב משה, וכאשר שפן בא אליו למניית הכסף מסר לו חלקיהו את הספר שייתן אותו למלך.

שפן הגיע למלך וקרא לפניו את ספר התורה. כאשר שמע יאשיהו את התוכחה הקשה הכתובה בתורה, והעונשים הקשים הצפויים לבוא על עם ישראל כאשר יעברו על התורה, קרע את בגדיו לאות צער, ושלח את חלקיהו ושפן יחד עם שרים נוספים לשאול את פי חולדה הנביאה על העניין. לאחר שחולדה התנבאה על קיומם של העונשים הקשים המוזכרים בתורה, בעקבות חטאי מנשה ובנו אמון, חולל יאשיהו מהפך בארץ, בו הוא השמיד את כל האלילים וגם את הבמות בהן הקריבו לשם ה' מחוץ למקדש.

בחז"ל 
שפן מוזכר בחז"ל באופן חיובי ביותר, כמי שהציל את עם ישראל משכחת התורה, ובכך העמידו אותו בשורה אחת עם משה רבנו, עזרא הסופר ורבי עקיבא:

משמעות דברי חז"ל אלו היא, כי חטאי מנשה ואמון, והובלתם את העם בדרך הרחוקה מן התורה, הובילו את העם כמעט לשכחת התורה כליל. אך מעשי שפן שבא והקריא לפני המלך את ספר התורה - וגרם בכך למהפך שהוביל יאשיהו - הובילו לכך שלא תשתכח תורה מישראל.

מסיפור קריאת ספר התורה על ידי שפן בפני המלך יאשיהו, למדו חז"ל את דין שומע כעונה. כי אף על פי ששפן היה הקורא בתורה, נאמר בפסוק: , הרי שהקריאה מתייחסת ליאשיהו מפני הקשבתו לקריאת שפן.

משפחתו 

בניו של שפן היו שרים וסופרים חשובים אצל מלכי יהודה:
אחיקם – היה מחשובי השרים בתקופת יאשיהו ובניו, והיה מן השרים אותם שלח יאשיהו אל חולדה הנביאה בעקבות קריאת ספר התורה. אחיקם היה מתומכי ירמיהו הנביא, והצילו ממוות בידי העם.
גדליהו בן אחיקם  – היה מושל יהודה האחרון, לאחר חורבן הבית.
גמריהו – היה שר בחצר המלך יהויקים.
מיכיהו בן גמריהו –  סיפר לאביו ושאר השרים על הדברים שקרא ברוך בן נריה תלמידו של ירמיהו הנביא מתוך מגילה שכתב ירמיהו על הפורענות שתבוא על יהודה בידי מלך בבל.
אלעשה – היה אחד משני השרים שנשלחו על ידי צדקיהו מלך יהודה אל נבוכדנצר השני מלך בבל. באותה הזדמנות שלח בידם ירמיהו הנביא איגרת לגולים, להודיע כי הם עתידים להישאר בבבל זמן רב. מעשה זה מורה לכאורה על נאמנותם של שני השרים (אלעשה בן שפן וגמריה בן חלקיהו) לנביא, למרות שזה היה נגד המגמה הרווחת אצל שרי המלוכה באותה תקופה.
יאזניהו – נזכר לגנאי בספר יחזקאל, בין שבעים אנשים מזקני ישראל שהקטירו קטורת לעבודה זרה. הזכרת שמו של יאזניהו בייחוד בין שבעים האנשים, מוכיחה על חשיבותו המיוחדת בתוך העם, שעל כך הקפיד עליו ה' יותר משאר הזקנים, כי הוא עלול ללמד יותר את העם לחטוא בעבודה זרה.

עדויות ארכאולוגיות 
ב"בית הבולות" שבשטח G של עיר דוד נמצאה בולה בקוטר 1 ס"מ ועליה הכתובת . הבולה זוהתה כשייכת לבנו של שפן הסופר, גמריהו בן שפן.

שימוש בשם בתרבות
מנהל ההדפסה של ש"ס וילנא, שמואל שרגא פייגנזון (1838–1932), השתמש בכינוי "שפ"ן הסופר".

בשנות ה-60 וה-70 פרסמה הוצאת עם עובד סדרת ספרי ילדים בשם "ספריית שפן הסופר". בין הספרים שיצאו במסגרת הסדרה: המפוזר מכפר אז"ר, מיץ פטל והביצה שהתחפשה.

קישורים חיצוניים
ב"צ לוריא, שפן - סופר המלך, בית מקרא קיח: ניסן תשמ"ט 
 
 יגאל בן-נון, פולחן יהוה והרפורמה של שפן – יגאל בן-נון, הרצאה מצולמת

הערות שוליים

אישים בספר מלכים
אישים בתנ"ך המוזכרים במקורות חיצוניים