זמר מפוחית

זמר מפוחית הוא שיר שכתב
נתן אלתרמן והלחין סשה ארגוב. השיר נכתב במקור להצגת התיאטרון הקאמרי "תק על תק", שהועלתה ב־1956, אבל לא זכתה להצלחה. מאוחר יותר ביצעו אותו אילי גורליצקי ויונה עטרי במופע "שוק המציאות", שהועלה ב־1965. אלבום שכלל שירים מהמופע יצא לאור, אך השיר לא נכלל בו. השיר יצא לאור לראשונה באלבום ב־1968 בביצוע עדנה גורן וקובי רכט, שהקליטו אותו לאלבומם "שירי סשה ארגוב". השיר היה הלהיט הגדול ביותר מתוך האלבום. השיר התפרסם גם בביצוע להקת "הכל עובר חביבי", ובוצעו לו גרסאות כיסוי נוספות, בהן של מתי כספי, אחינועם ניני, אריק סיני וגלי עטרי.

במרץ 2010 נערך ברשת ג' מצעד משירי אלתרמן, לציון 100 שנים להיוולדו ו־40 שנים למותו. במצעד צעדו 21 שירים. השיר, שהושמע בביצוע עדנה גורן וקובי רכט, הגיע למקום ה־12.

כתיבה 
השיר עוסק בתחושות דו־ערכיות כלפי קשר של נישואים. כל אחד מהצדדים קשור לשני, אך משווע להימלט מהקשר. בשיר מבוטאים כאב וסרקזם.

המונח "מפוחית" מתייחס למפוחית יד (קונצרטינה) ולא למפוחית פה, דבר הנלמד ממשפטים כמו מפוחית מפרשת ידיה או ואם בוכה המפוחית על הברכיים.

המילה "קוּבָּה" פירושה בית בושת, לפי המשמעות הרווחת בלשון חז"ל.

המונח "תנובה", שבו מתייחס הגבר בשיר באופן מושאל לאשתו, מתייחס למזנונים ומסעדות פועלים, שהתחילו לפעול באמצע שנות ה־20. המזנונים נפתחו כדי להגדיל את שיווק תוצרת החלב והופעלו בשיטת זכיינות שבה החנוונים החזיקו אותם על חשבונם, בעוד שחברת "תנובה" סיפקה להם את התוצרת. במסעדות ניתן היה לקבל מאכלים פשוטים כמו ירקות בצורת סלט, חלב ומוצרי חלב כמו שמנת חמוצה וגבינה פשוטה ולעיתים פירה. הצבע השליט במסעדות "תנובה" היה לבן (או ירקרק), כולל החלוקים הלבנים של המגישות ועובדות הדלפק.

קישורים חיצוניים 

 "זמר מפוחית" בביצוע קובי רכט ועדנה גורן, באתר יוטיוב

ביאורים

הערות שוליים 

שירי 1956
סינגלים מ-1968
שירי מתי כספי
שירי גלי עטרי
שירים בעברית
שירים שנכתבו על ידי נתן אלתרמן
שירים שהולחנו על ידי סשה ארגוב