גבול איראן–ארמניה

גבול איראן–ארמניה (בפרסית: مرز ارمنستان-ایران; בארמנית: Հայաստան–Իրան սահման) הוא גבול באורך 44 קילומטרים בין איראן לארמניה, העובר ממשולש הגבולות עם אזור נחצ'יבאן של אזרבייג'ן במערב ועד למשולש עם אזרבייג'ן עצמה במזרח.

תיאור 
הגבול מתחיל במערב במשולש הגבולות המערבי עם נחצ'יבאן, אזרבייג'ן, ועובר לאורך נהר אראס אל הגבול המשולש המזרחי עם אזרבייג'ן. מזרחה לנקודה זו הגבול ממשיך לאורך האראס מזרחה.

היסטוריה 
במהלך המאה ה-19 היה הקווקז נתון במחלוקת בין האימפריה העות'מאנית, פרס ורוסיה, שהתרחבה דרומה. עד מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) והסכם גוליסטן שאחריה רכשה רוסיה את עיקר אזרבייג'ן של ימינו וחלקים מארמניה. הגבול המודרני בין איראן ואזרבייג'ן נמשך (למעט קטע נחצ'יבאן) לבין איראן וארמניה. בעקבות מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828) והסכם טורקמנצ'אי נאלצה פרס לוותר על נחצ'יבאן ושאר חלקי ארמניה לרוסיה. האראס הוארך כגבול עד למשולש הגבולות עם האימפריה העות'מאנית, ובכך השלים את מה שיהפוך לגבול אזרבייג'ן–איראן.

במהלך מלחמת העולם הראשונה ערכו הקומוניסטים הרוסים מהפכה מוצלחת ב-1917, בעוד שעמי דרום הקווקז הכריזו על הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של עבר הקווקז ב-1918. חילוקי דעות פנימיים הובילו לעזיבה של גאורגיה את הפדרציה במאי 1918, ואחריה זמן קצר לאחר מכן פרשו גם ארמניה ואזרבייג'ן. מעצם שמה גרמה אזרבייג'ן העצמאית החדשה למתיחות עם פרס, שכן נראה היה שהיא מרמזת על תביעה לאזור אזרבייג'ן באיראן. בשנת 1920 פלש הצבא האדום הרוסי לאזרבייג'ן וארמניה וסיים את עצמאותן. שתי המדינות, יחד עם גאורגיה, שולבו ב בתוך ברית המועצות, לפני שהופרדו ב-1936.

ועידת גבול בין איראן לברית המועצות ב-1954 ערכה כמה התאמות קטנות לאורך הגבול, לטובת איראן. לאחר מכן החל תיחום השטח, כאשר הסכם סופי נחתם ב-1957.

לאחר התפרקות ברית המועצות ב-1991 קיבלה ארמניה עצמאות וירשה את החלק שלה בגבול איראן–ברית המועצות.

מעברי גבול 
מעבר הגבול המרכזי נמצא בנורדוז-אגאראק.

ראו גם 
 יחסי איראן–ארמניה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ארמניה
איראן
איראן: גאוגרפיה
ארמניה: גאוגרפיה