גיבתון שחור-פנים

גִּבְּתוֹן שְׁחוֹר-פָּנִים (שם מדעי: Emberiza spodocephala) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הגיבתוניים.

בישראל הוא נצפה פעמיים: הפרט הראשון נלכד במהלך פעילות טיבוע ציפורים בתחנה לחקר ציפורי עמק חפר ב-31 באוקטובר 2021; הפרט השני נלכד אף הוא במהלך טיבוע, ב-24 בפברואר 2023 במעיין צבי.

טקסונומיה ואטימולוגיה 
שם הסוג Emberiza מגיע מגרמנית העתיקה מהמילה Embritz שמשמעותה גיבתון. שם המין הספציפי spodocephala מיוונית העתיקה, מהמילים spodos, "אפר", ו-kephalos, "ראש".

תת-מינים 
לגיבתון שחור-פנים שני תת-מינים מוכרים כיום:
 E. s. spodocephala (פטר סימון פאלאס, 1776) - מקייץ מדרום-מרכז רוסיה וצפון מונגוליה עד לים אוחוצק, וצפון סחלין עד לדרום וצפון-מזרח מונגוליה הפנימית, צפון חיילונגג'יאנג וצפון ומרכז חצי האי הקוריאני. חורף בדרום ומרכז סין, טאיוואן, ואיי ריוקיו.
 E. s. sordida (אדוארד בליית, 1845) - מקייץ בצ'ינגהאי ושאאנשי דרומה עד יונאן וגוויג'ואו שבמרכז סין. חורף במרכז נפאל עד לצפון-מזרח הודו והחלק הצפוני של דרום-מזרח אסיה.

בעבר המין גיבתון מסכה (Emberiza personata ) נחשב לתת-מין של גיבתון שחור-פנים תחת השם E. s. personata, אך כיום המין פוצל למין עצמאי בשל הבדלים מורפולגיים, ווקאליים, וגנטיים.

תיאור 
אורכו כ-13.5–16 ס"מ ומשקלו 13–27 גרם. המראה הכללי שלו והרגלי ההאכלה הקרקעיים נותנים רושם של סתרי מצוי עם מקור של גיבתון. לזכר בלבוש קיץ ראש אפור-כהה עם ערבוב של ירוק צהוב ושחור בין המקור לעין. החלקים העליונים בצבע חום מפוספס בכבדות עם שחור, למעט על הגב. השת חום והזנב חום כהה. החלקים התחתונים לבנבנים צהבהבים עם פסי צד עדינים בצבע חום כהה. המקור החזק ורדרד.

לנקבות ולצעירים דוגמת ראש חלשה יותר, עם לחיים בצבע אפור-זית ופס-גבה בגוון לבן שמנת חלש. החלקים התחתונים בגוון צהוב קרמי עם פספוס חום כהה.

קריאותיו נשמעות כ-"צי" מטאלי וקצר למדי.

תפוצה ואקולוגיה 
הוא מקנן בדרום סיביר עד לצפון סין. הוא נודד, חורף בצפון-מזרח הודו, דרום סין וצפון דרום מזרח אסיה. הוא מזדמן נדיר מאוד למערב אירופה.

הגבתונים ממין זה מקננים בסבך צפוף לאורך נחלים ונהרות באזור הטייגה, ומטילים ארבע או חמש ביצים על הקרקע או בקן הממוקם בעצים. הם מופיעים לפעמים ביערות הרריים (גם מחטניים וגם נשירים). בהרי אלטאי הם נצפים לפחות עד גובה של 600 מטר מעל פני הים, ביפן - עד 1,500 מטר (לעיתים אף גבוה יותר), ובצפון מונגוליה - לפחות עד 1,300 מטר. בחורף הם יוצאים לאזורים נמוכים יותר למרגלות ההרים ובשפלה. בדרך כלל הם שוהים אז בשיחים הגדלים לאורך אפיקי מים או בשולי עצים וקרחות, בסמוך למים בבתי גידול חקלאיים או אחרים עם שיחים פתוחים.

תזונה 
הבוגרים ניזונים בעונת הקינון בעיקר מחסרי חוליות, בוגרים וזחלים כאחד; בין היתר, ציקדות קטנות ופשפשאים אחרים, זבובאים, נמליים, פרפראים, חיפושיות ועכבישאים. הרכב התזונה של הגוזלים דומה. במהלך הנדידה ובשטחי החריפה ניזונים הגיבתונים ממגוון זרעים, כולל דגניים. הם תרים אחר מזון בעיקר על הקרקע. מחוץ לעונת הקינון, הם שוהים בדרך כלל בקבוצות קטנות, לפעמים עם גבתונים ממינים אחרים.

סטטוס 
זהו מין בעל תפוצה נרחבת ואוכלוסייה גדולה ויציבה, ולכן ה-IUCN מסווג אותו במצב שימור "ללא חשש".

קישורים חיצוניים 

 תצפיות, קטעי וידאו, תמונות וקולות של גיבתון שחור-פנים, באתר eBird
 הקלטות אודיו של גיבתון שחור-פנים, באתר xeno-canto

הערות שוליים 

בעלי חיים שתוארו ב-1776
טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
גיבתוניים
ארץ ישראל: גיבתוניים
רוסיה: עופות
יפן: עופות
טאיוואן: עופות
סין: עופות
קוריאה הצפונית: עופות
קוריאה הדרומית: עופות
מונגוליה: עופות
נפאל: עופות
הודו: עופות
מיאנמר: עופות