הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של ליטא ובלארוס

הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של ליטא ובלארוס (SSR LiB) שניתן לכנותה ליטבל, הייתה רפובליקה סובייטית שהתקיימה בתוך שטחי ליטא המודרנית ורוב שטחי בלארוס המודרנית במשך כחמישה חודשים במהלך המלחמה הליטאית-סובייטית והמלחמה הפולנית-סובייטית ב-1919. הרפובליקה נוצרה בפברואר 1919 באופן רשמי באמצעות מיזוג הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית קצרת-הימים, והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס.

הרפובליקה הסוציאליסטית של ליטא ובלארוס, ליטבל, מתוארת לעיתים קרובות כמדינת בובות של רוסיה הסובייטית, במהלך קיומה הקצר הייתה לממשלת ליטבל SSR LiB סמכות מוגבלת על השטחים שבבעלותה. עד אוגוסט 1919 איבדה ליטבל שליטה על כל השטחים הנטענים שלה, כאשר הצבא הפולני ובמידה פחותה הצבא הליטאי התקדמו.

היסטוריה

רקע כללי 

לאחר תום מלחמת העולם הראשונה בנובמבר 1918, החלה רוסיה הסובייטית להתפשט לכיוון מערב, בעקבות הצבא הגרמני הנסוג. בניסיון להפיץ את המהפכה הפרולטרית העולמית, ביקשה רוסיה להקים רפובליקות סובייטיות סוציאליסטיות במזרח אירופה. עד סוף דצמבר 1918 הגיעו כוחות בולשביקים לליטא. הבולשביקים ראו במדינות הבלטיות מחסום או גשר למערב אירופה, שם יוכלו להצטרף למהפכה הסובייטית ההונגרית ולמהפכה הגרמנית.

הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא הוכרזה ב-16 בדצמבר 1918 והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ביילורוסיה (SSRB) הוקמה ב-1 בינואר 1919. ב-16 בינואר 1919, פרסם הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרוסית (בולשביקים) שתי החלטות הנוגעות לשתי הרפובליקות הסובייטיות החדשות של הגבול המערבי; האחת קוראת לאיחוד של ליטא הסובייטית ובילורוסיה הסובייטית, והשניה קוראת להעברת מחוז ויטבסק, מחוז סמולנסק ומוגילב מהרפובליקה הסובייטית הביילורוסית לרוסיה הסובייטית. ב-22 בינואר 1919 הגיע אדולף יופה למינסק, כנציג מרכז מוסקבה, עם משימה להשליט סדר בקרב ההנהגה הבולשביקית הלוחמת בביילורוסיה. המנהיגים הבולשביקים הביילורוסים דחו את רעיון המיזוג עם ליטא ואת הניתוק של שלוש המחוזות המזרחיים של ביילורוס מה-SSRB. הם מחו בפני הוועד המרכזי של RCP(b) וגזרו שאדולף יופה אינו כשיר.

הקונגרסים במינסק ובווילנה 
הקונגרס הסובייטי הראשון של ביילורוסיה נערך במינסק 2-3 בפברואר 1919. הוועד הפועל המרכזי של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (RSFSR) יוצג בקונגרס על ידי היו"ר שלה יעקב סברדלוב. לפני פתיחת הקונגרס הסכימה ההנהגה הסובייטית הביילורוסית, לפיצול הרפובליקה שלהם. בקונגרס פרשו המשלחות ממוגילב, סמולנסק, ויטבסק מההליכים בדרישה לשלב מחדש את מחוזותיהן ב-RSFSR. הקונגרס קבע לאחר מכן ששטח בלארוס -SSRB יוגבל למחוזות מינסק ולמחוז גרודנו. למעשה, בהתחשב במלחמה המתמשכת, מהלך זה הותיר את ממשלת ה-SSRB בשליטה על שישה אויז'דים (חלקים) בלבד של מחוז מינסק.

סברדלוב נשא נאום שקרא לאחדות בין ביילורוסיה הסובייטית וליטא הסובייטית, שלדבריו הוא הכרחי כדי להילחם במתנגדי הסוציאליזם הבולשוביקי הוא טען שמדינה ליטאית-ביילורוסית מאוחדת היא הכרח להתמודדות עם מגמות לאומיות-שוביניסטיות (כולל בשורות הקומוניסטיות). מכיוון שהצעתו של סברדלוב זכתה לתמיכת רוב (במיוחד מצד צירים מהבסיס), הטיל הקונגרס על הוועד הפועל המרכזי של ביילורוסיה ה-SSRB, לפעול לאיחוד עם הרפובליקה הסובייטית של ליטא.

ברוח דומה, הקונגרס הראשון של ליטא הסובייטית, שהתכנס בווילנה בין ה-18 ל-20 בפברואר 1919 והשתתפו בו 220 צירים, בחן את הדו"ח של ממשלת הפועלים-איכרים הזמנית של ליטא בשאלת איחוד עם ביילורוסיה. הקונגרס הסכים על איחוד הרפובליקות המועצות הליטאיות והביילורוסיות והפדרציה שלהן עם הרפובליקה הסובייטית הרוסית. בהחלטת קונגרס וילנה נכתב "בהכרה בקשר הבלתי נפרד שלנו עם כל הרפובליקות הסוציאליסטיות הסובייטיות, הקונגרס מורה לממשלת הפועלים והאיכרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא ובילורוסיה לפתוח במשא ומתן לאלתר עם העובדים, וממשלות האיכרים של ה-RSFSR, לטביה, אוקראינה ואסטלנד, במטרה להרכיב את כל הרפובליקות הללו לישות סוציאליסטית RSFSR אחת"

ייסוד ה-SSR LiB – הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של ליטא ובלארוס 
ב-27 בפברואר 1919 קיימו ועד הפועל המרכזי של הרפובליקה הסובייטית הליטאית והבלארוסית, ליטבל, ישיבה משותפת בווילנה. הפגישה בחרה את הנשיאות של הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות של ליטא ובלארוסיה עם קז'ימייז' צ'יכובסקי (Kazimierz Cichowski) בראשה. הפגישה ייסדה את מועצת הקומיסרים העממיים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא ובלארוסיה בתור הקבינט הממשלתי של הרפובליקה הסובייטית המאוחדת החדשה, בראשות וינקאס מיקביצ'יוס-קפסוקאס (Vincas Mickevičius-Kapsukas). מנהיגי הקומוניסטים המקומיים הצליחו להתנגד לדרישה שאדולף יופה יהפוך לראש הרפובליקה, אם כי הוא נשאר באזור כנציג מרכז מוסקבה.

הפגישה ב-27 בפברואר 1919 קיבלה בחוסר רצון את הפרדת מחוזות מוגילב, סמולנסק וויטבסק מביילורוסיה. וילנה הפכה לבירת הרפובליקה הליטאית-ביילורוסית החדשה. עם זאת, רוב מוסדות השלטון של SSR LiB נותרו במינסק או בסמולנסק. בעת הקמתה, בשטחים שבשליטת הרפובליקה החדשה בנפות מינסק, וילנה וקובנה הייתה אוכלוסייה של כ-4 מיליון איש.

קונגרס איחוד של המפלגה הקומוניסטית של ליטא ובילורוסיה התקיים בווילנה 4–6 במרץ 1919. בחזית החקלאית, הקונגרס המאוחד החליט נגד פירוק אחוזות שהוחרמו. במקום לחלק את האחוזות לצורך חלוקה מחדש לאיכרים קטנים וחסרי קרקע, הקונגרס של איחוד המפלגות בחר בהפיכת האחוזות לחוות מדינה קיבוציות, החלטה שהגבירה את התסכול של האיכרים ביחס למפלגה.

פינוי למינסק 
כשהצבא הפולני התקדם לעבר וילנה, הקימה מועצת הקומיסרים העממיים את מועצת ההגנה של הליטבל – SSR LiB. המצב בווילנה היה כאוטי, כאשר ממשלת ליטבל קיימה 16 ישיבות בשבוע שבין בין ה-8 באפריל ל-15 באפריל 1919. אוכלוסיות פולניות מקומיות תמכו במתקפה של הצבא הפולני על וילנה, שנמשכה בין ה-17 ל-21 באפריל 1919.

ממשלת ליטבל פונתה לדאוגבפילס ב-21 באפריל 1919. אובדן בירת ליטבל ערער את המורל של התנועה הקומוניסטית באזור. רפובליקת ליטבל עשתה שלושה ניסיונות כושלים להשתלט מחדש על וילנה מידי הצבא הפולני. ב-28 באפריל 1919 הועברה הממשלה למינסק, שהוכתרה כבירתה החדשה של הרפובליקה. אולם הפינוי לא נעשה בצורה מסודרת, חלק ניכר מהחומרים ומצוות המוסדות הממשלתיים נותרו מאחור בווילנה. כשהם היו במינסק, הקומיסריאטים העממיים לא התחילו להקים מוסדות חדשים, אלא הטמיעו את המבנים הקיימים של ועדת המהפכה המהפכנית של מחוז מינסק בקומיסריונים משלהם.

פינוי לבוברויסק 
במאי 1919, עם התקדמות הכוחות הפולניים למינסק, נסוגו מועצת הקומיסרים העממיים וכמה קומיסרי העם לבוברויסק. ב-30 במאי 1919 חתם הוועד הפועל המרכזי של ליטבל על הסכם עם ממשלת RSFSR (הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית), המעביר את ניהול ענייני הצבא והכלכלה של ליטבל לממשלת RSFSR. מועצת ההגנה נשארה במינסק. עם זאת, עד אמצע יוני איבדה ליטבל שליטה אפילו בפריפריה של העיר מינסק. מספר מרידות אנטי-סובייטיות התרחשו בחלקים שונים של האדמות שנתבעו על ידי ליטבל, כאשר הצבאות הירוקים (Green armies) השתלטו על אדמות.

ב-1 ביוני 1919 הוכרז האיחוד הצבאי-פוליטי של הרפובליקות הסובייטיות בפגישה חגיגית של הוועד הפועל המרכזי הכל-רוסי במוסקבה. משלחת של ליטבל – SSR LiB – השתתפה בפגישה. האיחוד הורכב מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של ליטא ובלארוס, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של קרים. לפי הצו שהוצא בפגישה, לרפובליקות יהיו ארגון ופיקוד צבאי מאוחד. המועצות הלאומיות של כלכלה ותחבורה ושל קומיסרי העבודה העממיים של הרפובליקות הסובייטיות ימוזגו. לאחר מכן, ביוני 1919, צבא ליטבל מוזג לתוך הכוחות המזוינים של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית. הוועד הפועל המרכזי של ליטבל פרסם הצהרה המשבחת את האיחוד הצבאי-הפוליטי, וקוראת לצעד ראשון לקראת איחוד כל הרפובליקות הסובייטיות ל"ברית מועצות אחת".

ב-13 ביולי 1919, הגיע יוסיף סטלין, כדי לפקח על החזית המערבית. הוא הציע לפזר את מועצת ההגנה של ליטבל ואת מועצת הקומיסרים העממיים. הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ליטא ובילורוסיה התנגד להצעתו של סטלין, בטענה שהמהלך יביא לסופה של הרפובליקה. ב-17 ביולי 1919, בפגישה משותפת של הוועד הפועל המרכזי של ה-SSRLiB ליטבל, קיבלו הסובייטים של מינסק והמועצה המרכזית של האיגודים המקצועיים את ההחלטה לפזר את מועצת ההגנה. בשלב זה שלטו הכוחות הפולניים בכ-75% מהשטחים שנתבעו על ידי ליטבל.

חילופי שבויים 
בעקבות החלטה של הוועדה הצבאית-מהפכנית של ליטבל, ב-2 באפריל 1919, נערכו חילופי שבויים, כאשר הצבא הגרמני שחרר 24 אסירים, פעילים פוליטיים בולשיביקים, תמורת 13 חברי המשלחת הגרמנית עצורים בווילנה ובקאישיאדוריס. משא ומתן נוסף הביא לשחרורם של 25 אסירים קומוניסטים נוספים.

נפילת מינסק ובוברויסק 
ב-8 באוגוסט 1919 כבשו כוחות פולנים את מינסק. עד 20 באוגוסט 1919 הגיעו הכוחות הפולניים לנהר ברזינה. ב-28 באוגוסט נסוגה הארמייה ה-16 הסובייטית מבוברויסק והתבצרה על הגדה השמאלית של נהר ברזינה. הוועדה המהפכנית של מחוז מינסק פונתה לסמולנסק. בסמולנסק חדלה לתפקד הוועדה המהפכנית של מחוז מינסק. הסמכות לנהל את ה-uyezds הבלתי כבושים של SSR LiB הועברה לרשויות של נפת גומל ונפת ויטבסק. בהתבסס על המחלקות לשעבר של הוועדה המהפכנית של מחוז מינסק הוקמה ועדת החיסול של המוסדות המפונים של ליטא ובלארוס. ב-27 באוגוסט 1919 כבשו כוחות פולנים את נובואלקסנדרובסק, ובכך איבד ה-SSR LiB שליטה על העיירה האחרונה בשטחים שנתבעו על ידי הרפובליקה. עד ספטמבר 1919 התייצבה החזית הפולנית-סובייטית לאורך קו הנהרות המערבית דווינה – פציץ' – ברזינה.

השלבים האחרונים של הרפובליקה 

בספטמבר 1919, רוסיה הסובייטית כבר הכירה בליטא העצמאית והציעה לנהל משא ומתן על הסכם שלום. באפריל 1920 החל הצבא האדום לכבוש מחדש את ביילורוסיה מידי הכוחות הפולניים.

ב-11 ביולי 1920 כבש הצבא האדום את מינסק. הסכם השלום הסובייטי-ליטאי נחתם ב-12 ביולי 1920. פגישה של שלוש מפלגות – המפלגה הקומוניסטית של ליטא ובילורוסיה (מיוצגת על ידי וילהלם קנורין, יוסיף אדמוביץ ' ואלכסנדר צ'רביאקוב), הארגון הקומוניסטי הביילורוסי של וסבולוד איגנטובסקי וה"בונד היהודי הכללי" בראשות ארן ויינשטיין – התקיימה ב-30 ביולי 1920, שהחליטה להקים מחדש רפובליקה סובייטית ביילורוסית. הוקמה ועדה מהפכנית צבאית בילורוסית, שהייתה אמורה לשמש סמכות זמנית לשעת חירום באזורים הבילורוסים שבשליטת ברית המועצות – המורכבת מקנורין, אדמוביץ', צ'רביקוב, א. קלישבסקי, איגנטובסקי, ויינשטיין. קלישבסקי מונה כמזכיר הזמני של הוועדה המהפכנית הצבאית של ביילורוס.

למחרת, ב-31 ביולי 1920, הוכרזה בטקס במינסק על הקמת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הביילרוסית (BSSR). הגבול בין פולין לבס"ר נקבע בסופו של דבר על ידי הסכם ריגה ב-1921, שהותיר שטחים עם אוכלוסיות ביילורוסיות משמעותיות בצד הפולני של הגבול.

ממשל 
רשמית, הייתה הליטבל SSR LiB מדינה ריבונית. עם זאת, בפועל, היה תפקיד הממשל מוגבל ביותר. ליטבל הוקמה בהשתתפות פוליטיקאים מקומיים, אך למעשה נשלטה במלואה ממוסקבה. יופה, כנציג מרכז מוסקבה, בחר בעצמו רבים מחברי הממשלה המרכזיים. תהליך הרכבת הממשלה התאפיין במתיחות בין יופה לקומוניסטים מקומיים, מאחר שהראשונים לא קידמו את הנציגים מהאינטליגנציה המקומית והענישו מנהיגים מקומיים שהתנגדו לאיחוד הרפובליקות הסובייטיות של ליטא ובלארוס.

לרפובליקה היו חמש שפות רשמיות; רוסית, בלארוסית, ליטאית, פולנית ויידיש. בפועל, רוסית הייתה השפה השלטת בעניינים ציבוריים, בעיקר בהיותה שפתם של חיילי הצבא האדום.

הוועד המנהל המרכזי 
ב־27 בפברואר 1919, התקיים כינוס של הוועד המנהל המרכזי של איכרים והפועלים הסובייטים, הו היו חברים 100 נציגים חברים, מתוכם 91 היו קומוניסטים. הוועד הפועל המרכזי בחר נשיאות עם קז'ימייז' צ'יכובסקי (Kazimierz Cichowski) כיושב הראש ואת יוזף אונשליכט (Józef Unszlicht) כסגנו.

קומיסרי העם 
בזמן ייסוד הרפובליקה נוצרו קומיסריאטים (משרדים) עממיים לענייני חוץ, פנים, חקלאות, תקשורת, חינוך, מימון, מזון, עבודה, משפט, פוסט וטלגרף, לענייני צבא והמועצה העליונה לכלכלת העם. למחרת החליטה מועצת הקומיסרים העממיים להקים שני קומיסרים עממיים חדשים; שירותי בריאות והגנה חברתית, על ידי הסרת תחומים אלה מאחריותו של הקומיסריון העממי לענייני פנים. הקומיסריון העממי לענייני חוץ לא היה פעיל. כמה קומיסריטים עממיים אחרים (כגון הקומיסריטים לענייני צבא, מידע, דואר וטלגרף וכו', נוהלו ישירות על ידי הקומיסריטים העממיים של RSFSR (הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית).

חטיבות אדמיניסטרטיביות 

הרפובליקה ביקשה לשלוט במחוז וילנה, מחוז קובנה, מחוז מינסק, מחוז גרודנה (למעט מחוז בלוסטוקסקי, מחוז בלסקי וסוקולסקי) ומחוז סובלקי – שטחים עם אוכלוסייה כוללת של כשישה מיליון.

סמלי מדינה 
מועצת הקומיסרים העממיים אימצה כדגל של הרפובליקה בד אדום רגיל. יתר על כן, מועצת הקומיסרים העממיים קבעה כי סמל הרפובליקה יהיה זהה לזה של ה-RSFSR, למעט החריג שהסמל יכלול את ראשי התיבות 'SSR L ו-B' בחמש שפות. לפי טיוטת החוקה של הרפובליקה, הסמל יכלול "פטיש זהב ומגל בקרני השמש העולה על רקע אדום, מוקף בזר אוזניים עם הכיתוב בחמש שפות : ליטאית, פולנית, יידיש, רוסית ובלארוסית".

כלכלה 
כלכלת הרפובליקה קצרת הימים הייתה במצוקה. מלחמה, כיבוש גרמני ועקירת אוכלוסין שיבשו את הייצור התעשייתי והחקלאי. בשבועות שקדמו להקמת הרפובליקה שרר באזור רעב כבד. בשאיפה להחיות את הייצור, יישמה ממשלת ליטבל SSR LiB מדיניות של קומוניזם מלחמתי. החלו הלאמות של מפעלים עם בעלים נפקדים בינואר-פברואר 1919, בסופו של דבר הולאמו כל הפעילויות הכלכליות.

האיכרים המקומיים דחו את החרמת הרכוש (ההלאמה) והתנגדו לשיתוף פעולה עם השלטונות הסובייטיים. המפלגה הקומוניסטית פרסה כוחות צבאיים וחצי-צבאיים כדי לתפוס תוצרת חקלאית, על מנת להתמודד עם המחסור במזון בערים. בכך החמירה עוד יותר את העוינות בין הממשלה למגזרים החקלאיים. עד יוני 1919 שרר רעב ברפובליקה. למרות המחסור במזון המקומי, נדרשה ליטבל על ידי רוסיה הסובייטית לספק מזון לרוסיה הסובייטית ולצבא האדום, מה שגרם למתיחות בין ההנהגות של שתי הרפובליקות הסובייטיות.

צבא 
צבא הכוחות המזוינים של ליטבל הוקם ב-13 במרץ 1919 על בסיס הצבא המערבי הרוסי. הוא כלל ארבע דיוויזיות (חטיבות) רובאים. הצבא הליטאי-בלארוסי היה פעיל מרגע שהוקם, ונלחם נגד כוחות פולנים וגרמנים.

במרץ 1919 פרסמה ממשלת ליטבל צו הקורא לגיוס חובה של כל הגברים בגילאי 18 עד 40, כמו גם חובת עבודה לייצור. גזירת הגיוס נתקלה בהתנגדות מצד אוכלוסיות מקומיות, ולא ניתן היה ליישם אותה במלואה. הצבא הליטאי-בלארוסי סבל מעריקות מסיביות, נכון ליוני 1919 דווח שיש כ-33,000 עריקים מהצבא הסובייטי בנפת מינסק.

תרבות 
מעל 10% מאוכלוסיית המדינה היו יהודים דוברי יידיש, ומבחינה תרבותית הייתה השפעתם משמעותית. כשהצבא האדום כבש את וילנה, מרכז מוסקבה הנחה את רוב צוות הקומיסריון היהודי (Jewish Commissariat) לעבור לבירת ליטבל החדשה כדי לגבור על האינטליגנציה היידישיסטית שם. דניאל צ'רני (Daniel Charney), מונה לאחראי פעילויות תרבות בשפת היידיש; ונדרש לארגן מחדש ספריית יידיש סובייטית מרכזית (איסוף חומרים מארכיונים שהופקעו), פרסום כתבי עת חינוכיים ותרבותיים בשפת היידיש וקליטת הלהקה הווילנאית לתיאטרון הממלכתי של ליטבל ביידיש שהיה אמור להיות מוקם

היסטוריוגרפיה

מדינת בובות 
היסטוריונים שונים סיפקו הסברים שונים מדוע הוקמה ליטבל SSR LiB. בזמן הקונגרס הכל-בלארוסי של הסובייטים בפברואר 1919, נימוק ההצדקה הרשמי היחיד שסיפק את מיזוג הרפובליקות הסובייטיות של ליטא ובלארוס היה פרשנות מעורפלת בהצהרת הקונגרס על "הזהות ההיסטורית של האינטרסים הכלכליים" של ליטא ובלארוסיה., ללא כל אזכור של מוצא אתני או לאום.

כמה היסטוריונים ממסגרים את חווית הליטבל כניסיון כושל ליצור מדינת בובות רוסית סובייטית לאורך גבולה המערבי; המונח 'מדינת בובות' שימש את פיוטר לוסובסקי (Piotr Łossowski), דייוויד ר. מרפלס (David R. Marples), פר אנדרס רודל (Per Anders Rudling), ועוד, שכתבו על כך.

הנוסטלגיה של הרפובליקה הרב לאומית והדוכסות הגדולה 
מרטלסמן (Mertelsmann) טוען כי ביצירת רפובליקה רב-אתנית "ניתן להבין את ליטבל כניסוי ליצירת צורה של ארגון מדינה מעבר לדפוסים לאומיים ישנים", אך למעשה, ניסויים כאלה יהפכו מאוחר יותר לבלתי אפשריים עם עליית גישתו של סטלין השאלה הלאומית (Stalin's approach to the national question) כמדיניות סובייטית רשמית, לפיה לכל אומה תוקצה מדינה נפרדת.

סוף הרפובליקה 
אפילו סוף הרפובליקה הוא מקור למחלוקת בין היסטוריונים. ישנן נקודות מבט שונות לגבי תאריך הסיום של הרפובליקה. כמה היסטוריונים מתייחסים למברק של סטלין ללנין המבקש את פירוק ממשלת ליטבל SSR LiB כסיומה של הרפובליקה. אחרים טוענים כי לנין חיסל את ליטבל SSR LiB ב-17 ביולי 1919 אך הרפובליקה המשיכה להתקיים באופן רשמי עד 1920. לאחר אובדן השטחים שטענה שהם שלה. אין הצהרה רשמית או מסמך דומה מצדו של לנין הדורש לפרק את הרפובליקה. ההיסטוריוגרפיה הסובייטית זיהתה את 31 ביולי 1920 כתאריך הסיום של ליטבל SSR LiB, שהוחלפה בברית המועצות הסובייטית.

ראו גם 
 היסטוריה של בלארוס (History of Belarus)
 היסטוריה של ליטא
 הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הביילורוסית
 הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא (1940–1991)
 רפובליקות של ברית המועצות

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

מדינות וטריטוריות דוברות רוסית
מדינות לשעבר שההכרה בהן הייתה מוגבלת
רפובליקות סוציאליסטיות לשעבר
מדינות לשעבר באירופה
רפובליקות סובייטיות מוקדמות
ציטוט עם תסריט בשפה זרה (רוסית)
דפים עם תרגומים שלא נסקרו
ליטא: היסטוריה
בלארוס: היסטוריה