B2C

B2C (ראשי תיבות של business-to-consumer בעברית: עסק לצרכן) נקרא גם ישירות לצרכן (DTC) הוא מודל עסקי של מכירת מוצרים מעסק ישירות ללקוחות. מודל עוקף קמעונאי צד שלישי, סיטונאים או מתווכים אחר בין עסקים לצרכנים.

כיום, מכירות ישירות לצרכן מבוצעות במקרים רבים באופן מקוון. עם זאת, מותגים ישירות לצרכן עשויים גם להפעיל שטחי קמעונאות פיזיים כהשלמה לפלטפורמת המסחר האלקטרוני העיקרית שלהם.

ההפך ממודל זה הוא מודל B2B

היסטוריה 
B2C הפך לפופולרי מאוד במהלך בועת הדוט-קום של סוף שנות ה-90, כאשר היא שימשה בעיקר להתייחסות לקמעונאים מקוונים שמכרו מוצרים ושירותים לצרכנים דרך האינטרנט.

מודל עסקי זה היווה כמודל המרכזי לפני המהפכה התחבורית והחשמלית המודרניים כאשר אנשים צרכו מעסקים מקומיים בשל המרחק הגאוגרפי והתחרות העסקית הייתה מוגבלת יותר.

ככל שאמצעי תחבורה חדשים המשיכו להופיע (סירות קיטור, רכבות, רכבים ומטוסים), הצרכנים זכו לגישה למגוון רחב יותר של ספקי סחורות ושירותים, מה שהגביר את התחרות העסקית והצריך מתווכים רבים יותר.

הופעת האינטרנט הגבירה את הגישה לסוגים רבים ושונים של סחורות ושירותים, ותחרות מוגברת גרמה לכך שעסקים נאלצו להשקיע מאמצים נוספים כדי לזכות ולשמור על לקוחות.

יתרונות וחסרונות 
מודל B2C נהנה מעלויות נמוכות יותר בהשוואה לקמעונאות פיזית, מכיוון שהוא הפחית את מספר המרכיבים העסקיים השונים כמו עובדים, עלות רכישה, דיוור, השכרה או הקמת חנות פיזית.

בנוסף, המודל מאפשר לחברות קטנות יותר להתחרות בחברות גדולות ומצליחות במונחים של מחיר, זמינות המוצרים ואיכות מכיוון שהעלויות נמוכות יותר.

הסיכונים העיקריים בתחום הB2C, בדגש על זה המקוון הם סיכוני סייבר ודרישות שרשרת אספקה, הוא מטיל על העסק משימות שבמודלים אחרים מוטלים על סיטונאים וקמעונאים, כגון משלוח, תיוג ואבטחת סייבר. המודל העסקי הישיר לצרכן מטיל את כל הנטל של שרשרת האספקה על הפירמה עצמה ובמקום למכור רק למפיצים מעטים, המוצרים חייבים להיות מסופקים ללקוחות בודדים רבים.

קישורים חיצוניים 

 מה זה B2C באתר לסטארטאפ

הערות שוליים 

מנהל עסקים
מסחר