יחסי פרו–קובה

יחסי פרו–קובה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של פרו לבין הרפובליקה של קובה. לפרו שגרירות בהוואנה ולקובה שגרירות בלימה.

היסטוריה 
פרו ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם קובה הקומוניסטית ב-30 בדצמבר 1960, זמן קצר אחרי ההפיכה במדינה. שתי המדינות חידשו את היחסים ביניהן ב-8 ביולי 1972, תחת שלטונו של הדיקטטור חואן ולסקו אלווארדו, כחלק מגל של חידוש היחסים בין קובה למדינות אמריקה הלטינית. עם זאת, היחסים הוסיפו להיות מעורערים. פרו תמכה בארצות הברית במלחמה הקרה, בעוד קובה הייתה בעלת בריתה של ברית המועצות. בנוסף, היה חשד שקובה תמכה בתנועה המהפכנית טופאק אמארו בפרו, שביצעה פעולות טרור והתבססה באזורים הכפריים במדינה. 

גם לאחר סיום המלחמה הקרה לא הצטמצם המתח בין המדינות. כך, ב-2004 פרו תמכה בהחלטת האו"ם שביקרה את מצב זכויות האדם בקובה. הדבר גרם לפידל קסטרו להתבטא בחריפות נגד פרו, מה שגרם לה להחזיר את השגריר שלה להתייעצויות. עם זאת, שתי המדינות שיתפו פעולה בסיוע הומניטרי לקורבנות רעידת האדמה בצ'ילה בשנת 2010.

ב-2022 שתי המדינות ציינו 50 שנות יחסים דיפלומטיים.

הסירות במריאל 
בשנת 1980 הצליחה קבוצה קטנה של אזרחים קובנים לקבל מקלט בשגרירות פרו על ידי ריסוק גדר המערכת באמצעות אוטובוס. קובה ביקשה מהשגרירות למסור לידיה את מבקשי המקלט, אולם פרו סירבה. בתגובה, קובה הסירה את האבטחה מהשגרירות. כתוצאה מכך, כ-10,000 קובנים ניסו להגיע לשגרירות ולקבל מקלט. לאחר מכן פתחה קובה את נמל מריאל ואפשרה ל-125 אלף בני אדם לעזוב את המדינה בסירות.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים