יוג'ין פארקר

יוג'ין ניומן פארקר (באנגלית: Eugene Newman Parker; 10 ביוני 1927 – 15 במרץ 2022) היה פיזיקאי אמריקאי שהתמחה בפיזיקה סולארית ופלזמה. בשנות ה-50, הוא הציע את קיומה של רוח השמש וכי השדה המגנטי במערכת השמש החיצונית הוא בצורת ספירלת פארקר, תחזיות שאושרו מאוחר יותר על ידי מדידות חללית. בשנת 1987, פארקר הציע את קיומן של ננו-התלקחויות , שמהוות פתרון אפשרי לבעיית החימום הקורונלית .

פארקר קיבל את הדוקטורט שלו מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה ובילה ארבע שנים כחוקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת יוטה. ב-1955, הצטרף לאוניברסיטת שיקגו ובילה שם את שארית הקריירה שלו, כשהוא מחזיק בתפקידים במחלקה לפיזיקה, במחלקה לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה ובמכון אנריקו פרמי. ב-1967, נבחר פארקר לאקדמיה הלאומית למדעים. בשנת 2017, נאס"א העניקה לגשושית Parker Solar Probe את שמה לכבודו, זו החללית הראשונה של נאס"א שנקראה על שם אדם חי.

ביוגרפיה 
פארקר נולד בהוטון, מישיגן לגלן והלן (מקנייר) פארקר ב-10 ביוני 1927. ב-1948, סיים את לימודי התואר הראשון שלו בפיזיקה באוניברסיטת המדינה של מישיגן. ב-1951, קיבל דוקטור לפילוסופיה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. לאחר קבלת תואר הדוקטורט, בילה 4 שנים כחוקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת יוטה, לפני שהצטרף לאוניברסיטת שיקגו ב-1955, שם בילה את שארית הקריירה שלו. שם הוא החזיק בתפקידים במחלקה לפיזיקה, במחלקה לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה ובמכון אנריקו פרמי. ב-1967, פארקר נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים.

השערות 
באמצע שנות ה-50, פארקר הגה את התיאוריה של רוח השמש העל-קולית וחזה את צורת הספירלה של פארקר של השדה המגנטי הסולארי במערכת השמש החיצונית. המודל התאורטי שלו לא התקבל מיד על ידי הקהילה האסטרונומית: כשהגיש את התוצאות ל-The Astrophysical Journal, שני סוקרים המליצו על דחייתו. עורך כתב העת, סוברהמניאן צ'נדראסקאר, דחה את הסוקרים ופרסם את העיתון בכל מקרה. התחזיות התאורטיות של פארקר אושרו על ידי תצפיות לווייניות כמה שנים מאוחר יותר, במיוחד בעקבות משימת מארינר 2 בשנת 1962.

עבודתו של פארקר הגבירה את ההבנה של קורונה כוכבית , רוח השמש, השדות המגנטיים של כדור הארץ ושל השמש, והאינטראקציות האלקטרומגנטיות המורכבות ביניהן. הוא פרסם מספר ספרי לימוד, כולל: "שדות מגנטיים קוסמיים" ב-1979, וספר נוסף על שדות מגנטיים באסטרונומיה של קרני רנטגן ב-1994. בשאיפה לטפל בבעיית החימום הקורונלית, הציע פארקר בשנת 1987 כי הקורונה הכוכבית עשויה להתחמם על ידי אינספור "ננו-התלקחויות" זעירות, הדומות להתפרצויות סולאריות מיניאטוריות שמתרחשות על גביי כל פני השמש. התיאוריה של פארקר הפכה למועמדת המובילה להסבר התופעה.

חיים אישיים 
פארקר היה נשוי במשך 67 שנים לאשתו, נייז'ה, איתה נולדו להם שני ילדים. הוא מת בשיקגו ב-15 במרץ 2022, בגיל 94.

פרסים והוכרה 
 1969: מדליית ארקטובסקי של האקדמיה הלאומית למדעים
 1969: הרצאת הנרי נוריס ראסל של האגודה האמריקאית לאסטרונומיה
 1978: פרס ג'ורג' אלרי הייל, חטיבת הפיזיקה הסולארית של האגודה האסטרונומית האמריקאית, הענקה הראשונה של הפרס
 1979: מדליית צ'פמן, החברה המלכותית לאסטרונומיה
 1989: המדליה הלאומית למדעים
 1990: מדליית ויליאם בואי
 1992: מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
 1997: מדליית ברוס
 2003: פרס קיוטו
 2003: פרס ג'יימס קלרק מקסוול של האגודה האמריקנית לפיזיקה. ציטוט: "עבור תרומות מכוננות באסטרופיזיקת פלזמה, כולל חיזוי רוח השמש, הסבר על הדינמו הסולארי, ניסוח התיאוריה של איחוי מגנטי וחוסר היציבות המנבאת את בריחת השדות המגנטיים מהגלקסיה." 
 2010: חבר באקדמיה הנורווגית למדע ומכתבים
 2017: נאס"א שינתה את שם הגשושית "Solar Probe Plus" ל-"Parker Solar Probe" על שם פארקר, בפעם הראשונה שכלי חלל נקרא על שמו של אדם חי. פארקר נכח בחניכתו ב-12 באוגוסט 2018.
 2018: מדליה להישג יוצא דופן במחקר של האגודה האמריקנית לפיזיקה. ציטוט: "עבור תרומות בסיס לפיזיקת החלל, פיזיקת פלזמה, פיזיקת השמש ואסטרופיזיקה במשך למעלה מ-60 שנה."
 2020: פרס קראפורד באסטרונומיה

ספרים

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

סגל אוניברסיטת יוטה
סגל אוניברסיטת שיקגו
זוכי מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
זוכי המדליה הלאומית למדעים
בוגרי אוניברסיטת המדינה של מישיגן
חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
עמיתי החברה המלכותית לאסטרונומיה
אסטרופיזיקאים אמריקאים
אמריקאים שנולדו ב-1927
אמריקאים שנפטרו ב-2022