זכויות להט"ב בדרום אפריקה

זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים (להט"ב) בדרום אפריקה מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים ובין המתקדמות ביותר בעולם. לדרום אפריקה ישנה היסטוריה מורכבת ומגוונת לגבי זכויות האדם של חברי קהילת הלהט"ב בשטחה. המעמד המשפטי והחברתי של בין 400,000 למעל 2 מיליון דרום אפריקאים הכוללים לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ואינטרסקסים הושפע לאורך השנים משילוב של מידות דרום אפריקאיות מסורתיות, קולוניאליזם, ההשפעות המתמשכות של דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד ותנועת קידום זכויות האדם שלאחריה.

חוקת דרום אפריקה שלאחר עידן האפרטהייד הייתה לחוקה הראשונה בעולם שהפלילה אפליה על רקע נטייה מינית, בעוד המדינה הייתה לחמישית בעולם המכשירה נישואים חד מיניים לאחר הולנד (2001), בלגיה (2003), ספרד וקנדה (2005) ולראשונה ביבשת אפריקה. זוגות חד מיניים רשאים לאמץ ילדים במשותף (ובאופן חורג) בשטחי המדינה מאז 2002, בעוד טיפולי הפריה חוץ גופית עבור זוגות לסביות ופונדקאות עבור זוגות הומוסקסואלים מוכרים מאז 2003. עם זאת, במשך השנים דווח כי אזרחי להט"ב דרום אפריקאים, במיוחד אלה המתגוררים מחוץ לערים הגדולות, ממשיכים להתמודד עם מספר אתגרים חברתיים, בהם אלימות הומופובית הכוללת במידה רבה "אונס מתקן" נגד לסביות דרום אפריקאיות במטרה "לרפא" את נטייתן המינית.

היסטוריה 
הומוסקסואליות ויחסים חד מיניים תועדו בקרב קבוצות שונות בדרום אפריקה המודרנית לאורך ההיסטוריה. במאה ה-18 הכירו אנשי הקויקוי את המונחים קואיטסר ("koetsire"), המתייחס לגבר אשר מקיים יחסים מבחינה מינית עם גבר אחר וסורגוס ("soregus") המתייחס לאוננות חד-מינית בדרך כלל בקרב חברים. קיום יחסי מין אנאליים ויחסי מין בין נשים התרחשו גם הם בקרב אנשי הקויקוי, אם כי לעיתים רחוקות יותר. לעמי הבנטו, ובראשם הזולו, סוטו, מפונדו וצונגה, הייתה מסורת של גברים צעירים (הידועה במונח אינקוטשן בשפת הזולו, בוקונצ'אנה בסוטו, טינקונקאנה במפונדו, נקהונסטהאנה בצונגה ו-"נערים-נשים" באנגלית, "boy-wives") שהתלבשו בדרך כלל כנשים (בעודם אף עונדים שדיים מזויפים), ביצעו מטלות הקשורות לנשים כגון בישול והבאת דלי מים ועצי הסקה, וקיימו יחסי מין עם בעליהם המבוגרים (הידועים כנומה בשפת הנדבלה והסוטו ובנימה במפונדו ובצונגה). בנוסף, אסור היה להם לגדל זקנים ולעיתים גם לבצע שפיכה. בהגיעו של הנער לגבריות, מערכת היחסים תתפרק, והוא יוכל לקחת נומה משלו אם ירצה בכך. יחסים אלו, הידועים גם בשם "נישואי מוקשים" שכן היו נפוצים בקרב כורים, נמשכו גם בשנות ה-50 של המאה הקודמת.

עמי בנטו אחרים, כולל אנשי הצוואנה ואנשי הנדבלה, היו בעלי מסורות של קבלה או אדישות כלפי יחסים חד-מיניים, בעוד גברים אשר הוגדרו כ-"נשיים" בחברה הנדבלית הפכו לעיתים קרובות למרפאים ולמנהיגים רוחניים. בחברות אלה, הומוסקסואליות לא נתפסה כאנטיתזה להטרוסקסואליות, בעוד פתיחות נרחבת לעסוק בפעילות מינית עם גברים ונשים כאחד הייתה נוכחת.

אסינגקומו ("IsiNgqumo") הוא מונח המשמש הומוסקסואלים מדרום אפריקה וזימבבואה הדוברים שפות בנטו, בניגוד לגייל, שפה אשר שימשה הומוסקסואלים דרום אפריקאים הדוברים שפות גרמאניות, בעוד המונח סקסאנה ("skesana") מתייחס לגברים הומוסקסואלים נשיים או טרנסג'נדרים (אשר לרוב נולדו גברים אך מתנהגים, מתלבשים ומתנהגים כנשים) המקיימים יחסי מין עם גברים ואינג'ונגה ("injonga") מתייחס לגברים הומוסקסואלים גבריים.

יחסי מין הומוסקסואלים בין גברים נאסרו בדרום אפריקה כפשע של "מעשי סדום" ו-"עבירת מין לא טבעית" שהורש מהחוק הרומי-הולנדי. תיקון משנת 1969 לחוק עברות המין אסר על גברים לעסוק בהתנהגות אירוטית כלשהי כאשר היו במקום יותר משני אנשים. בשנות ה-70 וה-80, פעילות להט"ב התקיימה בין תנועות זכויות האדם הרבות במדינה, כאשר חלק מהקבוצות עסקו רק במטרת קידום זכויות להט"ב במדינה ואחרות דגלו במסע זכויות אדם רחב יותר גם כן. בשנת 1994, פעילות הומוסקסואלית בין גברים הפכה לחוקית שוב דה יורה, בעוד פעילות הומוסקסואלית בין נשים מעולם לא הוגדרה כפלילית בדומה לקולוניות בריטיות אחרות לשעבר. עם זאת, בעת תקופת העברת אי-ההפללה, גיל ההסכמה הוגדר כלא שוויוני בין זוגות הומוסקסואלים (19) להטרוסקסואלים (16).

במאי 1996, דרום אפריקה הפכה לתחום השיפוט הראשון בעולם המספק הגנה חוקתית עבור אזרחי להט"ב בשטחו, באמצעות סעיף 9(3) של החוקה הדרום אפריקאית, האוסר אפליה על רקע "גזע, מגדר, נטייה מינית וסיבות אחרות". באותה תקופה, ארגונים כמו ארגון פעילי ההומואים והלסביות (OLGA) עבדו עם מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני כדי לכלול הגנות עבור אזרחי להט"ב בחוקה החדשה של המדינה. מאז 16 בדצמבר 2007, כל ההוראות המפלות הומוסקסואלים בחוק בוטלו רשמית, לאחר הכנסת גיל הסכמה שווה עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים לגיל 16 שנים ללא קשר לנטייה מינית והגדרת עבירות מין במונחים נייטרלים מבחינה מגדרית.

תקופת האפרטהייד (1948–1994) 
תחת שלטון המפלגה הלאומית בדרום אפריקה בין השנים 1948–1994, פעילות הומוסקסואלית בהסכמה הייתה פשע שדינו עד שבע שנות מאסר. חוק זה שימש כדי להטריד ולהוציא מחוץ לחוק אירועים של קהילת הלהט"ב הדרום אפריקאית לצד פעילות פוליטית. בינואר 1966, פשיטת פורסט טאון על מסיבה גדולה בפורסט טאון, יוהנסבורג, הובילה להגבלות נוספות של הממשלה על הומואים ולסביות בדרום אפריקה.

למרות התנגדות המדינה, מספר ארגוני זכויות הומוסקסואלים בדרום אפריקה הוקמו בסוף שנות ה-70. עם זאת, עד סוף שנות ה-80 ארגונים הומוסקסואלים היו מחולקים לרוב לפי קווים גזעיים והשאלה הפוליטית הגדולה יותר של מעמד האפרטהייד. האגודה הגאה של דרום אפריקה ("The Gay Association of South Africa"), שבסיסה במחוז הילברו במרכז יוהנסבורג, הייתה ארגון לבן בעיקרו שנמנע מלנקוט עמדה רשמית בנוגע לאפרטהייד, בעוד שהארגון "Rand Gay Organisation" היה רב-גזעי ונוסד בהתנגדות למדיניות האפרטהייד. הוברט דו פלסיס, אחד המלחינים הדרום אפריקאים הבולטים במאה ה-20, היה ידוע כהומוסקסואל גלוי אך גם תומך נלהב של המפלגה הלאומית בעודו הלחין יצירות לאומניות רבות. עם זאת, הוא התבטא בעניין נטייתו החד-מינית, והופיע בפני הפרלמנט הדרום אפריקאי בסוף שנות ה-60 במחאה נגד החמרה בחוקי איסור "מעשי הסדום" שכוונו נגד הומוסקסואלים במדינה.

בבחירות הכלליות של דרום אפריקה ב-1987, האגודה "GASA" ומגזין ההומוסקסואלים "Exit" תמכו במועמד המפלגה הלאומית עבור הילברו (שכונת מגורים בעיר פנימית ביוהנסבורג), ליאון דה-ביר. קמפיין הבחירות של דה-ביר העלה את המתיחות בין פעילי להט"ב שהתנגדו בגלוי לאפרטהייד לבין אלה שלא. דה-ביר היה המועמד הראשון של המפלגה הלאומית להתייחס לזכויות הומוסקסואלים, בעודו פרסם את קמפיין הבחירות שלו במגזין "Exit". הדעה הכללית של קהילת הלהט"ב ברחבי הילברו הייתה שההצבעה שלהם הייתה הגורם המכריע בניצחונו הסופי של דה-ביר.

משנות ה-60 ועד סוף שנות ה-80, כוח ההגנה הדרום אפריקאי אילץ חיילים הומוסקסואלים ולסביות לבנות ליטול "תרופות רפואיות שונות" עבור ריפוי נטייתם החד המינית, כולל העברת ניתוח להתאמה מגדרית. היחס לחיילים הומוסקסואלים ולסביות בצבא הדרום אפריקאי נחקר בסרט הדוקומנטרי, רכוש המדינה ("Property of the State") אשר יצא לאור בשנת 2003.

לאחר עידן האפרטהייד 
בשנת 1993, הפרלמנט הדרום אפריקאי, אישר במגילת זכויות האדם שלו הכרה חוקית בנישואים חד מיניים, בעוד החוקה הזמנית של המדינה אסרה על אפליה על רקע נטייה מינית. הוראות אלו נשמרו בחוקה החדשה, שאושרה ב-1996. כתוצאה מכך, הפכה דרום אפריקה לאומה הראשונה בעולם שאסרה במפורש על אפליה על רקע נטייה מינית בחוקתה. שנתיים לאחר מכן, בית המשפט החוקתי של דרום אפריקה קבע באירוע שהוגדר כציון דרך היסטורי שהחוק האוסר על התנהגות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה באופן פרטי מפר את חוקת המדינה. כתוצאה מכך, הפכה הומוסקסואליות לחוקית שוב.

בשנת 1994, במהלך נאום ההשבעה שלו כנשיא, הצהיר נלסון מנדלה באומרו:"בשנות ה-80 הקונגרס הלאומי האפריקני עדיין קבע את הקצב, בהיותו המערך הפוליטי הגדול הראשון בדרום אפריקה שהתחייב בתקיפות למגילת הזכויות, שפרסמנו בנובמבר 1990. אבני דרך אלו נותנות ביטוי קונקרטי למה שדרום אפריקה יכולה להיות. הם מדברים על סדר חוקתי, דמוקרטי, פוליטי שבו, ללא הבדל צבע, מין, דת, דעה פוליטית או נטייה מינית, החוק יספק הגנה שווה של כל האזרחים".דגל הגאווה הדרום אפריקאי, אשר עוצב על ידי יוג'ין ברוקמן, כולל הכלאה של דגל הגאווה ודגלה הלאומי של דרום אפריקה שהושק ב-1994 לאחר תום עידן האפרטהייד. ברוקמן הצהיר באומרו כי "אני באמת מאמין שאנחנו, קהילת הלהט"ב, שמים את הזרקור ב-"אומת הקשת" שלנו והדגל הזה הוא סמל בדיוק לזה". "אומת הקשת" נודע כמונח אשר טבע הארכיבישוף דזמונד טוטו כדי לתאר את דרום אפריקה שלאחר האפרטהייד, בסיומן של הבחירות הדמוקרטיות המלאות הראשונות של המדינה ב-1994. המטרות המוצהרות של הדגל כוללות את ציון הכרתם של נישואים חד-מיניים, התייחסות לנושאי אפליה הכוללת הומופוביה, אונס מתקן ופשעי שנאה נגד קהילת הלהט"ב הדרום אפריקאית וסמל גאווה לשיקוף "החופש והגיוון של האומה הדרום אפריקאית". דגל הגאווה הגדול ביותר בחצי הכדור הדרומי הונף לראשונה לציון מצעד הגאווה הרביעי של מפרץ נלסון מנדלה (NMB) בשנת 2014 הנערך בעיר מחוז מזרח דרום אפריקה, פורט אליזבת. הוא הונף על עמוד הדגל הגבוה ביותר במדינה, שגובהו 60 מטרים, הנמצא בשמורת דונקין, ברובע העסקים המרכזי של פורט אליזבת. ציון הנפתו הוגדר כסמל של בני נוער מקרב הקהילה "להרגיש רשאים גם אם אינם חווים יכולת פנימית, לצאת מהארון". על ההחלטה להניף את הדגל, הצהיר דובר העירייה "אירוע מפרץ נלסון מנדלה מוסיף רשמית את קולו לפסיקה, ראשית, להכיר בקהילת הלהט"ב, ובעיקר, לשמור על זכויותיה". דובר העירייה ידועה כמי שמשתתף באופן קבוע באירועי "NMB" כמו גם ב-21 במרץ, המוגדר כיום זכויות האדם בדרום אפריקה, והיום הבינלאומי למניעת אפליה גזעית, אשר שניהם מנציחים את טבח שארפוויל ב-1960.

בשנת 1998 העביר הפרלמנט הדרום אפריקאי את חוק השוויון בתעסוקה אשר כלל בתוכנו הגנה מפני אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית, בין קטגוריות נוספות. בשנת 2000 הורחבו הגנות דומות על התאמת מקומות ושירותים ציבוריים, עם תחילתו של חוק קידום השוויון ומניעת אפליה בלתי הוגנת.

בדצמבר 2005, בית המשפט החוקתי של דרום אפריקה קבע כי זה בלתי חוקתי למנוע מאנשים מאותו המין להינשא כאשר הדבר מותר לאנשים מהמין השני, ונתן לפרלמנט שנה להעביר חקיקה שתאפשר את הכרתם של נישואים אלה. בנובמבר 2006, האספה הלאומית הצביעה ברוב עצום של 229 בעד מול 41 נגד בנוגע להצעת חוק המתירה נישואים אזרחיים בקרב זוגות חד מיניים, וכן שותפויות אזרחיות לזוגות לא נשואים חד-מיניים ומהמין השני. עם זאת, עובדי מדינה ואנשי דת היו רשאים לסרב לציון איחודים חד מיניים. נשיא דרום אפריקה לשעבר, ג'ייקוב זומה היה בין מתנגדי החקיקה הבולטים ביותר. בניגוד לזומה, יורשו סיריל רמפוזה תמך באופן גלוי בחקיקת זכויות להט"ב. בשנת 2017, הצהיר בסרטון מוקלט לציון חודש ההיסטוריה של קהילת הלהט"ב ברחבי העולם:"זו אמת עצובה שבאומנו קהילת הלהט"ב היא בין הפגיעות והמודרות ביותר. הם סובלים מאפליה, אלימות והתעללות. אנחנו חייבים כעם לעשות זאת. טוב יותר ממה שאנחנו עכשיו. כולנו נולדים כמו שאנחנו. אנחנו צריכים לתמוך, לחבק ולכבד אחד את השני. כשאנחנו מתייחסים זה לזה בכבוד, כולנו יותר מכובדים. על כולנו לתרום ליצירת חברה צודקת, שוויונית ובטוחה יותר. כל דרום אפריקאי חייב להעמיד את עצמו, הקהילות שלנו, המוסדות שלנו והממשלה שלנו אחראים לשמירה על החוקים שלנו ולהגנה על הזכויות של כולם בדרום אפריקה".בשנת 2019, רמפוזה כלל התייחסות לאפליה על רקע נטייה מינית בנאום השבעתו לנשיאות, בעודו הצהיר באומרו כי,"בואו נסיים את השליטה שגברים טוענים לנשים, מניעת הזדמנויות, ההתעללות והאלימות, ההזנחה וההתעלמות משוויון הזכויות של כל אדם. הבה נבנה חברה שמגינה ומעריכה את הפגיעים ואשר במשך זמן רב מדי הפכו לשוליים. חברה שבה מוגבלות אינה מהווה מניעה, שבה יש סובלנות, ושאין אדם שנשפט על פי נטייתו המינית, שבה אין אדם סובל מדעות קדומות בגלל צבע עורו, שפת הולדתו או ארץ מוצאו".

מעמד בחוק 
ב-4 באוגוסט 1997, בתיק ס' נגד קמפר, קבעה חטיבת הכף המערבי של בית המשפט העליון של דרום אפריקה כי "ההפללה המקובלת על פי חוק איסור מעשי סדום אינה מתיישבת עם הזכויות החוקתיות לשוויון ולפרטיות", בעודה הצהירה כי הוא "חדל להתקיים כעבירה כאשר חוקת הביניים נכנסה לתוקף ב-27 באפריל 1994". באופן קפדני, פסק דין זה חל רק על עבירת "מעשי סדום" ולא על חוקים אחרים המפלילים יחסי מין בין גברים, והוא היה רק לתקדים מחייב בתחום השיפוט של בית המשפט בכף המערבי. ב-8 במאי 1998, בתיק של הקואליציה הלאומית לשוויון הומוסקסואלים ולסביות נגד שר המשפטים, החטיבה המקומית של חאוטנג של בית המשפט העליון קבעה כי "פשעי החוק המקובלים של מעשי סדום וביצוע מעשה מיני לא טבעי וכן סעיף 20א לחוק עבירות מין, הם בלתי חוקתיים". בית המשפט לחוקה אישר את פסק הדין ב-9 באוקטובר באותה שנה. הפסיקה חלה רטרואקטיבית על מעשים שבוצעו מאז קבלת חוקת הביניים ב-27 באפריל 1994.

עם זאת, אף על פי הפיכה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין גברים לחוקית, גיל ההסכמה שנקבע בחוק עבירות המין הוגדר כלא שוויוני בין זוגות הומוסקסואלים (19 שנים) והטרוסקסואלים (16 שנים). הסוגיה שונתה בשנת 2007 על ידי חוק התיקון לחוק הפלילי (עבירות מין ועניינים נלווים), אשר הגדיר את חוק עבירות המין במונחים נייטרליים מגדרית ונטייה מינית וקבע את גיל 16 כגיל ההסכמה האחיד עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד. בשנת 2008, אף על פי שהחוק החדש כבר נכנס לתוקף, אי השוויון הקודם הוכרז כבלתי חוקית על ידי בית המשפט בתיק גלדנהויס נגד המנהל הלאומי לתביעות ציבוריות.

הכרה במערכות יחסים חד מיניות 

ב-1 בדצמבר 2005, בתיק שר הפנים נגד פורי, קבע בית המשפט לחוקה כי זה בלתי חוקתי שהמדינה מונעת מזוגות חד מיניים את האפשרות להינשא ומאפשרת בו זמנית את הגישה לזוגות מהמין השני, ונתן לפרלמנט שנה אחת שבה לשנות את המצב. ב-30 בנובמבר 2006 נכנס לתוקף חוק האיחוד האזרחי, אם כי למרות שמו הכולל איחוד אזרחי בלבד, החל להעניק גישה עבור נישואים חד מיניים. החוק מאפשר בנוסף הן לזוגות חד מיניים והן לזוגות מהמין השני להתאחד באיחוד אזרחי ומאפשר לזוג לבחור לכנות את האיחוד שלהם או כנישואים או כשותפות אזרחית אם כי כל שם אשר ייבחר, השלכותיו המשפטיות יהיו זהות לאלו על פי חוק הנישואין (המתיר רק נישואים בין זוגות מהמין השני).

לפני הנהגת ההכרה בנישואים חד-מיניים, החלטות בית המשפט וחוקים בדרום אפריקה הכירו בשותפויות קבועות של חד-מיניות למטרות ספציפיות שונות, אך לא הייתה מערכת של רישום שותפות ביתית. הזכויות המוכרות או המורחבות על ידי בתי המשפט כללו חובת תשלום מזונות בין בני זוג, הטבות הגירה, הטבות עבודה ופנסיה, גישה לאימוץ משותף, זכויות הוריות לילדים שנולדו בהזרעה מלאכותית, תביעה לאובדן מזונות כאשר בן זוג נהרג ברשלנות וכן ירושה מולדת. הזכויות המורחבות כללו הגנות מפני אלימות במשפחה והזכות לחופשת אחריות משפחתית.

הורות ואימוץ 
מספר פסקי דין מטעם בג"ץ קבעו כי הנטייה המינית של הורה "אינה נושא רלוונטי בהחלטות על משמורת ילדים". בשנת 2002, פסק הדין של בית המשפט לחוקה בתיק דו טויט נגד שר הרווחה ופיתוח האוכלוסין העניק לזוגות חד מיניים בשותפות אזרחית את אותן זכויות אימוץ כמו בני זוג נשואים, אשר כתוצאה מכך, החלו להיות רשאים לאמץ ילדים במשותף ובאופן חורג. חוק האימוץ הוחלף מאז בחוק הילדים, 2005, המאפשר אימוץ על ידי בני זוג ועל ידי "שותפים בשותפות חיים ביתית קבועה" ללא קשר לנטייתם המינית.

בשנת 1997, הזרעה מלאכותית, שהוגבלה בעבר לנשים נשואות בלבד, הפכה לחוקית עבור נשים רווקות כולל זוגות לסביות. בתיק ג' וב' נגד המנהל הכללי, מחלקת הפנים 2003, בית המשפט לחוקה קבע כי יש לראות בזוגות לסביות המחזיקות בילד שנולד בהזרעה מלאכותית כהוריו החוקיים, בעוד בת הזוג אשר איננה מוגדרת כהורה הביולוגי תחשב כהורה השני של הילד והיא רשאית להירשם בתעודת לידתו.

בנובמבר 2017, האספה הלאומית העבירה את חוק 10 לתיקון חוקי העבודה משנת 2018, שהוצג כהצעת חוק פרטית על ידי חברת הפרלמנט של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית האפריקאית, שרלין דאדלי, אשר נחתם כחוק על ידי הנשיא סיריל רמפוזה בנובמבר 2018. החוק מאפשר לזוגות חד מיניים, וכן להורים מאמצים ופונדקאים, לקחת חופשת לידה, בעוד אבות הילדים יקבלו חופשת אבהות של לפחות 10 ימים עם לידת ילדם או עם מתן צו אימוץ. החוק גם מאפשר להורים המאמצים של ילד מתחת לגיל שנתיים לקחת חופשת אימוץ של חודשיים ושבועיים ברציפות. אם יש שני הורים מאמצים, אחד מהם זכאי לחופשת אימוץ והשני זכאי לחופשת הורות של 10 ימים. אותה הוראה נקבעת לגבי הורים בהסכם אימהות פונדקאית. החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2019.

הגנה מפני אפליה 

הגנה על אזרחי להט"ב בדרום אפריקה מבוססת על סעיף 9 לחוקת המדינה, האוסר על אפליה על רקע מין, מגדר או נטייה מינית, וחל על גורמים ממשלתיים ופרטיים. בית המשפט לחוקה קבע כי יש לפרש את הסעיף גם כאיסור על אפליה נגד טרנסג'נדרים. בשנת 2000, הפרלמנט חוקק את חוק קידום השוויון ומניעת אפליה בלתי הוגנת (PEPUDA), המחדש את האיסור החוקתי ומקים בתי דין מיוחדים לשוויון לטיפול באפליה על ידי גורמים פרטיים. חוק ההון בתעסוקה, 1998 וחוק הדיור להשכרה, 1999 אוסרים במפורש אפליה בעבודה ובדיור, בהתאמה. ה-"PEPUDA" אוסר בנוסף על דברי שטנה והטרדה על סמך כל אחת מהעילות האסורות. בדרום אפריקה לא קיים שום חוק סטטוטורי המחייב עונשים מוגברים על פשעי שנאה, אך שנאה המונעת על ידי הומופוביה יוחסה לאורך השנים על ידי בתי המשפט כגורם מחמיר במתן גזר הדין.

באוגוסט 2011, משרד המשפטים הקים צוות משימה לאומי ("NTT") לטיפול בסוגיית פשעי שנאה נגד חברי קהילת הלהט"ב הדרום אפריקאית. באפריל 2014, שר המשפטים ג'ף ראדבי השיק אסטרטגיית התערבות לאומית לקהילת הלהט"ב ("National Intervention Strategy for LGBTI Communities") שפותחה על ידי צוות המשימה הלאומי עבור טיפול באלימות מבוססת על רקע מין ואלימות על בסיס מגדר נגד חברי הקהילה. ה-"NTT" הקים צוות תגובה מהירה לטיפול במקרים פליליים לא פתורים בדחיפות והפיק עלון מידע עם שאלות נפוצות על אזרחי להט"ב. ראדבי הצהיר כי משרד המשפטים "הכיר בצורך במסגרת חוקית ספציפית לפשעי שנאה" בעוד כי הנושא "יהיה נתון לדיון ציבורי".

חוק מניעה ומאבק בפשעי שנאה ודברי שטנה 

הצעת חוק למניעה ומאבק בפשעי שנאה ודברי שטנה, שנמצאת תלויה ועומדת בפרלמנט, תוציא מחוץ לחוק פשעי שנאה ודברי שטנה על רקע גזע, זהות מגדרית ונטייה מינית, בין היתר. התייעצות ציבורית בנושא הצעת החוק התקיימה בין אוקטובר לדצמבר 2016. בעקבות קריאות לפיהן הצעת החוק הייתה מעורפלת מדי ומאיימת על חופש הביטוי, שונו הוראות העוסקות בדברי שטנה כדלקמן: "כל אדם המפרסם, מפיץ או דוגל בכוונה בדבר המתקשר לאדם אחד או יותר באופן מכוון שעלול להתפרש באופן סביר כמוכיח כוונה ברורה להזיק או לעורר נזק; או לקדם או להפיץ שנאה, בהתבסס על אחד או יותר מהעילות הבאות: גיל, לבקנות, לידה, צבע, תרבות, נכות, מוצא אתני או חברתי, זהות מגדרית או מגדר, מצב HIV, שפה, לאום, סטטוס מהגר או פליט, עיסוק או מסחר, השתייכות פוליטית או הרשעה, גזע, דת או מין, הכוללים נטייה מינית או מעמד אינטרסקס". קבינט השרים אישר את הצעת החוק במרץ 2018 אשר הייתה אמורה לעבור בשתי הלשכות של הפרלמנט לפני שתהפוך לחוק. עם זאת, הצעת החוק התפוגגה באופן אוטומטי כאשר הפרלמנט פוזר ב-7 במאי 2019. בנאום התקציב שלו, שר המשפטים ושירותי הכליאה רונלד למולה התחייב כי המחלקה שלו תחייה את הצעת החוק ותציג אותה לפרלמנט בתקופת שנת 2020.

בריונות בבתי ספר 

לדרום אפריקה אין חוק ספציפי המתייחס נגד בריונות או בריונות נגד תלמידים השייכים לקהילת הלהט"ב. עם זאת, חוק ההגנה מפני הטרדה 17 משנת 2011 מביא הקלה נרחבת לכל קורבנות הטרדה, כולל ילדים. חוק צדק הילד 75 משנת 2008 נועד לשקם ולפייס ילדים מתחת לגיל 21. בהתאם לגיל, בריון יוכל לשאת באחריות פלילית למספר רחב ביותר של מעשים פליליים, לרבות תקיפה, הפחדה, רצח, גניבה, פגיעה בזדון ברכוש, הצתה ועוד, בהתאם לעובדות של כל מקרה לגופו.

על פי המחלקה לחינוך בסיסי בדרום אפריקה, תלמידים מדרום אפריקה הם "הילדים הסובלים מבריונות באופן הרחב ביותר בעולם". בסקר משנת 2015 אשר נערך על ידי לימודי מתמטיקה ומדעים בינלאומיים ("International Mathematics and Science Study"), 44% מהתלמידים המשתתפים בכיתה ה' (גילאי 10–11) דיווחו על קבלת בריונות שבועית ו-34% מדי חודש. אחוז זה היה הגבוה ביותר מבין 38 המדינות שנבדקו בעוד 48% מהתלמידים בבתי ספר ממלכתיים דיווחו על בריונות שבועית ותלמידי כיתה ט' (גילאי 14–15) היו השלישיים הסובלים ביותר ברמות בריונות, אחרי תאילנד ובוטסואנה השכנה, עם 17% אשר הוטרדו מדי שבוע ו-47% מדי חודש.

זהות מגדרית 
חוק שינוי תיאור המין ומעמד המין בדרום אפריקה מאפשר לאנשים טרנסג'נדרים להגיש בקשה לשינוי מעמד מגדרם במרשם האוכלוסין, ובעקבות זאת לקבל תעודות זהות ודרכונים המעידים על זהותם המגדרית המועדפת. החוק מחייב את האדם לעבור טיפול רפואי או כירורגי, כגון טיפול הורמונלי חליפי אם כי אין חיוב עבור העברת ניתוח להתאמה מגדרית לצורך הכרה.

מספר פסקי דין של בית הדין לעבודה פסקו נגד מעסיקים אשר "התעללו בעובדיהם שביצעו שינוי מגדרי" לאורך השנים.

שירות צבאי 
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה של דרום אפריקה. בשנת 1996, הממשלה אימצה את "הספר הלבן על ההגנה הלאומית" שכלל את ההצהרה כי "בהתאם לחוקה, כוחות ההגנה של דרום אפריקה לא יפלו לרעה אף אחד מחבריהן על רקע נטייה מינית".

בשנת 1998, משרד ההגנה אימץ מדיניות בנושא שוויון הזדמנויות והעדפה מתקנת, לפיה אין לחקור מתגייסים על נטייתם המינית בעוד כוח ההגנה "אינו מתעניין באופן רשמי בהתנהגות המינית החוקית של חבריו".

חוק ההגנה משנת 2002 הופך את זה לעבירה פלילית עבור כל חבר בכוחות ההגנה או עובד משרד ההגנה "להשפיל או לגלות עוינות או סלידה לכל אדם על רקע נטייה מינית".

טיפולי המרה 
החברה לפסיכיאטרים בדרום אפריקה קובעת כי "אין הוכחות מדעיות לכך שטיפול המרה יעיל בשינוי נטייתו המינית של האדם. עם זאת, ישנן עדויות רבות לכך שטיפול מסוג זה יכול להיות הרסני".

בפברואר 2015, בעלי מחנה המבצע טיפולי המרה נמצאו אשמים ברצח, התעללות בילדים ותקיפה בכוונה לגרום נזק גופני חמור לאחר שנמצאו שלושה בני נוער מתים במחנה. בני הנוער הוכו באגפים ובצינורות גומי, נקשרו למיטותיהם, לא הורשו להשתמש בשירותים בשום זמן ונאלצו לאכול סבון וצואה משלהם, וכל זאת במטרה "לרפא את ההומוסקסואליות שלהם".

תרומת דם 
עד שנת 2014, שירות הדם הלאומי של דרום אפריקה הטיל הגבלות על תרומת דם על גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM), אשר נדרשו לעבור תקופת דחייה מקיום יחסים עד כשישה חודשים לפני פנייתם לתרומת דם. הגבלות אלה הוסרו לחלוטין בשנת 2014 במדיניות אשר כללה נייטרליות מגדרית או נטייה מינית האוסרת תרומות מכל תורם פוטנציאלי אשר היה לו בן זוג מיני חדש בששת החודשים האחרונים, או שיש לו יותר משותף מיני אחד.

תנאי מחיה 

לאורך השנים, היו מספר מקרים שבהם נשים לסביות דרום אפריקאיות היו קורבנות של רצח, אלימות פיזית או "אונס מתקן" עבור "ריפוי נטייתן המינית", בעוד מקרים אלה התרחשו בחלקם, בשל האיום הנתפס שהנשים "מהוות לסמכות הגברית המסורתית" במדינה. במאי 2011, פרופסור חואן נל הצהיר לארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל כי "על פי מחקרים של שלושה מתוך תשעת המחוזות של דרום אפריקה, גברים הומוסקסואלים הם קורבנות של תקיפה מינית הומופובית באותה תדירות כמו נשים הומוסקסואליות" וקבע כי "על ידי תת-דיווח על קורבנות גברים, התקשורת יצרה את התפיסה שהם נמצאים בסיכון נמוך יותר לפשעי שנאה". בדומה לקורבנות נשים, גברים הומוסקסואלים שאינם מוגדרים כבינארים מגדרית נחשבים בסיכון הגבוה ביותר לאלימות, בעוד פעילים האשימו את המשטרה בטיפול רשלני בתקריות, כולל סדרה של תשע רציחות הקשורות לגברים הומוסקסואלים לכאורה בין השנים 2010-2013.

אף על פי מקרים מזדמנים של גילויי הומופוביה, באזורים עירוניים מרכזיים ברחבי דרום אפריקה כגון יוהנסבורג, פרטוריה, דרבן וקייפטאון, קיימות קהילות להט"ב משגשגות לצד חיי לילה נרחבים. מצעדי גאווה שנתיים מתקיימים בקייפטאון, יוהנסבורג, דרבן, פרטוריה וסווטו, בעוד ערים קטנות יותר כמו בלומפונטיין, פולוקוואנה, פורט אליזבת, מבומבלה, איסט לונדון, פיטרמריצבורג וקניסנה, מארחות גם כן אירועים, מועדוני לילה וברים הומוסקסואלים. קניסנה ידועה כעיר המארחת את פסטיבל הלהט"ב "Pink Loerie Mardi Gras and Arts Festival" המושך אליו תיירים מכל רחבי המדינה.

מדיה 
תוכניות טלוויזיה וקולנוע דרום אפריקאיות הפיקו לאורך השנים תוכניות המתמקדות בחיי להט"ב. אופרות סבון מרובות הציגו את חיי חברי הקהילה, בהן חלק מהבולטות יותר הייתה אגולי: מקום של זהב ארוכת השנים אשר הציגה מערכת יחסים הומוסקסואלית.

רשת הטלוויזיה הציבורית המופעלת על ידי תאגיד השידור הדרום אפריקאי "SABC 1" כללה ייצוג של חברי קהילת הלהט"ב הדרום אפריקאית בתוכניותיה. קומדיית המצבים מטעמה, "City Ses Top La" מציגה דמות הומוסקסואל עליה זכה השחקן וורן מאסמולה במועמדות לפרס הטלוויזיה והקולנוע הדרום אפריקאי "SAFTA". אחת מאופרות הסבון עם הדירוג הגבוה ביותר ברשת אשר הציגה דמויות להט"ב בתוכנה הייתה דורות, עם הדמויות של האוהבים סנזו (בגילומו של תאמי מנגולו) וג'ייסון, שלימים התחתנו והביאו ילד לעולם. בגלגול הנוכחי של אופרת הסבון בתור דורות: המורשת, נכללת דמות אישה טרנסג'נדרית בשם וונדיל בעוד שלל חבריה ומקורביה מוגדרים כחלק מקהילת הלהט"ב. הטלנובלה אוזלו מציגה גם כן דמות הומוסקסואלית בשם "GC" (המגולמת על ידי חיה דלדלה), הנתון בסכסוך פנימי על נטייתו המינית, תרחיש אשר מציג את התפיסות הדמוגרפיות הכפריות והעירוניות לגבי מיניות בדרום אפריקה. הערוץ כלל הצלחות נוספות בתוכניות עם דמויות להט"ב בהן: "Society", "Intersexions" ו-"After 9" בין היתר. אופרות סבון דרום אפריקאיות נוספות שהציגו דמויות להט"ב מרכזיות כללו את: סטיב (בגילומו של עמנואל קסטיס) "Isidingo: The Need", תולה (בגילומו של רייט נגובני) "Rhythm City" וג'רום (בגילומו של טרנס ברידג'ט, שחקן הומוסקסואל גלוי) "7de Laan". הטלנובלה "The Queen" משנת 2016 מטעם הערוץ "Mzansi Magic" מציגה את סלו מאקה קה-ניוב המגלם דמות הומוסקסואל.

הספיישל הטלוויזיוני "Somizi and Mohale: The Union" אשר החל להיות מוזרם בשירות המקוון "Showmax" ב-24 בפברואר 2020, הוא ספיישל בן 4 פרקים המתמקד בחתונתם של הזוג סומיזי מלונגו, שחקן וכוריאוגרף דרום אפריקאי אשר היה לכוריאוגרף ראשי עבור מופעים ואירועים רבים, בהם טקסי הפתיחה והסיום של גביע העולם של מונדיאל 2010 וגביע אפריקה לאומות 2013 ובן זוגו מוהל מוטאונג. הפרק הראשון מטעמו שבר את שיא הצפיות של "Showmax" בתור התוכנית עם מספר צפיות הרב ביותר אי פעם ביציאתה לאור ביומה הראשון.

תיירות להט"ב 

דרום אפריקה, בשל מעמדה כיעד הידידותי ביותר לחברי קהילת הלהט"ב ביבשת אפריקה, ידועה כמושכת אלפי תיירים מקרב הקהילה הבינלאומית מדי שנה. אתר התיירות הרשמי של המדינה מציע טיפים מעמיקים לטיולים לתיירים הומוסקסואלים, בעוד מפעלים ידידותיים לחברי הקהילה ממוקמים ברחבי דרום אפריקה וניתן למצוא אותם באתרי נסיעות שונים.

דת 
מנהיגים דתיים בולטים הביעו את תמיכתם בזכויות קהילת הלהט"ב הדרום אפריקאית לאורך השנים. בכנסייה האנגליקנית של דרום אפריקה, הארכיבישוף האמריטוס של קייפטאון דזמונד טוטו והארכיבישוף הנוכחי של קייפטאון, תאבו מקגובה לצד ד"ר אלן בוסאק מהכנסייה הרפורמית המאוחדת ידועים כתומכים מוצהרים בחקיקת זכויות להט"ב. בשנת 2015, הכנסייה הרפורמית ההולנדית החלה לברך על חתונות בקרב מערכות יחסים חד מיניות ואפשרה לשרים ואנשי כמורה הומוסקסואלים לשרת בכנסייה. עם זאת, ההחלטה בוטלה ב-2016 אך שוחזרה ב-2019.

פוליטיקה 
לקהילת הלהט"ב בדרום אפריקה ישנה היסטוריה מגוונת של אקטיביזם וייצוג בחברה האזרחית, הכולל סוגיות הקשורות לצדק חברתי ומאבק לזכויות אדם כפי שנחגגים בחודש פברואר מדי שנה עד חודש היסטוריית קהילת הלהט"ב. ישנם ארגוני סטודנטי להט"ב פעילים וגלויים באוניברסיטאות בדרום אפריקה בהן: אוניברסיטת ויטווטרסראנד, אוניברסיטת קייפטאון, אוניברסיטת סטלנבוש, אוניברסיטת יוהנסבורג ואוניברסיטת הכף המערבי בין היתר. סיימון נקולי, זקי אחמט ופונקה סולדת ידועים כחלק מפעילי הלהט"ב הבולטים במדינה. לאורך השנים, נכללו פוליטיקאים מקרב הקהילה הדרום אפריקאית בפרלמנט ובקבינט השרים בהם: לין בראון כשרה לעסקים ציבוריים בקבינט של ג'ייקוב זומה לצד כהונתה כמושלת הזמנית של פרובינציית הכף המערבי בין השנים 2008–2009 וחברי הפרלמנט זחל'ה מבהל'ה, מייק ווטרס, מריוס רדינגהויס ואיאן אוליס.

אדווין קמרון וקתי סאצ'וול הם שופטים בולטים בבית המשפט החוקתי של דרום אפריקה ובית המשפט העליון בהתאמה. אישיות נוספת בתחום המשפטים כוללת את חוקר המשפטים החוקתיים המוביל פייר דה ווס, הידוע כהומוסקסואל גלוי.

טבלת סיכום

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

דרום אפריקה
דרום אפריקה: חוק ומשפט
דרום אפריקה