האדי ח'אמנאי

סייד האדי ח'אמנאי, (בפרסית: سید هادی خامنه‌ای; נולד ב-26 בינואר 1948) הוא פוליטיקאי רפורמיס  איראני, אג'תהאד ובלשן. הוא חבר מפתח באיגוד הרפורמיסטי של אנשי הדת הלוחמים וסגן שר לשעבר במג'לס (הפרלמנט) האיראני המייצג את מחוז טהראן.

רקע כללי 
ח'אמנאי הוא אחיו הצעיר של המנהיג העליון של איראן, האייתוללה עלי ח'אמנאי, שאיתו הוא לא הסכים ועל כן הוא היה מנוכר ממנו. האדי ח'אמנאי, נולד ב-26 בינואר 1948, לג'וואד ח'אמנאי, איש דת איראני אזרי , והאם פרסית אתנית מיזד. הוא אחד משמונה אחים, בילה את זמנו הפנוי בגידול ציפורים ובספורט. הוא מספר שאביו לא הכריח אותו ללמוד לימודי דת.

פוליטיקה 
האדי ח'אמנאי הפך לרפורמטור מוביל בשנות ה-90, דבר שהעמיד אותו בסתירה לאחיו הגדול, שאת עמדתו הרשמית הוא ביקר כבעל כוח רב מדי. האדי ח'אמנאי היה יועץ חשוב של הנשיא הרפורמיסטי מוחמד ח'אתמי וסגן שר בשנות ה-80.

מלבד החברות באיגוד אנשי הדת הלוחמים , האדי ח'אמנאי הוא המזכיר הכללי של אספת הכוחות של האימאם לין.

"הימין הפוליטי באיראן אומר שהמנהיג העליון של איראן הוא מעל החוק, הוא יכול לשנות את החוק, הוא יכול לגזור כל מה שהוא מרגיש שהוא צודק. הסמכויות הללו יכולות לגרום לדיקטטורה", את הדברים האלה האדי ח'אמנאי אמר לסופר האמריקאי רובין רייט  בראיון בשנת 2000 בטהראן. ח'אמנאי טוען כי הבדיקה של מועצת שומרי החוקה אודות המועמדים בבחירות מאיימת על הדמוקרטיה האיראנית. הוא סבור שחלק מהמועמדים הרפורמיסטים נמנעים בטעות מלהתמודד. בשנת 1998, מועצת שומרי החוקה דחתה את מועמדותו של האדי ח'אמנאי למושב במועצת המומחים האיראנית, כביכול בשל "שאין לו מספיק כישורים תאולוגיים".

התקפות על רקע פוליטי 
בשנות ה-90, האדי ח'אמנאי נאם בסמינרים ברחבי איראן והשיק עיתון רפורמיסטי כדי לספק סיקור חלופי לתקשורת הממלכתית. בסוף שנות ה-90, קיימו מתנגדי התנועה הרפורמיסטית, קמפיין שכוון כנגדו. כולל תקיפתו הפיזית במהלך ההרצאות שהוא הרצה. לטענת מתנגדיו של האדי, הרצאותיו היו ביקורתיות כלפי ההנהגה השמרנית. באחד המקרים הוא נזקק לאשפוז בשל פגיעות ראש שנגרמו לו במסגד בעיר קום. מתנגדי התנועה הרפורמיסטית קראו לאסור את הפצת עיתונו ופסלו אותו מלהתמודד למועצת המומחים האיראנית. ב-11 בפברואר 1999, כמאה אנשים תקפו את האדי ח'אמנאי בקום. התוקפים שברו את גולגולתו. ההמון השתמש ב"אבנים, מקלות, מוטות ברזל ונעליים" כדי לתקוף את ח'אמנאי. המשטרה האיראנית עצרה 45 בני אדם שעל פי החשד היו מעורבים בתקיפה.

עורכי 12 עיתונים חתמו על מכתב בגנות המתקפה על האדי ח'אמנאי. גם המשרד להכוונה לתרבות האסלאמית ו"חברת המרצים והחוקרים בסמינר התאולוגי של קום" גינו את המתקפה.

כמה פוליטיקאים שמרנים האשימו את ח'אמנאי בתקיפה. חבר הפרלמנט האיראני, רג'אב רחמני טען כי האדי ח'אמנאי ביים את התקיפה כדי למשוך תשומת לב ורחמים. מוחמד מוהאג'רי מהעיתון " קייהאן " טען שההערות של האדי ח'אמנאי הן "הגורם העיקרי לאלימות".

סגירת העיתונים 
האדי ח'אמנאי היה המוציא לאור של עיתונים שונים, כולל העיתון חייט-אי-נו Hayat-e-No. בית הדין המיוחד לאנשי הדת, בית דין שמונה על ידי המנהיג העליון, האשים את העיתון חייט-אי-נו ב"עבירות על עקרונות העיתונות". העיתון הואשם בהעלבת האימאם חומייני, בפרסום קריקטורה. בפרלמנט, האדי ח'אמנאי אמר שהוא היה מעדיף למות מאשר להיות מואשם בהעלבת האימאם. בית המשפט המיוחד לאנשי הדת אסר זמנית את המשך הפצת העיתון חייט-אי-נו בינואר 2000. לפי הגרדיאן, העיתון חייט-אי-נו הוא עיתון אמין. פייננשל טיימס קבע כי העיתון חייט-אי-נו היה יומון פרו-רפורמי. הפצת העיתון נאסרה בדצמבר 2009 על ידי מועצת הפיקוח על העיתונות "בשל פרסומים שמחוץ לתקנות".

העיתון השני של האדי ח'אמנאי, ג'האן-אי אסלאם Jahan-e Islam, נסגר ב-1995. העיתון הואשם בהעלבת האמונות האסלאמיות ובפרסום מידע כוזב. לפי הניו יורק טיימס, ג'האן-אי אסלאם היה יומון מתון. עם זאת, ב-1995, ה"ניו יורק טיימס" אפיין את ג'האן-אי אסלאם, כ"עיתון אסלאמי קשוח".

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

פוליטיקאים איראנים
אזרים איראנים
ילידי 1948