לואי לויזו דה גרנמזון

לואי לויזו דה גרנמזון (בצרפתית: Louis Loyzeau de Grandmaison; 21 בינואר 1861 – 18 בפברואר 1915) היה תאורטיקן צבאי צרפתי אשר, באווירה של התחדשות, קשר את התבוסה המשפילה של מלחמת צרפת–פרוסיה לכך שהצרפתים הפסיקו להשתמש בשיטות של נפוליאון. דה גרנמזון טען לתמרונים מהירים של יחידות גדולות שעוסקות בהתקפות מהירות. אסכולת החשיבה שהוא הצטרף אליה שלטה בחשיבת הצבא הצרפתי עד 1914, אך בצורה שונה ששילבה את הפילוסופיה העכשווית של רוח הלחימה. בסופו של דבר, תיאוריות אלו התבררו כלא מספקות נגד כלי נשק וטקטיקות מודרניות. הוא היה חבר ב-Nichan Iftikhar (מסדר התהילה), מסדר כבוד תוניסאי.

ביוגרפיה

ראשית חייו 
דה גרנמזון נולד ב-21 בינואר 1861 בלה מאן, והצטרף כקצין לצבא הצרפתי ב-1883. הוא שירת ביחידות חי"ר קל, הרים ולגיון הזרים לפני שהתקבל לקורס להסמכה כקצין מטה. הוא היה תלמידו האהוב על פרדיננד פוש, שאפיין את המלחמה כקרב הרצון. הוא הוצב במטה הכללי ב-1906, החל לבנות על רעיונותיו של פוש תוך דגש מוגבר על ניידות מבצעית ותפיסת היוזמה.

רובה הצבא הצרפתי היה רובה לבל 1886 עם כידון 20 ½ אינץ'. תותחים כבדים גרמניים נחשפו בשנת 1900, אך בהשפעת איפוליט לנגלואה התמקדה צרפת בירי פגזי רסס מתותחים ניידים מודל 1897 עם מסלול שטוח שהותיר את הצוותים חשופים במקום תותחי הוביצר. בשנת 1911 הציע ראש הצבא הצרפתי ויקטור-קונסטנט מישל לחזור לדפוס הקבוע של תוכניות הצבא הצרפתי לאסטרטגיית הגנה במלחמה עם גרמניה. הוא הציע לפרוס צבא צרפתי בן מיליון כוחות בקו ורדן – נאמור – אנטוורפן כדי להתמודד עם המתקפה הגרמנית הצפויה. על מנת להעמיד צבא בסדר גודל כזה, יחידות מילואים צרפתיות יצטרכו להשתלב עם הצבא הפעיל מיד עם הגיוס. מישל זיהה מראש היכן אמורה להגיע המתקפה הגרמנית שלוש שנים מאוחר יותר, אבל הוא נתקל בזלזול של הצבא הסדיר בקציני מילואים ופוליטיקאים שרצו לכבוש מחדש את המחוזות האבודים של צרפת. המבצרים שהיו אמורים לשאת את נטל ההתקפה הגרמנית, כללו חיילי מילואים באיכות נמוכה, משום שהפיקוד העליון ראה בשימוש בכוחות סדירים במשימות לא התקפיות מיותר.

תוך שימוש במחלוקת כדי להכפיש את מה שהוא ראה כהתנגדות שמרנית לסגנון האגרסיבי החדש של ניהול מלחמה, פרסם מנהל המבצעים, לוטננט קולונל דה גרנמזון ספר הכולל שתיים מהרצאותיו לקציני המטה הכללי, שניתן לקרוא אותם כדוגלים במתקפה עזה. למרות היותם של קצינים בכירים כל כך, השיחות היו בבירור על טיפול בהרכבים גדולים מאוד. ספר מוקדם יותר של דה גרנמזון על טקטיקות חי"ר שנכתב כשהיה מייג'ור אכן נראה מזלזל בהתקפות שלא נעשו עם הכידון.

התגובה להתערבותו של דה גרנמזון הייתה חיובית לחלוטין ומישל, שדגל באסטרטגיה של שמירה על פעולות הכוחות לאורך הגבול עם אלזס ולורן, הודח והוחלף כראש המטה של הצבא הצרפתי על ידי ז'וזף ז'ופר שחייב את המפקדים להעניק פריבילגיה למתקפה. הוא גם הטיל על תוכנית XVII לשלב פלישה צרפתית מיידית לאלזס-לורן. ז'ופר נתמך מאוד על ידי ריימונד פואנקרה שהיה נשיא הרפובליקה, בחירתו ב-1913 נעזרה בשני מיליון פרנק של שוחד רוסי לעיתונות הצרפתית. פואנקרה צפה מלחמה בעוד שנתיים והודיע שכל מאמציו היה להתכונן אליה.

הסבר על תבוסתה של צרפת ב-1870 כתוצאה מהסחף שלה לעבר רוח של הגנה התחיל להיות מוצג כדרך להחזיר את המחוזות האבודים באמצעות התגברות על תותחים מודרניים ארוכי טווח וארטילריה ברצון ובעוז רוח. תורתו התקבלה בתקיפות והפכה לתורה השלטת בצבא הצרפתי עד סוף 1911, כאשר דה גרנמזון זכה בקידום לקולונל ופיקוד על רגימנט הרגלים ה-153. מתיחה של אדמון ביאה (שטען בכזב שמצא את תוכנית המלחמה הגרמנית מתחת למושב ברכבת) התקבלה ברווחה, והקו הצרפתי לאורך הגבול הבלגי ננטש על ידי ז'ופר בתחילת פעולות האיבה.

מלחמת העולם הראשונה 
בלחימה של אוגוסט 1914 נפצע דה גרנמזון שלוש פעמים תוך 24 שעות. האבדות העצומות והעדר הרווחים במהלך החודשים הראשונים של מלחמת העולם הראשונה כתוצאה מהתקפות גסות על לורן יצרו אקלים פסימי של דעת הקהל, בעוד מותם של כל כך הרבה מהקצינים הצעירים הטובים והנחושים ביותר בצבא נמשך זמן רב והביא להשפעות מזיקות. המתנצלים על נטיותיו הגרועות של ז'ופר בחודש הראשון של המלחמה הצביעו על חוסר מודיעין מועיל על כוונותיה של גרמניה כלפי ורדן, אך מישל פוטר בשל הצעה להגן על ורדן שצפתה נכון את תוכנית שליפן.

בינואר 1915 נמשכה העלייה המטאורית של דה גרנמזון, כאשר קיבל קידום לדרגת גנרל דה דיוויזיה, וקיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-53. הוא נהרג בפעולה בחודש הבא באזור סואסון.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

גנרלים צרפתים
ילידי 1861
נפטרים ב-1915