פאבל קורין

פאבל קורין (ברוסית: Павел Корин; 7 ביולי 1892 – 22 בנובמבר 1967) היה צייר ומשחזר אמנות רוסי. הוא מפורסם בעבודת ההכנה שלו לציור שלא הושלם "פרידה מרוסיה".

הוא היה קרוב משפחה של אלכסיי קורין.

ביוגרפיה וקריירה 
פאבל קורין נולד בכפר פאלך למשפחה של צייר אייקונים מקצועי דמיטרי קורין. בשנת 1897, כשפאבל היה רק בן חמש, אביו מת. בשנים 1903–1907 למד בבית הספר לציור אייקונים וקיבל תעודה רשמית כצייר אייקונים מקצועי. ב-1908 עבר למוסקבה ועד 1911 עבד שם בחנות האייקונים של מנזר דון.

ב-1911 עבד כשוליה של מיכאיל נסטרוב על ציורי קיר של כנסייה במנזר מרתה ומריה (מארפו-מריינסקי) ברחוב בולשאיה אורדינקה במוסקבה. נסטרוב התעקש שקורין יקבל השכלה פורמלית בציור וסידר את קבלתו לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בשנת 1912. פאבל סיים את בית הספר בשנת 1916, לאחר שהיה תלמידם של קונסטנטין קורובין וליאוניד פסטרנק.

ב-1916 הוא עבד על ציורי קיר עבור המאוזוליאום של הדוכסית הגדולה אליזבת פיודורובנה בכנסיית במנזר מרתה ומריה. בהתאם לרצונה של הדוכסית הגדולה, הוא נסע לירוסלב ולרוסטוב כדי ללמוד ציורי קיר מסורתיים של כנסיות רוסיות עתיקות.

בפברואר 1917 החל לעבוד בסטודיו בעליית הגג שלו ברחוב ארבאט במוסקבה ועבד שם עד 1934.

בשנים 1919–1920 הוא עבד בחדר הניתוחים של אוניברסיטת מוסקבה, מכיוון שחשב שכצייר הוא זקוק לידע מעמיק יותר באנטומיה האנושית. בערבים הוא העתיק ציורים ופסלים של המוזיאון לאמנויות יפות.

ב-1923 הוא נסע לצפון רוסיה, וביקר בוולוגדה, סטאראיה לאדוגה, מנזר פראפונטוב ונובגורוד. בשנים 1926–1931 עבד כמדריך שיעורי ציור למתחילים במוזיאון לאמנויות יפות.

בשנת 1926, מנזר מרתה ומריה נסגר על ידי הסובייטים וכל אוצרות האמנות שם היו אמורים להיהרס. פאבל ואחיו אלכסנדר הצליחו להבריח ולהציל את האיקונוסטזיס וחלק מהפרסקות. ב-7 במרץ של אותה שנה נישא לפרסקוביה טיכונובנה פטרובה, תלמידת מנזר מרתה ומריה.

בשנת 1927, ציור "הסטודיו של אמן אקוורל" של קורין ונוף השמן שלו "ארץ מולדתי" נקנו על ידי גלריית טרטיאקוב, מה שמראה את ההכרה שקיבל מהסובייטים.

ב-1931 ביקר בסטודיו של קורין מקסים גורקי, שתמך בקורין מאותו ביקור. ב-1932, קורין ליווה את גורקי לסורנטו, צייר את דיוקנו של גורקי וביקר באיטליה ובגרמניה.

בשנת 1931 החל קורין לעבוד כראש חנות השחזור של המוזיאון לאמנות זרה (לשעבר המוזיאון לאמנויות יפות מאוחר יותר מוזיאון פושקין). הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1959. לאחר מכן כיהן בתפקיד מנהל העבודות המרכזיות לשיקום אמנות עד מותו. כאחד מבכירי המשחזרים הרוסיים של אותה תקופה הוא תרם רבות להצלה ושיקום של ציורים מפורסמים.

ב-1933 עבר קורין לסטודיו ברחוב מלאיה פירוגובקה במוסקבה שם עבד עד מותו. כעת הבניין הוא המוזיאון של קורין.

בשנות הארבעים צייר דיוקנאות רבים של אנשי האינטליגנציה הסובייטית. הוא צייר את פרסקו "מראות העתיד" עבור ארמון הסובייטים בקרמלין מוסקבה וטריפטיכון שהוקדש לאלכסנדר נבסקי.

בשנות החמישים עבד קורין על פסיפסים עבור המטרו של מוסקבה. הפסיפסים שלו מעטרים את התחנות קומסומולסקאיה-קולצבאיה, ארבאצקאיה (קו ארבטסקו-פוקרובסקיה) ונובוסלובודסקאיה, וגם את האולם המרכזי של אוניברסיטת מוסקבה. הוא גם זכה ברשימה מרשימה של פרסים סובייטים בשנות ה-50 וה-60:
 פרס סטלין - 1954 לפסיפס לתחנת המטרו קומסומולסקאיה-קולצביה
 פרס לנין - 1963 עבור דיוקנאות
 חבר באקדמיה לאמנויות של ברית המועצות - מאז 1958
 מדליית זהב ביריד העולמי בבריסל - 1958 עבור דיוקנו של מרטירוס סאריאן
 אמן העם של ה-SFSR הרוסי 1958
 אמן העם של ברית המועצות - 1962
 מסדר לנין - 1967

פאבל קורין מת במוסקבה ב-22 בנובמבר 1967 ונקבר בבית הקברות נובודביצ'י.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ציירים רוסים
פסיפסים
ילידי 1892
נפטרים ב-1967