קויאטיזם

קְוִיאֶטִיזְם (מלטינית quietus, "שקט") הוא מונח המתייחס לצורה מיוחדת של מיסטיקה נוצרית, תאולוגיה וסיגוף. שורשיה בעולם הקתולי, אך היא נדחתה על ידי המגיסטריום ככפירה וכדרך חיים שגויה. בשימוש הנפוץ היום, המונח קויאטיזם משמש לתיאור גנאי של יחס לחיים ולמנטליות המתחמקת מכל אתגר אתי באמצעות אדישות, פסיביות, השלמה או אסקפיזם.

המסר המרכזי של הקויאטיזם התאולוגי הוא שהאדם צריך קודם כל לוותר לחלוטין על האגו שלו ולמסור אותו לאלוהים בכדי לחיות בשלום וביישוב הדעת מוחלטים. ברגע שמצב זה מושג בתפילה פנימית, בחזון האל, שיטות סיגוף חיצוניות הופכות יותר למכשול. הקויאטיזם של התפילה דוחה אפוא את התפילה בקול, את קבלת הסקרמנטים ואת כל הצורות הדתיות החיצוניות בכלל; הקויאטיזם של החיים דוחה גם את חשיבות החתירה למידות טובות ולמאבק בחטא (סיגוף).

תפיסה בסיסית זו יוחסה באופן שגוי על ידי כמה היסטוריונים להסיכאזם האורתודוקסי של גרגוריוס פלמאס (סוף 1296 או תחילת 1297–1359), אך זה היה פשוט מקרה של בלבול. פחות שנויים במחלוקת הם מקורותיו ברעיונות של  וחלקים מה. במאה ה-17, הקויאטיזם התפשט בעיקר בצרפת, ספרד ואיטליה.  (1596–1638), פרנסואה מאלבל (François Malaval, 1627–1719) ו (1628–1696) הואשמו במיוחד בקויאטיזם. המיסטיקנית , המפורסמת בתקופתה (1648–1717), שלא מתייחסת לכך באף אחד מכתביה, ישבה כמה שנים בכלא באישומים זהים.

בעקיפין,  (1622–1681), מנהיגה הרוחני של מאדאם גיון הצעירה ולאחר מותו (הגינוי של הקויאטיזם היה רק ב-1687) הוא עצמו הואשם ב"קויאטיזם", התייחס בכתביו למחלוקת הקויאטיזם כשהוא כותב: "היזהרו מלהאמין בטעות של אנשים מסוימים, אשר על ידי הצגת הדברים [החיים באלוהים] בצורה מתוחכמת וחיקוי דרכים סודיות, מאמינים שהם יכולים רק להימנע מלעשות דבר כלשהו, ושאם הם יישארו בטלים או במנוחה, הם יזכו בחיים אלוהיים וכתוצאה מכך הכל! החיים האלוהיים האמיתיים הם עבודה אמיתית; וגם אם מבטאים, ככל האפשר, את אי-פעילותו של הבריה זה עדיין רק כדי לבטא את פעילותו של אלוהים, שבאמצעות חייו האלוהיים גורם ליצור כזה לחיות ולפעול כל כך באמת עד סוטן [זה מסוג זה. ] היצור חי ופועל באמת, אם כי לא בפני עצמו, אלא באלוהים; כן, זה מעולם לא היה יעיל כמו שהוא עכשיו." - ברטו עצמו גינה את הפסיביות של פשוט לא לעשות דבר כבטלה ועימת זאת מול קיום שאינו נגיש לשכל, שבו הנשמה נשארת במנוחה מוחלטת. ובלי לעבוד, עושה את כל הדברים שהכנסייה מאשימה אותה בהשמטה.

הארכיבישוף הצרפתי פרנסואה פנלון (1651–1715) טיהר את התורה מתכנים שדיברו נגד אורח חיים מוסרי ודיבר נגד אהבה חסרת אנוכיות. המגיסטריום תחת האפיפיור אינוקנטיוס השנים עשר. (1615–1700) דחה את הצהרותיו ב-1699 כחצי קויאטיזם.

לקריאה נוספת
 Dandelion, P., A Sociological Analysis of the Theology of Quakers: The Silent Revolution New York, Ontario & Lampeter: Edwin Mellen Press, 1996.
 Renoux, Christian, "Quietism", in The Papacy: An Encyclopedia, vol 3, edited by Philippe Levillain, 3 vols, (London: Routledge, 2002)
 de Molinos, Miguel, The Spiritual Guide, ed and trans by Robert P. Baird, (New York: Paulist Press, 2010)

קישורים חיצוניים
 
 Quietism - Encyclopædia Britannica 1911. Vol. 22 (11th ed.). pp. 749–750.
 "Quietism". Columbia Encyclopedia
 QUIETISM - Encyclopedia.com.
 Quietism - Catholic Encyclopedia (1917)

מיסטיקה נוצרית
נצרות: זרמים שסומנו כמינות