זרעי צ'יה

זרעי צ'יה הם זרעים של מרווה היספאנית, צמח פורח ממשפחת הנענע (שפתניים) שמקורו במרכז ודרום מקסיקו, או של צ'יה זהובה, שמקורה בדרום מערב ארצות הברית ומקסיקו, ומשמשים למאכל. 

ישנן עדויות לכך שהצ'יה היה בשימוש נרחב על ידי האצטקים בתקופה הפרה-קולומביאנית והיווה מוצר יסוד בתרבויות מסו-אמריקאיות. זרעי צ'יה מעובדים בקנה מידה קטן במולדת אבותיהם במרכז מקסיקו, גואטמלה ובמסחר ברחבי מרכז ואמריקה הדרומית.

תיאור

בדרך כלל, זרעי צ'יה הם בעלי מבנה אליפטי פחוס בגודל ממוצע של 1.3-2.1 מילימטרים, עם משקל ממוצע לכל זרע. צבעם חום, אפור, שחור או לבן. הזרעים הידרופיליים, סופגים עד פי 12 ממשקלם בנוזל כשהם בהשרייה; הם מפתחים ציפוי רירי המעניק להם מרקם ג'ל. צ'יה זוהתה בעיקר בתור מרווה היספאנית. צמחים אחרים המכונים "צ'יה" כוללים "צ'יה זהובה". הזרעים של צ'יה זהובה משמשים למאכל.

במאה ה-21, הצ'יה הפכה למזון מסחרי במולדתה מקסיקו וגואטמלה, כמו גם בבוליביה, ארגנטינה, אקוודור, ניקרגואה ואוסטרליה. זני צ'יה חדשים מוגנים בפטנט, ופותחו בקנטקי לגידול בקווי הרוחב הצפוניים של ארצות הברית.

תפוקת הזרעים משתנה בהתאם לזנים, אופן גידולם ותנאי הגידול לפי אזור גאוגרפי.

היסטוריה
קודקס מנדוזה מהמאה ה-16 מספק עדות לכך שזרעי הצ'יה עובדו על ידי האצטקים בתקופה הפרה-קולומביאנית, והיסטוריונים כלכליים אומרים כי ייתכן שזרעי הצ'יה היו חשובים כמו זרעי התירס. הזרעים ניתנו כמחווה שנתית על ידי העם לשליטים ב-21 מתוך 38 מדינות המחוז האצטקי. זרעי צ'יה שימשו כמזון עיקרי לתרבויות הנאוואטל. כרוניקנים ישועים הציבו את הצ'יה כגידול השלישי בחשיבותו בתרבות האצטקית, מאחורי תירס ושעועית בלבד, ולפני הירבוז. מנחות לכהונה האצטקית שולמו לעיתים קרובות בזרעי צ'יה.

זרעי צ'יה טחונים או שלמים משמשים בארגנטינה, בוליביה, גואטמלה, מקסיקו ופרגוואי למשקאות ומזון. כיום, צ'יה מעובדת בקנה מידה קטן במולדתה במרכז מקסיקו וגואטמלה, ובאופן מסחרי בארגנטינה, בוליביה, אקוודור, גואטמלה ומקסיקו.

תזונה
זרעי צ'יה מיובשים מכילים 6% מים, 42% פחמימה (כולל תכולה גבוהה של סיבים תזונתיים ), 16% חלבון ו-31% שומן. הזרעים עשירים במספר מינרלים תזונתיים, כולל סידן, ברזל, מגנזיום, מנגן, זרחן ואבץ.

חומצות השומן של שמן זרעי צ'יה הן בעיקר בלתי רוויות, עם חומצה לינולאית (17-26% מסך השומן) וחומצה אלפא-לינולנית (50-57%) בתור השומנים העיקריים.

בתור מזון

ניתן להוסיף זרעי צ'יה למזונות אחרים כתוספת או להכניס אותם לשייקים, דגני בוקר, חטיפי אנרגיה, גרנולה, יוגורט, טורטיות ולחם.

ניתן גם להפוך אותם לחומר דמוי ג'לטין או לצרוך אותם גולמיים. ניתן להשתמש בג'ל מזרעים טחונים במקום ביצים בעוגות תוך אספקת חומרים מזינים אחרים, ומהווה תחליף באפייה טבעונית וללא אלרגנים.

שלא כמו זרעי פשתן, אין צורך לטחון זרעי צ'יה שלמים מכיוון שקליפת הזרעים עדינה ומתעכלת בקלות, מה שעשוי לשפר את הזמינות הביולוגית התזונתית.

שימוש כמזון באירופה
צ'יה נחשבת למזון חדש באירופה מכיוון שאין לה "היסטוריה משמעותית של צריכה באיחוד האירופי לפני 15מאי 1997", על פי הוועדה המייעצת למזונות חדשים. לפי כלל זה, זרעי צ'יה עשויים להיות 5% מסך החומר במוצרי לחם. זרעי צ'יה ארוזים מראש יישאו סימון נוסף כדי ליידע את הצרכן כי הצריכה היומית היא לא יותר מ-15 גרם ליום ושמן צ'יה טהור רק 2 גרם ליום.

זרעי צ'יה הנמכרים באיחוד האירופי, מיובאים בעיקר ממדינות דרום אמריקה ומרכז אמריקה, ודורשים בדיקות לגבי רמות חומרי הדברה, מזהמים וקריטריונים מיקרוביולוגיים.

מחקר בריאותי ראשוני
מחקר מקדים שנעשה אינו חד-משמעי. בסקר שיטתי משנת 2015, רוב המחקרים לא הראו השפעה של צריכת זרעי צ'יה על מחלות קרדיווסקולריות בבני אדם.

אינטראקציות בין תרופות
עד כה אין ראיות המצביעות על כך שלצריכת זרעי צ'יה יש השפעות שליליות על תרופות מרשם או אינטראקציה עם תרופות מרשם.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים