הכרזת המצורע על הצרעת

הכרזת המצורע על הצרעת היא מצוות עשה מתרי"ג מצוות לפיה מצורע נדרש להכריז שהוא טמא כדי שיתרחקו ממנו.

ההכרזה נעשית על ידי פרימת הבגדים, פריעת הראש, איסור בשאלת שלום, ולדעת הרמב"ם גם קריאה בפה להודיע שהוא טמא.

מקור המצוה 
בחומש ויקרא נאמר:

בספרא (ויקרא פרק יג) למדו מהציווי גם לשאר טומאות, שהטמאים בהן חייבים להכריז שהם טמאים.

טעם המצוה 
בחז"ל מובא שטומאת הצרעת באה בעקבות חטא לשון הרע, ועל פי זה הסבירו האמוראים את טעם ההרחקה:.
ספר החינוך כתב שכמו שהחטא גורם לאדם להתרחק מכל טוב, כך הרחיקה אותו התורה מחברת האנשים.

דיני המצוה 
המצוה נוהגת רק במצורע מוחלט שכבר טימא אותו הכהן, אבל מצורע מוסגר אינו חייב להכריז.

בראשונים נחלקו האם ההכרזה כוללת גם הודעה בפה ממש או לא:
 לדעת הרמב"ם המצורע מצווה להודיע בפיו לעוברים ושבים שהוא טמא.
 לדעת ספר החינוך אין מצווה להגיד בפה אלא הקריאה היא כלל התנהלותו של המצורע.

נאסר על המצורע לשאול בשלום כל אדם, וכן נאסר עליו לכבס ולהסתפר אפילו לכבוד שבת ויום טוב. אמנם מותר לו לרחוץ, לסוך, לנעול נעליים, לשמש את מיטתו ולשבת על מושב כשאר האנשים (ולא כמו אבל)

חיוב שילוח מן המחנות: המצורע נדרש לשבת מחוץ לעיר (מחוץ לשלוש מחנות), כשהכוונה לאחת מערי ארץ ישראל המוקפות חומה מימות יהושע בן נון.

אודות מספר הלכות מסופקת הגמרא אם הם נוהגים גם במצורע, כמו כפיית המיטה ועשיית מלאכה, איסור רחיצה ונעילת הסנדל.

אישה שנצטרעה אינה פורעת את ראשה ופורמת את בגדיה וכן מותרת בשאילת שלום, אך יושבת לבדה מחוץ לעיר ומודיעה לעוברים ושבים שהיא טמאה, כמו כן היא מותרת בתשמיש המיטה.

בזמן הזה 
בתלמוד יש שלמדו שכשם שמצורע חייב להודיע על טומאתו, כך ישנו חיוב לציון קברים על מנת שלא יטמאו בהם כהנים ההולכים בדרכים.

ראו גם 
 צרעת
 גילוח המצורע

קישורים חיצוניים 
 נגע הצרעת באתר דעת

הערות שוליים 

תרי"ג מצוות
מצוות עשה