טריטוריית פלורידה

הטריטוריה של פלורידה הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית שהתקיימה מ-30 במרץ 1822, עד 3 במרץ 1845, אז התקבלה לאיחוד כמדינת פלורידה. במקור החלק העיקרי של השטח הספרדי של פלורידה הספרדית, ומאוחר יותר המחוזות של מזרח ומערב פלורידה, נמסר לארצות הברית כחלק מהסכם אדמס-אוניס משנת 1819. הטריטוריה נשלטה על ידי המועצה הטריטוריאלית של פלורידה.

רקע כללי 
האירופים גילו את פלורידה בשנת 1513 על ידי חואן פונסה דה לאון, אשר טען שהאדמה היא נחלת ספרד. סיינט אוגוסטין, היישוב האירופי המיושב ברציפות העתיק ביותר בארצות הברית, נוסד בחוף הצפון מזרחי של פלורידה בשנת 1565. פלורידה נשארה תחת שלטון ספרדי עד סוף מלחמת שבע השנים, כאשר ספרד ויתרה עליה לממלכת בריטניה הגדולה בתמורה לשחרורה של הוואנה. בשנת 1783, לאחר המהפכה האמריקאית, ויתרה בריטניה הגדולה על פלורידה בחזרה לספרד תחת סעיפי הסכם השלום של פריז.

הקדנציה השנייה של השלטון הספרדי הושפעה מארצות הברית הסמוכה. היו סכסוכי גבול לאורך הגבול עם מדינת ג'ורג'יה ובעיות של שימוש אמריקאי במיסיסיפי. מחלוקות אלו נפתרו כביכול ב-1795 על ידי הסכם סן לורנצו, שבין היתר חיזק את הגבול של פלורידה וג'ורג'יה לאורך קו הרוחב ה-31. עם זאת, כפי שחזה פעם תומאס ג'פרסון, ארצות הברית לא יכלה להרחיק את ידיה מפלורידה.

מעורבות אמריקאית לפני 1821 

בשנת 1812, כוחות ארצות הברית ו"פטריוטים" של ג'ורג'יה בפיקודו של גנרל ג'ורג' מתיוס פלשו ללא הצלחה לפלורידה כדי להגן על האינטרסים האמריקאיים. "מלחמת הפטריוט" נתפסה כבלתי אהודה על ידי אמריקאים רבים. הנשיא מדיסון הסיר את תמיכתו ולשלטונות ספרד הובטח יציאה מהירה של החיילים האמריקאים.

ממשלת ספרד הציעה לעבדים נמלטים חופש אם ימירו את דתם לקתוליות ויסכימו לתקופת שירות צבאי. תחת לחץ כבד מצד ארצות הברית, ספרד הפכה את המדיניות הזו במאה ה-18 המאוחרת, להשפעה מועטה. עבדים המשיכו לברוח לפלורידה, שם קיבלו מחסה על ידי ילידי פלורידה, שנקראו בפי האמריקאים Seminoles. הם חיו במערכת פיאודלית למחצה; הסמינולים העניקו לשחורים הגנה, בעוד שהעבדים לשעבר, שהיה להם ידע בחקלאות, חלקו יבולים עם הילידים. למרות שהעבדים הנמלטים עדיין נחשבו נחותים על ידי הסמינולים, שתי הקבוצות חיו בהרמוניה. בעלי העבדים בג'ורג'יה ובשאר מדינות הדרום זעמו על מצב עניינים זה כשהעבדים המשיכו להימלט לפלורידה.

ב-1818, לאחר שנים של סכסוכים נוספים בהם היו מעורבים ילידים, עבדים נמלטים ומתיישבים, כתב הגנרל אנדרו ג'קסון לנשיא ג'יימס מונרו, שהוכתר במרץ 1817, והודיע לו שהוא פולש לפלורידה. כוחו של ג'קסון יצא מטנסי וצעד למטה אל ה-Florida Panhandle. קצינים ספרדים ויתרו על ביצורי החוף בפורט סן מרקוס (הידוע גם כפורט סנט מרקס) במזרח פלורידה; וכעבור כשישה שבועות נכנעו גם פורט בארנקס ופנסקולה במערב פלורידה.

הסכם אדמס-אוניס 

הסכם אדמס-אוניס, הידוע גם בשם האמנה הטרנס-יבשתית, נחתם ב-22 בפברואר 1819 על ידי ג'ון קווינסי אדמס ולואיס דה אוניס אי גונזלס-וארה, אך לא נכנס לתוקף עד לאחר שאושרר על ידי ספרד ב-24 באוקטובר 1820, ועל ידי ארצות הברית ב-19 בפברואר 1821. ארצות הברית קיבלה את פלורידה במסגרת סעיף 2 וירשה תביעות ספרדיות לטריטוריית אורגון לפי סעיף 3, תוך שהיא מוותרת על כל תביעותיה על טקסס לספרד לפי סעיף 3 (עם עצמאותה של מקסיקו ב-1821, טקסס הספרדית הפכה לטריטוריה מקסיקנית), והתחייבה לשפות עד 5,000,000 דולר בתביעות של אזרחים אמריקאים נגד ספרד לפי סעיף 11. לפי סעיף 15, סחורות ספרדיות קיבלו תעריף בלעדי של האומה המועדפת ביותר. הרשאות בנמלים בפנסקולה ובסיינט אוגוסטין במשך שתים עשרה שנים.

בפסק הדין דור נגד ארצות הברית (195 U.S. 138, 141–142 (1904)) השופט מרשל מצוטט בהרחבה באופן הבא:

הסעיף השישי של אמנת ההיתר מכיל את ההוראה הבאה:
"תושבי השטחים אשר הוד מלכותה הקתולית מוותרת לארצות הברית על ידי אמנה זו יתאגדו באיחוד ארצות הברית ברגע שעשוי להיות בקנה אחד עם עקרונות החוקה הפדרלית, ומורשים ליהנות מהפריבילגיות, זכויות וחסינות של אזרחי ארצות הברית.'

[195 .U.S 138, 142] 'אמנה זו היא חוק הארץ, ומאפשרת לתושבי פלורידה ליהנות מהזכויות, הזכויות והחסינות של אזרחי ארצות הברית. מיותר לברר אם אין זה מצבם, ללא תלות בהתניה. עם זאת, הם אינם משתתפים בכוח הפוליטי; הם לא שותפים לממשלה עד שפלורידה תהפוך למדינה. בינתיים פלורידה ממשיכה להיות טריטוריה של ארצות הברית, הנשלטת מכוח הסעיף הזה בחוקה שמסמיך את הקונגרס "ליצור את כל הכללים והתקנות הדרושים לכבד את הטריטוריה או רכוש אחר השייך לארצות הברית".

העברה למושל אנדרו ג'קסון 
ב-10 ביולי 1821, מחוז מזרח פלורידה הועבר למושל אנדרו ג'קסון עם פקודות קפדניות מהנשיא ג'יימס מונרו לשמור על הפרוטוקול הדיפלומטי, כאשר מערב פלורידה הועברה לאחר שבוע לאחר מכן. המושל ג'קסון לא היה מעורב במינויים הממשלתיים המוקדמים בשטח והכיר רק שניים מבין אלו שמונו.

טריטוריית פלורידה ומלחמות סמינול 
הנשיא ג'יימס מונרו הוסמך ב-3 במרץ 1821 להשתלט על מזרח פלורידה ומערב פלורידה עבור ארצות הברית ולדאוג לממשל ראשוני. אנדרו ג'קסון שימש כנציב הצבאי הפדרלי עם סמכויות המושל של השטח החדש שנרכש, מ-10 במרץ עד דצמבר 1821. ב-30 במרץ 1822, ארצות הברית מיזגה את מזרח פלורידה וחלק ממה שהיווה בעבר את מערב פלורידה לתוך טריטוריית פלורידה. ויליאם אפיפ דובאל הפך למושל הרשמי הראשון של טריטוריית פלורידה וזמן קצר לאחר מכן הוקמה הבירה בטלהסי, אך רק לאחר שהורחק שבט סמינול מהארץ. הבירה החדשה של טלהאסי הייתה ממוקמת בערך באמצע הדרך בין הבירות הקולוניאליות הישנות של פנסקולה וסיינט אוגוסטין. "ארמון הממשלה של דובל היה לזמן מה בית עץ בלבד, והוא חי על דמי ציידים".

הסכסוך המרכזי של טריטוריית פלורידה מקורו בניסיונות לעקור את עמי הסמינול. הממשלה הפדרלית ורוב המתיישבים הלבנים רצו שכל האינדיאנים בפלורידה יהגרו למערב. ב-28 במאי 1830, הקונגרס העביר את חוק עקירת האינדיאנים המחייב את כל האינדיאנים לנוע מערבה לנהר המיסיסיפי. החוק עצמו לא היה בעל משמעות רבה לפלורידה, אבל הוא הניח את המסגרת להסכם הנחיתה של פיין, שנחתם על ידי מועצת ראשי סמינול ב-9 במאי 1832 ואושר ב-1834. הסכם זה קבע שהסמינולים יכולים לארגן משלחת חקירה שתיסע לטריטוריה האינדיאנית ותסקר את האדמות שהוקצו לפני שהם יצטרכו להסכים להעברה, אם כי תושבי פלורידה היו צפויים לעבור דירה עד 1835. בפגישה זו הביע אוסצ'ולה המפורסם לראשונה את החלטתו להילחם. בהסכם פורט גיבסון, שנערך בטריטוריית ארקנסו בין קבוצת הסמינולים שנשלחו לחקור את הטריטוריה החדשה והממשל הפדרלי, האמריקאים הובילו את הסמינול להסכים לתנאי ההעברה, אם כי בני הסמינול טענו מאוחר יותר כי הוליכו אותם שולל בהסכם.

החל מסוף 1835, אוסצ'ולה ובעלות הברית של סמינול החלו במלחמת גרילה נגד כוחות ארצות הברית. גנרלים רבים נלחמו ונכשלו, נכנעו לחום ולמחלות כמו גם לחוסר ידיעת הארץ. רק לאחר שגנרל תומאס ג'סופ לכד רבים מראשי הסמינול המרכזיים, כולל אוסצ'ולה שמת בשבי בשל מחלה, החלו הקרבות לגווע. הסמינולים נאלצו בסופו של דבר להגר. פלורידה הצטרפה לאיחוד כמדינה ה-27 ב-3 במרץ 1845. בשלב זה, כמעט כל הסמינולים נעלמו, מלבד קבוצה קטנה שחיה באורגליידס.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

פלורידה: היסטוריה
ארצות הברית: מדינות וטריטוריות היסטוריות