אלווין ניקולאיס

אַלווין ניקוֹלָאיס (באנגלית: Alwin Nikolais; 25 בנובמבר 1910 – 8 במאי 1993) היה כוריאוגרף, רקדן, מלחין, מוזיקאי, ומורה אמריקאי. הוא הקים את "תיאטרון המחול ניקולאיס", והיה ידוע בעיקר בזכות עיצוב התלבושות, התאורה ועיצוב הבמה החדשניים שלו.

ראשית דרכו 
ניקולאיס נולד בסאות'ינגטון, קונטיקט. הוא למד נגינה על פסנתר בגיל צעיר, והחל את הקריירה כִּמְבַצֵּעַ בתור נגן עוגב לליווי הקרנת סרטים אילמים. כאמן צעיר, צבר ניסיון בעיצוב נוף, משחק, תיאטרון בובות והלחנה. לאחר שצפה בהופעה של הרקדנית הגרמנייה מרי ויגמן, גמלה בו ההחלטה ללמוד מחול.

לראשית הכשרתו במחול זכה במכללת בנינגטון, מדמויות מפתח בעולם המחול המודרני: האניה הולם, מרתה גרהם, דוריס האמפרי, צ'ארלס ויידמן, לואיס הורסט, ואחרים.

קריירה 
בשנת 1939, בשיתוף עם טרוּדָה קַשְׁמַן, מורתו הראשונה למחול מודרני, קיבל ניקולאיס הזמנה ליצור בלט, ויצר את "קו בן שמונה עמודות", הבלט הראשון שלו.

לאחר שלימד שנתיים בסטודיו למחול משלו, והופיע ברחבי ארצות הברית עם הלהקה של האניה הולם, שירת ניקולאיס בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. ניקולאיס עבר לניו יורק בעקבות המלחמה וחזר ללמוד אצל האניה הולם. בהמשך הפך עוזרה של הולם, לימד בבית הספר שלה בניו יורק ובקולורדו קולג' במהלך הקיץ.

בשנת 1949 מונה ניקולאיס למנהל שותף של תיאטרון בשם Henry Street Settlement Playhouse, לצד בטי יאנג. הוא הקים את הלהקה Playhouse Dance Company, שבהמשך החליפה את שמה ל"תיאטרון המחול ניקולאיס". באותו תיאטרון החל ניקולאיס לפתח סגנון משלו של תיאטרון מחול מופשט, תוך שהוא מציג את האדם כחלק מסביבה כוללת. ניקולאיס הגדיר מחדש את המחול כ"אמנות התנועה אשר, אם נעיין בה בזכות עצמה, הופכת למסר ולא רק למדיום". הוא קבע כי "ייעודה של האמנות הוא לחקור את המנגנונים הפנימיים ואת הממדים הנוספים של החיים, ומתוך החקירה, להגיש את ממצאיה מתורגמים למדיום האמנותי של האמן". באותה תקופה גם חבר לניקולאיס רקדן בשם מאריי לואיס, שעתיד היה להפוך לרקדן המוביל של ניקולאיס ולשותף יצירתי לאורך שנים.

בשנת 1956 הוזמן תיאטרון המחול ניקולאיס להופעה ראשונה מני רבות בפסטיבל המחול האמריקאי. הופעות אלו, ומספר הופעות ב־The Steve Allen Show, תרמו לגיבוש תיאטרון המחול הכולל של ניקולאיס, והלהקה תפסה מקום בחזית המחול העכשווי האמריקאי. בשנות ה־60 של המאה ה־20, הוצגה שוב הכוריאוגרפיה שלו בטלוויזיה בשידור חי בתוכנית CBS Repertoire Workshop.

בעקבות ביקור בכנס האגודה להנדסת אודיו באוקטובר 1964, גילה ניקולאיס את מערכת הסינתיסייזר האנלוגית הראשונה של Moog והזמין אותה מייד.

בשנת 1968 הופיעה להקתו במשך עונה אחת בפריז, בתיאטרון שאנז אליזה, מה שהגדיל את השפעת ניקולאיס על עולם המחול. בפריז החלה מערכת יחסים אמנותית ארוכה עם ה־Théâtre de la Ville, שהחלה בשנת 1971 ונמשכת גם לאחר מותו. לאחר העונה בפריז, החלה הלהקה להופיע ברחבי העולם.

בשנת 1978 הזמין משרד התרבות הצרפתי הזמין את ניקולאיס להקים את המרכז הלאומי למחול עכשווי באנז'ה, צרפת. בדצמבר 1980 יצר ניקולאיס את יצירתו הכוריאוגרפית ה-99 במספר, Schema, עבור האופרה של פריז. במקביל, כוריאוגרפיה שלו לאופרה מאת ג'אן קרלו מנוטי הועלתה באופרה של וינה.

ניקולאיס ויצירתו הופיעו במספר רב של סרטים ותוכניות טלוויזיה בארצות הברית ומחוצה לה. ביולי 1987 שודר סרט תיעודי באורך מלא בשם "ניק ומאריי" על ניקולאיס ומאריי לואיס, בבימויו של כריסטיאן בלקווד, בסדרה American Masters של PBS.

ניקולאיס היה מורה מוערך, והפדגוגיה שלו נלמדת בבתי ספר ובאוניברסיטאות ברחבי העולם. הוא נפטר מסרטן ב-8 במאי 1993 בניו יורק, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.

פרסים וכיבודים 
בשנת 1987 הוענקה לניקולאיס המדליה הלאומית לאמנויות, מידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן. באותה שנה זכה גם בפרס מרכז קנדי, שהוענק במהלך שלושה ימים של אירועים רשמיים בוושינגטון, שבשיאם שודר ב־CBS מופע של תיאטרון המחול ניקולאיס.

לניקולאיס הוענקו חמישה תוארי דוקטור לשם כבוד; פעמיים זכה במלגת גוגנהיים, וקיבל מענק יצירה לשלוש שנים מקרן מלון.

הוא קיבל את העיטור הגבוה ביותר של העיר פריז, ה־Grande Medaille de Vermeille de la Ville de Paris, כמו גם מדליות מסביליה, ספרד, אתונה, יוון, ומ־30 ערים אחרות, בארצות הברית ומחוצה לה, כמו גם אות מיוחד מראש עיריית ניו יורק, שהוענק לניקולאיס ולמאריי לואיס ביחד. היו שהדביקו לניקולאיס את הכינוי "הפטריארך האמריקאי של המחול הצרפתי". ניקולאיס הוא אביר לגיון הכבוד של צרפת וחבר בדרגת "מפקד" במסדר האמנויות והספרות של צרפת. בשנת 2000, זכה במקום במוזיאון הלאומי והיכל התהילה למחול של ארצות הברית.

כמו כן זכה בפרס פסטיבל המחול האמריקאי על שם סמואל ה' סקריפס; פרס קאפיזיו; פרס חוג המבקרים של צ'ילה; ציון לשבח של האמי; פרס כתב העת Dance (1968); פרס טיפאני; ופרס גילדת המחול האמריקאית.

כוריאוגרפיות עיקריות 
 1953 - Kaleidoscope
 1953 - Masks, Props, and Mobiles
 1953 - Tensile Involvement
 1953 - Noumenon Mobilus
 1955 - Noumenon
 1960 - Totem
 1963 - Imago suite
 1963 - Arcade
 1963 - Artisan
 1964 - Sanctum
 1964 - Water Studies
 1978 - Gallery
 1979 - Count Down
 1980 - Mechanical Organ
 1982 - Dime in the Slot (part of Mechanical Organ)
 1982 - Pond
 1982 - Two not yet together
 1985 - Crucible
 1987 - BLANK on BLANK
 Girls Trio
 Mantis

ארכיון 
בספריות אוניברסיטת אוהיו באת'נס, אוהיו מצוי אוסף המחול של אלווין ניקולאיס ומאריי לואיס. האוסף הארכיוני מכיל סרטים, תצלומים, פוסטרים, פרסים, תוכניות, ביקורות, והקלטות מוזיקליות. אוניברסיטת אוהיו מחזיקה גם במסמכים של גלאדיס ביילין – תלמידתו של ניקולאיס, רקדנית בלהקת המחול ניקולאיס, ופרופסורית בכירה למחול באוניברסיטת אוהיו.

לקריאה נוספת 
 Francesca Pedroni, Alwin Nikolais, Palermo, L'Epos, 2000. 
 Dance Theatre of Alwin Nikolais, Company Publications, Alwin Nikolais and Murray Louis Papers, MSS. 181: Alden Library, Ohio University.
 Mazo, Joseph. "The Nik of Time." Dance Magazine July 1993: p. 28.

קישורים חיצוניים 

 קרן ניקולאיס־לואיס למחול (אנגלית)
 דף על ניקולאיס מאת מרתה אולמן ווסט (אנגלית)
 קטעי ארכיון של אלברטו דל סאז ופיטר קייל מתוך "העוגב המכני" של ניקולאיס.

הערות שוליים 

זוכי פרס מרכז קנדי
כוריאוגרפים אמריקאים
רקדנים אמריקאים
מעצבי תלבושות אמריקאים
מעצבי תאורה
מחול מודרני
מלחינים אמריקאים במאה ה-20
אמריקאים שנולדו ב-1910
אמריקאים שנפטרו ב-1993
זוכי המדליה הלאומית לאמנויות