קרל קורנס

קַרְל אֶרִיךְ קוֹרְנֶס (בגרמנית: Carl Erich Correns; 19 בספטמבר 1864 – 14 בפברואר 1933) היה בוטנאי וגנטיקאי גרמני בולט בעיקר בזכות גילויו העצמאי של עקרונות התורשה, שהשיג בו זמנית אך ללא תלות בבוטנאי , ובזכות ההכרה שלו במאמרו הקודם של גרגור מנדל בנושא זה.

קורנס היה תלמידו של , בוטנאי ידוע שעמו התכתב מנדל על עבודתו עם האפונה, ואשר עסק לאחר מכן בחילופי מכתבים קצרים בנוגע לשחזור התוצאות במין אחר ( ("עשב-הנץ")). בגלל התכונות המיוחדות של הירציום, הניסויים הללו נכשלו ומנדל הפסיק את מחקריו בנושא.

נעורים וחינוך
קרל קורנס נולד בספטמבר 1864 במינכן. התייתם בגיל צעיר, הוא גדל על ידי דודה בשווייץ. הוא התקבל לאוניברסיטת מינכן בשנת 1885. בעודו שם, עודד אותו  ללמוד בוטניקה. לאחר השלמת התזה שלו, הפך קורנס למורה באוניברסיטת טיבינגן, ובשנת 1913 הוא הפך למנהל הראשון של מכון הקייזר וילהלם לביולוגיה שזה עתה נוסד בברלין-דאהלם. הוא התחתן עם אחייניתו של קרל נגלי, אליזבת וידמר (Elisabeth Widmer).

ניסויים וממצאים מרכזיים
קרל קורנס ניהל חלק גדול מהעבודה הבסיסית בתחום הגנטיקה בתחילת המאה ה-20. הוא גילה מחדש ואימת באופן עצמאי את עבודתו של מנדל באורגניזם מודל נפרד. הוא גם גילה את ה, הרחבה חשובה של התאוריות של מנדל, שהדגימה את קיומם של גורמים חוץ-כרומוזומליים על הפנוטיפ. חלק מעבודותיו שלא פורסמו ורוב ספרי המעבדה שלו נהרסו בהפצצות בברלין של 1945.

גילוי מחדש של ניסויי מנדל
בשנת 1892, בהיותו באוניברסיטת טיבינגן, החל קורנס להתנסות בהורשה של תכונות בצמחים. קורנס פרסם את המאמר הראשון שלו ב-25 בינואר 1900, שציטט גם את צ'ארלס דרווין וגם את מנדל, מתוך הכרה ברלוונטיות של הגנטיקה לרעיונותיו של דרווין. במאמרו של קורנס, "חוק ג. מנדל בדבר התנהגות הצאצאים של כלאיים גזעיים", הוא חזר על תוצאותיו של מנדל כ"חוק ההפרדה" והציג "חוק מבחר עצמאי" חדש.

תורשה ציטופלזמית
לאחר שגילה מחדש את חוקי התורשה של מנדל, שניתן להסבירם בתורשה כרומוזומלית, הוא ערך ניסויים עם  (Mirabilis jalapa) כדי לחקור דוגמאות נגדיות לכאורה לחוקי מנדל בתורשה של צבעי עלים ססגוניים (ירוק ולבן מנומר). קורנס גילה שבעוד שתכונות מנדליות מתנהגות ללא תלות במינו של הורה המקור, צבע העלים תלוי מאוד באיזה הורה יש איזו תכונה. לדוגמה, האבקה של ביצית מענף לבן עם אבקה מאזור לבן אחר הובילה לצאצאים לבנים, התוצאה החזויה של גן רצסיבי. אבקה ירוקה בשימוש על צלקת שבראש העלי ירוקה הביאה לכל הצאצאים הירוקים, התוצאה הצפויה לגן דומיננטי. עם זאת, אם אבקה ירוקה הפרתה צלקת לבנה, הצאצאים היו לבנים, אך אם המינים של התורמים היו הפוכים (אבקה לבנה על צלקת ירוקה), הצאצאים היו ירוקים.

דפוס  זה קושר מאוחר יותר לגן בשם "iojap" המקודד לחלבון קטן הדרוש לבנייה נכונה של הריבוזום של הכלורופלסט. אף על פי ש-iojap ממוין לפי הכללים של מנדל, אם האם היא הומוזיגוטית רצסיבית, אז החלבון אינו מיוצר, הריבוזומים של הכלורופלסט לא מצליחים להיווצר, והפלסמיד הופך ללא תפקודי מכיוון שלא ניתן לייבא את הריבוזומים לאברון. לצאצאים יכולים להיות עותקים פונקציונליים של iojap, אבל מכיוון שהכלורופלסטים מגיעים אך ורק מהאם ברוב האנגיוספרמים, הם היו מושבתים בדור הקודם, וכך יתנו צמחים לבנים. לעומת זאת, אם אב לבן מזווג לאם ירוקה עם כלורופלסטים פונקציונליים, הצאצאים יירשו רק כלורופלסטים פונקציונליים, וכך יהיו ירוקים. במאמרו משנת 1909, הוא קבע את צבע העלים המגוון כדוגמה החותכת הראשונה של .

בנו  הפך לגאולוג, בנו השני  לכימאי, בתו, אנה-אווה קורנס (Anna-Eva Correns), לרופאה.

קיצור שם המחבר הסטנדרטי Correns משמש לציון אדם זה כמחבר כאשר מצטטים שם מדעי.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

גנטיקאים
סגל אוניברסיטת טיבינגן
סגל אוניברסיטת לייפציג
סגל אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
גרמנים שנולדו ב-1864
גרמנים שנפטרו ב-1933
זוכי מדליית דרווין