אבון דה פלרי

אַבּוֹן דֶה פלֶרי, או גם אבו דה פלרי (בצרפתית: Abbon de Fleury, בלטינית: Abbo Floriacensis; בערך 945 – 13 בנובמבר 1004), ידוע גם כ"אבון הקדוש" היה נזיר ואב מנזר של  ב של ימינו ליד אורליאן בצרפת.

ביוגרפיה
אבון נולד ליד אורליאן וגדל במנזר הבנדיקטיני של פלרי. הוא התחנך בפריז ובריימס, והקדיש את עצמו לפילוסופיה, מתמטיקה ואסטרונומיה. הוא שהה שנתיים (985–987) באנגליה, בעיקר ב, שזה עתה נוסד, ב, וסייע ל מיורק בשיקום מערכת הנזירוּת. בשנים 986 עד 987 הוא גם היה אב המנזר ומנהל בית הספר של המנזר שנוסד אז.

אבון חזר למנזר פלרי ב-988, שם נבחר כאב המנזר לאחר מותו של אב המנזר אוילבולד (Oilbold). נזיר אחר שהצליח להבטיח את תמיכת המלך והבישוף של אורליאן התמודד על הבחירה והעניין קיבל חשיבות לאומית. ז'רבר מאוריאק (Gerbert d'Aurillac), לימים האפיפיור סילבסטר השני, יישב את העניין לטובתו של אבון. אב המנזר החדש נעשה פעיל בפוליטיקה בת זמנו: למשל, הוא השתתף בסינוד , ליד ריימס, בשנת 991 שבו נשפט  על בגידה והודח, כדי לפנות את מקומו לז'רבר. , שהיה עימות חריף בינו לבין אבון על הרפורמה הנזירית מ-988 עד 994, השתתף גם הוא בוועידה.

בשנת 996 שלח אותו רובר השני, מלך צרפת (המכונה "רובר החסיד") לרומא כדי לנסות למנוע  של האפיפיור על נישואיו של רובר לבת דודו, ברט מדוכסות בורגונדיה בשל קרבת הדם. בדרך לרומא הוא פגש את האפיפיור גרגוריוס החמישי, שנמלט מהעיר שממנה גירש אותו האנטי-אפיפיור יוחנן השישה עשר. בין האפיפיור לאב המנזר התקיימו יחסי הערכה וחיבה. העתירה המלכותית להתרת הנישואים נדחתה. אבון הצליח להביא לשיקום ארנולף לכס ארכיבישופות ריימס. הוא היה בעל השפעה בהרגעת ההתרגשות והפחד מסוף העולם שהיו  בשנת 1000.

בשנת 1004 הוא ניסה להחזיר את המשמעת במנזר  בגסקוניה, על ידי העברת כמה מהנזירים של פלרי לקהילה זו. אבל הנזירים המקומיים התמרדו, והחלו קרבות בין שני הצדדים במהלכם נדקר אבון ביד ובצלעות על ידי רומח. הוא הסתיר את הפצע והגיע לתאו, שם מת מאובדן דם בחברת תלמידו הנאמן , שהשאיר דין וחשבון על פועלו ומעלותיו. הוא נקבר במנזר של לה ראול. הניסים שנעשו ליד קברו גרמו עד מהרה לכנסיית גאליה להתייחס אליו כקדוש ומרטיר, אם כי הוא לא הוכרז כקדוש על ידי רומא באופן רשמי. החג שלו מתקיים ב-13 בנובמבר.

כתביו
במהלך שהותו באנגליה, נודע לאבו על מות הקדושים של  (נובמבר 870). בתגובה, הוא כתב על כך פסיון בלטינית. הוא גם חיבר ספר דקדוק של הלטינית לתלמידיו האנגליים, ושלוש פואמות לדאנסטן הקדוש. הוא היה בין הראשונים שניסה להגדיר את חובותיו של המלך וסמכויותיו כלפי הכנסייה. בין שאר יצירותיו ניתן למצוא פישוט של ה"קומפוטוס" (computus), חישוב התאריך של חג הפסחא; Epitome de XCI Romanorum Pontificum Vitis (ספר על חייהם של האפיפיורים הרומיים, שהוא קיצור של הליבר פונטיפיקליס המוקדם יותר), Collectio Canonum, עם הבהרות לגבי נושאי המשפט הקנוני, ומסות אחרות בנושאים וכתבים שנויים במחלוקת. בסביבות 980 עד 985, הוא כתב פרשנות על ה"קלקולוס" (Calculus, "חשבון") של , לפני הכנסת הספרות ההודיות-ערביות לשימוש, כאשר החישובים היו לרוב מורכבים למדי. המגוון הנרחב של הגותו של אבון משתקף בפירושיו, המכסים את טבעה של החוכמה, הפילוסופיה של המספרים, היחס בין אחדות וריבוי, והאריתמטיקה של החשבון. אבון נשען מהידע שלו בדקדוק, לוגיקה וקוסמולוגיה כדי להמחיש את טיעוניו, והציב את כל זה בהקשר הרחב יותר של תאולוגיית בריאת העולם שלו. ניתן למצוא את רוב יצירותיו של אבון ב (CXXXIX, 375–582).

הוקרה
ביוגרפיה של אבון נכתבה בתקופתו על ידי תלמידו  מפלרי, שבה שוחזרו חלק ניכר מהתכתובות של אבון. יש לה חשיבות רבה, כולל כמקור מידע היסטורי על שלטונו של רובר השני, מלך צרפת, במיוחד בהתייחס לאפיפיורות.

ההיסטוריון האמריקני ריצ'רד ויליאם פאף (Richard William Pfaff) מסכם את הישגיו של אבון באופן הבא: "אחד ההוגים והסופרים המגוונים ביותר בתקופתו, אבון הטביע את חותמו על כמה תחומים של החיים וההגות של ימי הביניים, אבל יותר מכך בהעברת הרבה מה שהיה בעל ערך מהמסורת של הנזירות הצרפתית שעברה רפורמה לתרבות הנזירית המתהווה באנגליה של סוף המאה העשירית".

קישורים חיצוניים

 St. Abbon – Catholic Encyclopedia
 Abbon of Fleury – 1911 Encyclopædia Britannica

הערות שוליים

קדושים נוצרים
מתמטיקאים מהמאה ה-10
ילידי 945
נפטרים ב-1004