מוט דה הופל

מוט דה הופל (באנגלית: Mott the Hoople) הייתה להקה אנגלית שפעלה בשנות ה-60 וה-70 וניגנה בסגנון גלאם רוק והארד רוק. בשנות פעילותה הקליטה 7 אלבומי אולפן, 9 אלבומי הופעות חיות, 13 אלבומי אוסף ו-15 סינגלים. לאחר התפרקותה ב-1980 ערכה הלהקה מספר מופעי איחוד.

ההיסטוריה של הלהקה

Doc Thomas Group 
הלהקה הוקמה ב-1966 בעיר הרפורד שבמחוז הרפורדשייר, אנגליה בשם "קבוצת דוק תומאס" (Doc Thomas Group). מקימיה היו מיק ראלפס (גיטרה) , סטן טיפינס (שירה) (Stan Tippins) ופיט אוברנד ווטס (גיטרה בס) . בהרכב זה יצאו למסע הופעות באיטליה וב-1967 הוציאו אלבום ראשון בעזרת חברת הקלטות באיטליה שנקרא The Italian Job.

ב-1968 הצטרפו ללהקה דייל גריפין (מתופף)  וורדן אלן (אורגן) . בהרכב חדש זה הקליטה הלהקה מספר גרסאות דמו באולפני רוקפילד  שבמונמות'.

תחילתה של "מוט דה הופל" 
ב-1969 צדה הלהקה את תשומת ליבו של המפיק המוזיקלי גיא סטיבנס  מחברת המוזיקה איילנד רקורדס. סטיבנס לקח את הלהקה תחת חסותו וערך בה מספר שינויים כשבין השאר גייס את איאן האנטר  כזמר מוביל ופסנתרן ואת סטן טיפינס, שמילא תפקיד זה, מינה לאחראי על מסעות הלהקה. סטיבנס שינה גם את שם הלהקה ל"מוט דה הופל" על שם ספר שקרא בשם דומה  שכתב וילארד מאנוס .

בנובמבר 1969 יצא אלבומה הראשון של מוט דה הופל בשם Mott the Hoople  שכלל בעיקר גרסאות כיסוי לשירים ידועים. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית אך הפך עם השנים לקאלט.

בספטמבר 1970 יצא אלבומה השני של הלהקה שנקרא Mad Shadows . אלבום זה זכה ליותר הצלחה והגיע למקום ה-48 בדירוג הבריטי אולם נכשל בקופות.

במרץ 1971 יצא אלבומה השלישי של הלהקה שנקרא Wildlife  ועל אף שטיפס למקום ה-44 בדירוג הבריטי נכשל בקופות.

בנובמבר 1971 יצא לאור אלבומה הרביעי שנקרא Brain Capers . אלבום זה נכשל בקופות ולא דורג כלל בבריטניה. בנוסף בוטל מסע הופעות בבריטניה ובמקביל נכשלה הופעה חיה בשווייץ. כל אלו הביאו את הלהקה למשבר ולסף פירוק.

שנות ה"זוהר" 
הידיעות על המשבר של הלהקה ועל כוונתה להתפרק הגיעו לאוזניו של מעריץ הלהקה דייוויד בואי שנפגש איתם ושכנע אותם להישאר מאוחדים. כמו כן כתב להם את השיר All the Young Dudes  אותו הוציאה הלהקה תחילה כסינגל. השיר הפך להצלחה גדולה כשדורג מקום 3 במצעד הסינגלים הבריטי, מקום 37 בדירוג בילבורד הוט 100 ומקום 31 במצעד הקנדי. השיר היווה את הציר המרכזי באלבום החמישי שהוציאה הלהקה בספטמבר 1972 שנקרא גם הוא All the Young Dudes  ודייוויד בואי היה שותף ביצירתו. האלבום נמכר בהצלחה וטיפס למקום ה-21 במצעד האלבומים הבריטי, למקום ה-89 בדירוג בילבורד 200 בארצות הברית ולמקום ה-61 בדירוג קנט מיוזיק רפורט באוסטרליה.

לאחר הוצאת האלבום החמישי עזב האורגניסט ורדן אלן  והלהקה, בהרכב המצומצם, הוציאה ביולי 1973 את אלבומה השישי Mott . אלבום זה זכה להצלחה מסחרית גדולה ודורג במקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי, במקום ה-35 בדירוג בילבורד 200 בארצות הברית, במקום 43 בדירוג מגזין RPM בקנדה ובמקום ה-57 בדירוג קנט מיוזיק רפורט באוסטרליה.

במאי 1973, לאחר הקלטת האלבום "Mott", הובאו שני נגני אורגן חלופיים: מורגן פישר  ומיק בולטון (Mick Bolton) (שניהם היו נגני ליווי באלבומים קודמים של הלהקה). בהמשך השני עזב בולטון והוחלף על יד בלו וויבר . כמו כן עזב את הלהקה ב-1973 המייסד והגיטריסט מיק ראלפס  והוחלף על ידי הגיטריסט אריאל בנדר .

בשלהי 1973 הוציאה הלהקה את הסינגל המצליח Roll Away the Stone  שהגיע למקום השמיני בדירוג מצעד הסינגלים הבריטי ובהמשך נכלל באלבום השביעי של הלהקה The Hoople  שיצא להפצה במרץ 1974. אלבום זה זכה גם הוא להצלחה ודורג במקום 11 במצעד האלבומים הבריטי ובמקום 28 בדירוג בילבורד 200 בארצות הברית. עם החומרים מאלבום זה ואחרים יצאה הלהקה למסע הופעות בארצות הברית כשלהקת החימום שלה הייתה להקת אירוסמית' ולהקה מסייעת הייתה להקת קווין. מסע הופעות זה חיזק את הקשור של מוט דה הופל עם להקת קווין והביא, בהמשך, למספר שיתופי פעולה בין הלהקות. בין השאר ליוו בריאן מיי, פרדי מרקיורי ורוג'ר טיילור שיר סולו של איאן האנטר וכן שרו איאן האנטר (סולן להקת מוט דה הופל), מיק רונסון ודייוויד בואי את השיר של הלהקה "All the Young Dudes"  במופע המחווה לפרדי מרקיורי שנערך ב-1992 (כחצי שנה לאחר מותו של פרדי מרקורי).

בנובמבר 1974 יצא אלבומה השמיני של הלהקה בשם Live . היה זה אלבום של הקלטות ממסע ההופעות בארצות הברית שהתקיים מוקדם יותר אותה שנה. ההצלחה של האלבום הייתה בינונית והוא טיפס למקום ה-32 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-23 בדירוג בילבורד 200 בארצות הברית.

להקת "מוט" 
לאחר הכנת האלבום Live התחוללו מספר שינויים בלהקה. מיק רונסון החליף את אריאל בנדר אבל זמן קצר לאחר מכן עזבו רונסון ואיאן האנטר את הלהקה. לשלושת האמנים שנשארו (ווטס, גריפין ופישר) הצטרפו הגיטריסט ריי מייג'ורס (Ray Majors) והזמר נייג'ל בנג'מין (Nigel Benjamin). במסגרת השינויים אימצה הלהקה את השם החדש "מוט" (Mott).

ב-1975 הוציאה הלהקה אלבום ראשון תחת השם החדש בשם Drive On . האלבום זכה לתגובות פושרות ולחוסר הצלחה קופתית והגיע למקום 35 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-160 בדירוג בילבורד 200 בארצות הברית.

ב-1976 הוציאה הלהקה אלבום שני בשם Shouting and Pointing . האלבום זכה להצלחה מועטה ביותר ולחוסר במכירות ודורג במקום ה-70 במצעד האלבומים הבריטי ובמקום 180 בדירוג בילבורד 200.

להקת "בריטיש ליונז" 
בעקבות האכזבה משני האלבומים חל משבר בלהקה, נייג'ל בנג'מין התפטר והוחלף תחילה על ידי סטיב היימס (Steve Hyams) ובהמשך על ידי ג'ון פידלר (John Fiddler) כשבמקביל שענתה הלהקה את שמה ל British Lions .

ב-1977 הוציאה הלהקה אלבום בשם British Lions . האלבום זכה לתגובות צוננות בקהל והגיע למקום 78 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום 83 בדירוג בילבורד 200.

ב-1980 הוציאה הלהקה את האלבום Trouble with Women שנכשל גם הוא בקופות והגיע למקום 80 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום 199 בדירוג בילבורד 200. היה זה אקורד הסיום של הפעילות הסדירה של הלהקה וחבריה פנו כל אחד לפעילות עצמאית.

האיחוד בשנות ה-90 
ב-1989 ו-1990 התאחדה הלהקה במבנה המקורי שלה. הופעות האיחוד יצאו ב-1998 כאלבום בשם Shotgun Eyes שכלל שירים מהתקופה בה הופיעה הלהקה באיטליה תחת השם Doc Thomas Group.

באפריל 1999 התאחדה הלהקה לשתי הופעות בוולברהמפטון.

האיחוד ב-2009 
ב-2009 הודיעה הלהקה על 2 הופעות איחוד שתוכננו לאוקטובר אותה שנה באולם המרסמית' אפולו  בלונדון. בעקבות ביקוש ער לכרטיסים הוסיפה הלהקה עוד 3 מועדים בתאריכים עוקבים. ההופעות זכו לביקורת חיובית על ידי המבקרים ולקהל שהגיע למופעים הוצע לקנות דיסקים של המופע בשם Live at HMV Hammersmith Apollo 2009.

בסוף נובמבר התאחדה הלהקה שוב למען מופע צדקה שנערך בגלאזגו, סקוטלנד.

האיחוד ב-2013 
ב-2013 התאחדה הלהקה לסדרת הופעות שכללה את הO2 ארנה בלונדון וכן את בירמינגהאם, גלאזגו, ניוקאסל ומנצ'סטר. דיסק של ההופעה החיה במנצ'סטר יצא לשוק ב-2014 בשם Live 2013.

ב-2016 נפטר חבר מתופף הלהקה דייל גריפין  וב-2017 נפטר גם פיט אוברנד ווטס  מסרטן הגרון.

האיחוד ב-2018 
ב-2018 נערך איחוד של הלהקה לטובת מסע הופעות באירופה. הצוות המקורי כלל את איאן האנטר, מורגן פישר ואריאל בנדר ואליהם הצטרפו הגיטריסטים ג'יימס מאסטרו (James Mastro) ומארק בוש (Mark Bosch), האורגניסט דניס דיבריזי (Dennis DiBrizzi), נגן גיטרת הבס פאול פייג' (Paul Page) והמתופף סטיב הולי (Steve Holley).

האיחוד ב-2019 
ב-2019 התאחדה הלהקה בהרכב כמעט זהה להרכב האיחוד של 2018 ויצאה למסע הופעות שכלל 6 הופעות בבריטניה וכן כ-10 הופעות בניו יורק. מסע הופעות נוסף בארצות הברית שתוכנן לשלהי אותה שנה בוטל בגלל בעיות טנטון באוזניו של איאן האנטר.

דיסקוגרפיה

מחוות 
 השיר All the Way from Memphis מתוך האלבום "מוט"  נוגן בסרט אליס לא גרה כאן יותר.
 בשיר של להקת קווין "Now I'm Here"  שנכתב ב-1975 בהשפעת מסע ההופעות בארצות הברית, יחד עם מוט דה הופל, כלולה השורה "Down in the city, just Hoople and me"
 השיר "Man on the Moon"  של להקת אר.אי.אם, שיצא ב-1992, פותח בשורה "Mott the Hoople and the Game of Life, yeah, yeah, yeah, yeah..."
 השיר "All the Young Dudes" נוגן בסרט ג'ונו (2007)

לקריאה נוספת 
 Willard Manus, Mott the Hoople, 
 Ian Hunter, Diary of a Rock 'n' Roll Star, הוצאת אמזון  
 Strong, Martin C. (2000). The Great Rock Discography (5th ed.). Edinburgh: Mojo Books. pp. 671–2. .
 Tobler, John (1992). NME Rock 'N' Roll Years (1st ed.). London: Reed International Books Ltd. p. 217. CN 5585
 Roberts, David (2006). British Hit Singles & Albums (19th ed.). London: Guinness World Records Limited. p. 381.

קישורים חיצוניים 

 
 רשימת האלבומים של מוט דה הופל, בארכיון archive.org
 רוויוו של ההופעות החיות, באתר allmusic.com
 דיסקוגרפיה של אלבומי מוט דה הופל, באתר discogs.com
 האלבומים של מוט דה הופל, באתר rateyourmusic.com
 אוסף המוזיקה של מוט דה הופל, באתר יוטיוב

הערות שוליים 

אמני אטלנטיק רקורדס
להקות רוק בריטיות