אה"מ אינפלקסיבל (1907)

אה"מ אינפלקסיבל הייתה אחת משלוש סיירות המערכה של סדרת אינווינסיבל שנבנו עבור הצי המלכותי הבריטי במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 לפני מלחמת העולם הראשונה והייתה להם קריירה פעילה במהלך המלחמה. היא ניסתה לצוד את הספינות הגרמניות גבן וברסלאו בים התיכון כשפרצה המלחמה והיא ואחותה אינווינסיבל במהלך קרב איי פוקלנד, אינווינסיבל ואחותה אינפלקסיבל הטביעו את סיירות השריון שרנהורסט וגנייזנאו כמעט ללא אבדות לעצמן, למרות פגיעות רבות של הספינות הגרמניות. הפגיזה ביצורים טורקיים שהגנו על הדרדנלים ב-1915, אך ניזוקה מירי חוזר ופגעה במוקש תוך כדי תמרון. היה צריך לחפות עליה כדי למנוע ממנה לשקוע, אבל היא טופלה ונשלחה למלטה ולאחר מכן לגיברלטר לתיקונים קבועים יותר. לאחר מכן הועברה לצי הגדול, היא פגעה בסיירת המערכה הגרמנית ליצו במהלך קרב יוטלנד ב-1916 וצפתה באינווינסיבל מתפוצצת. היא נחשבה למיושנת לאחר המלחמה ונמכרה לגרוטאות ב-1921.

תכנון 
האוניות מסדרת אינווינסיבל נודעו רשמית כסיירות משוריינות עד 1911, אז הוגדרו מחדש כסיירות מערכה בהוראת האדמירליות מ-24 בנובמבר 1911. באופן לא רשמי נעשה שימוש עד אז במספר כינויים, כולל סיירת-אוניית מערכה, סיירת דרדנוט וסיירת-מערכה.

מאפיינים כלליים 
אינפלקסיבל הייתה גדולה משמעותית מקודמותיה הסיירות המשוריינות מסדרת מינוטאור. היא הייתה באורך כולל של 567 רגל (173 מטרים), רוחב של 78 רגל 10.13 אינץ' (24 מטרים), ושוקע של 29 רגל 9 אינץ' (9.07 מטרים) בתפוסה מלאה. היה לה הדחק של 17,290 טונות ארוכות (17,570 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-20,700 טונות ארוכות (21,000 טונות) בתפוסה מלאה, כמעט 3,000 טונות ארוכות (3,000 טונות) יותר מהספינות הקודמות.

הנעה 
לאינפלקסיבל היו שני סטים זוגיים של טורבינות פארסונס, שכל אחת מהן הייתה ממוקמת בחדר מכונות נפרד והניעה צילינדר חיצוני ופנימי. טורבינות הלחץ הגבוה מלפנים ומאחור חוברו לצילינדרים החיצוניים והטורבינות בלחץ נמוך לצילינדרים הפנימיים. גם טורבינת שיוט הייתה מחוברת לכל צילינדר פנימי; אלה לא היו בשימוש לעיתים קרובות ובסופו של דבר נותקו. המדחפים שלה עם שלושה להבים היו בקוטר 11 רגל (3.4 מטרים) על הצירים הפנימיים ואילו המדחפים החיצוניים היו בקוטר 10 רגל (3.0 מטרים). הטורבינות הונעו על ידי שלושים ואחד דוודי צינור מים של Yarrow בארבעה חדרי דוודים, ותוכננו להפיק סך של 41,000 כוחות סוס (31,000 קילוואט), אך הגיעו לכמעט 47,000 כוחות סוס (35,048 קילוואט) במהלך ניסויים בשנת 1908. היא תוכננה להגיע למהירות של 25 קשרים (46 קמ"ש), אך הגיעה ל-26.48 קשרים (49 קמ"ש) במהלך ניסויים. אך הגיע לכמעט  במהלך משפטיה ב-1908. היא נשאה 3,084 טונות ארוכות (3,133 טונות) של פחם, ועוד 725 טונות ארוכות (737 טונות) של מזוט שאמור להיות מותז על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. בקיבולת דלק מלאה, היא יכלה להפליג לטווח של 3,090 מיילים ימיים (5,720 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). הכוח החשמלי שלה סופק על ידי ארבעה 200 גנרטורים טורבו וגנרטורים מנועיים קיבולת של 100 קילוואט.

חימוש 

אינפלקסיבל נשאה שמונה תותחי BL 12 אינץ' (305 מילימטרים) Mk X בארבעה צריחים תאומים המופעלים הידראולית. החימוש המשני שלה כלל 16 תותחי 4 אינץ' (102 מילימטרים) QF Mk III. במהלך 1915 הועברו תותחי גג הצריח למבנה העילי ומספר התותחים הכולל צומצם ל-12. כל התותחים הנותרים היו סגורים בקזמטים וקיבלו מגני תותחים באותה תקופה כדי להגן טוב יותר על צוותי התותחים מפני מזג האוויר ופעולת האויב. תותחי QF Mk III הוחלפו ב-12 תותחי BL MK VII 4 אינץ' במהלך 1917.

חימוש הנ"מ שלה היה מורכב מתותח QF 3 אינץ' 20 cwt AA על תושבת MkII בזווית גבוהה בקצה האחורי של המבנה העילי שנישא מיולי 1915. תותח הוצ'קיס במשקל 3 פאונד על תושבת MkIc בזווית גבוהה עם הגבהה מרבית של 60° הותקן גם הוא בנובמבר 1914 והיה בשימוש עד אוגוסט 1917. תותח BL MK VII בקוטר 4 אינץ' על תושבת בזווית גבוהה נוספה באפריל 1917. חמש צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ) שקועים הותקנו על האינפלקסיבל, שניים מכל צד ואחד בירכתיים. 14 טורפדות נישאו עבורם.

שריון 
חגורת קו המים הייתה בעובי 6 אינץ' בערך בין צריחי התותחים הקדמיים והאחוריים של ה-12 אינץ', אך הצטמצמה ל-4 אינץ' מהצריח הקדמי ועד לחרטום, ולא נמשכה מאחורי הצריח האחורי. צריחי התותחים והברבטים היו מוגנים על ידי שריון בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים), למעט גגות הצריח שהשתמשו ב־3 אינץ' (76 מילימטרים) של שריון לא מוצק של קרופ (KNC). עובי הסיפון הראשי היה 1–2 אינץ' (25–51 מילימטרים) ושריון הסיפון התחתון היה 1.5–2.5 אינץ' (38–64 מילימטרים). מחיצות טורפדו מפלדת פחמן בעובי 2.5 אינץ' הותקנו לצד חדרי התחמושת וחדרי הפגזים.

לאחר שקרב יוטלנד חשף את פגיעותה לירי צולל, נוסף שריון נוסף באזור המחסנים ולגגות הצריחים. העובי המדויק אינו ידוע, אך לא סביר שהוא היה עבה מכיוון שהכמות הכוללת הייתה פחות מ 100 טונות ארוכות (102 טונות).

בנייה וקריירה 
היא הוזמנה בתוכנית ההרחבה הימית של 1905, ונבנתה במספנת ג'ון בראון אנד קומפני על הקלייד. היא הונחה ב-5 בפברואר 1906, הושקה ב-26 ביוני 1907 ונכנסה לשירות ב-20 באוקטובר 1908. אינפלקסיבל הוקצתה בתחילה לפלגת נור של צי הבית הבריטי. היא הייתה ספינת הדגל הזמנית של אדמירל הצי סר אדוארד הובארט סימור בזמן שהותה בניו יורק לרגל חגיגת ההדסון-פולטון בספטמבר 1909. ב-26 במאי 1911, היא התנגשה עם אוניית המערכה בלרופון שפגעה בחרטומה. היא עברה שיפוץ באוקטובר-נובמבר 1911, שם גם הארובה הקדמית שלה הועלה ב  להפחית הפרעות עשן לגשר.

מלחמת העולם הראשונה

המרדף אחר גבן וברסלאו 
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אינפלקסיבל הייתה ספינת הדגל של צי הים התיכון. מלווה בסיירת המערכה אינדפטיגבל ובפיקודו של אדמירל סר ברקלי מילן, נתקלה בסיירת המערכה הגרמנית גבן ובסיירת הקלה ברסלאו בבוקר 4 באוגוסט 1914, אשר פנו מזרחה לאחר הפצצה שטחית של נמל פיליפוויל באלג'יריה הצרפתית. בריטניה וגרמניה עדיין לא היו במלחמה, אז מילן פנה לעקוב אחר הגרמנים כשחזרו למסינה כדי להטעין פחם מחדש. לכל שלושת סיירות המערכה היו בעיות עם הדוודים שלהם, אבל גבן וברסלאו הצליחו לנתק מגע והגיעו למסינה בבוקר 5 באוגוסט. בשלב זה, גרמניה פלשה לבלגיה והוכרזה מלחמה, אך צו האדמירליות לכבד את הנייטרליות האיטלקית ולהישאר יותר מ-6 מיל ימי (11 קילומטרים) מהחוף האיטלקי מנע כניסה למצר מסינה, שממנו יכלו לצפות ישירות בנמל. לכן, מילן התמקם ביציאה הצפונית של המיצר, עם אינפלקסיבל ואינדפטיגבל, בציפייה שהגרמנים יפרצו מערבה, שם יוכלו לתקוף משלוחי חיילים צרפתיים. הוא הציב את הסיירת הקלה גלוסטר ביציאה הדרומית, ושלח את אינדומיטבל להטעין פחם בביזרטה, שם היא הייתה מוכנה לפעולה במערב הים התיכון.

הגרמנים יצאו ממסינה ב-6 באוגוסט ופנו מזרחה, לכיוון קונסטנטינופול, כאשר גלוסטר בעקבותיהם. מילן, שעדיין ציפה שויצה-אדמירל וילהלם סושון יפנה מערבה, שמר על סיירת המערכה במלטה עד זמן קצר לאחר חצות ב-8 באוגוסט, כאשר הפליג במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש) לכף מטפן, שם נצפתה גבן שמונה שעות קודם לכן. בשעה 14:30, הוא קיבל הודעה לא נכונה מהאדמירליות לפיה בריטניה נמצאת במלחמה עם האימפריה האוסטרו-הונגרית. מלחמה למעשה לא הוכרזה עד 12 באוגוסט, והפקודה נדחתה ארבע שעות לאחר מכן, אך מילן ויתר על המצוד אחר הגבן, בעקבות הוראות הקבע שלו לשמור על הים האדריאטי מפני ניסיון פריצה אוסטרי. ב-9 באוגוסט, קיבל מילן פקודות ברורות "לרדוף אחרי גבן שעברה את כף מטפן מצפון-מזרח". מילן עדיין לא האמין שסושון הולך לכיוון הדרדנלים, ולכן הוא החליט לשמור על היציאה מהים האגאי, בלי לדעת שהגבן לא מתכוונת לצאת החוצה. אינדומיטבל נשארה בים התיכון כדי לחסום את הדרדנלים, אך אינפלקסיבל הצטוותה לחזור הביתה ב-18 באוגוסט.

קרב איי פוקלנד 
שייטת איי הודו המערביים של אדמירל משנה כריסטופר קראדוק הושמדה על ידי שייטת מזרח אסיה הגרמנית בפיקודו של ויצה-אדמירל גרף מקסימיליאן פון שפה במהלך קרב קורונל ב-1 בנובמבר 1914. בתגובה הורתה האדמירליות לשלוח שייטת להשמיד את הגרמנים. השייטת, בפיקודו של תת-אדמירל סר דובטון סטורדי, הייתה מורכבת מאינווינסיבל (ספינת הדגל) ואינפלקסיבל. הם יצאו ב-11 בנובמבר ונפגשו עם כמה סיירות אחרות תחת אדמירל משנה סטודארד בארכיפלג אבולהוס, מול חופי ברזיל ב-26. הם יצאו למחרת והגיעו לפורט סטנלי בפוקלנד בבוקר 7 בדצמבר.

שפה, שערך מסע רגוע בחזרה לאוקיינוס האטלנטי, רצה להשמיד את תחנת הרדיו בפורט סטנלי ושלח את הסיירת המשוריינת גנייזנאו והסיירת הקלה נירנברג כדי לראות אם הנמל פנוי מספינות מלחמה בריטיות בבוקר 8 בדצמבר. הם נצפו בשעה 07:30, למרות שאוניית המערכה פרה-דרדנוט קאנופוס, שהייתה מקורקעת בנמל כדי להגן על העיירה ועל התחנה האלחוטית שלה, לא קיבלה את האות עד 07:45. סטורדי לא ציפה למפגש ורוב ספינותיו היו במהלך העמסת פחם – ומכאן חסרות הגנה זמנית. מנועי הסיירת המשוריינת קורנוול והסיירת הקלה בריסטול היו בתיקון. סיירת הסוחר החמושה מקדוניה סיירה בכניסה לנמל החיצונית ואילו הסיירת המשוריינת קנט עגנה בנמל החיצוני, ותוכננה להחליף את מקדוניה בשעה 08:00. הספינות הגרמניות לא ציפו להתנגדות, והמטח הראשון מהתותחים של קאנופוס בשעה 09:20 גרם להן לעצור מהפגזת התחנה האלחוטית ולסגת לעבר הכוח הראשי של שפה.

ספינותיו של סטורדי לא יצאו מהנמל עד השעה 09:50, אם כי יכלו לראות את הספינות הגרמניות הנסוגות באופק הדרום-מערבי. סיירות המערכה, שיצאו מהרציף היבש רעננות, היו עם יתרון מהירות של 5 קשרים (9.3 קמ"ש) על הספינות של שפה, שלכולן היו תחתיות פגומות שהגבילו את המהירויות שלהן ללא יותר מ-20 קשרים (37 קמ"ש). הסיירת הקלה לייפציג פיגרה אחרי הספינות האחרות ואינפלקסיבל פתחה באש כשהטווח ירד ל-17,500 יארד (16,000 מטרים) בשעה 12:55. אינבינסיבל פתחה באש זמן קצר לאחר מכן ושתי הספינות החלו לפגוע בלייפציג כשהטווח נסגר ל-13,000 יארד (12,000 מטרים). בשעה 13:20 הורה שפה לשייטת שלו להיפרד והורה לסיירות הקלות שלו לפנות לדרום מערב, בעוד שהסיירות המשוריינות שלו פנו לצפון מזרח כדי לחפות על נסיגתם. הספינות הגרמניות פתחו באש ב-13:30 וקלעו את המכה הראשונה שלהן ב-13:44 כאשר שרנהורסט פגעה באינווינסיבל, אם כי הפגז ניתז ללא נזק על חגורת השריון. שני הצדדים ירו במהירות במהלך חצי השעה הראשונה של הקרב, לפני שסטרדי הגדיל את המרחק כדי למקם את ספינותיו מחוץ לטווח היעיל של התותחים הגרמנים. התותחנים הבריטים היו גרועים מאוד, והשיגו רק ארבע פגיעות מתוך 210 פגזים שנורו. הסיבה העיקרית הייתה העשן מהתותחים והארובות, מכיוון שהבריטים היו מול הרוח מהגרמנים, אם כי תותח אחד של צריח 'A' של אינווינסיבל נתקע בשעה 13:42 והיה מחוסר פעילות למשך שלושים דקות.

שפה פנה לדרום בניסיון לנתק מגע בזמן שהראייה של הבריטים הצטמצמה, אולם הוא רק הגדיל את הטווח ל-17,000 יארד (16,000 מטרים) לפני שהבחינו הבריטים בשינוי המסלול שלו. סיירות המערכה הבריטיות רדפו אחריו במהירות של 24 קשרים (44 קמ"ש). ארבעים דקות לאחר מכן, הבריטים פתחו שוב באש לעבר הגרמנים מטווח של 15,000 יארד (14 קילומטרים). שמונה דקות מאוחר יותר פנה שפה שוב מזרחה כדי לתת קרב. האסטרטגיה שלו הייתה לצמצם את הטווח כדי שיוכל להביא את תותחי 15 סנטימטרים (5.9 אינץ') של החימוש המשני לידי ביטוי. הוא הצליח ותותחי ה-15 ס"מ הצליחו לפתוח באש בשעה 15:00 בהגבהה מרבית. העשן הפריע לשני הצדדים, אך הם ספגו פגיעות מרובות. אלו מהספינות הגרמניות לא הצליחו להתפוצץ או פגעו באזורים משוריינים. עם זאת, חדר המכונות הימני של גנייזנאו הוצא מכלל פעולה. סטרדי הורה לספינותיו בשעה 15:15 לחצות את השדרות שלהן כדי להשיג את היתרון לרוחב. שפה פנה לצפון-מערב, כאילו כדי לנסות לחצות את ה-T הבריטי, אבל למעשה להביא לידי ביטוי את התותחים הימניים הבלתי פגומים של שרנהורסט, שכן רוב התותחים בצדו הימני היו מחוץ לפעילות. הבריטים המשיכו לפגוע בשרנהורסט וגנייזנאו באופן קבוע ושרנהורסט הפסיקה את האש בשעה 16:00 לפני שהתהפכה בשעה 16:17 ללא ניצולים. גנייזנאו הואטה על ידי נזק מוקדם יותר וספגה פגיעות עוד שעה וחצי על ידי אינפלקסיבל ואינווינסיבל בטווחים של עד 4,000 יארד (3,700 מטרים). למרות הנזק, הצוות שלה המשיך לירות בחזרה עד שהפסיקה לירות בשעה 16:47, מאחר שהתחמושת שלה נגמרה. סטורדי היה מוכן להורות על 'הפסקת אש' בשעה 17:15 כאשר מנוף תחמושת השתחרר והיא ביצעה את הירייה האחרונה שלה. לאחר מכן חבטו בה הבריטים עד 17:50, לאחר שהקפטן שלה נתן את ההוראה להטביע אותה בשעה 17:40. היא התהפכה באיטיות בשעה 18:00 והבריטים הצליחו לחלץ 176 אנשי צוות מהמים הקפואים. אינווינסיבל ירתה 513 פגזים מהתותחים העיקריים שלה במהלך הקרב, אך נפגעה עשרים ושתיים פעמים. שניים מתאי החרטום שלה הוצפו, ופגיעה אחת בקו המים שלה לצד צריח 'P' הציפה בונקר פחם וגרמה לה נטייה באופן זמני של 15 מעלות. למרות זאת, רק אדם אחד נהרג וחמישה נפצעו על סיפון סיירות המערכה.

מערכת הדרדנלים 
לאחר קרב איי פוקלנד אינפלקסיבל תוקנה ושופצה מחדש בגיברלטר. היא הגיעה לדרדנלים ב-24 בינואר 1915, שם החליפה את אינדפטיגבל כספינת הדגל של צי הים התיכון. היא הפגיזה ביצורים טורקיים ב-19 בפברואר, תחילתו של קרב גליפולי, ללא השפעה, ושוב ב-15 במרץ, עם אותן תוצאות. היא הייתה חלק מהקו הראשון של ספינות בריטיות ב-18 במרץ כשהן ניסו לדכא את התותחים הטורקים כדי שניתן יהיה לטהר את שדות המוקשים. אש הנגד הטורקית הייתה כבדה והיא נפגעה מספר פעמים. פגז הוביצר  הפיל את התותח השמאלי של צריח 'P', פגז  פגע בסקריה שמעל לראש והרג או פצע את כולם בפנים. פגז כבד בקוטר לא ידוע פגע בה בצד השמאלי  מתחת לקו המים, אבל רק בציפוי הצד. פגז  פגע בתורן הקדמי באותה רמה כמו הגשר המרחף והצית את תא הים של הנווט. הפגיעה הרסה את כל הכבלים וצינורות הקול העוברים דרך התורן הקדמי למנהל בקרת האש. עשן השריפה חנק את הפצוע אז היא נסוגה כדי להפנות את ראשה לרוח והאש כובתה במהירות. היא שבה כדי להעסיק מחדש את המבצרים הטורקיים ונפגעה פעם נוספת ללא השפעה מועטה. מאוחר יותר, כשהיא פנתה במפרץ ארן קוואי, היא נפגעה קשות ממוקש - כנראה בגודל  - שפוצץ חור גדול בחרטום הימני שלה והציף את חדר הטורפדו הקדמי, והטביע 39 אנשי צוות. היה צריך לחפות עליה באי בוזקאדה (טנדוס) כדי למנוע את טביעתה, שכן חדרו אליה כ  של מים, אבל היא תוקנה באופן זמני עם סכר על החור בגודל . היא הפליגה למלטה, בליווי קאנופוס וטאלבוט ב-6 באפריל. היא כמעט טבעה כאשר הסכר שלה התרופף במזג אוויר סוער בדרך והייתה צריכה להיגרר ירכתיים על ידי קאנופוס במשך שש שעות בזמן שהסכר תוקן. היא הייתה בתיקון במלטה עד תחילת יוני לפני שהפליגה לביתה. היא הגיעה לבריטניה ב-19 ביוני, שם הצטרפה לשייטת סיירות המערכה השלישית (BCS) של הצי הגדול בפיקודו של אדמירל משנה הוראס הוד.

קרב יוטלנד 
בסוף מאי 1916, שייטת סיירות המערכה השלישית שובצה זמנית לצי הגדול לצורך אימון ירי. ב-30 במאי, כל הצי הגדול, יחד עם סיירות המערכה של אדמירל ביטי, נצטוו לצאת לים כדי להתכונן לגיחה של צי הים הפתוח הגרמני. כדי לתמוך בביטי, אדמירל משנה הוד הקדים את שלושת סיירות המערכה שלו לפני הצי הגדול. בערך בשעה 14:30 יירטה אינווינסיבל הודעת רדיו מהסיירת הקלה הבריטית גאלאטי, שהוצמדה לכוח הקרב של ביטי, שדיווחה על תצפיתן של שתי סיירות אויב. הדיווח חוזק על ידי דיווחים אחרים על שבע ספינות אויב שנוטות צפונה. הוד פירש זאת כניסיון לברוח דרך הסקאגרק והורה להעלות את המהירות ל-22 קשרים (41 קמ"ש) בשעה 15:11 וכיוון מזרח-דרום מזרח כדי לנתק את הספינות הנמלטות. 20 דקות לאחר מכן, אינווינסיבל קיבלה הודעה מביטי שדיווח על 5 סיירות מערכה של האויב, ומאוחר יותר איתות על כך שהוא מתמודד עם האויב במסלול דרום-מזרחי. בשעה 16:06 הורה הוד על מהירות מלאה ועל כיוון דרום-דרום מזרח בניסיון לחבור אל ביטי. בשעה 16:56, ללא ספינות בריטיות באופק, הוד ביקש את המסלול, המיקום והמהירות של ביטי, אך מעולם לא קיבל תשובה.

הוד המשיך במסלול עד 17:40, אז זוהה ירי בכיוון שאליו נשלחה הסיירת הקלה שלו צ'סטר כדי לחקור הבזקי ירי אחרים. צ'סטר נתקלה בארבע סיירות קלות של קבוצת הסיור השנייה של היפר וניזוקה קשות לפני שהוד פנה לכיוונה והצליח להרחיק את הסיירות הגרמניות מצ'סטר. בשעה 17:53, אינווינסיבל פתחה באש על ויסבאדן ושתי סיירות המערכה האחרות פתחו באש שתי דקות לאחר מכן. הספינות הגרמניות פנו דרומה לאחר ירי טורפדו ללא תוצאה בשעה 18:00 וניסו למצוא מחסה בערפל. כשהם הסתובבו, אינווינסיבל פגעה בוויסבאדן בחדר המכונות ודפקה את המנועים שלה בעוד אינפלקסיבל פגעה בפילאו פעם אחת. קבוצת הסיור השנייה לוותה על ידי הסיירת הקלה רגנסבורג ו-31 משחתות של השייטות ה-2 וה-9 וחצי השייטת ה-12 שתקפו את שייטת סיירות המערכה השלישית ברצף. הם הונסו על ידי הסיירת הקלה שנותרה קנטרברי של הוד וחמשת משחתות הליווי שלו. בפעולה מבולבלת, הגרמנים שיגרו רק 12 טורפדות והשביתו את שארק בירי. לאחר שפנו מערבה כדי לצמצם את הטווח מספינותיו של ביטי, שלושת סיירות המערכה מסדרת אינווינסיבל פנו לכיוון הטורפדות המתקרבות, אך אינווינסיבל פנתה צפונה, בעוד אינפלקסיבל ואינדומיטבל פנו דרומה כדי להציג את הפרופיל הצר ביותר שלהם בפני הטורפדות. כל הטורפדות החמיצו, למרות שאחד חלף מתחת לאינפלקסיבל בלי להתפוצץ. כאשר אינווינסיבל פנתה צפונה, ההגה שלה נתקע והיא נאלצה לעצור כדי לתקן את הבעיה, אבל זה נעשה במהירות והשייטת שינתה מסלול בכיוון מערב.

בשעה 18:21, כשהן ביטי והן הצי הגדול מתכנסים אליו, הוד פנה דרומה כדי להוביל את סיירות המערכה של ביטי. סיירות המערכה של היפר היו 9,000 יארד (8.2 קילומטרים) משם וסיירות המערכה מסדרת אינווינסיבל כמעט מיד פתחו באש על ספינת הדגל של היפר ליצו ועל דרפלינגר. אינווינסיבל פגע בדרפלינגר שלוש פעמים ובזיידליץ פעם אחת, בעוד שליצו חטפה במהירות 10 פגיעות מלאיון, אינפלקסיבל ואינווינסיבל, כולל שתי פגיעות מתחת לקו המים בקדמת האונייה מאינווינסיבל שבסופו של דבר הביאו לטביעתה. בשעה 18:30 הופיעה אינווינסיבל בפתאומיות כמטרה ברורה לפני ליצו ודרפלינגר. לאחר מכן ירו שתי הספינות הגרמניות שלושה מטחים כל אחת לעבר אינבינסיבל והטביעו אותה תוך 90 שניות. לפחות פגז 305 מ"מ (12 אינץ') אחד מהמטח השלישי פגע בצריח 'Q' באמצע הספינה. הפגז חדר לחזית צריח 'Q', פוצץ את הגג ופוצץ את מחסני אמצע הספינה, שפוצצו את הספינה לשניים. ייתכן שהפיצוץ הצית את מחסני התחמושת "A" ו-"X". 1,026 קצינים ומלחים נהרגו, כולל אדמירל הוד. היו רק שישה ניצולים שנאספו על ידי המשחתת באדג'ר.

אינפלקסיבל ואינדומיטבל נותרו עם הכוח של ביטי למשך שארית הקרב. הם נתקלו בסיירות המערכה של היפר רק ממרחק של 10,000 יארד (9,100 מטרים) כשהשמש שקעה, בערך בשעה 20:19 ופתחו באש. זיידליץ נפגעה חמש פעמים לפני שסיירות המערכה חולצו על ידי הפרה-דרדנוטים של אדמירל פרנץ מאובה והבריטים העבירו את האש לאיום החדש. שלוש מהפרה-דרדנוטים נפגעו לפני שגם הם הצליחו לחמוק באפלולית.

קריירה מאוחרת יותר 
אובדן של שלוש סיירות מערכה בקרב יוטלנד (האחרות היו קווין מרי ואינדפטיגבל) הוביל לארגון מחדש של הכוח לשתי שייטות, עם אינפלקסיבל ואינדומיטבל בשייטת סיירות המערכה השנייה. עם זאת, לאחר קרב יוטלנד לא הייתה פעילות ימית משמעותית עבור אוניות הסדרה אינווינסיבל, מלבד סיור שגרתי, הודות לפקודה של הקייזר שאסר לאפשר לספינות שלו לצאת לים אלא אם כן מובטח להם ניצחון שתי טורפדות שנורו על ידי הצוללת U-65 הגרמנית במהלך אחד מהסיורים הללו ב-19 באוגוסט 1916 החטיאו אותה מאחור. ב-1 בפברואר 1918 היא התנגשה בצוללת הבריטית K22 מחוץ לאי מאי עם נזק קל. זה היה במהלך תרגיל לילה בפירת' אוף פורת' שכלל את השייטת, שמונה אוניות ראשה ומספר רב של סיירות ומשחתות. זו הייתה סדרה של התנגשויות שהובילה לאובדן של שתי צוללות K, נזק חמור לשלוש אחרות, כולל K22, וסיירת, ולמותם של 104 אנשי צוותי צוללות, ללא אויב מעורב. בתחילת 1918 הותקנו לה שני סיפוני טיסה שהותקנו מעל לצריחים באמצע האונייה. ב-21 בנובמבר היא נכחה בסקפה פלו בכניעת צי הים הגרמני.

סוף המלחמה הביא את הקץ לרבים מהכלים הישנים יותר, ובכלל זה שתי סיירות המערכה מסדרת אינווינסיבל שנותרו. אינפלקסיבל הועברה לצי המילואים בינואר 1919 לפני שהוצאה משירות ב-31 במרץ 1920. צ'ילה שקלה לזמן קצר את רכישת האונייה ב-1920, אולם המכירה לא יצאה לפועל. היא נמכרה לגרוטאות ב-1 בדצמבר 1921, ונגרטה בגרמניה בשנה שלאחר מכן. הר אינפלקסיבל בהרי הרוקי הקנדיים נקרא על שם סיירת המערכה ב-1917.

קישורים חיצוניים 

סיירות מערכה בריטיות
אוניות מלחמה בריטיות במלחמת העולם הראשונה