אקרית העוף האדומה

אקרית העוף האדומה (שם מדעי: Dermanyssus gallinae) היא טפיל מוצץ דם של עופות. הוא נחשד כמעביר (וקטור), של מספר מחוללי מחלה. למרות שמותיו הנפוצים, יש לו מגוון רחב של מארחים הכוללים כמה מינים של ציפורי בר ויונקים, כולל בני אדם. הוא קרוב בגודל, במראה ובמאפייני התנהגות לאקרית העופות הצפונית, Ornithonyssus sylviarum ולאקרית העופות Ornithonyssus bursa המכונה לעיתים בטעות "כינת יונים". יש להבחין בינם לבין  מחולל הסקביאס, ולבין האקרית האדומה, הצמחונית.

תיאור 
האקרית מוצצת דם ובדרך כלל תתקוף את המארח שלה בלילה, אך ניזונה מדי פעם גם במהלך היום. הבוגרים הם באורך 0.75–1 מ"מ, עם רגליים ארוכות ובדרך כלל גוף אפרפר-לבן, שהופך לחום-אדמדם כאשר הוא לאחר הארוחה. לאחר האכילה הם מתחבאים בסדקים ובקפלים הרחק ממקורות אור, שם הם מזדווגים ומטילים ביצים. לאקרית חמישה שלבי חיים: ביצה, זחל, פרוטונימפה, דווטונימפה ובוגר. בתנאים נוחים ניתן להשלים את מחזור החיים הזה בתוך שבעה ימים, כך שאוכלוסיות יכולות לגדול במהירות, ולגרום לאנמיה בלהקות עופות שנפגעו קשות. ציפורים צעירות הן הרגישות ביותר. ייתכן שהאקרית יכולה גם להשפיע על בריאות העופות בעקיפין, שכן הן עשויות לשמש כווקטורים למחלות כמו סלמונלוזיס, ספירוצ'אטוזיס של עופות ו-Erysipelothrix rhusiopathiae. האקרית יכול לשרוד עד 10 חודשים בלול תרנגולות ריק. טמפרטורות גבוהות מ-45°C ונמוכות מ-20°C− נמצאו קטלניות עבורו.

הדבקה בתרנגולות

סימנים וסימפטומים 
האקריות ניזונות בדרך כלל סביב החזה והרגליים של תרנגולות, וגורמים לכאב, גירוי וירידה בייצור הביצים. עלולים להתפתח פצעונים, גלדים, היפרפיגמנטציה ואובדן נוצות.

אם הם נוכחים בכמות גדולה, הם יכולים לגרום לאנמיה בתרנגולות הנצפית כחיוורון של הכרבולת והדלדל.

אבחון 
בדרך כלל ניתן להגיע לאבחנה משוערת בלהקות תרנגולות מטילות, על סמך ירידה בייצור הביצים, אנמיה ותמותה בציפורים צעירות או חולות. כתמי דם על הביצים מעידים על נגעים בתוך הקלואקה של תרנגולת נגועה. אבחנה סופית מושגת רק לאחר זיהוי האקריות עצמם, ביציהם או צואתם.

מניעה 
ישנן מספר שיטות למניעת הנגע בלולי תרנגולות, כולל:
 חימום הלול לטמפרטורות מעל 55°C.
 שטיפה סדירה של מערכת המגורים.
 טיפול בקירות וברצפות באבק סיליקה או קרבולינאום לפני הכנסת תרנגולות חדשות.

טיפול 
ניתן להשתמש בחומרי קוטלי אקטו-טפילים לטיפול בעופות נגועים. אם משתמשים בחומרים כימיים אלה, רצוי לעשות זאת בסבב כדי למנוע הצטברות עמידות. פוספטים אורגניים, קרבמטים, ופירטרואידים נמצאים בשימוש נרחב. המקרה הראשון של עמידות לפירטרואיד דווח על ידי בוגנט וחבריו ב-1997 ומקרים חדשים ממשיכים להיות מדווחים נכון ל-2020. קוטל החרקים spinosad יעיל נגד אקרית עמיד בפני קוטלי החרקים הוותיקים ואף ניתן להשתמש בו במקום, בנוכחות התרנגולות המטילות. מוצר חדש, Exzolt הוכנס לשימוש באיחוד האירופי בשנת 2017, הוא מכיל פלוראלנר, איזוקסזולין, ויעיל מאוד נגד זן האקרית, כולל כאלה העמידים לקוטלי אקריות ישנים. הוא מאושר למתן דרך הפה מעורבב עם מי השתייה ובעל אופן פעולה מערכתי, כלומר הוא פועל דרך הדם של העופות המטופלים. הוכח כי הלקטונים המאקרוציקליים אפרינומקטין, מוקסידקטין או איברמקטין משפיעים על רביית אקריות ועיכול ארוחות דם במחקר אחד, אם כי מחקרים אחרים מצאו כי איברמקטין אינו יעיל למעט במינונים "קרובים באופן לא רצוי לאלו הגורמים לרעילות".

קרדיות טורפות, כגון Androlaelaps caalis ו-Hypoaspis miles יכולות לשמש כדי לדכא אקריות.

חשיפת אקרית לפחמן דו-חמצני באמצעות קרח יבש וריסוס ישיר הוצעה כטיפול חדשני.

חיסונים נמצאים כיום בפיתוח פעיל לטיפול בעופות, המבקשים "לעורר תגובה הגנה" בציפורים ולהגביר את התמותה של האקריות.

חלק ממוצרי שמן אתרי צמחי יכולים לשמש כדוחי חרקים. ותוארו צמחים מסוימים שהשמנים שלהם דוחים בהצלחה אקריות.

הנגע בבני אדם 

בבני אדם, נגעי האקרית ידועים כדרמניזוסיס או גאמאזואידוזיס (gamasoidosis או dermanyssosis). האקריות מסוגלים לעכל  ולהתרבות גם בעזרת דם אנושי בלבד, כך שההדבקות יכולות להיות מתמשכות. בשל הרגלי האכלה ליליים של האקריות, אנשים נגועים עלולים לחוות גירוד ולהבחין בעקיצות כאשר הם מתעוררים בבוקר. חומרת התסמינים משתנה; דרמטיטיס,  גרד ואורטיקריה פפולרית הם שכיחים.

מניעת נגעים בבתי האנשים כוללת סילוק מעבירים אפשריים כגון סילוק קיני יונים ודרורים וטיפול בעופות נגועים בחצר האחורית.

בנוסף, מומלץ על צמצום מקומות מסתור (שטיחים, חפצים באי סדר); שימוש מושכל בחומרי הדברה; שמירה על לחות נמוכה; שמירה על טמפרטורת סביבה נמוכה; ניקוי יסודי תכוף; צמצום זמן הבילוי בבית; ושמירה על היגיינה טובה.

הנגע בבעלי חיים אחרים 
האקרית ניזונה גם מיונקים, כולל חתולים, כלבים, מכרסמים, ארנבות, וסוסים. הדבקה באקרית נדירה בחתולים ובכלבים; בדרך כלל בבעלי חיים אלה הן עוקצות את הגפיים והגב, מה שגורם לגרד.

קישורים חיצוניים 

 מדריך אקרית אדומה באתר poultrykeeper.com , מדריך מקיף לזיהוי ושליטה על אקרית, כולל דיאגרמת מחזור חיים, תמונות ושאלות נפוצות.
 דף אקרית אדומה ב-keeping-chickens.me.uk , צילומים של נגעי אקרית טיפוסיים כולל צילומי מאקרו בלולי עופות של חצר אחורית.
 נגעי אקרית אדומה בבתים  – הנגעים אינם מוגבלים ללולים.
 מידע על אקרית באתר Accidental Smallholder  ותצלומים מקרוב עבור חקלאים זעירים ומגדלי תרנגולות של חצר אחורית.
 האקרית Dermanyssus gallinae , באתר הויקיפדי הוטרינרי - WikiVet.
 טיפול באקרית (אנגלית) – מידע על מוצרים המשמשים את חובבי העופות של החצר האחורית כדי להשתלט על האקרית האדומה.
 הדברת אקרית העוף האדומה

הערות שוליים

טקסונים שתוארו בידי צ'ארלס דה-גיר
בעלי חיים שתוארו ב-1778
טפילים
מחלות בעלי חיים
וטרינריה
מחלות עור והרקמה התת-עורית