הלן גרלי בראון

הלן גרלי בראון (באנגלית: Helen Gurley Brown; 18 בפברואר 1922 – 13 באוגוסט 2012) הייתה סופרת, מוציאה לאור ואשת עסקים אמריקאית. היא הייתה העורכת הראשית של מגזין קוסמופוליטן במשך 32 שנים.

ביוגרפיה 
גרלי נולדה ב-18 בפברואר 1922 בגרין פורסט, ארקנסו, בתם הצעירה של קליאו פרד (לבית סיסקו; 1893–1980) ואיירה מרווין גרלי. אביה מונה לנציב ועדת הציד והדגים של ארקנסו. לאחר בחירתו לבית המחוקקים של מדינת ארקנסו עברה המשפחה לליטל רוק, ארקנסו. הוא מת בתאונת מעלית ב-18 ביוני 1932.

בשנת 1937, גרלי, אחותה הגדולה מרי אלון (לימים גב' אלפורד; 1917–1997), ואמם עברו ללוס אנג'לס, קליפורניה. כמה חודשים לאחר המעבר, מרי חלתה בפוליו. בעודה בקליפורניה, הלן למדה בבית הספר התיכון הפוליטכני ג'ון ה. פרנסיס.

לאחר סיום לימודיה של גרלי, עברה המשפחה לוורם ספרינגס, ג'ורג'יה, היא למדה סמסטר אחד בטקסס סטייט קולג' לנשים ולאחר מכן חזרה לקליפורניה כדי ללמוד בקולג' וסיימה את לימודיה ב-1941. בשנת 1947, קליאו ומרי עברו לאוסאז', ארקנסו, מולדתה של קליאו, בעוד גרלי נשארה בלוס אנג'לס.

לאחר שעבדה בסוכנות וויליאם מוריס, תאגיד המוזיקה של אמריקה וסוכנויות הכישרונות של סם ג'אפה, עבדה גרלי עבור סוכנות הפרסום פות', קון ובלדינג כמזכירה. המעסיק שלה זיהה את כישורי הכתיבה שלה והעביר אותה למחלקת הקופירייטינג, שם היא התקדמה במהירות והפכה לאחת מקופירייטרי המודעות בעלי השכר הגבוה ביותר במדינה בתחילת שנות ה-60. ב-1959 היא נישאה לדייוויד גרלי, שלימים הפך למפיק סרטים ידוע.

קריירה

הוֹצָאָה לְאוֹר 

ב-1962, ספרה של גרלי "סקס והנערה הרווקה" פורסם ב-28 מדינות, ונשאר ברשימות רבי המכר במשך יותר משנה. בשנת 1964 הספר שימש השראה לסרט בעל אותו השם בכיכובה של נטלי ווד. ב-1965, גרלי הפכה לעורכת הראשית של קוסמופוליטן, אז מגזין ספרותי שנודע בתוכן בעל גוון גבוה, והמציאה אותו מחדש כמגזין עבור אשת הקריירה הרווקה המודרנית. בשנות ה-60, גרלי הייתה חסידה מוצהרת של חופש מיני של נשים וביקשה לספק לנשים מודל לחיקוי במגזין שלה. היא טענה שנשים יכולות לקבל הכל – "אהבה, סקס וכסף". כתוצאה מהסברה שלה, נשים זוהרות וממוקדות אופנה כונו לפעמים "בנות קוסמו". עבודתה מילאה חלק במה שמכונה לעיתים קרובות המהפכה המינית.

ב-1997, גרלי הודחה מתפקידה כעורכת קוסמופוליטן בארצות הברית והוחלפה על ידי בוני פולר. כשעזבה, קוסמופוליטן דורגה במקום השישי בדוכני העיתונים, ובשנה ה-16 ברציפות, דורגה במקום הראשון בחנויות הספרים בקמפוסים בקולג'ים. עם זאת, היא נשארה בהוצאה לאור של הרסט ונשארה העורכת הבינלאומית של כל 59 המהדורות הבינלאומיות של קוסמופוליטן עד למותה ב-13 באוגוסט 2012.

בספטמבר 2008 נבחרה גרלי לאמריקני ה-13 בעוצמתו מעל גיל 80 על ידי המגזין סלייט.

בקוסמופוליטן 
בשנת 1965, עברה גרלי לתפקיד העורכת הראשית של מגזין קוסמופוליטן והייתה בתפקיד זה עד 1997. גרלי שינתה את המגזין והפכה אותו ממגזין נשים שנכתב על ידי גברים לאחד ממגזיני הנשים הנמכרים ביותר, הזמין כעת ביותר מ-100 מדינות. כשהיא התחילה לערוך את המגזין, לא היה לה ניסיון בעריכה כלל.

ההתייחסות שלה למגזין הייתה להיות כנה כשדיברה על סקס בגרסה החדשה הזו של קוסמופוליטן. "סקס והנערה הרווקה" נתנו לגרלי את הנוסחה שהיא הקוסמופוליטית של היום. היא נתנה לנשים את החופש לדעת שלנשים יש תשוקות מיניות. ה"ניו יורק טיימס" תיאר את נערת הקוסמופוליטן שגרלי חיפשה כ"תוצרת עצמית, מינית ושאפתנית להפליא... היא נראתה נהדר, לבשה בגדים מדהימים ונהנתה ללא בושה כשהבגדים האלה ירדו". לאחר ששוחררה בעדינות, בשנת 1996 בגיל 74 עקב הניתוק הגובר שלה מנשים צעירות, גרלי המשיכה להיות העורכת של כתבי העת הבינלאומיים של "קוסמופוליטן".

בטי פרידן, מחברת "המסתורין הנשי", לא אהבה את מה שעשתה גרלי בספריה ובמגזין. פרידן אמרה שמה שעשתה גרלי היה "אנטי פמיניסטי" ו"פנטזיה מינית לא בוגרת ברמת העשרה". הדעות הפמיניסטיות של המגזין הוערכו מחדש בשנות התשעים. עם זאת, כאשר כתב התקשורת של הניו יורק טיימס רנדל רוטנברג כתב: "בדיעבד, למגזין היה תפקיד חשוב בסיוע לנשים צעירות להגדיר מחדש את תפקידיהן בחברה". אודי קורניש מ-NPR אמרה כי הלן "כונתה ילדה רעה, חלוצה בפראדה, מהפכנית בסטילטו". גרלי הסתכלה על עצמה כפמיניסטית, אבל על התיאור הזה התמודדו כמה אחרות.

חיים ומוות אישיים 

לאחר אשפוז קצר, גרלי נפטרה ב-13 באוגוסט 2012, בביתן מקין בבית החולים ניו יורק-פרסביטריאן / קולומביה. היא הייתה בת 90.

בהצהרה שהודיעה על מותה, ציינה הוצאת הרסט כי "הלן הייתה אחת מעורכי המגזינים ומחברי הספרים המוכרים בעולם, וחלוצה אמיתית לנשים בעיתונאות – ומעבר לכך." סיבת מותה לא נמסרה.

אנטרטיינמנט ויקלי אמר כי "גרלי גרלי תיזכר בזכות השפעתה על תעשיית ההוצאה לאור, תרומתה לתרבות בכלל, וקישורים ערמומיים כמו השורה המפורסמת שלה: 'בנות טובות הולכות לגן עדן. בנות רעות הולכות לכל מקום'" ראש עיריית ניו יורק דאז, מייקל בלומברג, אמר בהצהרה: "היום העיר ניו יורק איבדה חלוצה שעיצבה מחדש לא רק את תעשיית התקשורת כולה, אלא את התרבות של המדינה. היא הייתה מודל לחיקוי למיליוני הנשים שעל מחשבותיהן, פלאותיהן וחלומותיהן הפרטיים היא התייחסה בצורה כה מבריקה בדפוס".

בעלה של גרלי, דייוויד, נפטר מספר חודשים לפניה ב-1 בפברואר 2010, בגיל 93. בסוף נובמבר 2012, גרלי ובעלה נקברו בקברים סמוכים בבית הקברות סיסקו, בית הקברות של משפחת אמה באוסאז', מחוז קרול, ארקנסו,

מוֹרֶשֶׁת 
שבעה חודשים לפני מותה, בהמשך לעבודה שהחלה עם בעלה בהקמת קרן הלן גרלי בראון, הקימה גרלי את מכון בראון לחדשנות מדיה.

מוסד זה ממוקם הן בבית הספר ללימודי עיתונות של אוניברסיטת קולומביה והן בבית הספר להנדסה של סטנפורד. התרומה של 38 מיליון דולר לשני בתי הספר מפתחת עיתונות בהקשר של טכנולוגיות חדשות.

לאחר מותה, הקרן ממשיכה לתרום חלק ניכר מהונה לתוכניות המשרתות את ילדי ניו יורק ומטפחות התקדמות בחינוך ובטכנולוגיה. 15 מיליון דולר נתרמו לספרייה הציבורית של ניו יורק, ו-7.5 מיליון דולר נתרמו למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע,

תרומות אלו יצרו יחד תוכניות מדיה חדשות (מכון דייוויד והלן גרלי בראון לחדשנות מדיה בקולומביה) והחלו יוזמות לטובת נוער בסיכון (NYPL BridgeUp) והגברת הייצוג של נשים וקבוצות מיעוטים בדיסציפלינות STEM (מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה).

בקרב פמיניסטיות, תפקידה של גרלי היה שנוי במחלוקת כמי שמעצימה נשים ללא בושה בעזרת הדחפים המיניים שלהן וכיצירת מגזין שעשוי להתקיים כמגזין סקסיסטי עם בעיית דימוי גוף. עם זאת, חלק מהפמיניסטיות חשות שאי אפשר להאשים את הסקסיזם בעולמנו בשל קוסמופוליטן וגרלי. אנשים אחרים אלה מסתכלים על עבודתה של גרלי כ"פרוגרסיבית וגם רטרוגרסיבית" כשזה מגיע לתנועה הפמיניסטית.

גרלי גם מממנת את מלגת הלן גרלי בראון במסגרת רשת BOLD נשים מנהיגות שנועדה להקל על המסלול לנשים צעירות יוצאות דופן מהמכללה לקריירה.

פרסים 
 1985: פרס מטריקס מטעם ניו יורק נשים בתקשורת
 1995: פרס הנרי ג'ונסון פישר על ידי מו"ל המגזין של אמריקה
 1996: פרס היכל התהילה של האגודה האמריקאית לעורכי מגזינים
 1998: עורכת השנה של מגזין "עידן הפרסום"
 2013 (לאחר מותה): פרס אשת ההישג מטעם תיאטרון פרויקט הנשים

עבודותיה 
 סקס והנערה הרווקה (1962)
 שיעורים באהבה — תקליט LP בנושא איך לאהוב בחורה ואיך לאהוב גבר (1963) קרשנדו תקליטים, GNP 604
 סקס והמשרד (1965)
 דעות מקוממות של הלן גרלי בראון (1967)
 ספר הבישול של הלן גרלי בראון (1969)
 סקס והנערה הרווקה החדשה (1970)
 יש הכל (1982)
 המופע המאוחר: מדריך חצי פרוע אך מעשי לנשים מעל גיל 50 (1993)
 כללי הסופר: כוחה של פרוזה חיובית - איך ליצור אותה ולפרסם אותה (1998)
 אני שוב פראית: קטעים מחיי וכמה מחשבות חצופות (2000)

ראו גם 
 סקס והנערה הרווקה
 קוסמופוליטן
 ויליאם רנדולף הרסט

הערות שוליים

הפניות

קישורים חיצוניים 

 
 

 Helen Gurley Brown at IMDb
 Helen Gurley Brown papers at the Sophia Smith Collection, Smith College Special Collections
 (26 June 2003) "Sex and the Octogenarian" (Telegraph Interview)
 Brown Institute for Media Innovation
 New York Public Library BridgeUp
 American Museum of Natural History BridgeUp:STEM

עורכי כתבי עת אמריקאים
דפים עם תרגומים שלא נסקרו
נשים אמריקאיות
סופרות אמריקאיות
נשות עסקים אמריקאיות
אמריקאיות שנולדו ב-1922
אמריקאים שנולדו ב-1922
אמריקאיות שנפטרו ב-2012
אמריקאים שנפטרו ב-2012