דסטיניז צ'יילד

דסטיניז צ'יילד (; פירוש לעברית: ילד הגורל) הייתה להקת בנות שהרכבה הסופי כלל את ביונסה, קלי רולנד ומישל ויליאמס. הלהקה הוקמה בשנת 1990 ביוסטון שבטקסס, בשם "Girl's Tyme". הרכב הלהקה המקורי כלל את ביונסה, לטבייה רוברסון, לטויה לאקט וקלי רולנד.

לאחר כמה שנים בהן זכתה הלהקה להצלחה מזערית לעומת הרכבי בנות אחרים כמו ספייס גירלז, TLC ואן ווג, הוחתמה הלהקה בשנת 1997 בקולומביה רקורדס בתור "דסטיניז צ'יילד". הלהקה זכתה להצלחה בין־לאומית רבה לאחר הוצאת השיר "No, No, No" מהאלבום Destiny's Child ולאחר פרסום האלבום The Writing's on the Wall, שכלל את הלהיטים "Say My Name" ו-"Bills, Bills, Bills".

על אף הפרסום וההצלחה המסחרית, התגלעו סכסוכים בין חברות ההרכב. בין היתר בשל העדפתו של מנהלה המוזיקלי, מת'יו נואלס, לביונסה ולרולנד על פני לאקט ורוברסון. בעקבות זאת פרשו לאקט ורוברסון מהלהקה בתחילת שנת 2000. את מקומן תפסו ויליאמס ופרה פרנקלין, שפרשה לאחר מספר חודשים והותירה אותן כשלישייה מוזיקלית. אלבומן השלישי Survivor כלל את הלהיטים "Survivor", שהגיע למקום השני בבילבורד הוט 100, "Independent Women Part I" ו-"Bootylicious". בשנת 2001 הכריזה הלהקה על הפסקת פעילות לטובת פיתוח קריירות הסולו של חברותיה. הלהקה שבה לפעילות כשנתיים לאחר מכן, לקראת יציאת אלבום האולפן החמישי שלה, Destiny Fulfilled, בו נכללו "Lose My Breath" ו-"Soldier". מאז פירוקה הרשמי ב-2006, הופיעו ביונסה, ויליאמס ורולנד כמה פעמים ביחד, כולל בהופעת המחצית של הסופרבול לשנת 2013 ובפסטיבל קואצ'לה ב-2018.

להקת דסטיניז צ'יילד מכרה יותר משישים מיליון תקליטים ברחבי העולם. הבילבורד מדרג אותה כאחת מהשלישיות המוזיקליות הגדולות ביותר בכל הזמנים וכאמן המוזיקלי (כולל להקות) התשיעי המצליח ביותר ב. המגזין דירג אותה במקום ה-68 וה-90 ברשימות "100 האמנים הטובים ביותר בשנת 2008" ו"אמני הדאנס המצליחים ביותר בכל הזמנים" בהתאמה. הלהקה הייתה מועמדת ל-14 פרסי גראמי, ואף זכתה בשלושה מהם עבור שיר ה-R&B הטוב ביותר (פעם אחת) והופעת ה-R&B הטובה ביותר (פעמיים).

היסטוריה

1990–1997: שנותיה הראשונות של הלהקה וגירלז טיים 
בשנת 1990 פגשה ביונסה נואלס את הראפרית לטבייה רוברסון באודישן להקמת להקת בנות חדשה. השתיים הצטרפו ללהקה חדשה שביצעה שירי ראפ ודאנס, ובסיסה היה ביוסטון שבטקסס. קלי רולנד, שעברה לגור בביתה של ביונסה, הצטרפה אליהן בשנת 1992. במקור הן נקראו גירלז טיים, ובמרוצת השנים הצטרפו לשלישייה תמר דייוויס והאחיות ניקי ונינה טיילור. נוכחותן של נואלס ורולנד בקבוצה משכה תשומת לב רחבה. מפיק ה-R&B, ארן פרגר, טס ליוסטון כדי לראות את הלהקה ולבחון האם היא מתאימה לפיתוח. הוא הזמין את חברותיה לאולפן שלו, דה פלנט, בצפון קליפורניה, והחל להקליטן תוך התמקדות בקולה של ביונסה, בנימוק שיש לה יכולות קוליות טובות יותר משאר הבנות. הוא שלח את ההרכב להשתתף בתחרות הכישרונות "Star Search", מתוך כוונה שהחשיפה תביא להחתמתן בחברת תקליטים גדולה, אך הלהקה הפסידה בתחרות. לדברי ביונסה ההפסד נבע מבחירה שגויה של השיר, שהיה שיר ראפ במקום שיר פופ המתאים למיינסטרים.

לאחר התבוסה בתחרות הכישרונות החליט אביה של ביונסה, מת'יו, לנהל בעצמו את הלהקה. תחת ניהולו סולקו דייוויס והאחיות טיילור מהלהקה, ובמקומן הצטרפה לטויה לאקט ב-1993. הלהקה התאמנה בחצרות האחוריות בבתי חברותיה או בסלון לעיצוב שיער של אמה של ביונסה, טינה. החזרות הגנרליות שלה נערכו גם כן בסלון, ומדי פעם קיבלו הבנות פידבקים וביקורות מהלקוחות. כשהגיע הקיץ לקח מת'יו את הבנות למחנה אימונים על מנת לשפר את יכולות הריקוד והשירה שלהן באמצעות שיעורי פיתוח קול. לאחר ההכשרה הקפדנית שעברו החלו להופיע כמופעי פתיחה ללהקות R&B מפורסמות כמו SWV ואימטור. טינה עיצבה את כל התלבושות שלבשו חברות ההרכב בהופעותיהן.

במרוצת שנותיה הראשונות בקריירת המוזיקה שלה שינתה גירלז טיים את שמה מספר פעמים: "Somethin' Fresh", "Cliché", The Dolls", ו-"Destiny". תחת השם האחרון הוחתמה אצל אלקטרה רקורדס. כמה חודשים לאחר מכן, טרם הוצאת אלבום בכורה, פרשו הבנות מחברת התקליטים עקב סכסוכים על אופיה של הלהקה המתפתחת. המרדף אחר חתימת חוזה הקלטות העיב על משפחתה של ביונסה: ב-1995 עזב מת'יו את עבודתו כזבן בחנות לציוד רפואי לטובת ניהול הלהקה – דבר שהוביל להפחתה משמעותית בהכנסותיה של המשפחה. על רקע המשבר הכלכלי נפרדו הוריה של ביונסה לפרק זמן קצר. בשנת 1996 שינתה להקת דסטיני את שמה לדסטיניז צ'יילד ("Destiny's Child" – "ילד הגורל"). נטען על ידי חברות הקבוצה כי השם הנבחר שאוב מקטע מהתנ"ך: . המילה "גורל" נלקחה מספר ישעיהו על ידי אמה של נואלס, טינה.

מת'יו ניהל משא ומתן בדבר חתימת הלהקה בקולומביה רקורדס. לפני העסקה הקליטו חברותיה מספר רצועות באוקלנד שבקליפורניה בהפקת ד'וויין ויגינס מ-. בשנת 1997, לאחר כמה ניסיונות, שבהם נוכחו מנהלי חברת התקליטים בפוטנציאל המסחרי הגבוה של הלהקה, נכללה הרצועה "Killing Time" בפסקול של "גברים בשחור".

1997–2000: הצלחה מסחרית ושינויים בהרכב הלהקה 

דסטיניז צ'יילד הופיעה לראשונה במצעדים בנובמבר 1997, עם יציאת השיר "No, No, No" – הסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה, Destiny's Child, שיצא ב-17 בפברואר 1998. הוא הגיע לשיאו בבילבורד 200 כשדורג במקום ה-69. בנוסף, הגיע למקום ה-14 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ המובילים באותו שבוע. נתוני המכירות של השיר ברחבי ארצות הברית הוערכו בכמיליון עותקים על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), והוא זכה למעמד פלטינה. גרסת הרמיקס ל-"No, No, No" הגיעה למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ולמקום השלישי בבילבורד הוט 100. הסינגל השני מתוך האלבום, "With Me", כשל בניסיון לשחזר את ההצלחה המסחרית לה הגיע "No, No, No". במקביל השתתפה הלהקה בשיר "Get on the Bus" מתוך הפסקול של הדרמה הרומנטית, "למה טיפשים מתאהבים?". הוא זכה להצלחה באירופה בלבד, ואף הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי. בשנת 1998 זכו חברות הדסטיניז צ'יילד בשלושה מפרסי המוזיקה של סול טריין, כולל פרס פריצת השנה.

לאחר הצלחת אלבום הבכורה שלהן התכנסו במהירות חברות הלהקה יחד עם מפיקים חדשים, דוגמת קווין בריגס ורודני ג'רקינס, באולפני הקלטות שונים. הן כתבו והקליטו את האלבום השני שלהן, The Writing's on the Wall, שהפך לאלבומן הנמכר ביותר. עם יציאתו נכנס למצעד הבילבורד 200 במקום החמישי ולמצעד ה-R&B במקום השני. "Bills, Bills, Bills" פורסם ב-1999 כסינגל המוביל מתוך האלבום, והגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 – שירה הראשון של הקבוצה שהגיע להישג זה. The Writing's on the Wall נחשב לאלבום הפריצה של הקבוצה, שכן בעקבותיו התפרסמה הלהקה גם בשווקים מחוץ לאירופה ולארצות הברית, כגון ביפן.

ב-14 בדצמבר 1999 איימו לאקט ורוברסון בפני מנהל הלהקה על כוונתן לעזוב אותה בטענה שהוא שמר לעצמו נתח גבוה מדי מרווחיה של הלהקה והעדיף את נואלס ורולנד על פניהן. על-אף שלא התכוונו לעזוב את הקבוצה, גילו רוברסון ולאקט שבווידאו קליפ של "Say My Name" (הסינגל השלישי מ-The Writing's on the Wall), הן הוחלפו על ידי שתי אחרות. לפני הקרנת הבכורה של הקליפ הכריזה ביונסה ב-TRL כי לאקט ורוברסון החליטו לעזוב את הקבוצה, ואת מקומן תפסו מישל ויליאמס ופרה פרנקלין.

ב-21 במרץ 2000 הגישו לאקט ורוברסון תביעה משפטית נגד מת'יו ושתי חברותיהן ללהקה לשעבר בגין הפרת הצהרות נאמנות וחוזי שותפות שנחתמו בין הצדדים. בעקבות פרסום התביעה, ביזו שני הצדדים במשפט זה את זה בכלי התקשורת. חמישה חודשים לאחר הצטרפותה החליטה פרנקלין לעזוב את הקבוצה. שלוש הבנות שנותרו, ויליאמס, ביונסה ורולנד, טענו שעזיבתה נבעה מכך שהיא לא הופיעה להופעות קידום שנקבעו והתקשתה להתמודד עם הלחץ. פרנקלין, לעומת זאת, טענה כי היא עזבה בגלל האווירה השלילית וכיוון שהיא לא הצליחה להשפיע כלל על קבלת ההחלטות הקשורות לפעילות ההרכב.

לקראת סוף שנת 2000 ביטלו רוברסון ולאקט את תביעתן נגד נואלס ורולנד כחלק מהסכם פשרה, אולם הן לא משכו את תביעתן נגד מת'יו נואלס. במסגרת ההסכם נאסר על שני הצדדים לדבר זה על זה בכלי התקשורת. רוברסון ולאקט הקימו עד העת הזו להקת בנות אחרת בשם "Anjel", אך במרוצת הזמן גם אותה עזבו עקב סכסוך עם חברת התקליטים. אף על פי שחברות הדסטיניז צ'יילד הושפעו לרעה מהמהומה התקשורתית, הפכה הקבוצה עצמה למובילה בתחום הפופ של אותה תקופה: "Say My Name" הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 למשך שלושה שבועות רצופים, ואילו "" דורג במקום השלישי והראשון במצעד השירים הקצביים ובמצעד 40 שירי המיינסטרים בהתאמה. בשנה הראשונה לצאתו נמכר The Writing's on the Wall בכשמונה מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית. על נתוני מכירות אלה קיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי תואר פלטינה מתומנת. הוא נמכר בכ-11 מיליון עותקים ברחבי העולם והפך לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר לשנת 2000. באותה תקופה החלה להקת דסטיניז צ'יילד להופיע כפתיחה לקונצרטים של בריטני ספירס וכריסטינה אגילרה.

בהרכבה החדש הוציאה הלהקה שיר נושא לפסקול הסרט "המלאכיות של צ'רלי". השיר, "Independent Women Part I", יצא כסינגל באוקטובר 2000 ושהה במקום הראשון בבילבורד הוט 100 למשך 11 שבועות רצופים (מנובמבר 2000 עד לינואר 2001) – הסינגל שנשאר במקום הראשון לפרק הזמן הארוך ביותר באותה השנה במצעד. פרסומו הפך את הפסקול לרב-מכר, כ-1.5 מיליון עותקים ממנו נמכרו ב-2001.

2000–2003: Survivor, הוצאות נוספות, הפסקה ופרויקט סולו 
בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2000 זכתה דסטיניז צ'יילד בפרס האמן המוביל ובפרס הלהקה המובילה. בשנה שלאחר מכן זכו בפרס השני פעם נוספת. בספטמבר 2000 זכתה הלהקה בשני פרסים בטקס הסול טריין, כולל אלבום ה-R&B/נשמה הטוב ביותר עבור The Writing's on the Wall. החל ממחצית שנת 2000 עד תחילת 2001 הקליטה הלהקה את אלבומה השלישי, Survivor, שהופק ונכתב על ידי נואלס בלבד, למעט הרצועה "Emotion", שהוא גרסת כיסוי לשיר מ-1977. Survivor החל להימכר בחנויות התקליטים באביב 2001. בשבוע הראשון לצאתו נמכר ביותר מ-663,000 עותקים ברחבי ארצות הברית. בעקבות נתוני מכירות אלה נכנס למקום הראשון בבילבורד 200. שלושת הסינגלים, "Survivor", "Bootylicious" ו-"Independent Women Part I", הגיעו לשלושת המקומות הראשונים בבילבורד הוט 100. עד 27 ביולי 2001 נמכר האלבום בכ-6 מיליון עותקים ברחבי העולם. הוא קיבל מעמד פלטינה מרובעת ומעמד פלטינה כפולה על ידי איגודי תעשיית ההקלטות של ארצות הברית ושל אוסטרליה בהתאמה.

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ביטלה הלהקה את סיבוב ההופעות המתוכנן שלה באירופה, ובמקום זאת הופיעה בקונצרטים לזכרם של הנרצחים. באוקטובר 2001 הוציאה הלהקה את אלבום חג המולד הראשון שלה, , שכלל מספר גרסאות כיסוי לשירי חג מולד מוכרים כמו "O Holy Night", "Silent Night" ו-"White Christmas".  הגיע למקום ה-34 במצעד הבילבורד 200. בפברואר 2001 זכתה הקבוצה בשני פרסי גראמי עבור "Say My Name": שיר ה-R&B הטוב ביותר וביצוע ה-R&B הטוב ביותר לצמד או ללהקה מוזיקלית. היא גם זכתה בפרס המוזיקה האמריקאית ללהקת הנשמה/R&B האהובה ביותר. כמו כן, באותה השנה השתתפה בשיר הנושא של סולאנג' נואלס לסדרת האנימציה של דיסני The Proud Family. במרץ 2002 פורסם אלבום רמיקס בשם This Is the Remix, שפרסומו נחשב על ידי מעריציה כרמז להוצאת אלבום אולפן חדש בעת הקרובה. אלבום הרמיקס הגיע למקום ה-29 בבילבורד 200. זמן קצר לאחר מכן החלו להישמע טענות מצד רוברסון ולאקט על כך ש-"Survivor" נכתב עליהן, על מנת להשמיצן בפומבי מול קהל המעריצים של הקבוצה. בעקבות כך הגישו השתיים תביעה נוספת נגד הלהקה ונגד סוני מיוזיק. ביוני 2002 תיקי התביעה נדחו בהתאם להסדר טיעון.

בשלהי 2000 הכריזו מנהלי הלהקה על הפסקה לטובת קידום קריירות הסולו של חברותיה. ב-2002 הוציאה ויליאמס את אלבום הסולו הראשון שלה, Heart to Yours, שהגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הגוספל השבועי. באותו היום בו הופץ לחנויות כתקליט וכתקליטור פרסמו חברות הלהקה את האוטוביוגרפיה הרשמית שלהן, Soul Survivors. רולנד השתתפה בסינגל של הראפר נלי בשם "Dilemma". הוא זכה בפרס גראמי לביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר, והגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 – רולנד הפכה לחברת הקבוצה הראשונה שמגיעה למקום הראשון במצעד זה. כדי לנצל את הצלחתו של השיר הוציאה רולנד במהירות את אלבום הבכורה שלה, Simply Deep, שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. ב-2003 היא השתתפה בסרט האימה "פרדי נגד ג'ייסון". במקביל כיכבה נואלס בסרט "אוסטין פאוורס - גולדממבר" והקליטה את סינגל הבכורה שלה, "Work It Out", שנכלל בפסקול הסרט. לאחר מכן השתתפה ב-The Fighting Temptations, והופיעה כאמנית אורחת בשיר "" של ג'יי-זי, שהפיק את אלבום הבכורה שלה.

כתוצאה מהצלחתו של "Dilemma" של רולנד, הוצאת האלבום הראשון של נואלס, Dangerously in Love, נדחתה ליוני 2003. היא נחשבת לאמנית המוצלחת ביותר מבין שלוש חברות הלהקה שהוציאו אלבום סולו. Dangerously in Love נכנס לראשונה לבילבורד 200 במקום הראשון, לאחר שנמכר בכ-317,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו בארצות הברית בלבד. הוא הניב שני להיטים שהגיעו למקום הראשון בבילבורד הוט 100, "Crazy in Love" ו-"Baby Boy", ושני שירים נוספים שהגיעו לחמישייה הפותחת במצעד: "Me, Myself and I" ו-"Naughty Girl". על נתוני המכירות שלו בארצות הברית קיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי תואר פלטינה משושה. נכון ליוני 2016 נמכר האלבום בכ-5 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית ובכ-11 מיליון עותקים בעולם כולו – האלבום הנמכר ביותר של ביונסה. Dangerously in Love זכה בחמישה פרסי גראמי בטקס אחד. בינואר 2004 הוציאה ויליאמס את אלבומה השני, Do You Know.

ד'וויין ויגינס, שהפיק את הקלטותיה הראשונות של הלהקה, הגיש תביעה בשנת 2002 נגד עורכי דינו לשעבר, ודרש פיצוי של 15 מיליון דולרים בגין הפחתת הכנסתו מהקרדיט על הפקת חלק משיריה ללא ידיעתו. התיק הוסדר בהסכם שלא פורסם. ביוני 2003 הודיע מת'יו נואלס על הצטרפותה של סולאנג' נואלס, אחותה של ביונסה, להרכב. סולאנג' נואלס הקליטה לפני כן מספר רצועות עם הדסטיניז צ'יילד, ואף החליפה את רולנד לכמה זמן לאחר ששברה את אצבעות רגליה בזמן הופעה. מטרת ההכרזה הייתה לבדוק את תגובת מעריצי הלהקה. לאחר מכן אישרה ביונסה שהצטרפותה של אחותה ירדה מהפרק, כיוון שהיא עסוקה כעת בקידום אלבום הבכורה שלה, Solo Star.

2003–2006: Destiny Fulfilled ו- 
שלוש שנים לאחר ההפסקה התאחדו חברות הלהקה כדי להקליט את אלבום האולפן הרביעי והאחרון שלהן, Destiny Fulfilled. רצועות האלבום קשורות זו בזו רעיונית ומספרות קו עלילה קשוח יותר, המרמז על סיום פעילותה של דסטיניז צ'יילד. Destiny Fulfilled נכתב באופן שווה על ידי נואלס, ויליאמס ורולנד והופק גם כן על ידן. הוא פורסם ב-15 בנובמבר 2004, ובשיאו הגיע למקום השני עם 497,000 עותקים טהורים בשבוע הראשון לצאתו (לעומת 663,000 עותקים שנמכרו באותו פרק זמן באלבום הקודם). הוא קיבל תואר פלטינה משולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, ואף על פי שלא זכה להצלחה בבילבורד עדיין נחשב לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר לשנת 2005 (8 מיליון עותקים ברחבי העולם). נכללו באלבום ארבעה סינגלים: "Lose My Breath", "Soldier", "Cater 2 U" ו-"Girl". השניים הראשונים הגיעו למקום השלישי בבילבורד הוט 100, ואילו "Soldier" ו-"Cater 2 U" קיבלו תואר פלטינה מ-RIAA בשנת 2006.

כדי לקדם את האלבום יצאה הקבוצה לסיבוב הופעות עולמי בשם "Destiny Fulfilled... and Lovin' It". ב-11 ביוני 2005, בזמן שהייתה בפלאו סן ז'ורדי שבברצלונה, הודיעו חברות ההרכב, מול קהל של 16,000 איש, על כוונתן לסיים את פעילות הלהקה עם סיום סיבוב ההופעות. נואלס הצהירה שכותרת האלבום "Destiny Fulfilled" לא נבחרה באופן אקראי, והיא משקפת את העובדה שהפרידה הייתה מתוכננת כבר במהלך הקלטת האלבום, על מנת להקל על המשך פיתוח קריירות הסולו של חברות ההרכב. הקבוצה שלחה מטעמה מכתב ל-MTV:

דסטיניז צ'יילד הוציאה את אלבום הלהיטים הגדולים ביותר שלה,  ב-25 באוקטובר 2005. הוא כולל את "Independent Woman Part 1", "Say My Name" ו-"Bootylicious". שלוש רצועות חדשות הוקלטו עבור אוסף זה ביניהן "Stand Up for Love" ו-"Check on It", שיר שנואלס הקליטה לפסקול של "הפנתר הוורוד". המפיק המוזיקלי דייוויד פוסטר, בתו איימי ונואלס כתבו את "Stand Up for Love" כהמנון ליום הילד הבין-לאומי, אירוע שנתי שנחגג ברחבי העולם להעלאת המודעות לזכויות הילד. דסטיניז צ'יילד העניקה את תמיכתה כשגרירה עולמית בחגיגות השנתיות של האירוע ב-2005.  פורסם גם כתקליטור אופטי דו-צדדי, הכולל את רשימת הרצועות של האלבום, שבעה קליפים של חלק משיריו וטריילר של הופעת הלהקה באטלנטה. הופעה זו הוקלטה גם על DVD במהלך סיבוב ההופעות "Destiny Fulfilled ... And Lovin' It", ויצאה כאלבום הופעה בשם Destiny's Child: Live in Atlanta ב-28 במרץ 2006. חמש מתוך 16 הרצועות באוסף הגיעו למקום הראשון בבילבורד הוט 100 או במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.

פירוק ואחרית דבר 
להקת דסטיניז צ'יילד התאחדה למופע פרידה שנערך ב-19 בפברואר 2006, במשחק האולסטאר של ה-NBA ביוסטון שבטקסס. עם זאת, נואלס הצהירה כי זהו האלבום האחרון של הקבוצה, אך לא ההופעה האחרונה שלה. הופעתן הטלוויזיונית האחרונה התרחשה כמה ימים לאחר מכן בניו יורק. ב-28 במרץ קיבלה הלהקה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בטקס פרסי ה-BET לשנת 2006 זכתה דסטיניז צ'יילד בקטגוריית "הלהקה הטובה ביותר" – פרס בה זכתה גם ב-2001 וב-2005.

לאחר פירוקה הרשמי חידשו חברות ההרכב את קריירת הסולו שלהן, וכל אחת נחלה רמות שונות של הצלחה. הן המשיכו לשתף פעולה מפעם לפעם גם בקריירת הסולו שלהן. רולנד וויליאמס, יחד עם סולאנג', הופיעו בקליפ של נואלס לשיר "Get Me Bodied". ב-26 ביוני 2007 ערכה הקבוצה מיני-איחוד בטקס פרסי ה-BET לשנת 2007, שם ביצעה נואלס את השיר יחד עם ויליאמס וסולאנג' בתור רקדניות שלה. לאחר הופעתה היא הציגה את רולנד, שביצעה את הסינגל "Like This" יחד עם איב. ב-2 בספטמבר 2007, במהלך סיבוב ההופעות "The Beyoncé Experience", ביצעה נואלס קטע מ-"Survivor" יחד עם ויליאמס ורולנד. ההופעה צורפה ל-DVD בשם The Beyoncé Experience Live. בשנת 2008 הקליטה ביונסה גרסת כיסוי ל-"Honesty" של בילי ג'ואל. גרסה זו נכללה באלבום האוסף Mathew Knowles & Music World Present Vol.1: Love Destiny, שפורסם ביפן בלבד לרגל עשור ללהקה.

רולנד הופיעה בקליפ של ביונסה לשיר "Party" מ-2011. אלבום האוסף השלישי של הקבוצה, Playlist: The Very Best of Destiny's Child, יצא ב-2012 לציון 15 שנים להקמתה. אלבום אוסף נוסף, Love Songs, פורסם ב-29 בינואר 2013, וכלל שיר חדש שהוקלט בשם "Nuclear", בהפקת פארל ויליאמס. "Nuclear" היה הסינגל הראשון של הדסטיניז צ'יילד מזה שמונה שנים. חודש לאחר מכן הופיעו ויליאמס ורולנד כאורחות מיוחדות במופע המחצית של ביונסה בסופרבול ה-47. הן ביצעו יחד את Bootylicious", "Independent Women" ו-"". אלבום וידאו בשם Destiny's Child Video Anthology יצא במאי 2013 וכלל שישה עשר קליפים של הלהקה. ויליאמס וביונסה הופיעו בשירה של רולנד, "You Changed", שנכלל באלבומה הרביעי, Talk a Good Game. ויליאמס הוציאה את שירה "Say Yes" ביוני 2014 בהשתתפות נואלס ורולנד. ב-7 בנובמבר 2016 שלושתן הופיעו בסרטון שפורסם באינסטגרם של רולנד כדי לבצע את אתגר בובות הראווה. הן נפגשו פעם נוספת בשנת 2018 למען הופעתה של ביונסה בפסטיבל קאוצ'לה.

סגנון מוזיקלי 
דסטיניז צ'יילד הקליטה שירי R&B עם סגנונות נוספים כמו R&B עכשווי ודאנס-פופ. בהרכבה המקורי של הלהקה הייתה נואלס הסולנית הראשית, רולנד הייתה הסולנית השנייה, לאקט עבדה על קולות הסופרן ואילו רוברסון על צלילי האלט – שתיהן כזמרות ליווי. נואלס נשארה הסולנית הראשית גם בהרכבה הסופי של הקבוצה, בעוד ויליאמס ורולנד התחלפו מעת לעת בתפקיד הסולנית המשנית. חברות דסטיניז צ'יילד התייחסו לג'נט ג'קסון כהשראה לעבודתן. אן פאוורס מהניו יורק טיימס תיארה את מוזיקת הלהקה כ"רעננה ואמוציונלית". היא כתבה, . ג'ון פרלס כתב לאותו עיתון שהצליל שמגדיר את הדסטיניז צ'יילד, מלבד קולה של נואלס, הוא המנגינות המיוחדות שהולחנו במשקל של 2/2. ברוב הבלדות של הקבוצה שלוש חברותיה שרות יחד, אולם בשירים הקצביים כל חברה מבצעת בית אחד כשהפזמון מושר יחד.

המילים בחלק מהשירים באלבום Survivor פורשו על ידי מעריצי הלהקה כהתייחסות לסכסוכים הפנימיים בה. בסינגל המוביל, "Survivor", מופיעה השורה "" – "אני לא הולכת להתפוצץ עליך ברדיו (...) אני לא הולכת לשקר לגבייך או לגבי משפחתך (...) אני לא הולכת לשנוא אותך במגזין". בעקבות מילים אלו הגישו רוברסון ולאקט תביעה נגד הקבוצה, שכן הן פירשו אותן כהפרה של הסכם הפשרה שהושג קודם לכן בבית המשפט. בשיר אחר בשם "Fancy" נכתב: "You always tried to compete with me, girl (...) find your own identity" – "את תמיד ניסית להתחרות בי, ילדה (...) מצאי את הזהות שלך". הדברים הללו התפרשו על ידי דייוויד בראון מאנטרטיינמנט ויקלי כתגובה להגשת התביעה הקודמת.

תדמית ציבורית 

להקת דסטיניז צ'יילד הושוותה לעיתים ל, להקת בנות משנות ה-60, ונואלס הושוותה לסולנית הסופרימס, דיאנה רוס. לימים היא התייחסה להשוואה הזו וטענה כי היא לא מוצאת שום קו דמיון בינה לבין רוס. עם זאת, ב-2006 כיכבה ביונסה בתור דינה ג'ונס ב"נערות החלומות", עיבוד קולנועי למחזמר מתיאטראות ברודוויי, שעלילתו עוסקת בשלוש נשים שמקימות להקת ג'אז בהשראת הסופרימס.

גיל קאופמן טען במאמר על "דרכה של דסטיניז צ'יילד לתהילה" שבעקבות מעורבותה הגוברת בהפקת האלבום Survivor ובשירה התגלתה נואלס כמנהיגה המוזיקלית של הלהקה וכפנים הציבוריות שלה. לולה אוגונאיקה מהניו יורק טיימס כתבה ש"בתעשיית המוזיקה רווחה האמונה שדסטיניז צ'יילד הייתה לא יותר ממקפצה עבור קריירת הסולו הבלתי-נמנעת של ביונסה".

בעקבות יציאת אלבום הבכורה של נואלס, Dangerously in Love, נפוצו שמועות על פירוק אפשרי של הדסטיניז צ'יילד. השמועה התפשטה משתי סיבות: ראשית, רבים האמינו כי מת'יו נואלס ראה איך הבנות מצליחות בקריירות הסולו שלהן ורצה לבחון למי מהן יש את הפוטנציאל הגבוה ביותר להצלחה; שנית, מעריצי הלהקה השוו את המקרה לג'סטין טימברלייק, שלא חזר ללהקת אן סינק לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו, Justified. רולנד הגיבה לשמועות הללו והפריכה אותן. חברות הדסטיניז צ'יילד טענו כי המפגש המחודש נועד לקרות, ושזיקתן זו לזו שמרה אותן מלוכדות יחד. מארג'ו ווטסון ממגזין Suede טענה כי נואלס לא רצתה לסרב לאיחוד מחודש של הלהקה כדי לא לנטוש את הקולגות שלה לשעבר.

אמה של ביונסה, טינה נואלס, כתבה בספרה מ-2002 – Destiny's Style: Bootylicious Fashion, Beauty and Lifestyle Secrets From Destiny's Child – על התרומה של הביגוד של חברות הלהקה להצלחתן.

מורשת 

להקת דסטיניז צ'יילד כונתה מספר פעמים כאייקון בסוגת ה-R&B, ומכרה למעלה מ-60 מיליון תקליטים ברחבי העולם. לאחר פירוקה ציין ג'יימס מונטגומרי מ-MTV כי היא הותירה אחריה מורשת עצומה של תורת פמיניזם חדשה, בהתאם להיותה אחת מלהקות הבנות הנמכרות ביותר בכל הזמנים. בילבורד טען כי בלהקה היו את כל המרכיבים הדרושים להיות אייקון בעולם המוזיקה: יכולות ווקאליות טובות, רדיפה אחר פמיניזם, ריקודים מיוחדים וחוש אופנתי מהוקצע. מגזין Essence הכין רשימה של כל הטרנדים שנוצרו בעקבות התלבושות של חברותיה. בשנת 2015 פרסמה דייזי ג'ונס מ-Dazed Digital מאמר אודותיה, בה סיקרה את השפעתה על ז'אנר ה-R&B. במאמרה ציינה כי דסטיניז צ'יילד השפיעה גם על סוגת הפופ, וניתן להוכיח זאת באמצעות הסימפולים בהם השתמשו מגוון זמרי הז'אנר במרוצת השנים, דוגמת אריאנה גרנדה וטינשיי. יו מקינטייר מפורבס כתב שלפני שהפוסיקט דולז ופיפת' הרמוני זכו להכרה בין-לאומית היו אלה ספייס גירלז ודסטיניז צ'יילד ששלטו בתחום להקות הבנות.

כשכתב לפיצ'פורק הבחין קתרין סת. אסף כיצד הדסטיניז צ'יילד התחילו עידן חדש של להקות בנות בדומה ל בתחילת שנות ה-90:

הרכבה הסופי של דסטיניז צ'יילד כשלישייה זכה להכרה בין-לאומית גבוהה. מגזין הבילבורד טען כי היא אחת מהשלישיות המוזיקליות הגדולות ביותר בכל הזמנים. הן אף דורגו כלהקת הבנות השלישית המצליחה ביותר במצעדי הבילבורד, מאחורי TLC והסופרימס. שירה "Independent Women Part I" דורג במקום השני ברשימת המגזין של "40 השירים הטובים ביותר של להקת בנות בכל הזמנים במצעד הבילבורד הוט 100. "Independent Women Part I" שבר גם שיא גינס כששהה במקום הראשון בהוט 100 כ-11 שבועות רצופים – השיר של להקת בנות שדורג במקום הראשון למשך פרק הזמן הרצוף הארוך ביותר. המונח "Bootylicious" (הלחם של המילים "booty" (עכוז) ו-"delicious" (טעים)) הפך לפופולרי מאוד בקרב בני הנוער לאחר הוצאת סינגל בעל אותו שם. הוא אף הוכנס ל ב-2006. VH1 כללו את "Bootylicious" ברשימת "100 השירים הטובים ביותר של העשור הראשון של המאה ה-21" מ-2011, ואת הלהקה ברשימת "100 הנשים החזקות ביותר בתעשיית המוזיקה" בשנה לאחר מכן. Additionally, "Independent Women" was ranked as one of NMEs "100 Best Songs of the 00s". בשנת 2005 הוענק לה פרס האגדה מפרסי המוזיקה העולמית עבור היותה אחת מלהקות הבנות הנמכרות ביותר. הטקס כלל הופעת מחווה לשיריה בביצוע פטי לבל, אשר, ריהאנה, בייביפייס, אמאירי וטירה מארי. בשנת 2006 נטבע הכוכב של הדסטיניז צ'יילד בשדרת הכוכבים של הוליווד.

דסטיניז צ'יילד הייתה השראה למספר מוזיקאים הכוללים את ריהאנה, מייגן טריינור, פיפת' הרמוני, ליטל מיקס, Girls Aloud, חיים, קייטי בי וג'ס גלין. סיארה קיבלה השראה להמשיך בקריירת המוזיקה שלה לאחר שראתה את הלהקה בטלוויזיה. אריאנה גרנדה ציינה אותה כאחת מהדוגמות הטובות ביותר ליכולות ווקאליות טובות, ואמרה כי האזנה למוזיקה שלה היא הדרך בה לימדה את עצמה לשיר. טריינור אף הצהירה כי הסינגל "No" נוצר בהשראת המוזיקה של הדסטיניז צ'יילד, בריטני ספירס ואן סינק. פיפת' הרמוני ביצעו מחרוזת של שירי הלהקה בתוכנית Greatest Hits. הן אף השתמשו במספר אלמנטים מהאינטרו של "Bootylicious" לשיר "Brave, Honest, Beautiful".

חברות הלהקה

דיסקוגרפיה 
 1998: Destiny's Child
 1999: The Writing's on the Wall
 2001: Survivor
 2001:
 2004: Destiny Fulfilled

קישורים חיצוניים

ביאורים

הערות שוליים 

ביונסה
זוכות פרס גראמי
זוכי פרס גראמי
זוכי פרס המוזיקה הבריטית
הרכבים ולהקות שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד
שלישיות מוזיקליות
זוכי פרס המוזיקה העולמי: להקת הפופ
זוכי פרס המוזיקה העולמי: רית'ם אנד בלוז
זוכי פרס המוזיקה של בילבורד
זוכי פרס בחירת הנוער
להקות טין פופ
להקות בנות אמריקאיות
להקות שהוקמו בשנת 1997
זוכי פרסי ה-BET: מוזיקה: הלהקה הטובה ביותר