קיכלי סהרון

קִיכְלִי סַהֲרוֹן (שם מדעי: Turdus torquatus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים, הנפוץ בעיקר באירופה. זהו קיכלי בינוני, באורך 23–24 ס"מ באורך ובמשקל 90–138 גרם. הזכר שחור ברובו עם סהר לבן בולט לרוחב חזהו המקנה לו את שמו העברי. הנקבות חומות ועמומות יותר מהזכרים, ומצעירים סימני החזה עשויים להיעדר לחלוטין. בכל רחבי תפוצתו (מלבד האזורים הצפוניים יותר), זהו מין החובב גובה, עם שלושה תת-מינים המקננים בהרים מאירלנד ומזרחה עד איראן. הוא מקנן באזורים הרריים פתוחים עם כמה עצים או שיחים, כולל אברש, מחטניים, אשור, אלפנרוז או ערער. זהו מין נודד, העוזב את אזורי הקינון לחורף בדרום אירופה, צפון אפריקה וטורקיה, בדרך כלל בהרים עם שיחי ערער. התטולה האופיינית מכילה 3–6 ביצים בצבע כחול בהיר או ירקרק-כחול עם כתמים חומים. כשכמעט כל הדגירה מתבצעת על ידי הנקבה, והבקיעה מתרחשת בדרך כלל לאחר 13 ימים. הגוזלים פורחים מהקן לאחר עוד 14 ימים, ונשארים תלויים בהוריהם עד כ-12 ימים לאחר מכן.

הוא אוכל כל, בין השאר חסרי חוליות, במיוחד חרקים ושלשולים, מעט בעלי חוליות קטנים ומגוון רחב של פירות. רוב הציד של בעלי החיים מתרחש על הקרקע. במהלך נדידת האביב ובעונת הקינון, חסרי החוליות מהווים את חלק הארי בתזונתו של הבוגר ושל הגוזלים. בהמשך השנה, הפירות הופכים תופסים נפח גדול יותר, ובמיוחד אלו של הערער המצוי.

עם תפוצה נרחבת ואוכלוסייה גדולה, קיכלי סהרון מוערך ברמת סיכון של "ללא חשש" על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN). ישנם סימנים לירידה במספר מדינות; נחשד כי הסיבות לכך כוללות שינויי אקלים, הפרעות אנושיות וציד. אובדן של עצי ערער עשוי להיות גם גורם באזורים מסוימים. הסכנות הטבעיות כוללות טריפה על ידי טורפים של יונקים ועופות דורסים, ובאופן מקומי ייתכן כי גם תורמת לכך תחרות מצד קיכלים גדולים אחרים, כמו שחרור, קיכלי גדול וקיכלי אפור.

כיום הוא מזדמן נדיר ביותר בישראל, בעיקר בסוף הסתיו (נובמבר). רוב הפרטים הנצפים בארץ שייכים לתת-המין alpestris אבל הייתה גם תצפית אחת בתת-המין השלישי amicorum. בעבר, עד לתחילת שנות ה-90 של המאה הקודמת, התצפיות במין זה היו מרובות יותר.

אטימולוגיה 
מקורו של השם המדעי במילים הלטיניות , "קיכלי", ו-torquatus, "צווארון", שמתייחס לסהרון הלבן הבולט בצווארו של הזכר.

השם העממי באנגלית הוא "Ring Ouzel", כאשר "Ouzel" הוא שם ישן לשחרור, מילה שקשורה  בגרמנית. "Ouzel" עשוי להיות מיוחס לקבוצה של ציפורים הדומות באופן שטחי אך רחוקות יותר, האמודאיים, שנציגם באירופה, אמודאי אירופי, מכונה לפעמים Water ouzel. השם "Ring Ouzel" שימש לראשונה את ג'ון ריי בספרו Collection of English Words not Generally Used (1674), והתבסס עם ספרו משנת 1678 "The Ornithology of Francis Willughby of Middleton in the County of Warwick". ישנם שמות ישנים ומקומיים נוספים, כולל "fell blackbird", "hill blackbird", "moor blackbird", "rock ouzel" ו-"mountain blackbird".

טקסונומיה 

קיכלי הסהרון תואר לראשונה על ידי קרל לינאוס תחת שמו המדעי הנוכחי במהדורה העשירית של Systema Naturae שלו משנת 175. הוא ציין תיאורים קודמים של פרנסיס ווילובי ואליזר אלבין, שניהם נתנו לו את השם Merula torquata.

ישנם כ-85 מינים של קיכלים בינונים עד גדולים בסוג Turdus. הם מאופיינים בראשים מעוגלים, כנפיים מחודדות בינוניות או ארוכות, והם בדרך כלל בעלי שירה מלודית.

מחקר משנת 2020 על הגנטיקה של הסוג העלה שהקיכלי התפתח לפני בערך 9.37 מיליון שנים, התפרש מאפריקה לפני כ-7.2 מיליון שנים, והתפצל לקבוצות פליארקטיות ואינדומלאיות לפני בערך 5.7 מיליון שנים. הגירה נוספת מאפריקה ליבשת אמריקה התרחשה לפני כ-5.3 מיליון שנים. פרטי המחקר מצביעים על כך שקיכלי סהרון, בן לקבוצה האירו-אסייתית, עשוי להיות קשור לקיכלי נאומני ולקיכלי חום-כנף יותר מאשר לשחרור הדומה לו יותר מבחינה שטחית.

תת-מינים 

לקיכלי סהרון שלושה תת-מינים מוכרים:
 קיכלי סהרון צפוני, Turdus torquatus torquatus (ליניאוס 1758) - תת-המין הנומינלי. הוא מקייץ ומקנן ברחבי מערב וצפון אירופה מאירלנד דרך סקנדינביה ועד צפון-מערב רוסיה וחורף בדרום אירופה ובצפון-מערב אפריקה.
 קיכלי סהרון אלפיני, T. t. alpestris (כריסטיאן לודוויג ברם 1831) - מקייץ ומקנן ברכסי הרים מאיבריה דרך דרום ומרכז אירופה ועד הבלקן, יוון ומערב טורקיה, וגם בצפון אפריקה. הוא חורף בצפון אפריקה, בדרום אירופה ובדרום טורקיה.
 קיכלי סהרון קווקזי, T. t. amicorum (ארנסט הארטרט 1923) - מקייץ ומקנן במרכז ובמזרח טורקיה ממזרח לטורקמניסטן, וחורף בעיקר באיראן ובחלקים מעיראק. ניתוח של דגימות DNA מיטוכונדריאליות מרחבי אירופה מעלה כי למין זה הייתה תפוצה רחבה הרבה יותר לאחר עידן הקרח האחרון, שהסתיים לפני כ-11,700 שנים, מאשר עכשיו.

תיאור 
קיכלי סהרון הוא קיכלי בינוני, באורך 23–24 ס"מ באורך ובמשקל 90–138 גרם. הניצוי של הזכר מתת-המין הנומינלי שחור לחלוטין למעט סהרון לבן בולט על החזה, קשקשים אפורים צרים בחלקים העליונים ועל הבטן וקצוות חיוורים לנוצות הכנף. המקור צהוב והרגליים חומות אפרפרות. הנקבה דומה לזכר אך חומה יותר ועם רצועת חזה עמומה יותר. הצעירים דומים לנקבה, אבל עם סהר שד חלש או לא קיים.

דגם החזה הלבן הופך את הבוגרים ממין הזה לקלים לזיהוי; גם זכרים בחורף הראשון מראים לפעמים סהרון חיוור. ניתן לבלבל בין פרטים צעירים מסוימים עם צעירים של שחרור, אך אצל הראשונים תמיד יש דגם כנף לבן יותר.

לזכרים מהתת-מין T. t. alpestris יש דגם לבן רחב יותר בחלקים התחתונים שלהם מאשר T. t. torquatus, המעניק להם מראה קשקשי מובהק מלמטה. גם דגם הכנף בהיר יותר מאשר אצל התת-המין הנומינלי. הנקבות דומות יותר לאלו של הנומינלי, אבל בעלות קצוות לבנים רחבים לנוצות הסנטר והגרון. לזכרים של T. t. amicorum יש את רצועת החזה הגדולה והלבנה ביותר מבין שלושת תת-המינים, והקצוות הלבנים והקצוות הרחבים יותר של נוצות הכנף יוצרים דגם לבנבן ייחודי בכנף. לנקבות יש גבולות לבנים צרים לנוצות בחלקים התחתונים. קיכליי סהרון בוגרים עוברים חילוף מלא לאחר עונת הקינון מסוף יוני עד תחילת ספטמבר, לפני נדידת הסתיו שלהם. לקטנים יש חילוף חלקי בין יולי לספטמבר, בו מתחלפים נוצות הראש, הגוף וסוככות הכנף.

קולות 
השירה של הזכר מבוצעת ממנוחה במקום נמוך או לעיתים בתעופה. השירה מורכבת מחזרה על 2–4 צלילים חליליים בעלי גוון נוגה, "טרי-ריי, טרי-ריי, טי-ריי", עם הפסקות בין החזרות. הקריאה רועשת, "טאק-טאק-טאק", ונעשית קשה יותר אם הציפור נבהלת. קריאת התקשורת היא "צ'ררר" רך בתעופה. זכרים שרים בתדירות הגבוהה ביותר עם עלות השחר ובשקיעה.

תפוצה ובית גידול 
קיכלי הסהרון מתרבה ברציפות ברחבי מערב וצפון אירופה מצפון-מערב אירלנד, דרך סקנדינביה לצפון מערב רוסיה, ובהרים ברחבי דרום אירופה מהפירנאים דרך האלפים, הבלקן, יוון וטורקיה מזרחה ועד טורקמניסטן. בשנת 2014, תועד קינון ברכס טימאן שבמחוז ארכנגלסק, כ-300 ק"מ מזרחה יותר מאתרי הקינון שידועים בעבר בצפון רוסיה.

זהו מין נודד, הציפורים עוזבות את אזורי הקינון בספטמבר ובאוקטובר. ציפורים מתת-המין הנומינלי חורפים בדרום ספרד ובצפון מערב אפריקה. אוכלוסיות מרכז אירופאיות של T. t. alpestris נוהגות לנוע לגבהים גבוהים יותר בתחילה לפני שהן נעות דרומה או דרום מערבה דרך האלפים השווייצרים; כשבועיים לאחר מכן עוברים נודדים מתת-המין הנומינלי באותו אזור לחורף בדרום טווח הקינון או סביב הים התיכון. קיכליי סהרון alpestris מזרחיים נודדים דרך הבלקן וטורקיה. T. t. amicorum נודדים דרומה למצרים ואזורים שכנים. הנדידה חזרה מתרחשת בעיקר בחודשים מרץ ואפריל, הזכרים מגיעים כמה ימים לפני הנקבות. מקננים צפוניים מגיעים מאוחר יותר, ובהרים, כמה ציפורים עשויות לטפס לגובה בשלבים עם הפשרת השלג. ציפורים רבות עוצרות במקומות קבועים באביב ובסתיו.

קיכלי הסהרון נכחד מלטביה ומגיע רק בנדידה בדנמרק. הוא חולף בסוריה ומזדמן לאיסלנד, ירדן, חצי האי ערב, סודן, קזחסטן, מאוריטניה, סבאלברד ויאן מאיין. באוקיינוס האטלנטי, הוא מבקר קבוע בחורף באיים הקנריים אך נדיר באיים האזוריים ובמדיירה.

באזורים הדרומיים יותר, קיכלי סהרון הוא מין של הרים פנים יבשתיים, אך בצפון תפוצתו, הוא נמצא יותר ברמות החוף. הוא יכול להתמודד עם רוחות וגשם אבל נמנע מקרח ושלג. תת-המין T. t. torquatus מצוי בדרך כלל באדמת בור פתוחה עם כמה עצים פזורים מעל רום 250 מטרים, ומגיע עד ל-1,200 מטרים בסקוטלנד ובצפון אירופה. בשווייץ, קיכליי סהרון מקננים על מדרונות של רמות מחוספסות עם אברש, מחטניים, אשור או אלפנרוז בגובה 1,100–1,300, אם כי בטורקיה מם מצויים מגובה פני הים עד 1,500 מטרים. בארמניה ובקווקז הוא תופס בית גידול תלול דומה של עצים מחטניים, סבך רודודנדרון ושיחי ערער, מגובה פני הים עד 2,000–3,000 מטרים.

בצפון-מערב אפריקה הם חורפים ביערות ערער בגובה 1,800–2,200 מטרים, לעיתים קרובות ליד נהרות או בריכות. בנדידה הם מופיעים לעיתים בערבות חוף ועל גבעות תלולות עם עשב בר קצר ושיחים פזורים.

התנהגות 
קיכלי סהרון הוא מין טריטוריאלי ונצפה בדרך כלל לבד או בזוגות, אם כי להקות קטנות עשויות להיווצר בנדידה. מחוץ לעונת הקינון מספר פרטים עשויים להיות בקשר רופף באזורי האכלה טובים, כגון עצי פרי, לעיתים קרובות עם קיכלים אחרים כגון קיכלי רונן או קיכלי לבן-גבה. התעופה שלו ישירה, וציפורים לרוב נחות על סלעים או על מקבצי אברש.

קינון 

עונת הקינון נמשכת מאמצע אפריל עד אמצע יולי בהרי האלפים ובאיים הבריטיים, וממאי עד אוגוסט בסקנדינביה. הטריטוריות עשויות להתפרש לאורך נחלים, במרחקים של 160–200 מטרים אחת מהשניה, והן אף עשויות לחפוף, אך מין זה אינו יוצר מושבות קינון. הקן, שנבנה על ידי הנקבה, בצורת גביע העשוי מעלים, דשא יבש וחומר צמחי אחר ומודבק בבוץ. במערב התפוצה כמעט תמיד בנויים הקינים על הקרקע, אבל תת-המין T. t. alpestris עשוי גם לקנן בעץ קטן או שיח בגובה ממוצע של 3.5 מטרים מעל הקרקע.

התטולה מכילה 3–6 ביצים כחולות חיוורות או כחולות ירקרקות עם כתמים בחום-אדמדם. הביצים בגודל 22 על 30 מ"מ ובמשקל של 7.4 גרם, מתוכו כ-6% מהקליפה. הדגירה מתבצעת כמעט תמיד על ידי הנקבה, הבקיעה קורית בדרך כלל לאחר 13 ימים. הגוזלים פורחים מהקן לאחר עוד 14 ימים, ונשארים תלויים בהוריהם עד כ-12 ימים לאחר מכן.

בוגרים מתרבים לאחר שנתם הראשונה ואורך חייהם הממוצע הוא שנתיים, אם כי תועדו גם פרטים בני תשע. ייתכנו שני מחזורי קינון, במיוחד בדרום התפוצה, ואף שלושה באופן נדיר. מין זה הוא פילופטרי, כלומר חוזר לאותו אזור כדי לקנן מדי שנה. כ-36% מהצעירים שורדים את השנה הראשונה שלהם, בעוד ששיעור ההישרדות השנתי למבוגרים הוא 47% לזכרים ו-37% לנקבות. גורמי המוות העיקריים בצפון מערב אירופה הם טריפה (9%), תקריות הקשורות לאדם בשוגג (10%) וציד, בעיקר בצרפת (77%).

תזונה 

הוא אוכל כל, בין השאר חסרי חוליות, במיוחד חרקים ושלשולים, מעט בעלי חוליות קטנים ומגוון רחב של פירות. רוב הציד של בעלי החיים מתרחש על הקרקע. במהלך נדידת האביב ובעונת הקינון, חסרי החוליות מהוות את חלק הארי בתזונתו של הבוגר ושל הגוזלים. בהמשך השנה, הפירות הופכים תופסים נפח גדול יותר, ובמיוחד אלו של הערער המצוי.

במהלך נדידת האביב ועונת הקינון, חסרי חוליות מהווים את המרכיב המרכזי בתזונה, וכוללים שלשולים, זבובים, חיפושיות, נמלים, עכבישים וחלזונות. בהמשך השנה, הפירות נהיים חשובים יותר, כולל מגוון גרגרי יער, תות, דובדבן, עוזרר, בן-חוזרר וערער. כשהוא זמין ערער מצוי מהווה יותר מ-90% מתזונת החורף של קיכלי הסהרון, כאשר פרוקי-רגליים מהווים את רוב השאר. כתוצאה מכך, קיכלי סהרון הוא וקטור חשוב לפיזור זרעי הערער, והוא המפתח לפיזור ערער האיים הקנריים האנדמיים.

הצעירים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות, זחלים ושלשולים שהאחרונים מהווים פריטים עיקריים היכן שהם זמינים. למרות שציפורים הנודדות בסתיו משתמשות בבתי גידול דומים לאלו המשמשים באביב, פירות יער עונתיים מהווים את רוב תזונתם, במיוחד סמבוק, עוזרר, ובמידת האפשר, גרגרי ערער.

טורפים וטפילים 

הטורפים של אוזל הטבעת כוללים את הלילית המצויה, ינשוף עצים, עקב חורף בז מצוי,נץ מצוי, חמוס השלגים והרמין. רוב מקרי הטריפה הם של צעירים, ולציפורים שבקעו בתחילת העונה יש סיכוי גבוה יותר לשרוד מאשר בני מחזורים מאוחרים יותר. מחקר סקוטי הראה שעופות דורסים היו אחראים ל-59% ממקרי המוות ויונקים ל-27%. ברומניה, ביצים נטרפו על ידי סנאים אדומים וקיקי אגוזים. כמו אצל קיכלים אחרים בסוג, קיכלי סהרון מהווה לעיתים רחוקות בלבד הורה פונדקאי של הקוקייה האירופית, טפיל תטולה. אם הקן של הקיכלי עמוק מדי מכדי שהקוקיה תוכל לגרש את גוזליו של המארח, הקוקייה הצעירה לא תוכל להתחרות בהצלחה על מזון עם גוזלי המין המארח הגדל במהירות, ואם הקוקיה אכן מצליחה לגרש את חבריה לקן, ההורים אינם ששים להאכילו; כך או כך, הקוקייה הצעירה תרעב.

מחקר בהרי הקרפטים מצא שחלק ניכר מקיכליי הסהרון נשאו קרדית טרומביקולית. אקריות אלו מדביקות בדרך כלל ציפורים הניזונות מהקרקע, ונגע כבד עלול לגרום למצב הקיכלים להידרדר ולהפסיק לאכול. הקרציה Ixodes festai טפילה נפוצה אצל קיכלים, כולל קיכלי סהרון. קיים תיעוד של מין זה הנושא טפיל דם Haemoproteus.

סטטוס ושימור 
לקיכלי הסהרון טווח תפוצה נרחב, המוערך ב-9.17 קמ"ר, ואוכלוסייה גדולה, המוערכת ב-600,000–2,000,000 פרטים באירופה (המהווה 95% מטווח הרבייה). לא מאמינים שהמין מתקרב לספי הקריטריונים לירידה באוכלוסייה של הרשימה האדומה של IUCN (כלומר, ירידה של יותר מ-30% תוך עשר שנים או שלושה דורות), ולכן הוא מסווג ברמת סיכון של "ללא חשש". האוכלוסייה המקננת באירופה הוערכה ב-299,000–598,000 זוגות בשנת 2019.

ישנם סימני ירידה במספר מדינות. הירידה במספרים באירלנד בשנים האחרונות הייתה בולטת, כאשר הקינון הרגיל מוגבל כעת לשני מחוזות בלבד. הגורמים החשודים כוללים שינויי אקלים, הפרעות אנושיות, ציד ופעילויות פנאי בחוץ. אובדן של ערערים עשוי להיות גורם בדרום ספרד ובצפון-מערב אפריקה, כמו גם ייעור של אזורי הרמות בבריטניה. תיתכן תחרות גם מצד קיכלים גדולים יותר כמו שחרורים, קיכלי גדול וקיכלי אפור. מחקר סקוטי הצביע על כך שאתרים בגבהים גבוהים יותר ועם כיסוי טוב של אברש היו בעלי פחות סיכויים להיות נטושים על ידי קינון של קיכליי סהרון מאשר במקומות נמוכים יותר או פתוחים יותר.

בהרי האלפים, צפיפות הקינונים יכולה להגיע 60–80 זוגות לקמ"ר, אבל היא בדרך כלל נמוכה בהרבה עם 37 לקמ"ר בסבואה עילית, 22 זוגות לקמ"ר בהרי היורה, ו-8 בבתי גידול פתוחים יותר בבריטניה.

קישורים חיצוניים 

 
 תצפיות, קטעי וידאו, תמונות וקולות של קיכלי סהרון, באתר eBird
 הקלטות אודיו של קיכלי סהרון, באתר xeno-canto

ביאורים

הערות שוליים

בעלי חיים שתוארו ב-1758
טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קיכליים
ארץ ישראל: קיכליים
איסלנד: עופות
נורווגיה: עופות
שוודיה: עופות
פינלנד: עופות
הממלכה המאוחדת: עופות
אירלנד: עופות
דנמרק: עופות
פולין: עופות
גרמניה: עופות
צ'כיה: עופות
סלובקיה: עופות
הונגריה: עופות
רומניה: עופות
גאורגיה: עופות
ארמניה: עופות
טורקיה: עופות
בולגריה: עופות
יוון: עופות
סרביה: עופות
בוסניה והרצגובינה: עופות
קרואטיה: עופות
איטליה: עופות
שווייץ: עופות
סלובניה: עופות
אוסטריה: עופות
הולנד: עופות
בלגיה: עופות
צרפת: עופות
ספרד: עופות
פורטוגל: עופות
מרוקו: עופות
מצרים: עופות