היידרון

במיתולוגיה הנורדית, היידרון (נורדית עתיקה: Heiðrún) היא עז אשר אוכלת את עלי העץ לאראד (Læraðr) בוולהאלה. היידרון מוזכרת בשני שירים באדה הפואטית, ובאדה הפרוזאית, שנכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון. באדה הפרוזאית, התמד שיוצא מעטיניה של היידרון הוא המשקה שהאינהרייר שותים בסעודתם האינסופית.

מקורות

אדה פואטית
באדה הפואטית, היידרון מוזכרת בשיר "הבלדה של גרימניר" (Grímnismál) ובשיר "הפואמה של הינדלה" (Hyndluljóð). הבלדה של גרימניר מתוארכת לתחילת המאה ה-10, ואילו הפואמה של הינדלה כנראה נכתבה בשלב מאוחר יותר בהרבה, כנראה אחרי המאה ה-12, שנים רבות אחרי התנצרות איסלנד.

בשיר "הבלדה של גרימניר", אודין, שמסתיר את עצמו וקורא לעצמו גרימניר, מעונה על ידי בנו המאומץ שנהיה מלך, גיירוד. בנו של גיירוד, אגנאר, מתייחס אל אודין בצורה טובה ומוחה על התנהגות אביו, ואודין מספר לו מידע אודות העולם המיתולוגי הנורדי. בבית 25 של השיר, אודין מספר על היידרון:

ב"פואמה של הינדלה", הענקית הינדלה ופריה מנהלות שיחה זו עם זו. לקראת סוף השיר, פריה מבקשת מהינדלה שתביא לחזירהּ "משקה זיכרון". בתגובתה הינדלה משתמשת במילה "היידרון" ככינוי גנאי בהקשר של התנהגותה המינית של פריה:

אדה פרוזאית
ב"הטעיה של גילבי" באדה הפרוזאית, המלך גילבי (שקורא לעצמו גאנגלרי) שואל שלושה אנשים ("גבוה", "גבוה באותה מידה", ו"שלישי") שאלות אודות העולם המיתולוגי הנורדי. אחרי שמספרים לו על האוכל האינסופי שהאיינהרייר אוכלים בוולהאלה, הוא שואל מה האיינהרייר שותים שלא אוזל להם כמו האוכל שהם אוכלים. גבוה משיב לו שזו שאלה משונה, ושאם אודין היה מגיש לסועדים אצלו מים, הם היו שמחים לקבל גם מים. הוא מוסיף שהמציאות היא אחרת: יש עז בשם היידרון שניצבת מעל ולהאלה שניזונה מהעלים של העץ המוכר לכל ששמו לאראד. מהעטין של העז יוצא תמד שכל יום ממלא חבית מספיק גדולה כך שהתמד מספיק לכל האיינהריאר.

ג'ון לינדו כותב אודות הכתוב בהטעיה של גילבי שסנורי כנראה הסתמך על הכתוב ב"בלדה של גרימניר", ויצר את ההקבלה לחזיר המיתולוגי סרימניר אשר מזין את האיינהרייר.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

מיתולוגיה נורדית