חנקן חלוד-גב

חַנְקָן חָלוּד-גַּב (שם מדעי: Lanius schach, נקרא בעבר חנקן זנבתן) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת החנקניים. תפוצתו הנרחבת כוללת את דרום-מזרח אסיה, הארכיפלג המלאי, ותת-היבשת ההודית; ויש שונות גבוהה בניצוי בין תת-המינים השונים בכל אזור. למרות ההבדלים הניכרים בין תת-המינים, לכולם יש זנב שחור ארוך וצר, מסכה ומצח שחורים, שת וצדדים אדומים וכתם לבן קטן על הכתף. הוא והחנקן אפור-גב  (Lanius tephronotus) המתרבה במישור הטיבטי נחשבים יחדיו למין-על בתוך הסוג.

בישראל נרשמה תצפית בודדת במדרשת בן-גוריון בנובמבר 1982.

טקסונומיה ואטימולוגיה 
החנקן חלוד-הגב תואר לראשונה רשמית בידי חוקר הטבע השוודי קארל ליניאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של הספר Systema Naturae שלו תחת השם המדעי Lanius schach. לינאוס ציטט את התיאור שכלל החוקר השוודי פהר אוסבק בתיאור שהותו בסין.  המיקום ממנו נאסף הטיפוס על-פיו תואר המין הוא אזור הקנטון של סין.

שם הסוג, Lanius, נגזר מהמילה הלטינית ל"קצב", בשל הרגלי האכילה שלהם: הם נוהגים לשפד את טרפם ולקרוע ממנו פיסות. שם המין הספציפי הוא אונומטופיה המבוסס על הקריאה שלו. השם העממי האנגלי "shrike" הוא מאנגלית עתיקה scríc, "צרחה", המתייחס לקריאתם הצורמנית.

תת-מינים 
ישנם תשעה תת-מינים מוכרים:
 L. s. erythronotus (ניקולס אילוורד ויגורס, 1831) - דרום קזחסטן עד צפון-מזרח איראן, אפגניסטן, פקיסטן וצפון-מרכז הודו
 L. s. caniceps (אדוארד בליית, 1846) - מערב, מרכז, ודרום הודו וסרי לנקה
 L. s. tricolor (בריאן הוטון הודג'סון, 1837) - נפאל ומזרח הודו דרך מיאנמר ודרום סין לצפון לאוס וצפון תאילנד
 L. s. schach (קארל ליניאוס, 1758) - התת-מין הטיפוסי, מרכז ודרום-מזרח סין עד צפון וייטנאם
 L. s. longicaudatus (ויליאם רוברט אוגולוי-גרנט, 1902) - מרכז, דרום מזרח תאילנד ודרום לאוס
 L. s. bentet (תומאס הורספילד, 1821) – חצי האי המלאי, איי סונדה ובורנאו
 L. s. nasutus (ג'ובאני אנטוניו סקופולי, 1786) - הפיליפינים (למעט קבוצת פלאוואן וארכיפלג סולו)
 L. s. suluensis ( אדגר אלכסנדר מירנס, 1905) - ארכיפלג סולו (דרום הפיליפינים)
 L. s. stresemanni (רוברט מרטנס, 1923) – מזרח גינאה החדשה

סטיוארט בייקר במהדורה השנייה של "הפאונה של הודו הבריטית" ראה את התת-מינים L. s. schach, L. s. tephronotus ו-L. s. tricolor כשלושה מינים נפרדים. הוא ראה ב-nigriceps שם נרדף ל-tricolor וכלל את erythronotus כתת-מין של schach. מיונים אחרים הוצעו על ידי יו ויסלר ונורמן בויד קינאר כאשר החנקן אפור-גב נחשב לתת-מין של חלוד-גב, ו-nigriceps ו-nasutus מקובצים יחדיו. מיון אחר החשיב את tricolor לתת-מין של חנקן אפור-גב. אולם לאחר מכן צוין כי חנקנים אפורי-גב וחלודי-גב מצויים יחד באזור קומאון ולכן הוכרע כי השניים מהווים מינים נפרדים. גם הבדלים מולקולריים מצביעים על כך שהם מרוחקים גנטית במידה מספקת.

האוכלוסייה המערבית ביותר מאזור הים הכספי נקראה על ידי סרגיי בוטורלין "jaxartensis", ונטען כי הפרטים מעט גדולים יותר; אך היא אינה נחשבת לתת-מין מובחן. מופע אפור בהיר מאוד מהאזורים היבשים המערביים של הודו, שנקראה על ידי וולטר קואלז "kathiawarensis", נחשבת גם כשונות בלבד. ביסוואמוי ביסוואז תמך בדעה ש-nigriceps (בעל הגב העליון האפור והגב התחתון האדום) הוא הכלאה של tricolor ו-erythronotus. 

לתת-מין erythronotus מצפון הודו יש ראש אפור הממשיך אל הגב עם מעבר הדרגתי לצבע חום-אדום. בדרום הודו וסרי לנקה, תת-המין של ה-Caniceps, מובחן על ידי האדום המוגבל לשת, הכיפה הבהירה והאפור הנקי בגב. התת-מין longicaudatus הוא בעל כיפה אפורה יותר והוא נמצא בתאילנד ובמיאנמר. תת-המין הטיפוסי L. s. schach מצוי בסין מעמק היאנגצה דרומה ועד להאינאן וטאיוואן; אצל חלק מהפרטים שלו מופיע מלניזם והם תוארו פעם כמין נפרד בשם L. fuscatus.  התת-מינים מהאיים כוללים את nasutus (איי הפיליפינים ממינדנאו עד לוזון וצפון בורנאו), suluensis (האי סולו), bentet (איי סונדה וסומטרה מלבד בורנאו) ו-stresemanni מגינאה החדשה.

תיאור 
חנקן חלוד-גב הוא חנקן טיפוסי במראהו, המעדיף בתי גידול פתוחים ויבשים ונצפה לעיתים קרובות יושב בולט על גבי שיח או על חוט. המסכה כהה ורחבה, עוברת את העין ומכסה את המצח ברוב תת-המינים; ואצל tricolor ו-nasutus הראש כולו שחור. הזנב צר ומדורג עם גוון אדמדם בהיר בנוצות החיצוניות. תת-המין erythronotus בעל גב עליון אפור העובר בהדרגה לגווני אדום, בעוד של-caniceps הדרום-הודי יש אפור נקי. כמות קטנה של לבן קיימת בבסיס אברות התעופה. המין חנקן הודי  (שם לא רשמי, Lanius vittatus) דומה לו, אך קטן יותר ובעל ניצוי מנוגד יותר, ויש לו כתם לבן בולט יותר על הכנף. הזוויגים זהים.

תפוצה ובית גידול 
המין נמצא ברחבי אסיה מקזחסטן ועד גינאה החדשה. הוא נמצא בעיקר בבתי גידול פתוחים ושיחיים. רבות מאוכלוסיות האזור הממוזג נודדות דרומה בחורף, בעוד שאלו באזורים הטרופיים נוטים להיות יציבים; אך הם עשויים לשוטט למרחקים קצרים. תת-המין caniceps של דרום הודו חורף באזור החוף היבש של דרום הודו.  תת-מין tricolor נודד דרומה לבנגל. הם נמצאים בשיחים, מישורי עשב ובקרקעות מעובדות פתוחות. סקר בדרום הודו מצא שהם בין חנקני החורף הנפוצים ביותר ונמצאו בצפיפות קווית גבוהה בצידי כבישים, כ-0.58 לקילומטר בממוצע, לעיתים קרובות נחים על קווי חשמל.

הוא מזדמן נדיר ביותר למערב אירופה עם חמש תצפיות בבריטניה בדרום אויסט בנובמבר 2000 ובהולנד ליד דן הלדר באוקטובר 2011. במלדיביים נצפה פרט המתאים התת-מין caniceps. הוא הזדמן גם לירדן, ישראל, טורקיה, איחוד האמירויות הערביות, כווית, שווייץ, יפן ושוודיה.

בקיץ 2016 נרשם הקינון הראשון של חנקן חלוד-גב במערב הפלארקטי: זוג הורים ופרחונים תועדו באטיראו, ליד נהר אורל בקזחסטן, על-ידי צפרים פינים.

התנהגות ואקולוגיה 
לחנקן חלוד-גב התנהגות אופיינית לחנקנים: הוא נוהג לשבת זקוף על שיח, ממנו הוא עף מטה בחדות כדי לצודלטאות, חרקים גדולים, ציפורים קטנות ומכרסמים. הם טריטוריאליים גם מחוץ לעונת הקינון, ומצויים לרוב בבודדים או בזוגות מרווחים היטב; אם כי נצפו פרטים בהתנהגות משחק כשהם נלחמים על עמדות. הקריאות הרגילות כוללות קולות צורמים וחורקים, המתוארים כצווחה של צפרדע שנתפסה על ידי נחש. הם ממבצעים לעיתים חיקויים הכוללים את קריאותיהם של מינים רבים, לרבות קיוויות, קוקיות, גורים וסנאים בשירה שלהם. יכולת השירה הזו הפכה אותו לחיית מחמד פופולרית בחלקים של דרום-מזרח אסיה.

תזונה 
התזונה של חנקנים חלודי-גב כוללת מגוון רחב של בעלי חיים. הם אף תועדו לוכדים דגים מנחלים, וצדים נחשים קטנים. לפעמים הוא נוטה לחומסנות וגונב טרף מציפורים אחרות. הוא גם לוכד חרקים מעופפים באוויר. לפעמים הוא משפד טרף על שיח קוצני לאחר אכילה של הראש או המוח בלבד. דווח כי הם ניזונים מפירות האזדרכת ההודית בקרלה, ואפילו ניסו לשפד אותם על ענף.

קינון 
עונת הקינון מתרחשת בקיץ באזורים הממוזגים. הקן בצורת גביע עמוק ורופף המורכב מזרדים קוצניים, סמרטוטים ושיער. זה ממוקם בתוך שיח קוצני, עצים כגון flacourtia ותמר בר. התטולה מכילה כ-3 עד 6 ביצים, ושני ההורים משתתפים בדגירה עליהן. הביצים בוקעות לאחר כ-13 עד 16 ימים. הגוזלים הצעירים מואכלים לעיתים קרובות בחתיכות של ציפורים קטנות שנלכדו על ידי ההורים. לעיתים מתרחש מחזור קינון שני בעונה באותו הקן. הם נטפלים על ידי קוקיות כמו קוקייה אירופית (דהראדון), Hierococcyx varius , Clamator jacobinus  ו-Clamator jacobinus  בבנגלדש.

סטטוס 
למין זה טווח תפוצה נרחב מאוד ועל-אף שגודל האוכלוסייה ומגמותיה לא הוערכו במדויק, היא מוערכת כגדולה למדי ויציבה (למעט תנודות מקומיות). בשל כך המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).

גלריה

לקריאה נוספת 
 עוז חורין, השבוע לפני 36 שנים: חנקן חלוד-גב-הראשון והאחרון לישראל. בינתיים, מחברת הנדירים, אתר הצפרות הישראלי, 26 בינואר 2019

קישורים חיצוניים 

 תצפיות, קטעי וידאו, תמונות וקולות של חנקן חלוד-גב, באתר eBird
 הקלטות אודיו של חנקן חלוד-גב, באתר xeno-canto

הערות שוליים

ביאורים

מקורות 

בעלי חיים שתוארו ב-1758
טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
סין: עופות
קירגיזסטן: עופות
אפגניסטן: עופות
פקיסטן: עופות
נפאל: עופות
הודו: עופות
סרי לנקה: עופות
בהוטן: עופות
בנגלדש: עופות
מיאנמר: עופות
קמבודיה: עופות
לאוס: עופות
תאילנד: עופות
וייטנאם: עופות
טאיוואן: עופות
הפיליפינים: עופות
ברוניי: עופות
מלזיה: עופות
סינגפור: עופות
אינדונזיה: עופות
פפואה גינאה החדשה: עופות
מזרח טימור: עופות
קוריאה הדרומית: עופות
ארץ ישראל: חנקניים
חנקניים