ישכר בריש גרויברט

רבי ישכר בעריש גְרוֹיבַּרְט (בכתיב יידי: גרויבארט, או: גראהבארט; מאי 1847, ה'תר"ז – כ"ה בחשוון ה'תרע"ד, 12 בדצמבר 1913) היה רבה של בנדין, מחבר שו"ת "דברי יששכר" ופוסק הלכה מפורסם בפולין. עסק גם בפעילות ציבורית, והיה מהרבנים הבולטים מפולין שהשתתפו בוועידת פטרבורג.

ביוגרפיה
נולד בשרנסק שבמזוביה (פולין הקונגרסאית, כיום פולין), לבנימין ודבורה רעכיל (נכדת רבי זעליג משרנסק מתלמידי החוזה מלובלין), בצעירותו היה עילוי מפורסם בסביבתו, והיה לתלמידו של רב העיירה רבי ישראל יהושע מקוטנא. נשא אשה מפלוצק, ובה התגורר לאחר נישואיו. נמנה עם חסידות גור.

כבר מגיל צעיר לימד תלמידים בפלוצק (בהם היה נחום סוקולוב, שהקדיש מאמר לזכרו בעיתונו הצפירה לאחר פטירתו). בתקופה זו התפרנס מחנות מכולת שניהלה אשתו. לאחר שהתרושש פנה למקצוע הרבנות ומונה לרבה של רצ'ונז' בשנת תרל"ח. בשנת תרמ"א עבר לכהן ברבנות בפרושניץ, ולאחר מכן בשנת תרמ"ו בשדליץ, לאחר פטירתו של רב העיר הקודם רבי ברוך מרדכי ליבשיץ. בשנת 1893 נבחר לרבנות בבנדין. בבנדין הייתה קהילה יהודית גדולה ומבוססת, והיא הייתה הקהילה היהודית המרכזית בזגלמביה.

סמוך לתחילת כהונתו ברבנות בבנדין נקלע לעימות עם ראשי הקהילה, מכיוון שבמשך כשנתיים (עד ליולי 1895) לא שילמו לו את משכורתו השנתית בסך 1,500 רובל.
בשנותיו האחרונות הוביל את מאבקה של קהילת בנדין נגד קהילות סוסנוביץ ודומברובה גורניצ'ה שהיו עד לאותה עת כפופות לקהילת בנדין, וניסו להשיג מעמד של קהילה עצמאית.

אחיו, הרב יהודה ליב גרויבארט מסטשוב וטורונטו, תיאר אותו כאיש אשכולות: "בקי ברוב הש"ס, בעל כושר נאום, משורר, ועסקן ציבורי". שלט גם בשפה הרוסית - מה שהיה נדיר אצל רבנים בפולין בתקופתו. למדנותו זכתה להערכה גם אצל רבי יוסף רוזין שנהג באי-הערכה גם כלפי למדנים מפורסמים בדורו.

בפסיקת ההלכה נטה להקל ככל האפשר, ובעת היותו רב בפרושניץ אף נקלע לפולמוס הלכתי טעון עם רבי אברהם מסוכטשוב לאחר שהתיר מצות מכונה בניגוד לדעתם של רבי יצחק מאיר אלתר מגור ורבי אברהם לנדא מטשכנוב. בעקבות זאת ובעקבות התנגדותו של רבו רבי יהודה אריה ליב אלתר מגור, חזר בו רי"ב וביטל בחוסר רצון את אפיית מצות המכונה בעירו, על אף שעדיין סבר שמצות המכונה עדיפות על מצות יד.

פעילות ציבורית

בשנת 1909 היה מיוזמי כינוס רבנים לכל רבני הסביבה בפיוטרקוב שהתקיים מספר פעמים בתקופה זו, ואף נבחר פעמיים ליושב ראש הכינוס.

היה מהרבנים הבולטים בוועידת הרבנים שנערכה בפטרבורג בשנת תר"ע בה השתתף כנציג מחוז זגלמביה שבפולין. במהלך הוועידה צידד בעד השכלה מינימלית לרבנים ברוסיה במטרה שלא להזדקק יותר למוסד הרבנות מטעם.

בימי מהפכת 1905 פעל לשחרור אסירים יהודים רבים שנעצרו עקב תמיכה במהפכנים.

על אף שבלבו נטה לציונות והביע אהדה לחובבי ציון ולקרן קיימת לישראל עוד משנות רבנותו המוקדמות, הסתיר את נטיותיו אלו שלא היו מקובלות בסביבתו החסידית בפולין (עם זאת הוא העניק הסכמה נלהבת לספר "גאולת הארץ" התומך בחיבת ציון), ועם יסודה של תנועת אגודת ישראל, השתתף בועידת קטוביץ שנערכה בשנת תרע"ב, ואף היה ראשון הנואמים בוועידה.

פטירתו
בסוף ימיו חלה בסרטן בריאותיו. ביום הושענא רבה תרע"ד הובהל לבית החולים היהודי בברסלאו, ונפטר כעבור כחודש ימים בכ"ה בחשון.

בנו, הרב יקותיאל זלמן, תלמיד ישיבת ראדין וחבר תנועת המזרחי, היה כבן 22 בלבד בעת פטירת אביו, ובבחירות שנערכו לרבנות העיר אחרי פטירתו של אביו רי"ב הוא נתמך בעיקר על ידי הציוניים. מולו התמודד על המשרה רבי דוד בורנשטיין, בנו הבכור של רבי שמואל בורנשטיין מסוכטשוב - אז רבה של וישוגרוד. ר"ד בורנשטיין נתמך על ידי חסידי אביו, וכן על ידי חסידי גור שלא ראו בעין יפה את הצטרפותו של רי"ז לתנועת המזרחי. לאחר שרי"ז גרויברט נבחר ברוב קולות לרבנות, בוטלו התוצאות בעקבות הלשנה לגנרל גוברנטור, ונערכו בחירות חוזרות, בהן הצטרף למועמדים גם רבי ישעיהו אנגלרד. בבחירות החוזרות נבחר רי"ז גרויברט בשנית לרבנות העיר, אך סבל ממחלוקות בקהילה מצד החסידים ומתנגדי הציונות, ומתנגדיו גם הלשינו עליו שהוא מעודד צעירים להימנעות מגיוס. כעבור כשש שנות רבנות בבנדין היגר לארצות הברית בשנת תר"פ, שם כיהן כרב בשיקגו ובקהילת "בני עמנואל" בברונקס. נפטר בשנת 1942.

בז' באדר תשכ"א, הועלה ארונו של רבי ישכר בעריש לארץ ישראל בהשתדלותה של בתו רחל גוטמן, ונטמן בהר המנוחות.

ספרו
שו"ת דברי יששכר – הודפס בשנת תר"ע בפיוטרקוב
 "חזקת היד" – נותר בכתב יד, ואבד ברבות השנים.

קישורים חיצוניים
.

הערות שוליים

רבנים פולנים
מחברי ספרי שו"ת
רבני גור
נפטרים ב-1913
ילידי 1847
יהודים הקבורים בהר המנוחות
פעילי אגודת ישראל