אסתי וינשטיין

אסתי וינשטיין (1966 – 21 ביוני 2016) הייתה חסידת גור ישראלית שיצאה בשאלה. היא מוכרת בזכות ספרה "עושה כרצונו", שיצא לאור בישראל לאחר שהתאבדה. בספר היא תארה מסכת חיים אלימה בסביבה שמרנית ודכאנית. הספר עורר עניין רב בקהילה ובנסיבות האישיות של ויינשטיין ובהמשך אף עובד להצגה.

ביוגרפיה 
אסתי נולדה למשפחת אירנשטיין בבני ברק בשנת 1966, נישאה בגיל 19 לשלמה וינשטיין. בגיל 42 החליטה לעזוב את העולם החרדי, לאחר שלדבריה עברה חיי זוגיות קשים ומשפילים. שלמה בעלה דחה את הטענות וכתב שכל מה שעשה למען אשתו היו דברים המותרים על פי ההלכה.

ביוני 2016 נעלמו עקבותיה ולאחר שישה ימים נמצאה גופתה ברכבה ליד חוף הירקון במצב ריקבון לאחר ששמה קץ לחייה. בדיון שנערך בבית המשפט בשאלה האם לערוך לה לוויה דתית או חילונית, פסק בית המשפט שייערכו שתי לוויות – אחת דתית והשנייה חילונית. מאות אנשים השתתפו בהלווייתה בבית העלמין ירקון.

במכתב שהניחה אחריה, תיארה את הנסיבות שהביאו אותה להחלטה לשים קץ לחייה. הנתק המוחלט עם שש מתוך שבע בנותיה הביא אותה לתחושות של חוסר מוצא, ייאוש תהומי ועמדה של חולשה.

בעקבות התאבדותה נערך תחקיר בתוכנית המקור על "הסודות השמורים של חסידות גור". בתחקיר הובאו עדויות על חלוקת כדורים לדיכוי היצר המיני, "חקירות שב"כ" פנימיות ועוד. בנוסף, נערכו דיונים על אורח חייהם של חסידי גור.

הספר "עושה כרצונו" 
לאחר התאבדותה של ויינשטיין הביאה בתה שפרשה יחד איתה, תמי מונטג, תכריך כתבים שכתבה וינשטיין ובו סיפור, שעל פי הכותבת מקביל לחייה האישיים. הסיפור מתחיל בניסיון התאבדות של "דסי" – הכותבת, אשפוז כפוי במחלקה פסיכיאטרית, ועובר לתיאור חייה של דסי משלביה המוקדמים של ילדותה עד לאמצע חיי הנישואין שלה. בסיפור מתואר כיצד הבעל, יעקב, מקפיד על תקנות גור ובכללן שלא לקרוא לאישה בשמה הפרטי אלא "בואי רגע", או "תגידי" וכיוצא באלו. כאשר ביקשה הכותבת, המכונית בספר "דסי", לקיים יחסי מין בתדירות גבוהה מהמקובל בחסידות, יצא יעקב מהבית לשיחת טלפון עם ה"מדריך" – הרב שמדריך זוגות בגור בנושא התקנות – וחזר כעבור שעתיים בסירוב. הוא אמר לה לטענתה שאם לא תקבל את עמדתו הוא יישן בסלון או בשטיבל. בסיטואציות נוספות מסופר בו כיצד הלכו השניים לטיפולים זוגיים ומיניים, ובין היתר המעסה קיים איתה יחסי מין בצורה חלקית. הספר יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן.

הספר הוא רב מכר, ובעקבותיו נכתבה הצגה. בהצגה דמותה של אסתי מגולמת על ידי השחקנית אסנת פישמן.

יעל פלוסר כתבה ביקורת על הספר שטענה כי הוא טקסט מבולבל ולא עקבי שאמינותו בעייתית והוצאה לאור שלו תפגע לא רק בווינשטיין ובמסר שרצתה להעביר, אלא גם בנפגעות תקיפה מינית ובנשים באשר הן.

לספר גרסה מקוצרת הזמינה להורדה ברשת.

גרסת המשפחה 
במשפחתה טענו כי הם עברו "לינץ' תקשורתי". לטענתם הם שמעו רק בתקשורת על כך שהם הולכים "לחטוף את הגופה", כשהאמת היא שלא הייתה שום כוונה כזאת. לטענתם בית המשפט הודיע להם על פשרה של שתי לוויות נפרדות, הלוויה חרדית והלוויה חילונית, אף על פי שכלל לא ביקשו הלוויה שונה. הם שמעו על אכזריות מצידם בניתוק הבנות אף על פי שלטענתם "אף אחד לא יידע שהיא זו שבחרה לעזוב והשאירה את הבנות לבכות אל תוך הכרית כמעט בכל לילה".

לפי המשפחה, אסתי עזבה את ביתה ואת העולם החרדי בפתאומיות וללא התרעה מראש, השאירה פתק שאומר שהיא אוהבת את הילדים והלכה. בני המשפחה מצביעים על כך שבשנה הראשונה עשתה וינשטיין מאמצים לשמור על קשר עם בנותיה והן נענו לכך, אך לאחר מכן היא הייתה באה לשכונה בלבוש לא צנוע והעלתה פוסטים עם תמונות קשות לעיכול במגזר החרדי, מה שגרם להם לנתק עימה כל קשר.

לקריאה נוספת 
 אסתי וינשטיין, עושה כרצונו, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2016
 נאוה וסרמן, מימי לא קראתי לאשתי: זוגיות בחסידות גור, הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות שעל ידי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ירושלים 2017

קישורים חיצוניים 
 
 כתבות בנושא אסתי וינשטיין, באתר ערוץ 13.

הערות שוליים 

ילידות 1966
נפטרות ב-2016
יוצאות בשאלה
חסידי גור
פעילות חברתיות ישראליות
מתאבדות ישראליות