כתובות נדר פיניקיות

כתובות נדר פיניקיות, או כתובות אש נדר, הן כתובות חרותות על מצבות שהוקמו על ידי הפיניקים, רובן בעיר קרתחדשת. הכתובות כללו הקדשה לאל או לאלים (לרוב תנת ובעל חמון), ולאחר מכן את שם המקדיש, בתבנית קבועה. על אף התבנית הקבועה ברוב הכתובות, יש בהן מידע תרבותי ולשוני רב הנוגע לפיניקים ולמנהגיהם.

מבנה הכתובות

מבנה טקסטואלי כללי 
כתובות נדר פיניקיות פתחו בהקדשה לאל, לרוב לתנת: "לרבת לתנת פנ בעל" (כלומר "לגבירה, לתנת פני־בעל"), ולעתים קרובות גם לבעל חמון: "לרבת לתנת פנ בעל ולאדן לבעל חמן" (כלומר "לגבירה, לתנת פני־בעל, ולאדון, לבעל־חמון"). לעתים הוקדשה הכתובת רק לבעל חמון, ולעיתים רחוקות לאלים אחרים. לאחר ההקדשה לאלים נכתב "אש נדר", כלומר "אֲשֶׁר נדר", ולאחר מכן שם הנודר (ולעיתים נודרת או נודרים; בחלק ממקרים אלה המילה "נדר" נוטה) וייחוסו (תוך ציון דור אחד או יותר), ולעיתים גם מוצאו, תוארו או מקצועו. בסוף חלק מהכתובות נוסף הנוסח "כ שמע קל" "כ שמע קל יברכ" וכיוצא בהם, שמשמעותם "כי שמע/שמעה/שמעו קולי (ו)יברכני/יברכו". בחלק קטן מהכתובות סדר מרכיבי התבנית הקבועה שונה.

עיצוב 

המצבות עצמן היו לרוב אומנותיות ומסוגננות, ונחרטו עליהן עיטורים וסמלים דתיים שונים, חלקם עם זיקה לתוכן הכתובות. הסמלים הנפוצים הם סמל תנת , סמל סהר עם גלגל, יד או ידיים פרושות מעלה, וקדוקאוס. הסמל הראשון, ששמו המקובל הוא סמל תנת, מסמל לדעת רוב החוקרים את תנת; על מטבע יווני מאשקלון נטבע הסמל ולידו הכיתוב ΦΑΝΗΒΑΛΟΣ, כולמר "פני־בעל", כינויה של תנת בתבנית הקבועה של הכתובות. הסמל השני, הסהר עם הגלגל, הוא סמל בעל־חמן; הוא מופיע לא רק במצבות בהן בעל חמן נזכר יחד עם תנת, אלא גם במצבות המוקדשות לבעל חמן בלבד, ולא מופיע כלל על המצבות המוקדשות לתנת בלבד. בנוסף, הסמל מופיע על מצבות משמאל, שגם בהן נזכר בעל חמן (למשל מצבת כלמו). סמל הקדוקאוס מסמל אולי את שני האלים כחלק מפולחן משותף כלשהו, אך משמעותו המדויקת איננה בהירה. הביטוי "פני בעל" הנפוץ במצבות לתנת, בא לידי ביטוי במסכות פנים שנמצאו בקרתחדשת ועליהן סהר וגלגל, סמל בעל חמן, כלומר הן פניו של בעל – "פני בעל". חלק ממאפייני הפולחן האלה מגלים קשר הדוק לפולחן הכנעני בחצור, שבמקדש המצבות שהתגלה בה נמצאו מצבה ועליה סמל סהר וגלגל, ושתי ידיים פרושות מעלה לכיוון הסמל. בחצר בית המלאכה הקשור למקדש התגלתה מסיכת חמר ללא זקן או שפם, בדומה למצבות הפוּניות. במצבה מליליבאום , שהייתה מרכז שלטוני פיניקי בסיציליה, ועליה כתובת נדר, נראים בנוסף לסמלי תנת ובעל חמן, קדוקאוס, מקטר וכהן פורש את ידו, גם במה מוגבהת ועליה שורת מצבות, בדומה לאופן הצבת המצבות בחצור.

יוצאים מן הכלל 
ברוב הכתובות לא מפורט הנדר, אך בחלק קטן מהכתובות נכתב מה נדר הנודר, למשל נציבים ומסיכות, מזבח נחושת ועגלת עץ. ישנן כתובות בהן נדרו אנשים על אנשים אחרים, למשל על בני הנודרים, או לתשלום נדרי אנשים אחרים, ובאחת הכתובות נודר הנדר כותב שנדרו נידר "על אבי וצבאו". כתובת CIS I 196 נידרה על ידי סבם של שני מציביה, שלפי תוכנה השיתו אותה לצוואתו.

חלק מהכתובות אינן נדר, אלא מתנה: בכתובת מסלכה מופיע "אש יתן" במקום "אש נדר" הנפוץ, אך בהמשך בא הנוסח "כי שמע קולי יברכני" המעיד על היענות האל לקול המאמין. בכתובות מקרתחדשת נמצא נוסח מקוצר  לאחריו שם המקדיש בלבד, בכתובת מקירתא נכתב  אך גם קיים הנוסח  ואף . בכתובת אחת מקרתחדשת ההקדשה לאלים רגילה, אך במקום "אש נדר" מופיע פשוט . בכתובת אחרת מקרתחדשת הוקדש מזבח לשדרפא על ידי בונהו, כדי שישמע קולו: "לאדון לשדרפא, מזבח זה אשר בנה יקצאלם (שם פרטי) [...] ישמע ק[לי]", וכן מוזכרים שני השופטים שכיהנו בעת כתיבתה. בכתובת מקירתא מוזכרת "חמישים שנים למלכי" בלי לציין את שם המלך. בכתובת אשמן מארח מדרום־מזרח סרדיניה הקדיש הנודר לאשמון, אל הרפואה, מזבח נחושת כי שמע קולו וריפא אותו. גם בכתובת זאת מוזכרים שני השופטים שכיהנו בעת כתיבתה. בכתובת סטנדרטית מקרתחדשת מוזכרים שני השופטים שכיהנו בשנת כתיבתה וכן ירח הצבתה. בחלק ניכר מהכתובות מקירתא מודגש שנידר נדר, בנוסח "נדר אש נדר" (נֶדֶר אֲשֶׁר נָדַר). נוסחים אחרים שנמצאו הם: , , ובכתובת פונית־חדשה מקירתא נמצא נוסח מיוחד, כנראה סוג מיוחד של נדר: "ביום נועם וברכה פצה (את פיו לבטא) נדר זה רמכעט (שם פרטי) לבעל, שמע את קולו וברכו". במספר כתובות נמצא רק "נדר" ולאחריו שם הנודר. נוסחת הנדר התקבעה כל כך שהפכה לגנרית, שבכתובת מאוחרת מקירתא נכתב "לאדון לבעל, נדר אשר נדר יכנשלם בן בדעשתרת הרב לבעל ולתנת הבעלים שלו, שמעו את קולו, כתבו (עליו) טובות, פעמיו (צעדיו) חוננו".

הנוסחה הנפוצה "כ שמע קל ברכ" על הטיותיה השונות מופיעה רק בחלק מהמצבות, וברבות מהן היא משתנה מאוד. היא קיימת בין השאר בצורת "כי שמע קול דבריו", "ביום נועם אשר ביום ברוך", "שמע קולה ברך אותה", ואף בנוסח מיוחד "ישמע/ישמעו אלים קולו".

בכמה כתובות נמצא גם נוסח אזהרה מפני גניבת המצבה, בהן הגנב מוזהר שתנת או בעל חמן, שלכבודם הוצבה המצבה, יענישוהו.

דוגמות 

מצבה סטנדרטית מקרתחדשת, המזכירה את תנת ובעל חמון, ואת שושלת אבות הנודר:

כתובת פיניקית באותיות יווניות מקירתא:

כתובת המסתיימת ב"כי שמעו קולו ברכוהו", המוגדרת כמתנה ולא כנדר:

מוצא הכתובות 

בקרתחדשת לבדה נמצאו יותר מ־3,000 כתובות נדר. מחוץ לקרתחדשת נמצאו כתובות אש נדר גם בהדרומטום , בקירתא, במלטה, בפאולי גריי  (בדרום־מזרח סרדיניה), בסלכה  ובקרליס, ומספר כתובות בפיניקיה עצמה, בעיר חמון (כתובות חמון). כתובות בנוסח דומה התגלו אף בצידון, בסביבות צור, באתונה, ברודוס, בגולגי, במצרים, בכתיון ובאידליון, וגם בקרתחדשת נמצאו נוסחים שאינם זהים לנוסח הנפוץ. מחוץ לקרתחדשת נפוצים יותר הנדרים לאלים אחרים מתנת ובעל חמון. היו שפרשו אף כתובת פרוטו־סינאית ככתובת נדר לתשופ. על פי מצבה שחרוטה עליה הנוסחה הכללית בלבד, ללא נודר, וכן מצבה בה הנוסחה הכללית מופיעה בפיניקית אך שם הנודרת ביוונית, ייתכן שהמצבות היו מיוצרות בסיטונאות לפי הנוסח הקבוע, ולאחר שהיה אדם קונה מצבה בעקבות נדר שנדר, היו מוסיפים בחריטה את שמו למצבה.

באוגרית נמצאו שתי מצבות המקדישות קרבנות לאל דגון. מבנה הכתובות שונה ממבנה כתובות הנדר הפיניקיות, אך תפקידן הפולחני דומה.

תרומתן של הכתובות למחקר 
על אף שנוסח רוב הכתובות זהה כמעט לחלוטין, ניתן ללמוד מהן על חייהם, מנהגיהם, סדריהם החברתיים ולשונם של הפוּניים, הפיניקים שהתיישבו מעבר לים, ובייחוד בקרתחדשת וסביבתה.

זהויות וייחושׂ 
מהכתובות עולה כי הפיניקים הזדהו בעיקר לפי מוצאם, כאשר הנודר כתב לרוב את שמו ואת שם אביו, או שושלתו הגברית מספר דורות אחורה. באחת הכתובות, בה מקדיש המצבה הוא איננו נודר הנדר, שושלת הנודר מגיעה 16 דורות אחורה, ובכתובת שבורה בראשיתה מקרליס מוזכרים לפחות 17 דורות. במספר מקרים, במקום שם אדם ואביו מוזכר שם האדם, תוית "ש", ושם אדם אחר, ומקרים אלה מרמזים, ככל הנראה, על מנהג אימוץ. לעיתים הייחוס היה על־פי אדוניו של הנודר, ולאחר שמו הפרטי היה בא "עבד" ושם אדוניו, ואף שושלת אדוניו.

בחלק מהמקרים בהם מציבת המצבה היא אישה נכתבה השושלת הגברית של אבותיה, אולם במיעוט המקרים נכתבה שושלת אמותיה, שושלת מעורבת שם אישהּ או אף שם אישהּ ושושלתו. יש גם שאישה התייחשה לפי אביה ואישהּ, וכן בכתובת אחת שנידרה על־ידי שתי נשים נמצא שאחת התייחשה לפי אביה, והשנייה לפי אישהּ, ככל הנראה הראשונה נשואה והשנייה לא. יש גם מקרים בהם נכתבה שושלת נשית של גבר, אך ייתכן שהדבר נובע מהיותו עבד.

לעיתים הנודר הזדהה גם לפי מקצועו, אך נדיר מאוד שהזיהוי המקצועי החליף את הזיהוי המשפחתי ולא בא יחד איתו. הזיהוי לפי המקצוע מאפשר ללמוד על המקצועות הנפוצים בקרתחדשת ושמותיהם. רבים מהמקצועות הנזכרים זהים לעברית ומזוהים באמצעותה, כמו סופר, רופא, נגר, טבח, גלב אלים (סַפָּר במקדש), חרש וכן חרש ארונות, חובל, רוקח, יועץ, ממליח, ברא, פועל (יוצר) המגרדות, זובח, מודד, מליץ, חרם, אורג המלקוח, מוכר הפול, מוכר הקטורת, ונוסכי מתכות כגון חרוץ, ברזל ונחושת. חלק מהמקצועות, כגון "מסרוע", "פתא", "סהב", "ברש", "מקדח", "גגפם" ו"רקא", לא ידועים, וחלק מתבהרים דרך שפות שמיות אחרות, כגון "פועל הרחמת" – פועל במלאכת השיש, לפי רחמא (שיש) בתדמורית . מתוך שושלות היוחסין והמקצועות המצוינים בכתובות עולה כי לעיתים מקצועות עברו במשפחה. מהכתובות אף עולה שלקרתחדשת הובאו סופרים מפיניקיה, כגון "הסֹפר אִש צִדֹן". המקצועות המוזכרים בכתובות מעידים אף על המערכת המנהלית הפיניקית: מקצועות כגון "סֹפר הדלחת" ו"פֹעל התעלית" מעידים על שירותי תיעול ואף על סופרים במשרד התיעול העירוני בקרתחדשת הגדולה.

בכתובות מוזכרים גם תארים ומעמדות דתיים. אחד התארים המוזכרים הוא "שנא" מהשורש ש.נ.ה., שמשמעותו אדם היודע ושונה את הלכות הפולחן, וזה הוא השורש הקדום לשם תנאים. חלק מהנודרים הזדהו כעבדי מקדשים כגון "עבד בית צד־תנת (ב)מערת", "עבד בית מלך־עשתרת", "עבד בית עשתרת באתר הקדוש", "עבד בית שמש", "עבד בית ארשף", "עבד בית אשמן", וכן "עבד עשתרת האדירה", שהוא אולי עבד במקדש עשתרת ואולי עבד האלה עצמה. נודרים אחרים הזדהו ככהנים: "כהן של בעל־שמים", "כהן אלת (תנת או אשרה)" וכן "רב כהן אלת", "כהן אשמן־עשתרת", וכן "הכהן". זיהויים דתיים נוספים המצויים בכתובות הם "איש בְּעמת איש עשתרת" ו"עמיתה של עשתרת ארך ".

ישנם נודרים המזדהים גם לפי תפקיד שלטוני בו הם או אבותיהם החזיקו. התפקיד הנפוץ ביותר הוא השופט, כאשר לעיתים רק הנודר היה שופט, לעיתים הנודר ואבותיו היו שופטים (מה שמעיד על מעבר התפקיד בירושה, או על ייחוס רם למשפחות מסוימות), ולעיתים הנודר התייחש על אבותיו השופטים. תואר שלטוני נוסף, הידוע בעיקר מכתובות הנדר, הוא התואר "הרב", מלשון רבי־ממלכה, שעזרו לשופטים ראשי השלטון. גם התואר הזה עבר לעיתים בירושה. קיימת כתובת בה הנודר, שופט בעצמו, מתייחש גם לשופטים וגם לרבים בקרב אבותיו, וכן לבעלי תארים לא ברורים ("מקם אלם מתרח עשתרני", וכן "עשתרני" לבד – כנראה תארים דתיים). בכתובת אחת מוזכר "בעל תברבשי", כלומר אחד מבעלי־העיר; הדבר מבהיר מעט את אזכורי "מבעלי עיר" שנטבעו על מטבעות במושבות פיניקיות – בעלי העיר אכן היו שליטיה האנושיים.

בכתובות מזדהים לעיתים בני ערים פיניקיות אחרות לפי עיר מולדתם. הנפוצים ביותר הם בני צידון, שהסתדרו בחבורות מיוחדות שנקראו "בד" (ראה בפרק תרומה לשונית), והן נקראו על שם מנהיג הבד (החבורה); הניסוח הנפוץ היה, לאחר שם הנודר, "אִש צִדֹן בד..." ואז הופיע שם מנהיג הבד. פעמים רבות נדרי אלה המציינים את חברותם בבד נידרו לפקודת ("מיעמס" בפיניקית) עַם (האזרחים השליטים) קרתחדשת, דבר המעיד על זכויות מיוחדות שנתנו לאנשי פיניקיה בעיר. יש שכתובות שנחתמות ב"למיעמס", מבלי לציין לפקודת מי נידרו, ויש שכתובות נידרו "למיעמס" אדם מסוים, ולא עם העיר. בכל המקרים הנודרים היו אנשי צידון. אנשי צידון מתייחסים לעצמם בכתובות תמיד כ"איש צידון", מלבד פעם אחת בה אבי הנודרת מתקרא "הצידוני", ולרוב מציינים גם את הבד אליו השתייכו ואדוני הבד. באחת המצבות מוזכרת נודרת, בתו של איש צידוני, שנקרא "צִדֹן", ככל הנראה על שם עיר הולדת אביה. בכתובות אחרות מוזכרים אנשים בשם "צר" (המופיע גם ב כשם פרטי), אולי על שם צור. בכתובות שנמצאו בקרתחדשת, בני מושבות פיניקיות אחרות מקרתחדשת התייחסו לעצמם כ"איש בעם־" ולאחר מכן שם המקום ממנו הגיעו, למשל "איש בעם לכש " "איש בעם ראש־מלקרת", "איש בעם אירנם", "איש בעם אי־בשם" ו"איש בעם אי־נר". ייחוש מסוג זה נמצא גם בכתובות מחוץ לקרתחדשת, כמו למשל בכתובת מאדרמת: "איש בעם איתנם" ומאולביה: "איש בעם קרתחדשת".

הנוסח המצוי "בשנת שופטים" ולאחריו שמות שני שופטים מאשש את דברי הסופרים הרומאים בדבר זוג שופטים שנתיים המושלים בקרתחדשת.

שמות הנודרים 
כמות הכתובות הגדולה במיוחד מאפשרת לשאוב מידע גם משמות הנודרים, שכן ברוב הכתובות שרדו לפחות שני שמות, ומספר השמות בכתובת אחת מגיע עד שמונה־עשר.

בניגוד לשמות האלים אליםה נידרו המצבות, שהם כמעט תמיד תנת ובעל־חמן, שמות הנודרים הם לרוב תיאופורים ומבטאים פנתאון אלים רחב יותר. לפי המרכיבים התיאופוריים בשמות, הפיניקים עבדו גם אלים זרים כגון אוסיריס (אסר), איזיס (אס), בסתת (בסת), רע (רע) ואמון (אמן) מהמיתולוגיה המצרית, וכן סבזיוס  (סבס), ועזיז (עזז), הוא ארס הערבי. השמות גם עוזרים לזהות אלים פיניקיים שלא מוכרים משום מקום אחר, כגון צד ומסכר (אל הזיכרון?).

הריבוי היחסי של המרכיבים התיאופוריים המצריים בשמות הנודרים, וכן תפוצת השם "מצרי" בקרב הנודרים ובעיקר בקרב אבי שושלתם הראשון, עוזרים להבהיר את המסורת הקושרת את דידו, מייסדת קרתחדשת, עלתה ממצרים, וכן את ההשפעות המצריות בשכבה הקדומה ביותר של חורבות מקדש תנת בקרתחדשת.

מן השמות המופיעים כחלק מאילנות יוחסין ניתן גם ללמוד על מנהגי מתן־השם הפיניקיים – פעמים רבות נמצא בכתובות שאדם נקרא על שם סבו: , ואף במקרה אחד על שם האב המאמץ של אביו. בפעמים אחרות נקראו אנשים על שם מקומות: צר, צידון, מצרי כבר הוזכרו לעיל, וכן "שרדני" ו"שרדנת" על שם סרדיניה ("שרדן" בפיניקית).

בכתובות נמצאו מספר שמות כנעניים מימי השופטים, כגון ססר, גרגש, אגג, המדיתא, יתר וקנז. הדבר מתבהר הן לאור זיהוי הפונים ככנענים אצל אוגוסטינוס, והן לאור זיהוי חז"ל שהגרגשי הלך לצפון־אפריקה.

תרומה לשונית 
הכתובות אף מאפשרות לפרש מילים קשות מהמקרא: המילה "בד" מ:  מתפרשת כחבורה, קורפורטיב או מועצה. חבורות כאלה היו, כאמור, ליוצאי צידון בקרתחדשת. בנוסף לתרומה להבנת לשון המקרא, לכתובות הנדר תרומה גדולה גם בכל הנוגע ללשון הפיניקית. השינויים הלשוניים הבאים בהן לידי ביטוי מתחלקים לשני סוגים עיקריים: היחלשות הגיית אותיות מסוימות, והפיכת אותיות לאמות קריאה.

בנוסף לשני הסוגים שנזכרו לעיל, נמצאות בכתובות חילופי אותיות קרובות בהגייתן, כגון "סכר" במקום "זכר" בלשון המקרא או "סמד" במקום "צמד" בלשון המקרא ובלשון אוגרית, המלמדים על ניבי ההגייה השונים. גם אי־הימצאות של החלפת ט' בת' או כ' בק' ולהפך, מעידים על הגייה מובחנת של האותיות עד השלבים המאוחרים ביותר.

בתחום הילשות ההגייה, הגיית האותיות א', ע', ה' וח' נחלשה והיטשטשה והן מתחלפות ללא הרף, בעיקר בשלבים המאוחרים ביותר (ה"נאו־פוניים", לאחר חורבן קרתחדשת), אך עוד משלבים מוקדמים יותר החלו להתחלף א' וה', א' באה לעיתים במקום בו רצו להשתמש בה' הידיעה. היחלשות האות ח' מודגמת במצבות בהן נמצא "עמן" במקום "חמן" ובהתחלפות השם הנפוץ "חמלכת" ב"עמלכת". הידמות האותיות א' וע' מודגמת בכתיב "עש נדר" במקום "אש נדר", ובאחת מהן גם "עמתאשתרת" במקום "עמתעשתרת" או "אמתעשתרת". היחלשות האות ע' ניכרת גם בכתיבת שם הבעל לעיתים בלעדיה, ובכתיב המילה "שמע" כ"שמא" וכ"שמח"; כתובת RÉS 340 מדגימה את היחלשות האות ח', שם היא מופיעה במקום א', ע' וכן כאם קריאה: . גם בפתיח כתובת CIS I 787 יש שיבושי לשון רבים: . כתובת CIS I 2005 כוללת מספר שגיאות נדירות, ונחוום סלושץ האמין שנחקקה על־ידי אדם שלא הבין את תוכנה: . כתובת CIS I 221 מוגדשת על ידי סלושץ כחשובה לבירור המבטא המאוחר בקרתחדשת, שכן בה נזכרת "תמת" במקום תנת ו"בחלמן" במקום בעל חמון. המילה "לאדן" התרככה פעמים רבות ל"לדן", בהבלעת הא'. הדבר בא לידי ביטוי גם בכתובת בתעתיק ליוונית מקירתא, בה ל' השימוש נכתבת כ"ΛΥ", אך במילה "לאדון" האופסילון נבלעת באלפא והיא כתבת "ΛΑΔΟΥΝ", וכן במחזה פוינולוס הגדוש בביטויים פוּניים, בו המילה "אדוני" נכתבה כ־donni. יש גם שהמילה נכתבה "לעדן". חילופי האותיות מאפשרים לעקוב אחר השינויים השפתיים בזכות ההיכרות עם הנוסחה הקבועה, שבאמצעותה ניתן לזהות בבירור את השגיאות והטיות המבטא.

שגיאות בכתיבת שמות נפוצים בכתובות עוזרים להבהיר תעתיקי שמות פיניקיים ללטינית, שפת הספרות הרומית. התעתיק הלטיני  לשם "בדמלקרת" מתבהר בכתיב "באצד" לשם הנפוץ "בדצד", מה שמעיד על היחלשות ה־ד' בשמות המתחילים בתחילית הנפוצה "בד־". גם השם Salambo מתבהר כ"שלמבעל" לפי השגיאה "בעא חמן" המעידה על התרככות ה־ל' במבטא. התרככות מסוימת של הא' במבטא באה לידי ביטוי גם בכתיב "יבשם" ו "ינר" לשמות האיים "אי־בשם" ו"אי־נר", שלאחר מכן התגלגלו ללטינית בתור אבסוס ואנריה.

הפיניקית נכתבה ברוב שלביה ההתפתחותיים בכתיב חסר מוחלט, אולם בשלביה האחרונים, ה"פוּניים", במקביל להיחלשות הגיית א', ע' וה', התפתח שימוש בהן (וכן ב־י' וב־ו') כאמות קריאה. דוגמות נפוצות הן "תנת פנע/פנא/פענא/פענ בעל" במקום "תנת פנ בעל" בכתיב חסר, המלמד על הגיית המילה "פני" בדומה לעברית, המילה "ברכו" או "ברכהו" שנכתבה בעיקר כ"ברכא", אך במקומות שונים גם כ"ברכיא", "בערכא", ובכתיב חסר "ברך"; הנוסח הנפוץ פחות "יברכהו" נכתב כ"יברכא" וכ"יברכעא". צורת הנקבה לפועל נדר נכתבה לעיתים כ"נדרא", "נדרע" ולעיתים "נדר" ללא אם קריאה. גם הטיית הרבים־נסתר נכתב כ"נדרא" או כ"נדר" ללא אם קריאה.

גם בתחום הדקדוק הכתובות עוזרות לבהר נהגי שפה פיניקיים: יידוע הסמיכות, שבשפות כנעניות נהוג באמצעות יידוע הסומך, נעשה בכתובות לעיתים כנהוג ולעיתים באמצעות יידוע הסומך והנסמך, באותם ביטויים ממש: "נסך החרץ" (נוסך הזהב) לעומת "אנסך אחרץ" (הנוסך הזהב, ב"א' הידיעה" המאוחרת).

נוסח הכתובות הקבוע ומספרן הרב מאפשרים להבדיל, לרוב, בין שגיאות הנובעות מהגייה ומבטא ובין שגיאות סופר, כגון "לתנתנת", "לתננת" ו"לתת" במקום "לתנת", "נדדר" ו"נדר" במקום "נדר", "בדרע" במקום "נדרע" (נדר בנקבה), "בעל חלמן" במקום "בעל חמן", וכן "לאדן לתנת... ולאדן לבעל" במקום "לרבת לתנת... ולאדן לבעל". ישנן גם שגיאות המלמדות על הגייה, כגון השגיאה "תינת" במקום "תנת", המעידה על הגיית השם בחיריק, בהתאם לתעתיק היווני לשם – ΘΙΝΙΘ.

גלריה

ראו גם 
 רשימת כתובות כנעניות וארמיות

קישורים חיצוניים 

 כרכי ה־Corpus Inscriptionum Semiticarum (CIS) I הרלוונטיים:
 כרך 2.1
 כרך 2.2, טבלאות כרך 2.2
 כרך 2.3, טבלאות כרך 2.3
 כרך 2.4, טבלאות כרך 2.4
 טבלאות כרך 3
 Répertoire d'Épigraphie Sémitique (RÉS)

הערות שוליים

ביאורים 

כתובות בפיניקית
כתובות KAI
קרתגו
מיתולוגיה כנענית