ההכרזה בדבר מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים

ההכרזה בדבר מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים, הידועה גם כהחלטה 1514 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות, הייתה החלטה של העצרת הכללית של האו"ם במהלך הישיבה ה-15 שלה, אשר אישרה כי ההחלטה תספק גם מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים.

ההכרזה אפיינה את השלטון הזר כהפרה של זכויות אדם, אישרה את הזכות להגדרה עצמית וקראה להפסיק את השלטון הקולוניאלי. אדום גטאצ'ו כותב, "בתוך חמש עשרה שנה, לאומנים אנטי-קולוניאליים כבשו בהצלחה את האו"ם והפכו את העצרת הכללית למצע לפוליטיקה הבינלאומית של דה-קולוניזציה. לדברי כריסטיאן ראוס-סמיט, ההחלטה "ייצרה שינוי טקטוני בלגיטימציה הבינלאומית", שכן היא "ערערה בהצלחה את מוסד האימפריות".

ההחלטה אומצה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-14 בדצמבר 1960. 89 מדינות הצביעו בעד, אף אחת לא הצביעה נגד, ותשע נמנעו: אוסטרליה, בלגיה, הרפובליקה הדומיניקנית, צרפת, פורטוגל, ספרד, איחוד דרום אפריקה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית.

ההכרזה מצוטטת על ידי האמנה בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית.

רקע 
הכרזה על דה-קולוניזציה הוצעה לראשונה על ידי ברית המועצות, שקראה לעצמאות מהירה של המושבות שנותרו. עם זאת, מספר מדינות סברו כי דה-קולוניזציה מהירה מדי תוביל לכאוס באותן מושבות לשעבר, ולכן הן החליטו להעמיד את הנושא להצבעה לעצרת הכללית. 43 מדינות באסיה ובאפריקה תמכו בהצהרת הפשרה הזו שקראה ל"נקיטת צעדים מידיים", שהיו לה הרבה פרשנויות אפשריות מלבד דה-קולוניזציה מהירה.

ארצות הברית עודדה זה מכבר דה-קולוניזציה, והייתה צפויה לתמוך בהכרזה, אך נמנעה כתוצאה מלחץ של בריטניה. למרות ההימנעות, נציגה אחת מארצות הברית, זלמה ג'ורג', מחאה כפיים לאחר ההצבעה. מדינות רבות חשו שארצות הברית איכזבה אותן.

מדינות רבות באירופה ובנאט"ו הצביעו בעד ההכרזה, כך שלא הייתה עמדה מערבית רחבה לגביה. הממלכה המאוחדת, שכללה את רוב המושבות שנותרו, חשבה שההכרזה היא ביקורת מרומזת עליה, וגם צריכה להיות תקופה של הכנה ראויה לעצמאות. בעוד שהייתה לה השפעה מוגבלת על נציגים אחרים, הדעות בבריטניה השפיעו על ההצבעה בארצות הברית, אשר הובילו להחלטה סופית של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר. שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, ג'יימס וודסוורת', הסביר בנאומו כי הם מסכימים עם המטרה הכוללת אבל היו "קשיים בשפה ובמחשבה" שהעלו סוגיות טכניות שונות. הסנאטור הדמוקרטי ויין מורס אפיין את ההימנעות של ארצות הברית באחד המקרים כ"מחלקת המדינה של ארצות הברית עשתה שמיניות באוויר כדי לקרוא את הפסקה בצורה שגויה".

מורשת 
ההכרזה הייתה אבן דרך בתהליך הדה-קולוניזציה.

בשנת 2000, לרגל יום השנה ה-40 להחלטה 1514, אימצה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 55/146 שהכריזה על השנים 2001–2010 כעל העשור הבינלאומי השני למיגור הקולוניאליזם. ההחלטה נבעה מהשנים 1990–2000, שנחשבו כעשור הבינלאומי למיגור הקולוניאליזם.

ראו גם 
 טריטוריה תלויה

קישורים חיצוניים 
 הכרזה על מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים
 הסכמי הנאמנות של האומות המאוחדות או היו רשומים על ידי האספה הכללית כבלתי שלטון עצמי
 הצהרה על מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים באתר האינטרנט של משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם (OHCHR)
 החלטת ECOSOC 2007/25, 26 ביולי 2007: תמיכה בשטחים שאינם שלטון עצמי על ידי סוכנויות מיוחדות ומוסדות בינלאומיים הקשורים לאומות המאוחדות
 יום השנה ה-50 ב-14 בדצמבר 2010 להצהרה על מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים ברדיו של האו"ם.
 הערת מבוא מאת E. McWhinney, הערת היסטוריה פרוצדורלית וחומר אור-קולי על ההצהרה על מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים בארכיון ההיסטורי של הספרייה האודיו-ויזואלית של האומות המאוחדות למשפט בינלאומי
 נוסח ההצהרה

הערות שוליים 

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
החלטות העצרת הכללית של האו"ם
קולוניאליזם
1960 בפוליטיקה