מונופין

מונופין (מונו = יחיד + פין = סנפיר) הוא סנפיר אחד גדול הננעל על שתי הרגליים יחדיו. התנועה עמו מהירה וקשה יותר מאשר עם סנפירים רגילים. המונופין משמש לרוב לצורך אימוני שחיית פרפר, וכן בקרב ספורטאי צלילה חופשית.

המונופין מורכב ממשטח בודד או שני משטחים קשורים אחד לשנים, המחוברים לשתי רגליו של הצוללן, ומדמים את התנועה של הלווייתנאים. למרות שמראה הצוללן עשוי להזכיר בת ים, שחיית מונופינים אינה זהה לשחיית בת ים.

הגעתו של המונופין בראשית שנות ה-70 הובילה לשבירת כל שיאי העולם בשחיית הסנפירים עד סוף העשור בשל הביצועים המשופרים האפשריים בשימוש במקום שני סנפירי ים רגילים.

שימוש 

השחיין המונופיני מושיט את הידיים קדימה, נועל את ידיו זו בזו, נועל את הראש בין השריר הדו-ראשי, במצב המכונה עמדת ייעול. התנועה הגלית מתחילה בכתפיים, ומתקדמת לכיוון הירכיים; הרגליים כמעט לא מתכופפות כדי להעביר את התנועה אל המונופין. טכניקה זו נקראת בעיטת דולפינים .

על ידי תנודה איטית של פני השטח של המונופין כשהוא שקוע, צוללנים יכולים ליצור כמויות גדולות של דחף אפילו בתנועות קטנות או איטיות. דבר זה משמר אנרגיה שעוזרת בעת עצירת נשימה (דום נשימה).

קצב הבעיטה של מונופין לא חייב להיות איטי. ב-100מ' שחיית שטח, הקצב הוא בסביבות 2 בעיטות בשנייה. 

בנפרד מהשימוש הפונקציונלי שלו בשחייה או בצלילה, ניתן להשתמש במונופינים כנוי, או כחלק מתחפושת בתולת ים .

היסטוריה 

1949: קורט שייפר,  שהמציא מצלמת סרט תת-ימית במהלך השירות הצבאי באיטליה, מעצב זוג סנפירי שחייה תוצרת בית, אותם הוא ממשיך להדק יחד עם רצועות וחוטים כדי ליצור את מה שהוא כנראה המונופין הראשון בעולם.   החפץ מוצג במוזיאון Aquazoo-Löbbecke בעיר הגרמנית דיסלדורף .

1955: ב-19 בספטמבר 1955, קורט ריסטאו והנס יואכים ברגאן, שהקימו את חברת ייצור ציוד הצלילה התת-מימי Barakuda בתחילת שנות ה-50 בעיר המבורג הגרמנית לאחר ששימשו כשחיינים קרביים במהלך מלחמת העולם השנייה, הגישו פטנט על מונופין. היה זה מכשיר לשחיינים המשלב את שתי הרגליים. למרות שההמצאה קיבלה פטנט גרמני 1085798 ב-12 בינואר 1961,  היא לעולם לא נכנסת לשלב הייצור.

1962: ב-15 באוקטובר 1962, ג'יימס ס. כריסטיאנסן הגיש פטנט על מכשיר המאפשר לחבר זוג סנפירי שחייה יחד כדי להפחית עייפות והתכווצויות במהלך שחייה ממושכת. למרות שהחיבור הניתן להסרה הממיר את סנפירי השחייה הנפרדים לעיצוב דמוי מונופין מוענק לפטנט אמריקאי 3165764A  ב-19 בינואר 1965, נראה שהוא לא נכנס לשלב הייצור.

1967: בסקירה שלו על טווח הסנפירים הזמינים בצרפת במהלך אותה שנה, ג'יי לארו  מזכיר כיצד מומחים שונים מתנסים בשימוש בסנפיר שחייה יחיד המכיל את שתי רגליו של השחיין, תוך כדי שחיית פרפר כדי להתקדם במים. למרות שהניסוי מניב תוצאות משביעות רצון יחסית לשחיינים, לארו הסיק שסנפיר זה אינו מתאים לצוללנים.

1969: פרנקו פאבונה  בונה את המונופין "Matrimoniale" שלו בעיר האיטלקית בולוניה. לאחר תכנון מונופין מהיר עם להב גומי מחוזק מתכת, בוריס פורוטוב  ( הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית ) בונה להב שלם מפלסטיק מחוזק בפיברגלס.  

1970: ב-10 בדצמבר 1970, חברת ציוד הצלילה התת-ימי הספרדית Nemrod-Metzeler  רושמת פטנט על מכשיר דמוי מונופין לשחיינים המשלב את שתי כפות הרגליים, אך הוא לעולם לא נכנס לייצור.

1971: נג'דה טורוקאלו (URSS) מגיעה לאליפות אירופה בשחייה בסנפירים (1970, ברצלונה, ספרד) עם מונופין הבנוי משני ענפי טיטניום, אליהם מצטרף "מפרש". היא מנצחת את כל הבאים. מאז ועד היום נעשה שימוש במונופינים לתחרויות שחיית סנפיר, מה שמאפשר לשחיינים מונופינים להגיע למהירויות של 12קמ"ש.  שיא העולם המסורתי של דום נשימה באורך 50 מטר מונופינים הוא 13 קמ"ש.

מבנה 

מונופינים יכולים להיות עשויים מסיבי זכוכית, סיבי פחמן או אלומיניום וגומי. כוח השרירים של הצוללן, סגנון השחייה וסוג הפעילות המימית שהמונופין משמש עבורו קובעים את בחירת הגודל, הנוקשות והחומרים.

רוב המונופינים מורכבים מלהב מרוכב יחיד, רחב, מחוזק בסיבי זכוכית או סיבי פחמן עם גמישות מדורגת, המחובר לצולל באמצעות שני כיסי רגלי גומי. הקצה המוביל עשוי להיות מעובה ומיושר. גמישות הלהב נשלטת בדרך כלל על ידי הקטנת כמות הסיבים ועובי הלהב כדי להפוך את הקצה האחורי לדק יותר וגמיש יותר.

קישורים חיצוניים 

 טכניקה מונופינית טובה עם ה- Lunocet
 Rick Waldock: Monofin - צלילה חופשית בבונייר
 יצרני מונופין

הערות שוליים 

ציוד צלילה
ציוד ספורט