ספר הקדושה

ספר הקדושה (באנגלית: Holiness code, קרויה בקיצור H) הוא אחד מהמקורות של ספר ויקרא, לפי חוקרי המקרא והמצדדים בהשערת התעודות.

מאפיינים
ספר הקדושה שואב את שמו מחזרה על השורש "קדוש" לאורכו: . הציווי על בני ישראל להתקדש מופיע במקומות אחרים בתורה מחוץ לספר הקדושה. חוקרי מקרא אחדים מייחסים את חלק מן הציוויים הללו, כגון מצוות הציצית, לספר הקדושה אף הם. עם זאת, חוקרים אחרים לא נוטים לייחס את הציווים הללו לספר הקדושה, ולהשאירו במעמדו המיוחד עקב החזרה על שורש זה לאורכו.

הקטעים המיוחסים לספר הקדושה מתחילים ב ומסתיים ב. בדומה למערכות אחרות של חוקים מקראיים, כגון החלקים החוקתיים בספר דברים (-) וספר הברית שב-, ספר הקדושה פותח בדיני קורבנות ומסתיים בדברי ברכה וקללה למי שיקיים או יפר את הספר. לראייה, הסיום של של תורת הקדושה, , דומה מאוד לסיום של החלק החוקתי בספר דברים, . מהרמה התוכנית, ספר הקדושה דומה לספר הברית שב-. רוב החוקים המצוינים בשני המקורות הם אפודיקטיים, ובשניהם הדין של מידה כנגד מידה בא לעיתים תכופות.

מוצא
כתיבתו של ספר הקדושה מיוחסת, בדרך כלל, לכוהני בית המקדש שבירושלים. ספר הקדושה קרוב בלשונו למקור הכהני. בין ספר הקדושה ובין ספר יחזקאל נמצאו הרבה מאפיינים לשוניים דומים, אף יותר מאלה שבינו לבין המקור הכהני. לפיכך, יש הטוענים כי האסכולה שהייתה אחראית לכתיבת ספר יחזקאל הייתה אחראית אף לכתיבתו של ספר הקדושה. הם משתמשים בטענה זו כדי לייחס את כתיבת הספר לכוהנים, כיוון שגם יחזקאל הנביא היה מכוהני בית המקדש בשנים שקדמו לחורבן. ביטויים החוזרים על עצמם הן בספר יחזקאל והן בספר הקדושה כוללים, בין השאר, את  שמופיע גם ב ואת  לעומת .

באשר לזמנו של ספר הקדושה, בתוך הספר נמצאים כמה ציווים האוסרים על הקרבת ילדים למולך. הקרבה כזו הייתה נפוצה בימיהם של אחז ומנשה, אך פסקה לאחר מציאת ספר התורה בימי יאשיהו. רמז זה אינו מסתדר עם הדמיון של ספר הקדושה ללשונו של יחזקאל, שכן יחזקאל פעל שנים רבות לאחר יאשיהו. עם זאת, ירמיהו, שגם הוא פעל שנים רבות לאחר יאשיהו, מזכיר את עניין הקרבת הילדים למולך פעמים מספר בספר שלו, אך כנחלת העבר. בספר אף נזכר איסור לבצע העלאה באוב, שבדומה להקרבת ילדים למולך, נאסרה אף היא בימי יאשיהו.

השוואה למקור הכהני
ספר הקדושה מופרד, בדרך כלל, מהמקור הכהני, שאחראי היה לכתיבת שאר ספר ויקרא. כהוכחה למעמדו העצמאי של ספר הקדושה, ניתן לראות כפילויות רבות בינו לבין המקור הכהני. כך, למשל, פירוט לגבי חגי ישראל ומועדיו בא הן ב, המיוחס לספר הקדושה, והן ב-, המיוחס למקור הכהני. המקור הכהני מתייחס ביתר שאת לפולחן הכהנים ולבעיות הטומאה העולות מהפולחן, בייחוד ב במהלך נדודי בני ישראל במדבר. לעומתו, ספר הקדושה מיועד עבור מי שאינו כוהן, ונראה שהוא מתייחס לחייו היומיומיים של האדם הפשוט בארץ ישראל. ספר הקדושה דווקא נוטה לקצר בחוקי הקרבת הקורבנות, והוא מרחיב עליהם רק כשהם נוגעים לעבודת האזרח ולא לזו של הכהנים. החוקים הנוגעים לכוהן המוזכרים בספר הקדושה מתייחסים, כאמור, רק לחייו היומיומיים, כגון איסורי נישואים לכהן, ולא לעבודת המקדש.

אף שספר הקדושה קרוב בלשונו למקור הכהני, עדיין שוררים ביניהם הבדלים מספר. כך, למשל, בעוד המקור הכהני נוהג להשתמש בביטוי  בצורת הסביל, ספר הקדושה משתמש בצורת הפעיל: . כיוון שספר הקדושה נכלל בתוך ספר ויקרא, ששאר חלקיו שייכים למקור הכהני, מקובל להניח כי חלקים מספר הקדושה נגועים בעריכה כוהנית. לפיכך נטען כי ספר הקדושה קדם למקור הכהני, והוא שולב מאוחר יותר בספר ויקרא על ידי העורך הכהני. חלקים אחרים בתורה העוסקים בעניינים אזרחיים מיוחסים אף הם לספר הקדושה, תוך שעברו עריכה כוהנית.

חוקר המקרא ישראל קנוהל טוען כי דווקא המקור הכהני קדם לספר הקדושה, ולא להפך. לדבריו, בעוד שהמקור הכהני מייחס למלאכת הקרבת הקורבנות את עיקר הקשר בין אלוהים לבין עם ישראל, ספר הקדושה מרחיב על כך בצרפו את חוקי המוסר לקשר בין אלוהים לעם, פרט למלאכת הקרבת הקורבנות. זאת, בעקבות הביקורת החברתית שהעלו הנביאים בין כתיבת המקור הכהני לבין כתיבתו של ספר הקדושה.

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

ספר ויקרא
השערת התעודות