גדוד נכטיגל

גדוד נכטיגל שנודע גם כ"קבוצת גדוד הזמיר האוקראיני" (בגרמנית: Bataillon Ukrainische Gruppe Nachtigall), או כ"קבוצה מיוחדת נכטיגל" (Sondergruppe Nachtigall) הייתה יחידת משנה בפיקודה של יחידת המבצעים המיוחדים של האבווהר הגרמני "ברנדנבורגר" (Brandenburgers). יחידה זו וגדוד רולנד נוסדו ב-25 בפברואר 1941 כאשר ראש האבווהר, אדמירל וילהלם קנריס, אישר הקמת "לגיון אוקראיני" תחת פיקוד גרמני. הלגיון הורכב מאוקראינים מתנדבים שרבים מהם היו חברים או תומכים בארגון הלאומנים האוקראינים (OUN-B). הגדוד השתתף בשלבים מוקדמים של מבצע ברברוסה (פלישת הציר לברית המועצות ) עם קבוצת ארמיות דרום בין יוני לאוגוסט 1941.

לאחר החזרה לגרמניה בנובמבר 1941 אורגנו חברי הלגיון האוקראיניים לגדוד ה-201 של השוצמנשפט. הגדוד מנה 650 איש ששירתו שנה בביילורוסיה הכבושה בידי הנאצים (בלארוס של היום) לפני פרוק הגדוד. רבים מחבריו, במיוחד המפקדים, הצטרפו לצבא ההתקוממות האוקראיני שנוסד ב-1942, ו-14 מחבריו הצטרפו לדיוויזיית האס-אס גליציה באביב 1943.

הקמה והדרכה 
לפני מבצע ברברוסה, ארגון הלאומנים האוקראינים של סטפן בנדרה (OUN) חיפש קשר עם גרמניה הנאצית וקיבל את הכשרתו שם כדי לנצל זאת כהזדמנות להחזיר את עצמאותה של אוקראינה.

לפי האקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה ומקורות נוספים, מנהיג OUN-B בנדרה קיים פגישות עם ראשי המודיעין של גרמניה, בנוגע להקמת גדודי נכטיגל ורולנד. ב-25 בפברואר 1941 קנאריס אישר את הקמת הלגיון האוקראיני בפיקוד גרמני ובו 800 איש. רומן שוחביץ' הפך למפקד הלגיון מטעם OUN-B. ארגון OUN ציפה שהיחידה תהפוך לליבה של הצבא האוקראיני העתידי. באביב קיבל ה-OUN שניים וחצי מיליון מארק לשם פעילות חתרנית נגד ברית המועצות. באביב 1941 הלגיון אורגן מחדש לשתי יחידות, גדוד נכטיגל וגדוד רולנד.

ההכשרה לנכטיגל התקיימה בנויהאמר ליד שלסיג. המפקד האוקראיני היה רומן שוחביץ' והגרמני תיאודור אוברלנדר, מאוחר יותר השר הפדרלי לעקורים, פליטים וקורבנות מלחמה בגרמניה המערבית. אובר-לויטננט ד"ר הנס-אלברכט הרצנר  הופקד על הפיקוד הצבאי על הגדוד.

יחידת נכטיגל הייתה מצוידת במדי ורמאכט סטנדרטיים. לפני שנכנסו ללבוב הניחו על כתפיהם סרטים כחולים וצהובים.

בברית המועצות 
ארבעה ימים לפני ההתקפה על ברית המועצות הועבר הגדוד לגבול. בליל 23–24 ביוני 1941 חצה הגדוד את הגבול ליד פשמישל ונסע לכיוון לבוב. גדוד נכטיגל נסע עם דיוויזיית פנצר-ייגר וכמה יחידות טנקים עברו דרך ראדימנו - לבוב - טרנופול - חמלניצקי - ויניצה. במסגרת גדוד ברנדנבורג 1 נכנסו החיילים הראשונים של גדוד נכטיגל ללבוב ב-29 ביוני. הגדוד תפס שמירה על עמדות אסטרטגיות, החשובה בהם - תחנת הרדיו בגבעת ויסוקי זמוק במרכז לבוב. מתחנת הרדיו יצאה ההכרזה על עצמאות אוקראינה.

חיילי נכטיגל ארגנו את הכרזת העצמאות של אוקראינה שהוכרזה על ידי ירוסלב סטצקו ב-30 ביוני והשתתפו בה. כומר הגדוד איוון רינוך נשא נאום לאחר סיום ישיבת ההכרזה. הממשל הגרמני לא תמך בפעילויות אלו אך לא פעל בחומרה נגד המארגנים עד אמצע ספטמבר 1941.

הפלוגה הראשונה של גדוד נכטיגל יצאה מלבוב עם הברנדנבורגרים ב-7 ביולי לכיוון זלוטשוב. שאר היחידה הצטרפה מאוחר יותר במהלך מסעה מזרחה לכיוון זלוטשוב, טרנופול וויניצה. היחידה השתתפה בפעולה נגד קו סטלין, וחלק מחבריה זכו בפרס גרמני. בשלושה כפרים במחוז ויניצה נורו "כל היהודים שבהם נתקל הגדוד".

הסירוב הגרמני לקבל את הכרזת ה-OUN(b) ב-30 ביוני על עצמאות אוקראינה בלבוב הוביל לשינוי בכיוון הפעולה של גדוד נכטיגל. עקב כך, הגדוד הוחזר לקרקוב ופורק מנשקו ב-15 באוגוסט. מאוחר יותר הפך עם גדוד רולנד לגדוד ה-201 של השוצמנשאפט (Schutzmannschaft).

הערכה 
ההיסטוריון הרוסי סרגיי צ'וייב קבע כי למרות סיומו, OUN השיג את יעדיו הסופיים - 600 חברי ארגונם קיבלו הכשרה צבאית וניסיון קרב ותפסו עמדות כמדריכים ומפקדים בצבא ההתקוממות האוקראיני החדש.

בנדרה כתב: "הסוף של OUN היה כזה: על הטורים המהפכניים פיקד רומן שוחביץ' עם קבוצה קטנה של קצינים שלא רק עברו הכשרה צבאית אלא הגיעו להבנה ברורה של טקטיקות צבאיות. והכי חשוב, הם הביאו איתם הבנה של ארגון, אסטרטגיות וטקטיקה של לחימה פרטיזנית, ושיטת התמודדות גרמנית עם קבוצות פרטיזנים. הידע הזה היה מאוד שימושי בגיבוש ובפעילות של UPA ובעימותים העתידיים שלה."

במהלך ההיסטוריה הקצרה שלו, לגדוד נכטיגל היו 39 הרוגים ו-40 פצועים.

מחלוקת 

לא ידוע אם הגדוד השתתף בפוגרום בלבוב ביולי 1941 או רק חלק מחברי היחידה אכן השתתפו בפוגרום.

ועדה בינלאומית הוקמה בהאג בהולנד ב-1959 לביצוע חקירות עצמאיות. החברים היו ארבעה פעילים אנטי-נאצים לשעבר, עורך הדין הנורווגי הנס קפלן, שר החוץ הדני לשעבר ונשיא הפרלמנט הדני אולה ביירן קראפט, הסוציאליסט ההולנדי קארל ואן סטאל, הפרופסור הבלגי למשפטים פלור פיטרס, והמשפטן השווייצרי וחבר הפרלמנט קורט סקוך. בעקבות חקירת עדים אוקראינים בין נובמבר 1959 למרץ 1960, סיכמה הוועדה: "לאחר ארבעה חודשים של בירורים והערכת 232 הצהרות של עדים מכל החוגים המעורבים, ניתן לקבוע כי להאשמות נגד גדוד נאכטיגל ונגד הסגן דאז וכיום השר הפדרלי אוברלנדר אין בסיס, למעשה".

הצד האוקראיני טען שאף אחת מהטענות לא הוכחה במסמכים כלשהם וכי העדיפות העיקרית של הגדוד הייתה אבטחת תחנת הרדיו והעיתונים, וכן הכרזה על עצמאות אוקראינה.

הוועדה הקנדית לפושעי מלחמה בקנדה (ועדת דשיין) שבדקה האשמות של פושעי מלחמה המתגוררים בקנדה, לא הזכירה בשמו איש מחיילי גדוד נכטיגל. יתרה מכך, היא הגיעה למסקנה כי אין להגיש כתב אישום נגד יחידות המשתפות פעולה עם הנאצים כקבוצה וכי אין די בחברות ביחידות כאלה כדי להצדיק העמדה לדין.

מרכז שמעון ויזנטל טען כי בין 30 ביוני ל-3 ביולי 1941, בימים שהגדוד היה בלבוב, השתתפו חיילי נכטיגל יחד עם הצבא הגרמני והאוקראינים המקומיים ברצח יהודים בעיר. באנציקלופדיה של השואה נכתב כי היחידה הועברה מלבוב ב-7 ביולי ונשלחה לחזית המזרחית.

פולנים טענו שחברי גדוד נכטיגל בהנהגת הנאצים השתתפו בטבח פרופסורים פולנים, כולל ראש ממשלת פולין לשעבר קז'ימייש ברטל, תדיאוש בוי-ז'לנסקי ואחרים, בלבוב ב-1941. 

פעילותו של גדוד נכטיגל שנויה במחלוקת. מחקר על הטבח בלבוב על סמך מסמכים מהתקופה נערך על ידי אלפרד-מוריס דה זאיאס בספרו The Wehrmacht War Crimes Bureau, 1939-1945.

קישורים חיצוניים

 גדוד נכטיגל ב באתר יד ושם

הערות שוליים

מקורות 
 Ukrainians in the military during World War II
שואת יהודי אוקראינה
שואת יהודי פולין
יחידות מתנדבים זרות בוורמאכט