וולבוז'

וולבוז' (באנגלית: Wolbórz; בפולנית: Wolbórz; פונטית: [ˈvɔlbuʂ]) היא עיירה במחוז פיוטרקוב  שבפרובינציית לודז', במרכז פולין. העיירה מהווה מקום מושבה של הנהלת המחוז המנהלי. היא שוכנת לאורך הכביש הלאומי הפולני מספר 8, כ־16 קילומטרים צפון מזרחית לפיוטרקוב טריבונלסקי ו-41 קילומטרים דרום מזרחית לבירה האזורית (הפרובינציה) לודז'. הטמפרטורות בעיר, נעות בין 20°C- בחודש ינואר ל-18°C בממוצע ביולי.

אוכלוסיית וולבוז' מנתה 2,297 תושבים, נכון לשנת 2020 באותו הזמן חיו במטרופולין וולבוז' 7,830 נפשות. בשנת 1273 הוענק לוולבוז' מעמד עיר, אך בשנת 1870 נשלל ממנה מעמד העיר ומעמדה שב להיות מעמד כפר, כתוצאה מהשתתפות תושיבה במרד ינואר (1863–1864) כנגד האימפריה הרוסית. ב-1 בינואר 2011 הושב לוולבוז' מעמד העיר.

היסטוריה 

ארכאולוגים מצאו בחפירות ארכאולוגיות באזור וולבוז' שבאזור התיישבות בני אדם כבר בשנת 4000 לפני הספירה. בתקופות המוקדמות של ממלכת פולין, הייתה וולבוז' מרכז של היחידה המנהלית המקומית בשם אופול. בשנת ה-1120, הפכה וולבוז' לאחד ממקומות המושב של הבישופים של קויאוויה. וולבוז' מוזכרת כבר בשנת 1136 כמבצר וכעיר-מסחר. עדויות משנת 1273 מאשרות שוולבוז' הייתה מרכז סחר חשוב, בשעה שהעיר קיבלה מענק עירוני מהדוכס לשק השני ת׳ה בלאק .

בשנת 1357, האמנה של וולבוז' עוצבה על פי זכויות מגדבורג מודרניות יותר. חשיבות העיר הייתה התבטאה בכך, שהאקדמיה של קרקוב, הקימה בה שלוחה בניהול רקטור, שישה פרופסורים ואושר לה להעניק תארים אקדמיים. ב-9 בספטמבר 1409, המלך ולדיסלב השני יגיללו פרסם בעיר פנייה לאנשי הדת והאצולה הפולנית, בה הוא הפציר בהם להילחם באבירים הטווטונים. כמו כן, אבירים מפולין הקטנה, פודוליה ורותניה האדומה התרכזו במקום לפני קרב גרונוולד. המלך יגיללו ביקר בוולבוז' לא פחות מ-15 פעמים, שליטים פולנים אחרים הגיעו גם הם לעיר, במיוחד כשבית הדין של הכתר התקיים בפיוטרקוב טריבונלסקי הסמוכה.

במאות ה-15 וה-16 שגשגה וולבוז'. העיר הייתה מרכז מסחר ואומנים גדול, עם מספר בתי מלאכה, מבשלות בירה וטחנות. בשנת 1521 מנתה וולבוז' 3000 תושבים, עם חמש כנסיות, שלושה בתי כנסת, שלושה בתי חולים, 400 בתים, בית עירייה, טירת בישוף עם גן איטלקי ו-259 אומנים. בשנים 1536 ו-1548 נשרפה העיר. בשנת 1544 הפכה כנסיית ניקולס הקדוש למכללה דתית (קולגיאטה).

תקופת השגשוג של העיר הסתיימה במאה ה-17. ב-1618 נשרפה וולבוז' בשריפה; ב-1655 נבזזה העיר על ידי חיילים שוודים; ובשנת 1671 העיר שוב נשרפה. לאחר האסונות הללו, וולבוז' מעולם לא התאוששה.

לאחר חלוקת פולין וקונגרס וינה, וולבוז' (מאז 1815) השתייכה לפולין הקונגרסית שבשליטת רוסיה. בשנת 1870, בעקבות מרד ינואר כנגד האימפריה הרוסית, וולבוז' איבדה את מעמד העיר שלה. בשנת 1892 מנתה אוכלוסיית וולבוז' 3000 נפש, כולל 700 יהודים.

בספטמבר 1939, בקרבות עם הצבא הנאצי בקרב במכונה קרב פיוטרקוב טריבונלסקי , הגרמנים רצחו פולנים וגירשו את כל יהודי המקום לגטו לודז'.

קהילת יהודי וולבוז' 

לא ידוע אם התגוררו יהודים בוולבוז' עד 1689 מאידך מוזכר שבשנה זו הבישוף מוולוצלאבק הוציא צו, האוסר רשמית על מגורי יהודים בעיר. במאות ה-17–18 התגוררו יהודים בכפר הסמוך וסולה. החל מתקופת הכיבוש הפרוסי (1793) יהודים התיישבו בקבוצות קטנות בוולבוז' עצמה, על אף איסור-המגורים וכן איסור קניית נכסי- דלא-ניידי, שהיו בתוקפם עד 1862. רבי יששכר בעריש הכהן נולד בעיר בשנת תקס"ג - 1803 לרבי משה. שהיה חתנו של הרב אברהם צבי מוולברוז'. משנת תרכ"ב - 1862 רבי יששכר בעריש הכהן החל לכהן ברבנות ובאדמו"רות בוולברוז'. הוא נפטר בפיטרקוב בא' בחשוון תרל"ח - 1878. הוא חיבר את הספרים "עבודת יששכר" "אמרי נועם" ו"סדר הזמנים".

מקורות פרנסתם של היהודים במאה ה-19 היו המסחר הזעיר והמלאכה. בשנת 1840 היו בין 10 ראשי משפחה שעיסוקם מוגדר: סוחר, 4 חנוונים, חייט, 2 בורסקאים, אופה וקצב. החל משנות ה-30 של המאה ה-19 חצר האדמו"ר שימשה מקור פרנסה ליהודי וולבוז', שאליו נהרו בחגים חסידים גם ממקומות מרוחקים. בעלי אכסניות ומסעדות מאולתרות היו מהאמידים ביותר בין יהודי וולבוז'. אחד מהם, מנחם מנדל שטראסברג, בעל אכסניה ומסעדה לחסידים, שימש כפרנס הקהילה שנים רבות לפני מלחמת העולם הראשונה.

הניסיונות הראשונים של קהילת וולבוז' לזכות בעצמאות, לאחר שהייתה כפופה יחד עם 5 הכפרים הסמוכים, לקהילת פיוטרקוב טריבונאלסקי, התחילו בשנות ה-20 של המאה ה-19. ניסיונות אלה היו קשורים בהשתקעות במקום של ר' יששכר דב בר הכהן טורנהיים, שהוכתר לימים לאדמו"ר וייסד את שושלת וולבוז'. הוא מונה באופן בלתי-רשמי כרב העיר. ב־1831 נוסדו ביוזמתו החברה- קדישא וחברת ביקור-חולים. ב־1839 נענו השלטונות בפיוטרקוב לבקשתם של יהודי וולבוז' והתירו להם לערוך בחירות להנהלת הקהילה. ב־1862 נתמנה רשמית ר' יששכר דב בר לרבה של וולבוז' ובאותו זמן קודש גם בית-העלמין. לא ידוע מתי נבנה בית-הכנסת העשוי-עץ, שערכו האמנותי היה רב. בית הכנסת עמד על מכונו עד 1928, ואז עלה באש. קהילת וולבוז' זכתה לעצמאות מלאה ב־1907. נבחרה הנהלת- הקהילה, נתמנה רב רשמי (שאינו תלוי באדמו"ר מוולבוז').

בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, היישוב היהודי בוולבוז' הצטמצם במידה ניכרת כתוצאה מחוסר מקורות פרנסה ומוסדות חינוך יהודיים גבוהים. לשקיעתה של הקהילה תרמה גם פעולתם המוגברת של האנטישמיים: ב־1927 חולל בית-העלמין.

לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה, נהרסו ב־5 בספטמבר 1939, תוך הפגזה כבדה, רוב בתי העיירה. כל מי שיכל לברוח, ברח, אך לאחר שהגרמנים כבשו את העיירה, שבו יהודים רבים כולל פליטים ועקורים, לעיר. מספרם של היהודים בשנים 1940 - 1941 עלה ל־436-424 נפש.

היישוב וולבוז' חוסל באוקטובר 1942. כ־400 יהודי וולבוז' גורשו לגטו פיוטרקוב ומשם שולחו בימי חיסול הגטו בין התאריכים 15–21 באוקטובר 1942 למחנה הריכוז טרבלינקה. זמן קצר לפני חיסול היישוב היהודי בוולבוז' התגברו רדיפות היהודים. ידועה ההתעללות המיוחדת ברב דמבינסקי. הרב מת בייסורים (בא' דראש-השנה תש"ג) ונטמן בבית-העלמין בוולבוז'. רק כעשרים יהודים תושבי וולבוז' שחיו במקום בפרוץ המלחמה נותרו בין החיים לאחר המלחמה.

אוכלוסייה 

התפלגות האוכלוסייה במטרופולין וולבוז', לפי גברים ונשים היא: 50.7% נשים ו-49.3% גברים. קצב השינוי בגודל האוכלוסייה בין השנים 2002–2011 עומד על 0.13%+ בשנה. ההתפלגות לפי גילים היא: גילאי 0–17 עומד על 1,583 נפש, גילאי 18–64 עומד על 4,777 נפש וגילאי 64 + עומד על 1,470 נפש. ההתפלגות לפי עירוניים וחקלאים היא: 71.1% חקלאים ו-28.9% עירוניים.

אקלים

אתרים היסטוריים 

בין האתרים העיקריים בעיירה ניתן למנות את: מתחם הפארק והארמון של הבישופים של קויאביה, קולג' סנט ניקולס, בית כנסת מהמאה ה-19, בתי קברות, בתי דירות מהמאה ה-19 ושרידים של טירה בישופית (מאה ה-14).

ראו גם
 פיוטרקוב טריבונלסקי

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

לודז' (פרובינציה): ערים
קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום