אלן שארפ

אלן שארפ (באנגלית: Alan Sharp; 12 בינואר 1934 – 8 בפברואר 2013) היה סופר ותסריטאי סקוטי. הוא פרסם שני רומנים בשנות ה־60, ולאחר מכן כתב תסריטים עבור כעשרים סרטים, שרובם הופקו בארצות הברית. 

בכתבה על מותו בניו יורק טיימס נכתב כי "העלילות הידועות ביותר שלו יצרו ולאחר מכן פירקו ציפיות קהל לגבי כל האמיתות ההוליוודיות הרגילות, ובפרט ניצחון הצדק, האהבה, והידידות".

ביוגרפיה

ראשית דרכו 
שארפ גדל בגרינוק, סקוטלנד, בן לאם חד הורית, אשר אומץ בגיל שישה שבועות על ידי מרגרט וג'וזף שארפ, עובד במספנה. הוריו המאמצים השתייכו לכנסייה של צבא הישע.

בגיל 14 עזב אלן שארפ את הלימודים כדי להתלמד במספנה, הראשונה מתוך סדרה ארוכה של עבודות מזדמנות. הוא עבד גם כעוזר לבלש פרטי, כמורה לאנגלית בגרמניה, פועל בניין, שוטף כלים, מוקדן לילה בחברת אבטחה, אורז בחברת שטיחים, ותפקיד פקידותי כלשהו בחברת IBM. מ־1952 עד 1954, שירת בצבא הממלכה המאוחדת.

משהשתחרר חזר לגרינוק, נישא, והתכוון ללמוד הוראה. עם זאת, כשהגיע מענק הלימודים שלו, נתן את הכסף לאשתו ועזב לגרמניה. לאחר מכן עקר ללונדון מתוך כוונה להפוך לסופר.

קריירה 
תסריט מאת שארפ הופק ושודר בטלוויזיה הבריטית ב־1963, ומחזהו "A Knight in Tarnished Armour", המבוסס על תקופתו במספנה, הופק ושודר ב־1965.

באותה שנה ראה אור הרומן הראשון שלו, "A Green Tree in Gedde", והתקבל היטב, ואף זכה בפרס מועצת האמנויות הסקוטית לשנת 1967. עם זאת, הספר גם נאסר בסקוטלנד לזמן מה, בשל תוכן מיני שבו.

הרומן היה החלק הראשון של טרילוגיה מתוכננת, ושארפ פרסם את הרומן השני, The Wind Shifts, ב־1967. הרומן השלישי, ששמו בטיוטה היה The Apple Pickers,  נותר בכתובים כאשר שארפ היגר להוליווד וחדל לעסוק בו, לטובת כתיבת תסריטים.

שארפ נישא בשנית, ובמקביל ניהל מערכת יחסים עם הסופרת בריל ביינברידג', שאיתה הוליד בת בשם רות, שלימים נתכנתה רוּדי. מאוחר יותר אמרה ביינברידג', "הוא הופיע ללידה של רודי, אבל אז אמר שהוא הולך להוציא ספר מהמכונית וירד למטה ומאז לא חזר".

תסריטאות 
כששארפ עבר להוליווד הצהיר שברצונו לכתוב סרטי בלשים ומערבונים. "הם עמדו בקריטריונים של ניתוק מתוכן אישי ועדיין אפשרו לי לכתוב על נושאים שעניינו אותי", אמר.

הוא כתב את הסרט The Last Run, שאותו כינה "ניסיון להשתמש במרדף הפשע המלודרמטי כדי להתמודד עם מה שמעסיק את הגיבור, יהא אשר יהא". לאחר מכן כתב סדרה של מערבונים, כגון Ulzana's Raid ו"בילי שני כובעים". את Night Moves, סרט שכּתב, תיאר כ"ניסיון להשתמש בתבנית הבלשית הקלאסית – הבלש הפרטי – אבל להציב אותו בנוף שבו לא הצליח לפתור את התעלומה".

משנות ה־80 של המאה ה־20, חיבר שארפ תסריטים בעיקר עבור הפקות טלוויזיה אמריקאיות. תסריט הטלוויזיה שלו משנת 1993 (עם וולטר קְלֶנְהרד) ל"The Last Hit" היה מועמד לפרס אדגר אלן פו (בקטגוריית סרט הטלוויזיה או המיני־סדרה הטובים ביותר). עוד חיבר את התסריט ל"The Osterman Weekend" (שירת הברבור של הבמאי סם פקינפה ב־1982), רוב רוי (1995) ו"Dean Spanley" (2008) על פי הנובלה מאת לורד דנסייני. הוא הכריז על כוונה לחבר סרט על חיי כריסטופר מארלו, וכן על רוברט ברנז, אך שני סרטים אלו לא הופקו בסופו של דבר.

חיים אישיים 
השחקנית רודי דייוויס היא בתם של שארפ ושל הסופרת בריל ביינברידג', אשר עיצבה דמות ראשית ברומן Sweet William (1975) בהשראת שארפ. גם בריאן פנדריי שאב השראה מדמותו של שארפ עבור הסיפור "Sometimes She'll Dance", שפורסם במקור כסיפור קצר ב־2012 ושימש בהמשך, בשינויים, חלק הסיום של הרומן The Man in the Seventh Row and Related Stories of the Human Condition, שראה אור בשנת 2020.

בת נוספת, רייצ'ל מיני שארפ, אף היא שחקנית לזמן קצר, הייתה נשואה ללוק פרי.

שארפ הותיר אחריו את אשתו הרביעית, הרייט שארפ, ובסך הכל שישה ילדים, שני בנים חורגים ו־14 נכדים, כולל המתאבק המקצועי 'ג'אנגל בוי' ג'ק פרי.

התקבלות 
בכתבה על מות שארפ בטיימס נכתב בין היתר כי "הוא מעולם לא הפך ידוע לכל. היו לו חיים ואורח חיים שמהם נהנה, ונראה היה שזה הספיק לו. היה לו כישרון עצום, אבל לפעמים נדמָה שהוא חסר שאפתנות, או שנרתע מלהתחייב, או נראה אכול ספקות לגבי יכולותיו שלו, ופטר את עבודתו כ'פסטיש'."

בשנות ה־70 הפכו שישה תסריטים של שארפ לסרטים הוליוודיים בולטים, רובם על דמויות ונושאים אמריקאים מובהקים. וולטר צ'ו כתב על תסריטי שארפ מתקופה זו, "בכוח התסריטים שלו [...], הסופר הסקוטי אלן שארפ נראה שייך ל[שכבת ה]סופרים והבמאים הידועים והמוערכים יותר של הקולנוע האמריקאי החדש. התסריטים של שארפ ניחנים במורכבות נרטיבית ובסיטואציות עתירות משמעויות וגורל נגזר."

מבקר הקולנוע של טיים אאוט לונדון, טרבור ג'ונסטון, כתב כי "אפשר לטעון שסקוטי מסוים בן שבעים ומשהו הוא אולי התסריטאי החי הגדול ביותר של בריטניה. נוהגים לתפוס את הוליווד של שנות ה-70 שלפני מלחמת הכוכבים כסוג של תור זהב של צלולואיד, ואלן שארפ היה שם בעובי הקורה, עבד עם הטובים ביותר, ויצר רקורד שאליו רק תסריטאים בריטים ספורים יכולים להשתוות."

דייוויד נ' מאייר שילב הערה על כתיבתו של שארפ בביקורת שלו על Night Moves (בבימוי ארתור פן ב־1975). לאחר תיאור של סצנת פיתוי חשובה מהסרט, מוסיף מאייר: "הרגעים הנהדרים והרעילים האלה – העוגיות המלאות בארסן – מוגשות לנו הודות לתסריט הארסי, המתעתע, והמעגלי באופן מושלם של אלן שארפ. קשה שלא להתייחס אליו – ולא אל פן – כמנוע העוצמה הבלתי־מתיישנת של [סרט זה]."

קוונטין קרטיס כינה את התסריט של "רוב רוי" "אחד התסריטים הטובים ביותר בעשור האחרון".

תסריטים בולטים 
 Ulzana's Raid  (1972)
 בילי שני כובעים (1974)
 Night Moves (1975)
 שנה בצל הסכנה (1982) (ללא קרדיט)
 רוב רוי (1995)
 בן חור (2010)

לקריאה נוספת 
 Craig, Cairns, The Body in the Kit Bag: History and the Scottish Novel, in Bold, Christine (ed.), Cencrastus No. 1, Autumn 1979, pp. 18 – 22 .
  דעותיו של שארפ על הקריירה שלו, ועצות ליוצרים צעירים.
 
 
  ברגן רואה את Ulzana's Raid ואת Night Moves כתסריטים הטובים ביותר של שארפ, ואף טוען כי Ulzana's Raid היה החביב על שארפ עצמו.
  מהדורה מחודשת של הרומן של שארפ משנת 1965.
 
 
 
  רומן שליווה את הסרט, ובו הנובלה המקורית של לורד דנסייני וגם התסריט של שארפ.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

תסריטאים בריטים
סופרים בריטים
סופרים סקוטים
בריטים שנולדו ב-1934
בריטים שנפטרו ב-2013