מערת הרמב"ן

מערת הרמב"ן היא מערה שעל פי האגדה בשנת 1267 קבע בה רמב"ן את מקומו לתפילה, המערה עמדה במחלוקת בשאלה האם המקום מוגדר כמקום מקודש לעניין חוק השמירה על המקומות הקדושים, בג"ץ הכריע שהמקום איננו מוגדר כך לעניין חוק זה.

היסטוריה
המערה ממוקמת בואדי אל-ג'וז ליד קבר שמעון הצדיק, סמוך לפתחו של נחל קדרון, המערה חצובה בסלע והיא בגודל של 23 על 25 מ', ובגובה של 5.5 מטר, המערה נתמכת בשני עמודים.

ערביי המקום קוראים למערה "מערת הנקודה" (-אל נוקטה).

רבי אשתורי הפרחי שסייר במקום בשנת 1322 מתאר את המקום וסביבתו אך לא כותב דבר על מערת הרמב"ן, כך גם רבי משה באסולה ב-1523, הקראי שמואל בן דוד ב-1641, ועוד.

בתחילת המאה ה-19 שימשה המערה כמחצבה ואז קנתה אותה משפחת אבו ג'יבנה המשפחה השתמשה במקום כמכלאה לצאן ובקר והמשפחה הקדישה את המקום לוואקף המוסלמי, לאחר תקופה נבנו סביב המערה מקומות מגורים, והמערה הפכה למטרד תברואתי, ב-1975 העירייה דרשה להעביר את המכלאות מהמקום והמשפחה פנתה לעסקים אחרים, המערה שנעזבה הפכה לאתר אשפה ולמקום מפגש של נרקומנים.

בסוף המאה העשרים שיפץ הרב שבתי אלפייה את המערה.

המערה אינה כלולה ברשימת המקומות הקדושים בתקנות השמירה על מקומות קדושים ליהודים - התשמ"א, לפי מספר עדויות לאחר תשכ"ז היה שילוט לא מסודר מקבר שמעון הצדיק למערת הרמב"ן.

כל הכותבים המציינים את המערה מתארים את מקומה כ"ליד מערת שמעון הצדיק", מספר כותבים מתארים את המערה כבעלת שני עמודי תמיכה; בדו"ח הרשמי של ועדת ביילין נכתב שבמערה כיום אין עמודים.

אהרן ביר כתב ב-1988 שהמערה היא קבר הרמב"ן, אך דעתו כנראה מוטעית.

המאבק המשפטי
במאי 2000 החלו עימותים במקום בין יהודים בראשות הרב בני אלון אז ח"כ מטעם האיחוד הלאומי, ובין ערבים בראשות פייסל אל-חוסייני, הטריגר לעימותים לא ברור, העיתונאי דני רובינשטיין העלה שתי סברות, האחת היא גילוי עניין במקום מצד קבוצת תלמידי ישיבה שהתנחלו בקבר שמעון הצדיק, או תכנון של עיריית ירושלים לפיתוח תשתיות בעמק בין ואדי ג'וז לשייח ג'ראח מה שהביא לחשש של המשפחה שיאבדו את השטח.

משפחת אבו ג'יבנה מסרו את השטח לחברת תחבורה שהתחילה להכשיר את המקום לחניון רכב וכלים כבדים, והחלו עימותים במקום.

בעקבות העימותים שר הדתות יצחק כהן מש"ס הכריז על המערה כמקום קדוש, והמערה הייתה אמורה לעבור לידי לאנשי משרד הדתות פעילי "המרכז הארצי לפיתוח מקומות קדושים".

בעלי המערה פנו לבג"ץ והרכב שופטים בראשות כרמי מוסק הורה לערבים להפסיק את העבודות במקום, יוסי ביילין ששימש אחר כך כשר הדתות הקים ועדה לחקור את המקום, והועדה הגיעה אף היא למסקנה שאפשר להכריז על המקום כמקום קדוש זאת בעקבות עדויות היסטוריות לביקור ותפילה של יהודים במקום, אך הוועדה סיווגה את המקום כקדוש מדרגה נמוכה ומאחר שהסכסוך נוגע לעניין המוסדר בחוק השמירה על המקומות הקדושים, 1967 החוק הירדני מ-1924, אינו חל, ובית המשפט מוסמך לדון בו.

לאחר דיונים ממושכים, בספטמבר 2003 אילץ בג"ץ (בהרכב השופטים מישאל חשין, דורית בייניש, ואסתר חיות) את שר הדתות לבטל את ההכרזה על האתר כמקום קדוש, ואכן השר אשר אוחנה ביטל את ההכרזה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

רמב"ן
אתרי עלייה לרגל (יהדות)
אתרים ארכאולוגיים בירושלים