Singular they

באנגלית, Singular they (בעברית: they בלשון יחיד) הוא כינוי הגוף "they", על כלל הטיותיו – them, their, theirs ו-themselves (או themself) – כאשר הוא משמש כגוף שלישי יחיד ולא כגוף שלישי רבים. החל מהמאה ה-18 המילה "they" שימשה לרוב כגוף שלישי רבים, כמו "הם" או "הן" בעברית; כלומר, כאשר ידוע שהקודמן (המילה או הצירוף אותו מאזכר כינוי הגוף) מאזכר יותר מעצם אחד. כיוון שבאנגלית "they" הוא נייטרלי מבחינה מגדרית, במאה ה-21, החלו דוברי אנגלית רבים להשתמש ב-"they" גם כאשר הקודמן מציין אדם שהגדיר את זהותו המגדרית כלא בינארית, כגון ג'נדרקוויר. בכך מסייע ה-singular they לדוברי אנגלית שמעוניינים להשתמש בשפה נייטרלית-מגדרית. על אף ששימוש זה הפך נפוץ בעשורים הראשונים של המאה ה-21, השימוש ב-singular they היה מוכר כבר במאה ה-14 לציון עצם שמגדרו אינו מפורט או ידוע, כגון במשפטים שבהם הנושא הוא "מישהו" לא ידוע.

היסטוריה 
החל מהמאה ה-14, "they" שימש כגוף שלישי יחיד כאשר הקודמן אינו מפורט או ידוע. לדוגמה, במשפט הבא כינויי הגוף they, their ו-them מאזכרים "מישהו" לא ידוע או "מישהי" לא ידועה, כך שהזהות המגדרית של הקודמן אינה ידועה:

במקרים אחרים נעשה שימוש ב-singular they במשפטים שנאמרים באופן כללי, ולא בהקשר של אדם ספציפי. לדוגמה, המשפט הראשון להלן מתייחס לכל מטופל יחיד או מטופלת יחידה (patient) ללא הבדל מגדר. כינוי הגוף שבא בהמשך המשפט מחליף את המילה "patient". דוברי אנגלית רבים ישתמשו ב-he (הוא) או she (היא), אך כינוי הגוף they מאפשר להימנע מהתייחסות למגדר של המטופל. במשפט השני הנושא הוא "a journalist" – כל עיתונאי או עיתונאית באופן כללי, ולא אדם ספציפי שמגדרו ידוע. המילה their מאזכרת את הנושא מבלי להתייחס למגדר:

כינוי הגוף they שימש בתחילה אך ורק לציון גוף שלישי רבים. לפי מילון אוקספורד, ההופעה הראשונה של they בלשון יחיד הייתה כמאה שנה לאחר השימוש בלשון רבים, בשנת 1375 בפואמה ויליאם והאדם-זאב  שתורגמה מצרפתית, וצורת השימוש הזו הפכה לנפוצה יותר לאחר מכן. לשימוש בכינוי גוף ברבים גם בלשון יחיד ישנם תקדימים בהתפתחות השפה האנגלית: כינוי הגוף "you" שימש בתחילה באופן בלעדי כגוף שני רבים ("אתם" ו"אתן" בעברית). בתרגום המלך ג'יימס לתנ"ך, למשל, נעשה ניסיון לשמור על ההבחנה העברית בין לשון רבים ליחיד, והכינויים thou, thee, thy, ו-thine שימשו ליחיד בלבד בעוד ye, you, your ו-yours שימשו לרבים בלבד. במאות ה-17 וה-18 הקפידו לשונאים על ההבחנה הזו, על אף שבשפה המדוברת השימוש ב-you כגוף שני יחיד ("אתה" ו"את") הפך למקובל בקרב רוב מוחלט של דוברי האנגלית והשימוש ב-thou ו-thee נחשב למיושן. באופן דומה, במאה ה-18 החלו לשונאים לגנות את השימוש ב-singular they. עם זאת, בניגוד לביקורת הלשונאים על "you" בלשון יחיד, שלא התקבלה בשפת הדיבור, במאות הבאות רוב הדוברים השתמשו ב-they בעיקר או רק בלשון רבים.

קיימות עדויות לשימוש ב-singular they כדי להימנע מציון המגדר כבר מ-1795. השימוש בכינוי הגוף בלשון יחיד באנגלית הסטנדרטית-מודרנית הפך נפוץ ומקובל יותר עם המעבר לשפה נייטרלית-מגדרית במאה ה-21. אף על פי שכמה מדריכי כתיבה מתחילת המאה ה-21 תיארו את צורת ה-singular they כשייכת בעיקר למשלב הדיבורי ופחות מתאימה בכתיבה פורמלית, עד לשנת 2020 רוב מדריכי הכתיבה קיבלו אותה ככינוי גוף.

בתחילת המאה ה-21 עלה הצורך להתייחסות לאדם ללא מגדר, והתפתח השימוש ב-singular they גם כאשר זהותו של האדם ידועה, עבור אנשים שאינם מזדהים כגבר או אישה. לדוגמה, המשפט הבא מתייחס לאדם יחיד ספציפי, ג'יי, אבל הדובר משתמש בכינוי הגוף them כדי לא לייחס לג'יי מגדר כלשהו:

המילה "they" בהקשר זה זכתה בתואר "מילת השנה" לשנת 2015 על ידי האגודה לניב האמריקאי , ול-2019 על ידי מרים-ובסטר. בשנת 2020, האגודה לניב האמריקאי בחרה בה גם בתור "מילת העשור" לעשור השני של המאה ה-21.

הטיות הצורה 
כמו you ביחיד, גם הצורה singular they נעשית עם קודמן (שם העצם המאוזכר) בלשון יחיד, אבל מקבלת את אותן צורות פועל כמו they ברבים, וכן יש להטות אותה כמו they ברבים (כלומר, them, their, ו-theirs), אלא שבצורת הגוף הרפלקסיבית, גם הצורה themself משמשת לעיתים במקום themselves.

עדויות לשימוש בצורה "themself" קיימות בין המאה ה-14 ל-16. השימוש בה גדל מאז שנות ה-70 או ה-80, אם כי היא עדיין מסווגת לעיתים כ"צורה נדירה". בשנת 2002 כתבו ג'ון פיין ורודני הדלסטון ב-"The Cambridge Grammar of the English Language" כי השימוש בה בדיבור הרגיל "נדיר ומקובל רק בקרב מעט מהדוברים", אך "סביר שיגדל עם ההכרה הגוברת של 'they' גם ככינוי גוף ביחיד". צורה זו שימושית כאשר מתייחסים לאדם יחיד בעל מגדר בלתי-מוגדר, אז צורת הרבים "themselves" עלולה להיראות לא מתאימה, כמו ב:

  —  איאן היסלופ , 1984

ממשלת קנדה ממליצה על "themselves" כצורה הרפלקסיבית של singular they לשימוש בטקסטי חקיקה פדרליים קנדיים, וממליצה שלא להשתמש ב-"themself".

שימוש 
כינוי הגוף they בשימוש עם קודמן בלשון יחיד מגיע מהאנגלית התיכונה של המאה ה-14 (מעט אחרי they בשימוש עם קודמן בלשון רבים, שהושאל מהנורדית העתיקה במאה ה-13), אז הוא שימש במשך מאות שנים, על אף שהוחרם על ידי מומחי דקדוק מסורתיים החל מאמצע המאה ה-18.

באנגלית מדוברת בלתי-פורמלית נעשה שימוש אוניברסלי ב-singular they. בדיקה שערך יורגן גרנר מהקורפוס הלאומי הבריטי  ופורסמה בשנת 1998, מצאה כי דוברי אנגלית בריטית, ללא קשר למעמד חברתי, גיל, מין או אזור מגורים, השתמשו ב-singular they לעיתים קרובות יותר מאשר ב-he נייטרלי-מגדרית או באפשרויות אחרות מסוג זה.

he גנרי 
בנוסף לכינוי הגוף they, מבחינה היסטורית מקובל להשתמש גם בכינוי he על מנת להתייחס לאדם שאינו-ידוע מכל מגדר, כמו להלן:

 
 —  ג'ורג' וושינגטון קייבל , "" (1879)

 
 —  ו' מ' ת'אקרי, "On Lett's Diary" (1869)

ההמלצה המפורשת הראשונה הידועה מצד מומחה דקדוק להשתמש ב-he גנרי ולא ב-they באנגלית רשמית נכתבה בספר "A New Grammar" מאת אן פישר , מאמצע המאה ה-18, בו נכתב כי "צורת הגוף הזכרית עונה לשם הכללי, שכולל הן את הזכר והן את הנקבה; כמו במשפט ''."

מומחי הדקדוק של המאה ה-19 התעקשו על he ככינוי נייטרלי מגדר בטענה כי איתו יש התאם במספר (כאשר they עשוי לבלבל), תוך דחייה של צורות כמו "he or she" כמגושמות, וקביעתם התקבלה באופן נרחב: לדוגמה בשנת 1850, הפרלמנט הבריטי העביר חוק שבו הוסכם כי בטקסטים ובכתבים של חוקי הפרלמנט, "מילים בעלות מין זכרי ייחשבו ככאלו שכוללות נקבות". ויליאם מאלון באסקרוויל וג'יימס ויט סיוול מזכירים את השימוש הנפוץ ב-singular they בספרם "An English Grammar for the Use of High School, Academy and College Class" משנת 1895, אך מציינים את העדפתם ל-he גנרי בנימוקים של התאם במספר.

באסקרוויל נותן מספר דוגמאות של סופרים מוכרים המשתמשים ב-singular they, כולל:

 
 —  לורד ביירון, "Werner" (1823),

 —  ג'יין אוסטן, מנספילד פארק (1814);

יש שטענו כי המניע האמיתי לקידום הצורה he "גנרי" הוא השקפת עולם אנדרוצנטרית, כאשר מין ברירת המחדל של בני אדם הוא זכר – ולכן מגדר ברירת המחדל הוא גברי. יש לכך כמה ראיות. לדוגמה, וילסון כתב בשנת 1560:

 "...הבה נשמור על הסדר הטבעי, ונעמיד את הגבר לפני האישה מנימוס."

 "...החשוב יותר מועדף ומוגדר קודם לכן. כפי שגבר מונח לפני אישה...";

 —  וילסון, "The arte of Rhetorique" (1560);

ופול כתב בשנת 1646:

 "המגדר הגברי ראוי יותר מהנשי."

 —  פול, "The English Accidence" (1646);

למרות ניסיונות מתמשכים של אנשי חינוך לשלול את השימוש ב-singular they לטובת he, עצתם נענתה בהתעלמות; אפילו סופרים בני התקופה המשיכו להשתמש ב-they (אם כי ייתכן שסופרים אמריקאים הקפידו יותר על האיסור). השימוש ב-he כביכול כנייטרלי-מגדרית נשאר מקובל לפחות עד שנות ה-60, אם כי על שימושים מסוימים נמתחה ביקורת מאוחר יותר כמגושמים או מטופשים, ובין היתר על השימושים הבאים:
 שימוש בקטע הפונה לאנשים בלתי-ידועים משני המינים:

 
 —  צ. ק. פרייס, American English Grammar (1940).
 ובקטע הפונה לאנשים ידועים משני המינים:

 
 —  ג'וזף פ. לאש, "Eleanor and Franklin" (1971)

שימוש ב-he גנרי כיום 
כינוי הגוף he עדיין נמצא לפעמים בכתיבה העכשווית כאשר מתייחסים לקודמן גנרי או בלתי ידוע. במקרים מסוימים ברור מההקשר כי האנשים שמדברים עליהם אמורים להיות גברים, כמו בציטוט הבא:

 
 —  טקסט מידע על סרטן הערמונית (2004)

במקרים מסוימים, הקודמן עשוי להתייחס לאנשים שרק ייתכן שהם גברים, או למקצועות שנחשבים באופן מסורתי כגבריים:

  (2008)

 
 —  הילרי רודהם קלינטון (2008)

במצבים אחרים, הקודמן עשוי להתייחס לאדם בלתי-ידוע כלשהו, משני המינים:

 —  ברזון (1985);
 

בשנת 2010, פנלופה צ'וי ודורותי גולדברט קלארק כתבו כי הם עדיין ממליצים להשתמש ב-he גנרי "בדיבור או כתיבה רשמיים":

 "...כאשר כינויי גוף לאדם שאינו ידוע משמשים כקודמן, צריך שהנושא, המושא וכינוי הקניין יהיו בלשון יחיד..."
 "Everyone did as he pleased" (, תרגום JPS לתנ"ך, 1985)

באנגלית מדוברת בלתי-פורמלית, כינויי גוף בלשון רבים משמשים לרוב עם קודמנים שמציינים אדם בלתי ידוע. עם זאת, צורה זו לרוב אינה נחשבת הולמת בדיבור או כתיבה רשמיים.

 בלתי-פורמלי: "Somebody should let you borrow their book"
 פורמלי: "Somebody should let you borrow his book"
 —  צ'וי, "Basic Grammar and Usage"

בשנת 2015, "מילון פאולר לאנגלית מודרנית" כינה זאת "השימוש המיושן ב-'he' במשמעות 'כל אחד' (anyone)", ובו נכתב:

בספר "Garner's Modern English" משנת 2016 תואר השימוש הגנרי בכינויי גוף זכריים בתור "ההשקפה המסורתית, המותקפת כיום כסקסיסטית".

עלייתה של השפה הנייטרלית-מגדרית 
הניסיונות הידועים המוקדמים ביותר ליצירת כינויי גוף נייטרליים-מגדרית החלו בשנת 1792, אז הכלכלן הסקוטי ג'יימס אנדרסון תמך ביצירת כינוי הגוף הבלתי-מוגדר "ou".

בשנת 1808, המשורר סמואל טיילור קולרידג' הציע את המילים "it" ו-"which" ככינויי גוף נייטרליים למילה "Person".

במחצית השנייה של המאה ה-20, גברה הדאגה מהשימוש בשפה גברית. הדבר כלל ביקורת על השימוש במילה "man" כמונח כללי הכולל גברים ונשים, ועל השימוש ב-"he" כדי להתייחס לכל אדם, ללא קשר למין.

כמו כן, נטען כי לא ניתן להשתמש ב-"he" ככינוי גוף גנרי הגיוני, כך שיובן שהוא כולל גברים ונשים. לדוגמה, עיתונאי הניו יורק טיימס ויליאם סאפייר כתב בטורו "On Language" כי הוא תומך בשימוש ב-he גנרי, והזכיר את הביטוי המנמוני "הזכר מאמץ את הנקבה" (the male embraces the female). ס' באדנדיק מברוקלין כתב לניו יורק טיימס בתגובה סרקסטית לטור, שבה הוא מדגים את הבעייתיות שבצורה זו:

עד שנת 1980, התנועה למעבר לשפה נייטרלית-מגדרית זכתה לתמיכה רחבה, וארגונים רבים, כולל מרבית המוציאים לאור, הוציאו הנחיות לגבי השימוש בשפה נייטרלית-מגדרית, אך נמנעו מלהמליץ על שימוש ב-"they" בגוף שלישי יחיד עם קודמן בלתי-מוגדר בלשון יחיד.

singular they כיום 
השימוש בשמות עצם ובכינויי גוף גנריים זכריים בשפה הכתובה והמדוברת פחת מאז שנות ה-70. בקורפוס של דיבור ספונטני שנאסף באוסטרליה בשנות ה-90, singular they היה לכינוי הגוף הגנרי הנפוץ ביותר (ולא he גנרי או "he or she"). באופן דומה, מחקר משנת 2002 שבדק קורפוס של עיתונים אמריקאים ובריטיים הראה העדפה לשימוש ב-they ככינוי נייטרלי-מגדרית בלשון יחיד.

את השימוש הגדל ב-singular they ניתן לייחס בין השאר לרצון הולך וגובר לשפה נייטרלית-מגדרית. פתרון בכתיבה פורמלית היה לעיתים קרובות לכתוב "he or she", או משהו דומה, אך הדבר נחשב לרוב למסורבל או תקין פוליטית יתר על המידה, במיוחד כשמשתמשים בביטוי בצורה מוגזמת. בשנת 2016, כתב העת American Speech פרסם מחקר של דארן ק' לסקוט, אשר חקר את כינויי הגוף בהם משתמשים דוברי אנגלית ילידים בתשובותיהם בכתיבה בלתי-פורמלית לשאלות הנוגעות לאדם ממגדר לא ידוע, ומצא כי 68% מהמשתתפים במחקר בחרו ב-singular they בהתייחסותם לקודמן כזה. חלק מהמשתתפים ציינו כי צורות כתיבה כמו "he or she" לא מספקות בעיניהם, מכיוון שהן אינן כוללות בתוכן אנשים שאינם מזדהים כזכר או נקבה.

המילה "they" בהקשר זה זכתה בתואר "מילת השנה" של 2019 על ידי מרים-ובסטר ושל 2015 על ידי האגודה לדיאלקט האמריקאי. ב-4 בינואר 2020, האגודה לדיאלקט האמריקאי הודיעה כי הכתירה את "they", שוב בהקשר זה, כ"מילת העשור" של שנות ה-2010.

שימוש עם כינוי גוף כקודמן 
הקודמן בלשון יחיד יכול להיות גם כינוי גוף, כגון "someone", "anybody" או "everybody", או כינוי גוף של שאלה, כמו "who":
 "somebody" או "someone":

 
 —  עיתון אמריקאי (1984)
 "anybody" או "anyone":

 
 — הנשיא ג'ורג' בוש, נאום מצב האומה, 1991

 
 —  שרה לונסדייל, ""Sharp Practice Pricks Reputation of Acupuncture", האובזרבר, 15 בדצמבר 1991

 
 — דוגמה שניתנה על ידי מייקל סוואן
  — איילין בלנטיין, "Transplant Jury to Vet Live Donors", דה סאנדיי טיימס, 25 במרץ 1990
 "nobody" או "no one":

  — דוגמאות שניתנו על ידי הדלסטון ואחרים.
 עם כינוי גוף שואל:

  — "The Cambridge Grammar of the English Language"
 "everybody", "everyone" וכו'

ריבוי מושגי או קשרים זוגיים 
למרות שכינויי הגוף "everybody", "everyone", "nobody" ו-"no one" הם בלשון יחיד ויש להשתמש בהם עם פעלים בלשון יחיד, לכינויי הגוף הללו יש "ריבוי מרומז", הדומה במקצת לריבוי המרומז של שמות עצם קיבוציים או קבוצתיים כגון "crowd" או "team", ובמשפטים מסוימים שבהם הקודמן הוא אחד מכינויי הגוף הללו ש"מרמזים" על צורת רבים, לא ניתן להחליף את המילה "they" ב-he גנרי, מה שמציע פרשנות של "ריבוי מושגי" במקום "משתנה קשור" (כינוי גוף המאזכר שם עצם). זאת בניגוד למשפטים הכוללים מספר קשרים בין זוגות מילים (שם עצם וכינוי גוף) ו-singular they, כגון:

 

ישנן דוגמאות שבהן כינוי הגוף המשמש כקודמן (כגון "everyone") עשוי להתייחס לקולקטיב, ללא השלכה הכרחית של קשרים זוגיים. אלו הן דוגמאות ל-they ברבים:

 

זאת כאשר משפטים אלו אינם מתאימים עם he גנרי או "he or she":

 

בנוסף, עבור מקרי "רבים מושגיים" אלה, לא יהיה זה מתאים להשתמש ב-"themself" במקום ב-"themselves", כמו במשפט הבעייתי הבא:

שימוש בשם עצם גנרי כקודמן 
הקודמן בלשון יחיד יכול להיות גם כל שם עצם גנרי באנגלית, כגון "person", "patient" או "student":
 שם עצם (למשל person, student, patient) בשימוש כללי (לדוגמה במובן של אדם כלשהו בכיתה או אדם ספציפי שאינו ידוע לדובר/לכותב)

 
 — מילון מקמילן לעסקים וניהול (1988)
 
  — רונלד סברן. "Protecting the Secretary Bird". פייננשל טיימס, 6 בינואר 1992.
 מצב של אדם שהוזכר קודם לכן ביחיד

 
 — רוברט ברצ'פילד ב-US News & World Report, 11 באוגוסט 1986

אפילו כאשר מתייחסים למצבו של אדם ממגדר ידוע, לעיתים עדיין משתמשים ב-they:

 — מתוך ריאיון
 

ניתן להשתמש ב-they גם עם קודמנים ששייכים למגדרים מעורבים:

  (במשפט זה "themself" עשוי להיות מתאים לרוב, "themselves" נראה פחות מתאים, ו-"himself" לא מתאים כלל)
 — דוגמאות שניתנו על ידי הדלסטון ואחרים.

אפילו עבור אדם שזהותו מוכרת ומגדרו ידוע, "they" עדיין עשוי לשמש, על מנת להתעלם או להסתיר את מינו.

 (אדם מוכר, אך במשפט הוא אינו מוצג במגדר מסוים)

לפעמים ניתן להשתמש במילה "themself" גם כאשר ידוע או סוברים שהקודמן מתאר אדם שנמצא לבדו:

 [קבילות המשפט שנויה במחלוקת]

שימוש עבור אנשים מוכרים ספציפיים, ביניהם א-בינאריים 
ניתן להתייחס לאנשים מוכרים בכינוי הגוף "they", אם מגדרו של האדם אינו ידוע לדובר.

ניתן לפנות לאדם מוכר גם ב-"they" כאשר מדובר בא-בינארי או ג'נדרקוויר, ש-they ונגזרותיו הם כינויי גוף הולמים עבורו/ה. חלק מהרשתות החברתיות מאפשרות למשתמשיהן לרשום את המגדר שלהם מבין מגוון אפשרויות א-בינאריות, כגון ג'נדרפלואיד, אג'נדר או ביג'נדר, ולציין את כינויי הגוף שלהם, וביניהם גם they/them, בהם ירצו שייעשה שימוש כאשר פונים אליהם. הגדרה מפורשת של כינויי הגוף של אדם כ-they/them מגדילה את הסיכוי שאנשים יפרשו את "they" ככינוי גוף בלשון יחיד. על אף ש-"singular they" משמש כבר זמן רב עם קודמנים כמו "everybody" או עבור אנשים גנריים שזהותם אינה מוכרת, השימוש הזה, שאדם יכול לבחור עבור עצמו, הוא חדש יחסית. השימוש המתועד המוקדם ביותר מסוג זה שתועד על ידי המילון האנגלי של אוקספורד הוא בציוץ בטוויטר משנת 2009; כתב העת אמריקן ספיץ'  תיעד שימוש שכזה משנת 2008, במאמר בכתב העת Women's Studies Quarterly . נכון לשנת 2020, singular they הוא כינוי הגוף הפופולרי ביותר הנמצא בשימוש בקרב א-בינאריים, וכ-80% מהם רואים אותו מתאים עבורם.

כינוי הגוף singular they, במשמעות "כינוי גוף נייטרלי-מגדרית בלשון יחיד עבור אדם מוכר, בתור אמצעי זיהוי א-בינארי", נבחר על ידי האגודה לדיאלקט האמריקאי ל"מילת השנה" של 2015. בשנת 2016, האגודה לדיאלקט האמריקאי כתבה עליו:

ההצבעה באה בעקבות אישור השימוש הזה שנה קודם לכן על ידי מדריך הכתיבה של הוושינגטון פוסט, כאשר ביל וולש, עורך המשנה של העיתון, אמר כי singular they הוא "הפתרון ההגיוני היחיד לחוסר של האנגלית בכינוי גוף אישי נייטרלי-מגדרית בגוף שלישי יחיד".

בשנת 2019, ה-"they" הא-בינארי נוסף למילון מרים-ובסטר.

הדמות הראשית הא-בינארית הראשונה בטלוויזיה בצפון אמריקה הופיעה בסדרת הדרמה "מיליארדים" של שואוטיים בשנת 2017, בה אסיה קייט דילון מגלמ/ת את טיילור מייסון. גם מייסון וגם הדמות משתמשים בכינוי הגוף singular they.

קבלה ומדריכי כתיבה 
אף על פי שגם ל-he גנרי וגם ל-they גנרי יש היסטוריה ארוכה של שימוש, ושניהם עדיין נמצאים בשימוש, קבוצות מסוימות נמנעות מהשימוש בהם באופן שיטתי.

מדריכי כתיבה הנמנעים מלהביע העדפה לאיזו מהגישות ממליצים לפעמים לנסח מחדש משפט בעייתי, למשל באמצעות החלפת ביטויים גנריים עם ביטויים ברבים, כדי להימנע מביקורת של מי מהצדדים.

מדריכי כתיבה אמריקאיים

Garner's Modern American Usage 
מדריך הכתיבה "Garner's Modern American Usage" (מהדורה שנייה, 2003) ממליץ על שימוש זהיר ב-singular they, תוך הימנעות ממנו במידת האפשר מכיוון שהשימוש בו הוא סטיגמטי מבחינה לשונית.

 "במקום שבו ניתן להימנע מחוסר התאמה בין שם העצם לכינוי הגוף, הימנעו ממנו. היכן שלא ניתן להימנע ממנו, התנהגו איתו בזהירות משום שחלק מהאנשים יפקפקו באוריינות שלכם..."

המדריך מצביע על כך שהשימוש ב-singular they מקובל יותר באנגלית בריטית:

 "דוברי אנגלית אמריקאית מתנגדים להתפתחות הזו יותר מדוברי אנגלית בריטית, בה ה-they הבלתי-מוגדר כבר פחות או יותר מקובל."

וכפי הנראה מביע חרטה על ההתנגדות של קהילת האנגלית האמריקאית:

 "העובדה שזה גורם להרבה אמריקאים יודעי קרוא וכתוב לחרוק שיניים היא מכשול מצער למה שמבטיח להיות הפתרון האולטימטיבי לבעיה".

הוא רואה במגמת השימוש ב-singular they עם קודמנים כמו "everybody", "anyone", ו-"somebody" כבלתי נמנעת:

 "אף על פי שההתפתחויות האלה עשויות להיות מטרידות לטהרנים, הן בלתי הפיכות. ושום דבר שמומחה דקדוק יאמר לא ישנה אותן".

מדריך הסגנון של שיקגו 
במהדורה ה-14 (1993) של מדריך הסגנון של שיקגו, אוניברסיטת שיקגו המליצה במפורש להשתמש ב-singular they, תוך שהיא מציינת את "תחיית" השימוש בו וכן את "השימוש הראוי בו על ידי סופרים כדוגמת אדיסון, אוסטן, צ'סטרפילד, פילדינג, ראסקין, סקוט ושייקספיר." מהמהדורה ה-15 (2003) שונו ההמלצות. בפרק 5 של המהדורה ה-17 (2017), שנכתבה על ידי בריאן א' גארנר, ההמלצות הן:

The American Heritage Book of English Usage 
על פי "The American Heritage Book of English Usage" שפורסם בשנת 1996, ופאנל השימוש שלו, המורכב מסופרים נבחרים, פרופסורים לעיתונות, בלשנים ומומחים אחרים, אמריקאים רבים נמנעים משימוש ב-they על מנת להתייחס לקודמן בלשון יחיד, מתוך כבוד לכלל דקדוקי "מסורתי", על אף שימוש ב-singular they בקרב כותבים מודרניים ופרסומים מרכזיים:

מדריך הפרסום של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה 
המהדורה השביעית של מדריך הפרסום של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA) מייעצת להשתמש ב-singular they כאשר המגדר אינו ידוע או לא-רלוונטי, ונותנת את הדוגמה הבאה:

בנוסף, מדריך הפרסום של ה-APA תומך בשימוש ב-they/them אם מדובר בכינוי הגוף המגדרי המועדף על אדם (לדוגמה, א-בינארי).

The Elements of Style 
ויליאם שטרונג ג'וניור  ואלוין ברוקס וייט, המחברים המקוריים של מדריך הכתיבה "The Elements of Style", רואים את השימוש ב-they עם קודמן בלשון יחיד כבלתי מקובל, והמליצו על השימוש בכינוי הגוף בלשון יחיד (he). במהדורה השלישית (1979), ההמלצה נותרה בעינה:

ההערכה בשנת 1979 הייתה:

במהדורה הרביעית (2000), השימוש ב-singular they עדיין נשלל, אך השימוש ב-he גנרי כבר לא הומלץ עוד.

The Basics of Clarity and Grace 
ג'וזף מ' ויליאמס, שכתב מספר ספרים בנושא כתיבה בסדרה "Clarity and Grace", דן ביתרונות ובחסרונות של פתרונות שונים כאשר הוא מתמודד עם הבעיה של התייחסות לקודמן כמו someone, everyone, no one או שם עצם שאינו מציין מגדר, ומרמז כי זו תמשיך להוות בעיה במשך זמן מה. הוא "חושד שבסופו של דבר נקבל את they ברבים כצורת יחיד תקינה", אך קובע שכרגע "שימוש פורמלי דורש כינוי גוף בלשון יחיד".

The Little, Brown Handbook 
על פי "The Little, Brown Handbook", שפורסם בשנת 1992, מרבית המומחים – ובהם מורים ומעסיקים – רואים את השימוש ב-singular they כבלתי מקובל:

המדריך ממליץ להשתמש ב-"he or she" או להימנע מהבעיה על ידי ניסוח מחדש של המשפט לשימוש בלשון רבים, או להשמיט את כינוי הגוף.

Purdue Online Writing Lab 
מדריך הכתיבה "Purdue Online Writing Lab" קובע כי "הדקדוק משתנה ומתחלף עם הזמן", שהשימוש ב-singular they הוא מקובל, וכי singular they כתחליף ל-"he" או "she" הוא יותר אינקלוסיבי:

הוושינגטון פוסט 
נכון ל-2015, מדריך הכתיבה של הוושינגטון פוסט ממליץ לנסות "לכתוב מסביב לבעיה, אם על ידי שינוי מילים מצורת יחיד לרבים, לפני הבחירה בשימוש ב-singular they כמוצא אחרון", ומתיר ספציפית שימוש ב-they עבור "אדם שחווה נון-קונפורמיות מגדרית".

מדריך הסגנון של AP 
החל משנת 2017, מדריך הסגנון של AP ממליץ: "הצורות they/them/their מקובלות במקרים מסוימים ככינוי גוף יחיד ו/או נייטרלי-מגדרית, כאשר ניסוח חלופי הוא מסורבל או מגושם מדי. עם זאת, ניסוח מחדש בדרך כלל אפשרי ותמיד עדיף."

The Handbook of Nonexist Writing 
ב-"The Handbook of Nonexist Writing", קייסי מילר  וקייט סוויפט  מקבלים או ממליצים על שימוש ב-they עבור צורת יחיד, במקרים שבהם יש אלמנט של ריבוי סמנטי המתבטא במילה כמו "everyone", או שבהם ישנה התייחסות לאדם בלתי-מוגדר, תוך ציון דוגמאות של שימושים כאלו בדיבור פורמלי. בנוסף, הם מציעים לשכתב משפטים כדי להשתמש ב-they ברבים, להשמיט כינויי גוף, או לנסח מחדש משפטים תוך שימוש בכינויי הגוף "one" או "it" (עבור תינוקות).

מדריכי כתיבה בריטיים 
במהדורה הראשונה של "A Dictionary of Modern English Usage", שפורסמה בשנת 1926, הומלץ להשתמש ב-he גנרי. בנוסף צוין בה כי singular they הוא פסול בעיני מומחי הדקדוק. דוגמאות רבות לשימוש בו על ידי סופרים בולטים בעבר הוצגו באותה מהדורה, אך נאמר כי "מעט סופרים טובים בני זמננו היו מזלזלים [במומחי הדקדוק] בצורה כה בולטת כמו פילדינג ותאקרי", שמשפטיהם מתוארים כבעלי "צליל מיושן".

המהדורה השנייה, "Fowler's Modern English Usage" (שנערכה על ידי סר ארנסט גוורס ופורסמה ב-1965) ממשיכה בהמלצה על שימוש ב-he גנרי; השימוש ב-singular they מכונה "הפתרון הפופולרי", ש"גורם לאיש הספרותי לחרוק שיניים". עוד נכתב כי singular they עדיין נחשב פסול על ידי מומחי הדקדוק, אך נפוצים בדיבור הבלתי-פורמלי.

על פי המהדורה השלישית, "The New Fowler's Modern English Usage" (שנערכה על ידי ברצ'פילד ופורסמה ב-1996), singular they לא רק היה בשימוש נרחב על ידי סופרים איכותיים במשך מאות שנים, אלא הוא גם מקובל כיום בדרך כלל, למעט על ידי מספר מומחי דקדוק שמרנים, ביניהם פאולר של 1926, אשר, כך נטען, התעלם מהראיות:

"The Complete Plain Words" נכתב במקור בשנת 1948 על ידי ארנסט גוורס, עובד מדינה, בניסיון של השירות הציבורי הבריטי לשפר את "האנגלית הרשמית". מהדורה שנייה, בעריכת סר ברוס פרייזר, פורסמה ב-1973, ובה נכתב כי "they" או "them" הם ה"מקבילה של כינוי הגוף בלשון יחיד של מין משותף" אשר "נפוצה בדיבור ואינה בלתי-ידועה בכתיבה רצינית", אך "מוכפשת על ידי מומחי דקדוק כשימוש בלתי מוצדק מבחינה דקדוקית. העצה של הספר ל"סופרים רשמיים" (עובדי מדינה) היא להימנע משימוש בצורה זו, ולא להתפתות ל"נוחות רבה יותר", אם כי "הצורך עשוי בסופו של דבר לגרום לו להיכנס לקטגוריה של ניב מקובל".

מהדורה חדשה של "Plain Words", שתוקנה ועודכנה על ידי נינתו של גוורס, רבקה גוורס, פורסמה בשנת 2014. במהדורה נכתב כי singular they הפך נפוץ הרבה יותר מאז דבריו המקוריים של גוורס, אך עדיין רואה את זה כ"בטוח יותר" להתייחס למשפט כמו 'The reader may toss their book aside' כשגוי "באנגלית פורמלית", תוך דחייה נחרצת אף יותר של משפטים כמו –

 

מדריך הכתיבה והשימוש של הטיימס (אשר פורסם לראשונה ב-2003 על ידי הטיימס הלונדוני) ממליץ להימנע ממשפטים כמו –

 

באמצעות שימוש בצורות רבים:

 

מדריך קיימברידג' לשימוש באנגלית  (2004, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג') רואה ב-singular they צורה "חסרת חשיבות":

הדבר מבטא כמה העדפות.
 "צורת their גנרית/אוניברסלית מספקת כינוי נטול-מגדר, הימנעות מ-"his" הייחודי ומ-"his/her" המגושם. זה מונע סקסיזם מיותר ונותן למשפט את ההתייחסות הרחבה ביותר [...] "they", "them" ו-"their" נמצאים כעת בשימוש חופשי בהתאמה עם כינויי גוף ותוויות יידוע סתמיים בצורת יחיד, אלה עם השלכות אוניברסליות כגון any(one), every(one), no(one), וכן each and some (one), שההתייחסות אליהם היא לרוב אינדיבידואלית יותר..."

מדריך הכתיבה של האקונומיסט מתייחס לשימוש ב-they במשפטים כמו –

 

כמו "תחביר מקושקש שאנשים מאמצים כי הם לא יכולים להביא את עצמם להשתמש בכינוי גוף בלשון יחיד".

הספר "New Hart's Rules" (הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2012) מיועד לעוסקים בעריכה משנית, והדגש הוא על האלמנטים הפורמליים של ההצגה, כולל סימני פיסוק וגופן, ולא על סגנון לשוני, אם כי – כמו מדריך הסגנון של שיקגו – הוא עושה מדי פעם פשיטה על ענייני שימוש. הוא מייעץ שלא להשתמש ב-"he" הנייטרלי-מגדרית לכאורה, ומציע שימוש זהיר ב-they, כאשר גם "he and she" גורם לבעיות.

מהדורת 2011 של "תרגום התנ"ך הבינלאומי החדש" משתמשת ב-singular they במקום ב-"he" המסורתי בעת תרגום כינויי גוף החלים על שני המינים ביוונית או בעברית המקורית. החלטה זו התבססה על מחקר של ועדה שחקרה את השימוש המודרני באנגלית וקבעה ש-singular they (them/their) היא ללא ספק הדרך הנפוצה ביותר כיום שבה דוברי וכותבי אנגלית משתמשים כדי להתייחס לקודמנים בלשון יחיד כגון "whoever", "anyone", "somebody", "a person", "no one" וכדומה."

המהדורה הבריטית של "The Handbook of Nonexist Writing", אשר שונתה במובנים מסוימים מהמהדורה האמריקאית המקורית כדי להתאים להבדלים בתרבות ובאוצר המילים, שמרה על אותן המלצות, ואישרה את השימוש ב-singular they עם מונחים בלשון רבים מבחינה סמנטית כמו "everyone" ומונחים בלתי-מוגדרים כמו "person", אך שוב המליצה על שכתוב טקסט כדי להימנע מהצורך בכך.

מדריכי כתיבה אוסטרליים 
"Australian Federation Press Style Guide for Use in Preparation of Book Manuscripts" ממליץ על "שימוש בשפה נייטרלית-מגדרית", וקובע שהשימוש ב-they ו-their ככינויי גוף בלשון יחיד הוא מקובל.

עמדת כללי הדקדוק באנגלית 
על פי "A Comprehensive Grammar of the English Language" (1985):

"The Cambridge Grammar of the English Language" דן בטיעון הפרסקריפטיביסטי לפיו they הוא כינוי גוף בלשון רבים, ושהשימוש בו עם קודמן בלשון יחיד מפר את כלל ההתאמה בין הקודמן לכינוי הגוף, אך נכתב בו כי they, על אף שבעיקרה היא צורת רבים, יכולה לשמש גם כצורת יחיד במובן מורחב משני, באותה צורה כמו המובן המורחב כביכול ש-"he" כולל גם מגדר נשי.

השימוש ב-singular they הוא "נפוץ במיוחד", ואפילו "נייטרלי מבחינה סגנונית" עם קודמנים כמו "everyone", "someone", ו-"no one", אך מוגבל יותר כאשר הוא מתייחס לשמות עצם נפוצים כקודמנים, כמו במשפט –

 

השימוש בכינוי "themself" מתואר כ"נדיר" ו"מקובל רק על מיעוט מהדוברים", בעוד שהשימוש בצורת הרבים מבחינה מורפולוגית "themselves" נחשב לבעייתי כאשר מתייחסים ל-"someone" ולא ל-"everyone" (שכן רק האחרון מרמז על קבוצת רבים).

ישנן גם בעיות של קבילות דקדוקית כאשר כינויי גוף רפלקסיביים (בבניין חוזר) מתייחסים לשמות עצם בלשון יחיד אשר באים לפניהם או אחריהם, כאשר כולם מהווים בעיה כלשהי:

  [בלתי תקין דקדוקית]
  [קבילות המשפט שנויה במחלוקת]
  [לרוב בשימוש על ידי חלק מדוברי האנגלית הרגילה]

על המניע לשימוש ב-singular they נכתב ב-"A Student's Introduction to English Grammar":

האלטרנטיבה "he or she" יכולה להיות "יותר מדי מסורבלת", כמו ב –

 

או אפילו "שגויה במפורש מבחינה דקדוקית", כמו ב –

 

"בקרב הדוברים הצעירים יותר", השימוש ב-singular they, אפילו עם קודמנים של שמות עצם מוגדרים, נהיה מקובל יותר ויותר, "ומתחמק מכל הנחה מוקדמת לגבי מין האדם שאליו מתייחסים", כמו ב –

 
 דוגמאות שניתנו על ידי הדלסטון ואחרים.

ניתוח דקדוקי ולוגי

התאמה מושגית 
התאמה מושגית היא הרעיון שחלק מהשימושים של they עשויים להתייחס לקודמן בלשון יחיד מבחינה דקדוקית, אשר מבחינה סמנטית נראה כרבים:

  — שייקספיר, "המלט" (1599);

  — ג'ורג' ברנרד שו

על פי ההתאמה המושגית, בציטוט של שייקספיר, 'mother' היא תחבירית מילה בלשון יחיד, אך היא מייצגת את כל האימהות; ובציטוט של שו 'no man' הוא תחבירית גם בלשון יחיד (ומקבל את צורת היחיד goes), אלא מבחינה סמנטית הוא בלשון רבים (כולם הולכים [להרוג כדי] לא להיהרג), ומכאן שהמשפט מתחייב ב-"they" באופן אידיומטי. שימוש כזה, שהולך זמן רב אחורה, כולל דוגמאות שבהן המין ידוע, כמו בדוגמאות לעיל.

חלוקה 
מבנים חלוקתיים מיישמים רעיון יחיד על מספר חברים בקבוצה. הם מסומנים בדרך כלל באנגלית על ידי מילים כמו "each", "every" ו-"any". הדוגמאות הפשוטות ביותר מיושמות בקבוצות של שניים, ומשתמשות במילים כמו "either" ו-"or" – "". מכיוון שמבנים חלוקתיים מיישמים רעיון הרלוונטי לכל פרט בקבוצה, ולא לקבוצה כולה, לרוב הם נתפסים כיחיד, ולכן גם מקבלים כינוי גוף בלשון יחיד:

 

 — נלסון (1805, הכוונה לצי בו שירתו מלחים גברים)
 
 — ג'ון ריי, "A Collection of English Proverbs"  (1670), במקור מפלוטררכוס, מורליה, 95 לספירה בערך, בעניין מותו של אוריפידס.

עם זאת, שפות רבות, ביניהן אנגלית, מראות אמביוולנטיות בהקשר זה. מכיוון שהחלוקה דורשת גם קבוצה עם יותר מאיבר אחד, לפעמים משתמשים בצורות רבים.

אנפורות ייחוסיות ולא-ייחוסיות 
ה-singular they, שמשתמש באותה צורת פועל שה-they ברבים משתמש בה, רגיל בדרך כלל להתייחס לקודמן בלתי-מוגדר, למשל:

 

במשפטים מסוימים, בדרך כלל כאלה הכוללים מילים כמו "every" או "any", הקודמן בצורת היחיד מבחינה מורפולוגית אינו מתייחס לישות אחת אלא "מקושר באופן אנפורי " לכינוי הגוף הקשור כדי להצביע על קבוצה של קשרים זוגיים, כמו במשפט הבא:

 
 (כאשר כל אדם משויך למושב אחד)

בלשנים כמו סטיבן פינקר ורודני הדלסטון מסבירים משפטים כמו זה (ואחרים) במונחים של משתנים קשורים , מונח שאול מהלוגיקה. פינקר מעדיף את המונחים "quantifier" (כַּמָּת) ו-"bound variable" (משתנה קשור) על פני "antecedent" (קודמן) ו-"pronoun" (כינוי גוף). הוא מצביע על כך שכינויי גוף המשמשים כ"משתנים" בדרך זו נחשבים בצורה הולמת יותר לשמות הומוניים של כינויי הגוף הייחוסיים המקבילים.

להלן סוגים שונים של התייחסות אנפורית, באמצעות כינויי גוף שונים, כולל they:
 קורפרנציאלי (בעל אותו רפרנט), עם קודמן ברור (הקודמן וכינוי הגוף האנפורי מתייחסים שניהם לאותה ישות בעולם האמיתי):

 
 קורפרנציאלי, עם קודמן בלתי-מוגדר:

 
 התייחסות לישות היפותטית, בלתי-מוגדרת:

 
 כינוי משתנה קשור אשר מקושר אנפורית לכמת (אין התייחסות לישות כלשהי – בעולם האמיתי או היפותטית):

  [בערך: אין אף אדם x, כך ש-x הרים את ידו באוויר]

  [בערך: עבור כל מכונית x, השמשה הקדמית של x הייתה שבורה]

יעילות קוגניטיבית 
מחקר שבדק האם singular they הוא יותר "קשה" להבנה מאשר כינויי גוף מגדריים ("In Search of Gender Neutrality: Is Singular They a Cognitively Efficient Substitute for Generic He?" מאת פורץ' וגרנסבאכר) מצא כי "singular they הוא תחליף יעיל מבחינה קוגניטיבית ל-he או she גנריים, במיוחד כאשר הקודמן הוא לא-ייחוסי" (למשל "anybody", "a nurse" או "a truck driver") לעומת כאשר מתייחסים לאדם ספציפי (למשל "a runner I knew" או "my nurse"). משפטים עם singular they נקראו "באותה מהירות בדיוק כמו משפטים שכללו כינויי גוף מגדריים התואמים את הסטריאוטיפ של הקודמן" (למשל "she" עבור "nurse" (אחות) ו-"he" עבור "a truck driver" (נהג משאית)) ו"הרבה יותר מהר מאשר משפטים שכללו כינויי גוף מגדריים המנוגדים לסטריאוטיפ המגדרי של הקודמן" ("he" עבור "nurse" ו-"she" עבור "a truck driver").

מצד שני, כאשר כינוי הגוף they שימוש על מנת להתייחס לאנשים מוכרים ("קודמנים ייחוסיים, שעבורם המגדר היה ידוע ככל הנראה", למשל "my nurse", "that truck driver", "a runner I knew"), הקריאה הואטה בהשוואה לשימוש בכינוי גוף מגדרי התואם את "המגדר הסטריאוטיפי" (למשל "he" עבור "that truck driver").

המחקר הגיע למסקנה כי "השימוש המוגבר ב-singular they אינו בעייתי עבור רוב הקוראים".

השוואה לכינויי גוף אחרים 
ניתן להשוות את השימוש ב-they ביחיד וברבים לשימוש בכינוי הגוף "you", שהיה קיים בעבר גם בלשון רבים וגם בלשון יחיד מנומסת (polite singular), אך בערך בשנת 1700 החליף אותו "thou" עבור רפרנטים בלשון יחיד. עבור כינוי הגוף "you", הכינוי הרפלקסיבי בלשון יחיד ("yourself") שונה מהכינוי הרפלקסיבי שלו בלשון רבים ("yourselves"); ב-"they", קיים שימוש גם ב-"themself" וגם ב-"themselves" עבור צורת היחיד של הכינוי הרפלקסיבי.

singular they הושווה גם לנוסיזם  (כגון: "royal we"), כאשר אדם יחיד משתמש בגוף ראשון רבים (we) עבור עצמו, במקום בגוף ראשון יחיד (I). בדומה ל-you ביחיד, הכינוי הרפלקסיבי של we בלשון יחיד ("ourself") שונה מהכינוי הרפלקסיבי שלו ברבים ("ourselves").

בעוד שקבוצת כינויי הגוף הנגזרת מ-it משמשת בעיקר עבור עצמים דוממים, היא משמשת לעיתים קרובות בהקשר לא-אישי, כאשר זהותו של מישהו אינה ידועה או מבוססת על יסוד זמני, למשל במשפט "" או "With this new haircut, no one knows it is me". כינוי הגוף it משמש גם עבור פעוטות ממין לא מוגדר, אך עשוי להיחשב כמשפיל ולכן הוא מתאים יותר בהקשר קליני. אחרת, בהקשרים אישיים יותר, השימוש בו כדי להתייחס לאדם עשוי להצביע על אנטיפתיה או רגשות שליליים אחרים.

כינוי הגוף it יכול לשמש גם עבור בעלי חיים ממין לא מוגדר, אם כי כינוי הגוף they נפוץ עבור חיות מחמד ובעלי חיים מבויתים אחרים ממין לא מוגדר, במיוחד כאשר מתייחסים אליהם בשם פרטי. בדרך כלל, ציפורים ויונקים בעלי מין ידוע נקראים על ידי כינוי הגוף המתאים להם (he ו-she; him ו-her).

נדיר להשתמש ב-singular they במקום ב-it עבור משהו שאינו צורת חיים.

כינוי מקביל בעברית 
באנגלית, הקושי העיקרי העומד בפני ניסוח נייטרלי-מגדרית של משפטים הוא כינויי הגוף בגוף שלישי יחיד הנבדלים בין זכר לנקבה – he ו-she. עבור הצורך הזה חודש השימוש בכינוי they, אשר בצורתו המקורית שימש גוף שלישי רבים, גם כגוף שלישי יחיד.

לעומתה, העברית היא שפה מחויבת-מגדר (בדומה לשפות רבות אחרות), וככזו הקושי בפנייה נייטרלית באמצעותה רב יותר. כיום מוצעות דרכים שונות לפנייה נייטרלית, ואף פותחו מערכות כתיב ייעודיות המאפשרות קריאה וכתיבה רב-מגדריות (כדוגמת "עברית רב-מגדרית" ו-"Nonbinary Hebrew Project"):
 שימוש בלוכסנים או בנקודות (לדוגמה "ברוך/ה הבא/ה" או "ברוך.ה הבא.ה") – דרכים אלו נחשבות מקובלות יחסית בכתיבה (אם כי גם די מסורבלות), אך הן מקשות על הקריאה של המשפט ועל הבנתו, והשימוש בה בדיבור לרוב אינו ישים בפועל. מדרך זו התפתחה גם צורה של שימוש בצורנים כפולים במילה אחת, בלי נקודה או לוכסן, כגון "כותבותים", "כותבימות", "לכםן".
 ערבוב בין זכר לנקבה – צורה אשר לעיתים מועדפת על ידי א-בינאריים בפנייה אליהם (בעל פה או בכתב), אך כמעט ולא ניתן למצוא שימוש בה בהקשרים רשמיים.
 שימוש בצורות "הם", "הן" וכדומה – דרך זו נחשבת נוחה יחסית לשימוש בכתיבה ובדיבור, אך גם בעייתית ומטעה, מכמה סיבות: ראשית, בעוד שבאנגלית singular they הוא באמת כינוי גוף בלשון יחיד, המקביל ל-she ו-he, בעברית "הם" ו"הן" אינם כאלה, ואנשים א-בינארים לא באמת מבקשים שיפנו אליהם בלשון רבים אלא בכינוי גוף נייטרלי (לא כגבר או כאישה). שנית, על אף פשטות השימוש בה, צורה זו לא פותרת את הסרבול במשפטים, ולעיתים נקבל איתה משפטים פחות מובנים. שלישית, גם צורת הפנייה הזו אינה נייטרלית לחלוטין, הואיל ול"הם" ו"הן" עדיין יש מין דקדוקי (בניגוד למילה they באנגלית).

בינתיים, כאשר בלתי אפשרי לתרגם את singular they בצורה שאינה ממוגדרת, האופציה הרווחת בעברית כמקבילה ל-singular they היא השימוש בצורה "הם", וכך גם לרוב עושים כלי תקשורת בעברית כאשר הם מדווחים על שימוש בלשון פנייה זו (ואף לעיתים מציינים בטעות כי מדובר ממש בלשון רבים, בשל בלבול עם השימוש המוכר ב-they ברבים).

עמדת האקדמיה ללשון העברית בנושא היא כי מומלץ "למצוא את הדרכים להבעת שוויון מגדרי ולביטוי נוכחות הנשים במסגרת התקן המקובל של השפה העברית וכלליה".

ראו גם 
 מגדר בלשון
 כינוי גוף מגדרי

לקריאה נוספת 
 
 
 

 
 

 

; quoted in Reader's Digest, 1983, as an example of its awkwardness when referring to both sexes.

 As quoted by Miller and Swift.

. N.B.: This is not the English usage authority Henry Watson Fowler.

קישורים חיצוניים

ביאורים

הערות שוליים 

אנגלית
מגדר