היסטוריה של כותנה

כותנה היא סיב רך הצומח סביב זרעי צמח ה-Gossypium במשפחת החלמיתיים, אשר גדל באקלים טרופי וסובטרופי. לאורך ההיסטוריה ועד היום משמשים סיבי כותנה כחומר גלם לטווח רחב של מוצרי טקסטיל. גידולי הכותנה ועיבודה היוו בעבר ומהווים עד היום פלח משמעותי בכלכלה והסחר העולמי.

היסטוריה של גידול כותנה 
ביות צמח הכותנה התחיל בשני מוקדים עיקריים: האחד הוא דרום אסיה, ומשם התפתחה לטורקיה וצפון אפריקה, ובצד והשני של העולם, בדרום אמריקה, משם הגיעה למרכז אמריקה ולאיים הקריביים. השימוש האנושי הקדום בכותנה, החל בעיבוד, קליעה וקשירה, של הסיבים. יחד עם ההתפתחויות הטכנולוגיות של כישור, פלך ונול האריגה התאפשרו עיבודים מורכבים יותר כמו טוויה ואריגה.

העדות הקדומה ביותר, לשימוש של האדם בסיבי כותנה, ליצירת בד נמצאה באתר הארכאולוגי Huaca Prieta בפרו, שם נמצאו בדי כותנה ארוגים כשהקדומים ביותר מתוארכים לשנים 6000–6200 לפנה״ס.
ממצא אחר התגלה במרגרה בפקיסטן, שם נמצאו סיבי כותנה ששימשו לחוט והשתמרו בתוך חרוזי נחושת, אלו מתוארכים לתקופה הנאוליתית סביב 5500 לפנה״ס.

ההיסטוריון היווני הרודוטוס, מזכיר את הכותנה ההודית במאה ה-5 לפני הספירה: ״ישנם עצי פרא שם, שפּריים הוא צמר העולה בטיבו וביופיו על זה של הכבש, ההודים מכינים את בגדיהם מצמר עצים זה״.מאוחר יותר, כאשר פלש אלכסנדר מוקדון להודו, החלו חייליו ללבוש בגדי כותנה, שהיו נעימים, חמים פחות ונוחים לחיילים, יותר מהצמר.

במאה ה-6 לספירה, לצורך הפרדת הגרעינים מהסיבים, החל בהודו ובסין שימוש במנפטות ידניות, שהשתכללו ובהמשך הופעלו מאנרגיית מים. כמאה שנה לאחר מכן הגיעו מוצרי הכותנה לאירופה, עם הכיבוש המוסלמי של ספרד.

סחר בכותנה 
ישנן עדויות שהודו ייצאה כותנה למצרים וארצות הים האדום, כבר במאה הראשונה לספירה, אך הסחר הגדול והמשמעותי החל במאות ה-12 וה-13 לספירה, דרך היבשה ודרך הים, למזרח ומרכז אסיה, לארצות ערב וצפון אפריקה. הודו ייצרה וסחרה בבדי כותנה כגון קליקו (Calico)ומוסלין, בדים חלקים, בדים צבועים וגם מודפסים, ואף מוצרי טקסטיל ובגדים מכותנה.

בסוף המאה ה-15 החלו חברות אירופאיות מפורטוגל, הולנד, צרפת ואנגליה לסחור עם הודו תמורת בדי כותנה ומוצריה. הם שילמו על הכותנה בכסף וזהב, מאחר שלא הייתה להם סחורה טובה מספיק, להציע בתמורה. בתקופת הרנסנאס היה ביקוש גדול לבדי כותנה באירופה. החוקר הפורטוגלי ואסקו דה גאמה (נפטר ב-1524), פתח את האפשרות לסחר ימי עם אסיה, מה שאפשר העברת מטענים כבדים יותר והעברת סחורות טקסטיל רבות יותר.

עד אמצע המאה ה-18 הייתה הודו יצרנית הכותנה הגדולה בעולם, ותעשיית הכותנה בכללה, הייתה אחת החשובות בעולם. בשנים 1691–1779 לאחר שנים בהן ההודים שמרו בתחומם על הידע והמומחיות של עיבוד הכותנה וצביעתה, התנצרו חלק מיצרני הטקסטיל ודרך כומר צרפתי - האב קורדו, הועבר הידע לצרפת, מהלך שסייע בהתפתחות תעשיית הכותנה באירופה.

בחסות האימפריה הבריטית, הקימה חברת EIC (הודו המזרחית הבריטית) מפעלים בהודו, שייצרו בדים ומוצרים מכותנה, בכמויות גדולות, לשוק המסחר הבריטי, מהלך שהניע תחרות מול תעשיית הצמר והפשתן בבריטניה. בעקבות זאת אסר הפרלמנט הבריטי בשנת 1700 על יבוא בדים מכותנה ובהמשך נאסרה גם מכירת מוצרי טקסטיל מוגמרים מכותנה, אך לא נאסר יבוא כותנה גולמית. יבוא מאסיבי של כותנה מאסיה ואמריקה הביא להתפתחות טכנולוגיות טוויה ואריגה חדשות בבריטניה. המכונות החדשות רוכזו במפעלי כותנה, שהלכו והתרחבו עד שב-1770 ביקשו בעלי המפעלים מהפרלמנט להסיר את האיסורים במטרה להתחרות בשוק, מול חברות הטקסטיל, היצור והסחר בכותנה מהודו. תעשיית מוצרי הכותנה ההודית שמרה על יתרון תחרותי עד המאה ה-19. על מנת לעמוד בתחרות, השקיעה בריטניה בטכנולוגיות לצורך חיסכון בכוח עבודה, לצד יישום מדיניות פרוטקציוניסטית כגון הטלת מכסים ואיסור על ייבוא מהודו.
שלטונה של EIC בהודו פתח שוק חדש לסחורה בריטית, וההון שצברה החברה, הושקע בתעשיות בריטיות, ביניהן ייצור טקסטיל. מדיניות הקולוניזציה הבריטית, אילצה לפתוח את השוק ההודי לסחורות בריטיות, שנמכרו ללא מכסים ומיסים, מהלך שיצר תחרות מול היצרנים ההודים המקומיים. כותנה גולמית מהודו יובאה למפעלים בריטיים ללא מכסים, וכך נוצר מונופול של בריטניה על תעשיית הכותנה ההודית. במאה ה-19 גברה האימפריה הבריטית על הודו והפכה ליצרנית טקסטיל הכותנה המובילה בעולם. בדי הכותנה הפכו למרכזים ומבוקשים באופנה, בעיקר בזכות מחירם הזול אל מול צמר ומשי.

בדי כותנה מודפסים בטכניקת חותמות עץ (block prints) וצביעה ודיגום בטבילה, ניתן לראות כבר מהאלף הראשון לספירה, בהודו ומצרים. הבדים המודפסים בטכניקה זו היו חלק משמעותי מבדי הכותנה שייוצרו בהודו ונסחרו באירופה, פרס ומצרים. במאה ה15 יחד עם מהפכת הדפוס, מתפתחים גם הדפסי הכותנה. התפתחות ההדפסה באירופה נובעת מפיתוח שיטות הדפסה על נייר, חותמות ותחריטים. צביעת הבדים נעשתה בצבענים טבעיים, במחציתה של המאה ה-19 החלו לייצר צבענים סינתטיים באירופה ובכך הוזילו את עלותם של הבדים המודפסים.

כותנה והמהפכה התעשייתית 
בשנת 1793 המציא איליי וויטני, בארצות הברית, את מכונת הניפוט הראשונה, מהלך שהניע גידול מואץ של כותנה בדרום ארצות הברית, ושימר את העבדות.

עם המהפכה התעשייתית והתפתחות מנוע הקיטור, התפתחו גם המכונות ליצור אריגים וסריגים מכותנה. הניפוט, הנול, הכישור, ומכונות לטוויה ושזירת חוטים, עברו להפעלה תעשייתית יעילה, מהירה וזולה בעזרת מנוע קיטור. בעקבות פיתוח טכנולוגיות תעשייתיות של הדפסה על בדי כותנה, הורחב מגוון הבדים המודפסים, גדלו מאוד כמויות המוצרים, ועימם הורחבו מאמצי השיווק.
בשנת 1830 בעקבות המהפכה התעשייתית, לא הצליחו גידולי הכותנה שיובאו מהודו לעמוד בקצב הייצור המהיר של בדי הכותנה בבריטניה. מחיר הכותנה היה זול, אך השינוע היה יקר, וארך זמן רב. בעקבות זאת, פנתה בריטניה לשוק הכותנה באמריקה, שם היה יתרון לכותנה כיוון שסיבי זני הכותנה השונים היו חזקים וארוכים יותר.

חקלאות הכותנה המשיכה כותנה להסתמך על העבדות, והייתה למנוע המרכזי לשימור העסקת עבדים.

סביב אמצע המאה ה-19, הפכו גידולי הכותנה למרכז הכלכלה של דרום אמריקה.

הערות שוליים 

2023 03
טקסטיל