חרטומית חדת-זנב

חַרְטוֹמִית חַדַּת-זָנָב (שם מדעי: Gallinago stenura) היא מין של עוף מים ממשפחת החרטומניים. היא בעלת תפוצה נרחבת המתפרשת על-פני צפון רוסיה בקיץ ודרום ודרום-מזרח אסיה בחורף.

בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר, עם כ-15 תצפיות עד היום. מרבית התצפיות התרחשו במהלך נדידת הסתיו (אוקטובר-נובמבר), ורבות מהן בעמק בית שאן, אך גם במקומות נוספים ברחבי הארץ.

טקסונומיה ואטימולוגיה 
המין ממוקם יחד עם 17 מיני חרטומיות אחרות בסוג Gallinago, שהוצג על ידי הזואולוג הצרפתי מטוראן ז'אק בריסון  ב-1760. שם הסוג Gallinago הוא מלטינית עבור חרטומן או חרטומית, מ-gallina - "תרנגולת" והסיומת -ago - "דומה". שם המין הספציפי stenura הוא מיוונית stenos - "צר, דק", ו-ouros - "זנב".

זהו מין מונוטיפי, כלומר לא הוגדרו תת-מינים שונים.

תיאור 
זוהי חרטומית באורך 25–27 ס"מ, כולל כ-6 ס"מ מהמקור. היא דומה לחרטומית הביצות, עם זנב קצר יותר ומקור קצר יותר וצהבהב במקצת. לבוגרים יש רגליים קצרות בצבע ירקרק-אפורה ומקור כהה ישר וארוך. הגוף חום מנומר מלמעלה, עם קווים בהירים לאורך הגב. הם בהירים מלמטה עם חזה צהבהב מפוספס ובטן לבנה. יש להם פס כהה העובר דרך העין, עם פסים בהירים מעליה ומתחתיה. הזוויגים דומים, והצעירים נבדלים רק בפרטי ניצוי קלים.

הכנפיים מעוגלות יותר משל חרטומית הביצות, וחסרות את שפת הזרימה הלבנה של אותו מין. הזנב הקצר יותר, תת-הכנף המפוספסת כולה, והמעוף השטוח והאיטי יותר כשהיא מוברחת בהפתעה עוזרים להבדילה מחרטומית ביצות בתעופה ביתר קלות.

בשדה קשה מאוד עד בלתי-אפשרי להבדילה מהמין המזרח-אסייתי חרטומית סיבירית  Gallinago megala. כשהיא מוחזקת ביד ניתן להבחין בצורת נוצות הזנב החיצוניות הייחודיות דמויות הסיכה, המעניקות למין זה את שמה.

זכרים עורכים מצגי ראווה לעיתים קרובות בקבוצה, עם שירת "צ'קה" רמה החוזרת על עצמה המגיעה לקרשנדו של קולות רעש וזמזום, וגם רעשי שריקה ("תיפוף" ) המופקים במעוף באופן מכני על ידי נוצות הזנב החיצוניות דמויות הסיכה. הקריאות הרגילות הן "סקוויק" חלש.

תפוצה ובית גידול 
החרטומית חדת-הזנב מקייצת בצפון רוסיה, ממורדות הרי אורל במערב ומזרחה עד לקמצ'טקה, צפונה - סמוך לים מזרח סיביר, ודרומה אל תוך מונגוליה. היא מקננת החל מסוף מאי עד אוגוסט, ולאחר מכן היא נודדת בלהקות קטנות של 5–10 פרטים בחזית רחבה לאתרי החריפה בדרום אסיה מפקיסטן ועד אינדונזיה. זוהי החרטומית הנודדת הנפוצה ביותר בדרום הודו, סרי לנקה וחלק גדול מדרום-מזרח אסיה. המין גם חורף בקבוצות קטנות. היא מזדמנת לצפון-מערב וצפון אוסטרליה, ולקניה שבמזרח אפריקה.

בית הגידול הקייצי שלה הוא ביצות לחות וטונדרה ברוסיה הארקטית והבוריאלית עד לגובה של 2,300 מטר מעל פני הים, על כרי אחו לחים לאורך עמקים ונהרות, בביצות עשב וטחב, יערות טייגה ביצתיים, ביצות כבולית וטונדרות משובצות שיחים וליבנה ננסי. פרטים באזורי החריפה שלהם משתמשים במגוון אזורי ביצות, כולל שדות אורז מוצפים, שטחי עשב רטובים, ביצות חלחול, לעיתים קרובות מחפשים מזון על קוי החוף הבוציים של ביצות ולאורך נחלים, לרוב עם חרטומיות ביצות, אך עשויים להימצא גם בבתי גידול יבשים יותר ממנה. היא מקננת במיקום מוסתר היטב על הקרקע בסבך צפוף.

חרטומיות אלו תרות אחר מזון בבוץ או באדמה רכה, מגששות או מלקטות מזון מראיה. הן אוכלות בעיקר חרקים בוגרים וזחלים, רכיכות ותולעי אדמה, ולעיתים סרטנים, זרעים וחומרים צמחיים אחרים.

סטטוס 
למין זה טווח תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה. מגמות האוכלוסייה העולמיות לא ידועות, אך בכל זאת המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).

האוכלוסייה העולמית מוערכת בכ-50,000–2,000,000 פרטים, כשמתוכה האוכלוסייה האירופית מוערכת בכ-4,000–10,000 פרטים בוגרים.

גלריה

לקריאה נוספת 
 אייל שוחט, חדת-זנב: אין ספק שהיא נדירה ביותר. אבל יש סיכוי סביר שהיא "די" קבועה בישראל. מחברת הנדירים, אתר הצפרות הישראלי, 10 באוקטובר 2013

קישורים חיצוניים 

 דף מידע ותמונות של המין, באתר תצפית של ליאור כסלו
 תצפיות, קטעי וידאו, תמונות וקולות של חרטומית חדת-זנב, באתר eBird
 הקלטות אודיו של חרטומית חדת-זנב, באתר xeno-canto

הערות שוליים 

בעלי חיים שתוארו ב-1831
טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
חרטומניים
ארץ ישראל: חרטומניים
רוסיה: עופות
מונגוליה: עופות
סיביר: עופות
קוריאה הצפונית: עופות
קוריאה הדרומית: עופות
טאיוואן: עופות
סין: עופות
הודו: עופות
נפאל: עופות
בהוטן: עופות
בנגלדש: עופות
מיאנמר: עופות
מלזיה: עופות
לאוס: עופות
קמבודיה: עופות
וייטנאם: עופות
סינגפור: עופות
תאילנד: עופות
אינדונזיה: עופות
סרי לנקה: עופות
עומאן: עופות
איחוד האמירויות הערביות: עופות