החמישייה של סטפן

החמישייה של סטפן היא קיבוץ של חמש גלקסיות, מתוכן ארבע מהוות את קבוצת הגלקסיות הקומפקטית הראשונה שהתגלתה אי פעם. הקבוצה, הנראית בקבוצת הכוכבים פגסוס, התגלתה על ידי האסטרונום אדוארד סטפן  ב-1877 במצפה הכוכבים של מרסיי. הקבוצה היא הנחקרת ביותר מבין כל קבוצות הגלקסיות הקומפקטיות. האובייקט הבהיר ביותר בקיבוץ (והיחיד שאינו חבר בקבוצה האמיתית) הוא NGC 7320, בעל אזורי H II נרחבים, המזוהים ככתמים אדומים, שבהם מתרחשת היווצרות כוכבים פעילים.

ארבע מתוך חמש הגלקסיות בחמישייה של סטפן יוצרות אסוציאציה פיזית, קבוצת גלקסיות אמיתית, וככל הנראה יתמזגו זו בזו. תצפיות רדיו בתחילת שנות ה-70 חשפו חוט פליטה במרחב הבין-גלקטי בין הגלקסיות בקבוצה.

טלסקופי חלל סיפקו תובנה חדשה לגבי טבעו של החוט פליטה, שכיום מאמינים שהוא גל הלם בין-גלקטי ענק הנגרם כתוצאה מנפילה של גלקסיה אחת (NGC 7318B) למרכז הקבוצה במהירות של כמה מיליוני קילומטרים לשעה.

החמישייה של סטפן נבחרה כאחד מחמשת העצמים הקוסמיים שצולמו על ידי טלסקופ החלל ג'יימס ווב, כחלק מפרסום התמונות המדע הראשונות שלו.

גלקסיות הכלולות בקבוצה

פליטות

קרני רנטגן 

כאשר NGC 7318B מתנגש בגז בקבוצה, גל הלם עצום גדול יותר מגלקסיית שביל החלב מתפשט בין הגלקסיות, ומחמם חלק מהגז לטמפרטורות של מיליוני מעלות, שם הם פולטים קרני רנטגן שניתן לזהות באמצעות טלסקופ החלל צ'נדרה של נאס"א.

פליטת מימן מולקולרית 
טלסקופ החלל שפיצר של נאס"א, שמזהה קרינת אינפרא אדום, גילה אות מימן מולקולרי חזק מאוד מגל ההלם בין הגלקסיות. פליטה זו היא אחת התצורות הסוערות ביותר של מימן מולקולרי שנראו אי פעם. תופעה זו התגלתה על ידי צוות בינלאומי בראשות מדענים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה ומדענים מאוסטרליה, גרמניה וסין. גילוי המימן המולקולרי מההתנגשות היה בתחילה בלתי צפוי מכיוון שמולקולת המימן שברירית מאוד ונהרסת בקלות בגלי הלם מהסוג המצופה בחמישיית סטפן. עם זאת, פתרון אחד שהועלה הוא שכאשר חזית זעזועים נעה דרך אזור מעונן כמו מרכז הקבוצה, נוצרים מיליוני זעזועים קטנים יותר בשכבה סוערת, מה שיכול לאפשר למימן מולקולרי לשרוד.

הסחה לאדום 
NGC 7320 מציין הסחה לאדום קטנה (790 קמ"ש) בעוד ארבעת האחרים מציגים הסחה לאדום גדולה (קרוב ל-6,600 קמ"ש). מכיוון שההסחה לאדום גלקטי פרופורציונלית למרחק, NGC 7320 הוא רק הקרנה בחזית והוא נמצא בסביבות 39 מיליון שנות אור מכדור הארץ, מה שהופך אותו לחבר אפשרי בקבוצת NGC 7331, לעומת 210–340 מיליון שנות אור של ארבע הגלקסיות האחרות.

לגלקסיית NGC 7319 יש גרעין סייפרט מסוג 2 שהופך אותו לגלקסיית סייפרט.

גלקסיה שישית, NGC 7320C, שייכת כנראה לאגודת היקסון: יש לה הסחה לאדום הדומה לגלקסיות ההיקסון, ונראה שזנב גאות ושפל מחבר אותה עם גלקסיית NGC 7319.

אינפרא-אדום 
באמצעות מכשיר האינפרא-אדום האמצעי שלו (MIRI), טלסקופ החלל ג'יימס ווב מציג פרטים עטופים באבק באור נראה, כולל גלי הלם גדולים וזנבות גאות ושפל בארבע מתוך חמש הגלקסיות. בנוסף לכך הוא מראה אזורים מוסתרים בעבר של היווצרות כוכבים. הפרטים החדשים הללו יתרמו להבנתו על התפתחות הגלקסיות.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

קבוצת הכוכבים פגסוס