לאסלו בורוש

לאסלו בורוש (במקור ביימל, בהונגרית: Boros László; בודפשט, 16 בינואר 1893 – וינה, 19 בספטמבר 1974) היה עיתונאי, סופר, עורך עיתון יהודי-הונגרי בעל עיטור לגיון הכבוד של צרפת ותואר "יועץ ממשלתי ראשי" שהוענק לו על ידי ממשלת הונגריה. יחד עם זה בשל יהדותו, כתיבתו הבקורתית על המשטר הוא נכלל במלחמת העולם השנייה בצו הממשלתי של סופרים אסורים שיצירותיהם נאסרו להדפסה, להפצה ולקריאה, לאיסור החזקתם אפילו בספריות ציבוריות ודינם היה גריסתם (בדומה לשריפת הספרים בגרמניה הנאצית).

קורות חייו 
לאסלו ביימל נולד במשפחה יהודית כבנם של לאיוש ביימל (1864–?), בעל עסק של המרת מטבע ושטרי חליפין, ושל אירן הודושי (1873–1951).  הוריו התגרשו ב-1904, ואמו נישאה בשנית. משנת 1910, אביו המאמץ היה מיהאי בורוש, מהנדס רכבות ועיתונאי, ששינה את שמו של הנער לבורוש ב-1912. הוא השלים את בתי הספר היסודיים והתיכוניים שלו בבודפשט, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), אך לא המשיך לקבלת תואר.
 ב-1912 החל את דרכו כעיתונאי בעיתון "בודפשט".
 מ-1913 הוא היה הכתב בברלין ובפריז של העיתון היומי וילאג, כלומר, עולם" (Világ)
 אחר כך היה בעל טור פוליטי של העיתון בין 1918 לבין 1923

בין שתי מלחמות העולם בורוש היה אחד האישים המובהקים והמגדירים של העיתונות ההונגרית. הוא עסק בשאלת היהודים בהונגריה ברבים מכתביו. בורוש מילא תפקיד משמעותי בארגון אגודת העיתונאים ההונגרית ובתנועות הגנת האינטרסים של כותבי העיתונים והכתבים.
 בין 1923 לבין 1939 עבד כעורך אחראי בעיתון אשטי קוריר (Esti Kurír).
 בשל החוקים היהודיים, היגר לצרפת עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, שם ייסד את העיתון "פריז קוריר" בינואר 1940.
 לאחר הכיבוש הגרמני של צרפת ברח לברזיל,
 לאחר מכן לארצות הברית שם עבד בעיתונות ההונגרית
 בין 1949 לבין 1952 הפך למוציא לאור ולעורך של העיתון "הונגרים של אמריקה" (Amerikai Magyarság).
 בין 1952 לבין 1957 התגורר במינכן והיה חבר צוות בכיר במערכת האירופית של קול אמריקה
 לאחר מכן בין 1957 לבין 1963 היה ראש המשרד של קול אמריקה בניו יורק.
 הוא התגורר לאחר מכן בווינה, שם הוא היה חבר מועצת העיר

משנת 1934 היה סגן נשיא איגוד העיתונאים הבינלאומי, אחר כך המזכיר הכללי של הארגון ולאחר מכן סגן נשיא אגודת העיתונאים ההונגרית. ב-1933 ארגן את קונגרס בודפשט של איגוד העיתונאים הבינלאומי, שבגינו העניקה לו ממשלת הונגריה את התואר "יועץ ממשלתי ראשי", וממשלת צרפת העניקה לו את עיטור לגיון הכבוד. משנת 1951 היה נשיא הכבוד של אגודת הסופרים והעיתונאים ההונגריים שברחו מהמדינה.

חייו הפרטיים 
אשתו הייתה פרידה הופמן, בתם של גוסטב הופמן ושל לאורה הרמן, אותה נשא ב-2 באוקטובר 1927 בבודפשט.

עבודותיו העיקריות 
 המלוכה ההבסבורגית (המאה העשרים, 1914)
 על ההגמוניה האוסטרית (Magyar Figyelő, 1915)
 השאלה היהודית בהונגריה (המאה העשרים, 1917)
 אנדרה אדי והליריקה ההונגרית החדשה (מא (MA (journal )1918)

פרסים והוקרה 
 לגיון הכבוד הצרפתי - אביר (1934)
 יועץ ממשלתי ראשי של ממשלת הונגריה

לקריאה נוספת 
 Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
 לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
 נקודת שם - Névpont

קישורים חיצוניים 
 רשימת סופרים אסורים על פי הצו הממשלתי הראשי 10.800/1944. .M. E (בהונגרית)

הערות שוליים 

עיתונאים יהודים הונגרים
עיתונאים יהודים צרפתים
מהגרים מהונגריה
עיתונאים יהודים אמריקאים
מקבלי אות לגיון הכבוד
סופרים אסורים (הונגריה 1944)
יהדות בודפשט
בודפשט: אישים
הונגרים שנולדו ב-1893
הונגרים שנפטרו ב-1974