דורותה הושון

דורותה הושון-פופקו (בצרפתית: Dorothée Huchon; נולדה ב-23 בדצמבר 1974) היא  חוקרת אבולוציה מולקולארית ישראלית- צרפתיה. פרופסור בבית הספר לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב ומנהלת האוסף המולקולרי במוזיאון הטבע על שם שטיינהרדט בתל אביב.

תחומי המחקר העיקריים של הושון-פופקו הם פילוגנטיקה, גנומיקה  ואבולוציה מולקולרית (אנ'), תוך התמקדות במיקסוזואה, אצטלנים, ספוגיים ויונקים קטנים.

ביוגרפיה 
דורותה הושון נולדה ב-1974 בעיר שולה בצרפת. אביה ברנרד הושון היה מנהל לענייני תרבות באוד ולאחר מכן סגן מנהל תרבות במועצה הכללית של בוש-דו-רון. אמה, פול מוטון, הייתה מורה ולאחר מכן מזכירה ראשית במועצה מקומית של מספר כפרים קטנים בצרפת.

הושון קרובה רחוקה של אדואר פיליפ ראש ממשלת צרפת לשעבר.

בגיל שש התגרשו הוריה והיא עברה עם אמה ושתי אחיותיה לכפר לאירייר, כפר קטנטן בדרום צרפת אשר מכיל שלוש שמורות טבע. מאחר ולא היה בית ספר תיכון בכפר, מגיל 12 למדה בפנימייה בנרבון שם סיימה בגרות בהצטיינות.

השכלה 
הושון למדה לתואר ראשון וללימודי המשך בביולוגיה, אקולוגיה ואבולוציה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת מונפלייה השנייה בצרפת (1995).

היא קיבלה תואר שני במגוון ביולוגי באוניברסיטת פריז-סאקלה בהצטיינות יתרה (1997).

בשנת 2000 קיבלה דוקטורט בפילוגנטיקה מולקולרית מהמכון למדעי האבולוציה של מונפלייה באוניברסיטת מונפלייה השנייה (צרפת). את הדוקטורט עשתה בהנחיית פרופסור עמנואל דוזרי ופרופסור פרנסואה קצפליס.

בשנת 2001 הייתה פוסט-דוקטורנטית במכון הטכנולוגי של טוקיו, יוקוהמה, יפן. שם עסקה בפענוח היחסים האבולוציוניים של מכרסמים באמצעות שימוש ברטרופוזונים של SINE בניהולו של פרופ' נוריהירו אוקאדה.

בשנת 2002 הייתה פוסט-דוקטורנטית באוניברסיטת המדינה של פלורידה, טלהסי, ארצות הברית. המחקר עסק בחקר מכרסמים ממשפחת האוגריים בניהולו של ד"ר סקוט סטפן.

באקדמיה 
באוקטובר 2003 התקבלה כחברת סגל בדרגת מרצה בבית הספר לזואולוגיה של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2008 קיבלה קביעות ודרגת מרצה בכירה.

בשנת 2010 ביצעה מחקר במרכז הלאומי לסינתזה אבולוציונית (NESCent), בדורהאם, צפון קרוליינה, ארצות הברית.

ב-2013 הפככה לפרופסור חבר וב-2021 פרופסור מן המניין בבית הספר לזואולוגיה של אוניברסיטת תל אביב.

בשנים 2016 ו-2022 שימשה מרצה אורחת בשנת שבתון במחלקה למיקרוביולוגיה באוניברסיטת אורגון, אורגון, ארצות הברית.

הושון-פופקו היא אוצרת של האוסף המולקולארי של מוזיאון הטבע על שם שטיינהרדט.

מחקריה 
עיקר מחקרה עוסק בהבנה טובה יותר של היחסים האבולוציוניים בין בעלי חיים. היא חקרה קבוצות בעלי חיים שונות: מכרסמים, ספוגיים, מיקסוזואה ואיצטלנים.

בתואר השני, בדוקטורט ובשני הפוסט דוקטורטים שעשתה חקרה הושון-פופקו מכרסמים. כשהגיעה לישראל המשיכה את מחקריה בתחום פילוגנזה של מכרסמים. היא הייתה חלק ממחקר על מין חדש של מכרסם בשם חולדת לאוס. מכרסם זה נמצא בשנת 2005 במדינת לאוס שבדרום-מזרח אסיה. אף על פי שמין זה מכונה "חולדה", פרופסור הושון גילתה כי מין זה התפצל משרקן ולא מחולדות. מחקרה התפרסם בשנת 2007 בכתב העת היוקרתי PNAS.

ב-2015 הובילה מחקר בשיתוף עם חוקרים מאוניברסיטת קנזס, מהרווארד, מהמרכז הלאומי לחקלאות ימית שבאילת וממכון CNRS שבצרפת. במחקר התגלה כי טפיל מיקרוסקופי בשם מיקסוזואה  שחי בדגים הוא בעל חיים שקרוב אבולוציונית למדוזות" המחקר התפרסם בכתב העת היוקרתי PNAS.

ב-2020 גילתה כי מין אחד של המיקסוזואה, Henneguya salminicola , הנמצא על השריר של דג הסלמון אינו נושם חמצן.התגלית עוררה הדים ברחבי העולם, כי הייתה זו הפעם הראשונה שהתגלה בעל חיים שאינו נושם חמצן. הממצא פורסם בכתב העת Proceedings of the National Academy of Sciences (PNAS).

ב-2020 הייתה מעורבת במחקר, בהובלת פרופ' עודד רכבי, שחקר את המאפיינים הגנטיים של העורות עליהם נכתבו מגילות קומראן וזאת על מנת להבדיל בין סוגי המגילות השונות. במחקר גילו שכל המגילות נכתבו על עור של כבשה.

במקביל, בשיתוף פעולה פרופסור נועה שנקר היא עוסקת בזיהוי מולקולרי של המינים השונים של איצטלנים.

ב-2021 הייתה מעורבת במחקר בהובלת פרופסור נועה שנקר שגילתה שאחד מסוגי האיצטלן, מהמין Polycarpa mytiligera, שהוא מין יחידאי נפוץ במפרץ אילת, מסוגל לחדש את כל איבריו: אם מחלקים אותו, אפילו לשלושה חלקים, כל חלק יודע לשחזר את כל מערכות הגוף החסרות תוך זמן קצר. הגילוי שמין זה יכול לשקם באופן מלא את מערכת העצבים המרכזית שלו תוך מספר ימים, הוביל לקו מחקר חדש ללימוד למידה ואחסון זיכרון במערכת מודלים של מיתרניים קדומים.

חיים אישיים 
פרופסור הושון-פופקו נשואה מ-2001 לפרופסור טל פופקו, ביולוג חישובי אותו פגשה בכנס ביוון ב-1998. לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים בתל אביב.

מורשת 
על שמה כונתה תולעת בשם Coeloplana huchonae (אנ') תולעת קטנטנה עם נקודות ורודות ממשפחת המסרקנים.

קישורים חיצוניים 
 דורותה הושון-פופקו, באתר אוניברסיטת תל אביב

מבחר פרסומים 
 Shenkar N., Koplovitz G., Dray L., Gissi C. & Huchon D. (2016) Back to solitude: solving the phylogenetic position of the Diazonidae using molecular and developmental characters. Molecular Phylogenetics and Evolution. 100:51-56
 Huchon D., Szitenberg A., Shefer S., Ilan M. & Feldstein T. (2015) Mitochondrial Group I and Group II introns in the sponge orders Agelasida and Axinellida. BMC Evolutionary Biology. 15:278
 Chang S. E., Neuhof M., Rubinstein N. D., Diamant A., Philippe H., Huchon D. & Cartwright P. (2015) Genomic insights into the evolutionary origin of Myxozoa within Cnidaria. Proceedings of the National Academy of Sciences USA. 112:14912–14917
 Ashkenazy H., Cohen O., Pupko T. & Huchon D. (2014) Indel reliability in indel-based phylogenetic inference. Genome Biology and Evolution. 6:3199–3209
 Shpirer E., Chang S., Diamant A., Rubinstein N., Cartwright P. & Huchon D. (2014) Diversity and evolution of מיקסוזואה minicollagens and nematogalectins. BMC Evolutionary Biology. 14:205
 Rubinstein N. D., Feldstein T., Shenkar N., Botero-Castro F., Griggio F., Mastrotorato F., Delsuc F., Douzery E. J. P., Gissi C. & Huchon D. (2013) Deep sequencing of mixed total DNA without barcodes allows efficient assembly of highly plastic ascidian mitochondrial genomes. Genome Biology and Evolution. 5:1185–1199
 Churakov G., Sadasivuni M.K., Rosenbloom K., Huchon D., Brosius J. & Schmitz J. (2010) Rodent evolution: back to the root. Molecular Biology and Evolution. 27:1315-1326
 Belinky F., Cohen O. & Huchon D. (2010) Large-scale parsimony analysis of metazoan indels in protein-coding genes. Molecular Biology and Evolution. 27:441–451
 Blanga-Kanfi S., Miranda H., Penn O., Pupko T., DeBry R.W. & Huchon D. (2009) Rodent phylogeny revised: analysis of six nuclear genes from all major rodent clades. BMC Evolutionary Biology. 9:71
 Huchon D., Chevret P., Jordan U., Kilpatrick W. C., Ranwez V., Jenkins P. D., Brosius J. & Schmitz J. (2007) Multiple molecular evidences for a living mammalian fossil. Proceedings of the National Academy of Sciences USA. 104:7495–7499

הערות שוליים 

ביולוגים ישראלים
ביולוגיות ישראליות
סגל אוניברסיטת תל אביב
ישראלים ילידי צרפת
ישראליות שנולדו ב-1974
ישראלים שנולדו ב-1974