טנטרום

טנטרום, התקף זעם או התקף עצבים הוא התפרצות רגשית, המקושרת בדרך כלל עם אלו הנמצאים במצוקה נפשית , המאופיינת בדרך כלל בעקשנות, בכי, צרחות, אלימות, התרסה, התלהמות כועסת, התנגדות לניסיונות הרגעה, ובמקרים מסוימים, מכות והתנהגות אלימה פיזית אחרת. השליטה הפיזית עלולה לאבד; ייתכן שהאדם לא יוכל להישאר בשקט; וגם אם ה"מטרה" של האדם תוגשם, ייתכן שלא ירגיעו. התקף זעם יכול להוביל למעצר או השעיה של ילד מבית ספר עבור ילדים בגיל בית ספר מבוגרים. התקף זעם עלול להתבטא בהתפרצות: נאום ממושך וכועס.

בילדות 
התקפי זעם הם אחת הצורות הנפוצות ביותר של התנהגות בעייתית אצל ילדים צעירים, בדרך כלל בני שנתיים עד ארבע, והם נוטים לרדת בתדירות ובעוצמה ככל שהילד מתבגר. עבור פעוט, התקף זעם יכול להיחשב כנורמלי, ואפילו כמדד לפיתוח חוזק אופי.

בעוד שלפעמים התקפי זעם נתפסים כמנבאים התנהגות אנטי-חברתית עתידית, ניתן גם לראות בהם רק סימן מתאים לגיל של תסכול מוגזם, אשר יפחת עם הזמן בהינתן טיפול רגוע ועקבי. בלימה הורית שבה ילד אינו יכול להכיל את עצמו - במקום מה שהילד דורש לכאורה - עשויה להיות מה שבאמת נדרש.

סלמה פרייברג הזהירה מפני "יותר מדי לחץ או שיטות שליטה כוחניות מבחוץ" בגידול ילדים: "אם נהפוך כל מקרה של החלפת מכנסיים, ציד אוצרות, תנומה, שכשוך בשלוליות וחלוקת אשפה למשבר שלטוני נוכל להגיע בקלות להתרסה עזה, התקפי זעם וכל זיקוקי המרד בחדר הילדים".

הפרעות אינטלקטואליות והתפתחותיות 
חלק מהאנשים הסובלים מהפרעות התפתחותיות כמו אוטיזם, תסמונת אספרגר, ADHD, ומוגבלות שכלית עלולים להיות פגיעים יותר להתקפי זעם מאחרים, אף על פי שכל מי שחווה נזק מוחי (זמני או קבוע) עלול לסבול מהתקפי זעם. כל אחד עלול להיות נוטה להתקפי זעם מדי פעם, ללא קשר למין או גיל. עם זאת, מלטדאון  עקב הצפה חושית (שאפילו ילדים נוירוטיפיים יכולים לחוות) אינה זהה להתקף זעם.

סטיות 
פרויד סבר שהתפתחות התקפי הזעם של איש הזאבים קשורה בפיתוי שלו על ידי אחותו: הוא הפך "לא מרוצה, עצבני ואלים, נעלב בכל הזדמנות אפשרית, ואז התעצבן וצרח כמו פרא". פרויד קישר את התקפי הזעם לצורך לא מודע בעונש המונע מרגשות אשמה - דבר שלדעתו ניתן להכליל למקרים רבים אחרים של התקפי זעם בילדות.

היינץ קוהוט טען כי התקפי זעם הם זעם של כעס, שנגרמו על ידי סיכול הליבה הגרנדיוזית - אקסביציוניסטית של התינוק. המכה בדימוי העצמי המנופח, כאשר רצונותיו של ילד נדחים (באופן מוצדק), יוצרת זעם משום שהיא פוגעת בתחושת האומניפוטנטיות.

קנאה על לידת אח, ותוקפנות כתוצאה מכך, עשויה גם היא לעורר התקפי זעם שליליים, שכן המאמץ לשלוט ברגשות מעמיס על מערכת הוויסות העצמי של הילד.

בשלב מאוחר יותר בחיים 
הסופר וויליאם מייפיס ת'קרי טען כי בשלב מאוחר יותר בחיים "אתה עלול להבחין בהתקף זעם ככל שאתה יכול לראות אחד, על ידי הביטוי המועקה והלא מרוצה של פניו - 'טנטרומי', אם נוכל לכנות זאת כך".

היינץ קוהוט טען כי "הליבה של התינוק עשויה להכיל חלק מרוכז בעצמו, גרנדיוזי - אקסביציוניסטי", וכי "התקפי זעם על התסכול מייצגים אפוא זעם נרקיסיסטי " במכה בדימוי העצמי המנופח. כאשר "ילד מתמודד עם סירוב כלשהו... ללא קשר להצדקותיו, הסירוב מעורר אוטומטית זעם, מכיוון שהוא פוגע בתחושת האומניפוטנטיות שלו".

הנכונות של הסלבריטאי לזרוק התקפי זעם בכל פעם שהוא מסוכל במידה הנמוכה ביותר היא סוג של נרקיסיזם מצבי נרכש או התנהגות זעם.

אם התקפי זעם מופיעים אצל אנשים מבוגרים, לעיתים קרובות הם עשויים להיות סימנים של חוסר בגרות או מוגבלות נפשית. כמו כן,  לעיתים קרובות התמוטטות של אוטיסט או הפרעות קשב וריכוז מתויגים בצורה שגויה כהתקפי זעם. הדבר יכול להתרחש גם אצל אנשים נוירוטיפיים במצב של לחץ קיצוני.

ראו גם
 החצנת התנהגות

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

אלימות
הורות
נרקיסיזם
ילדות
דפים עם תרגומים שלא נסקרו