ממלכת איסלנד

ממלכת איסלנד (באיסלנדית: Konungsríkið Ísland; בדנית: Kongeriget Island) הייתה מדינה ריבונית ועצמאית עם מונרכיה חוקתית ותורשתית שהוקמה בחוק האיחוד עם דנמרק שנחתם ב-1 בדצמבר 1918. זה נמשך עד 17 ביוני 1944 כאשר משאל עם לאומי הקים את הרפובליקה של איסלנד במקומה.

תחת איחוד אישי, בשל חוק האיחוד, המלך היה בו-זמנית גם מונרך של דנמרק. הפרלמנט של איסלנד ביקש שדנמרק תייצג את איסלנד בעניינים בינלאומיים, בעוד העניינים היומיומיים הועברו לנציג דני לענייני איסלנד שבסיסו ברייקיאוויק, ולאחר הפלישה הגרמנית לדנמרק ב-1940 - מונה עוצר.

היסטוריה

מקורות השלטון הדני 
בעקבות איחוד קאלמאר, איסלנד הייתה בשליטת הכתר של דנמרק מאז 1380, אם כי רשמית היא הייתה נחלה נורווגית עד 1814. בשנת 1874, אלף שנים לאחר ההתיישבות המוכרת הראשונה, העניקה דנמרק לאיסלנד שלטון בית. החוקה, שנכתבה באותה שנה, תוקנה ב-1903 והיקף השלטון הביתי של איסלנד גדל ב-1904. שר לענייני איסלנד, שהתגורר ברייקיאוויק, מונה כאחראי בפני האלת'ינגי, הפרלמנט האיסלנדי.

הקמת הממלכה 
ב-1 בדצמבר 1918, חוק האיחוד, הסכם עם דנמרק, הכיר באיסלנד כמדינה ריבונית מלאה, מדינה עצמאית באיחוד אישי עם דנמרק באמצעות מונרך משותף. ממלכת איסלנד כוננה דגל וסמל משלה וביקשה שדנמרק תייצג את ענייני החוץ וההגנה שלה בשמה תוך שמירה על שליטה מלאה על ענייני החוץ וההגנה שלה. איסלנד פתחה את השגרירות הראשונה שלה בשנת 1920. החוק ייבדק ב-1940 וניתן היה לבטלו שלוש שנים מאוחר יותר אם לא ניתן יהיה להגיע להסכמה להמשך.

מלחמת העולם השנייה, הכיבוש הבריטי והקמת הרפובליקה 
במהלך השנה הראשונה של מלחמת העולם השנייה, איסלנד אכפה בקפדנות עמדה של נייטרליות ונקטה בפעולה נגד הכוחות הבריטיים והגרמנים שהפרו אותה. הפלישה הגרמנית לדנמרק ב-9 באפריל 1940 והכיבוש שלאחר מכן ניתקו את הקשר בין איסלנד לדנמרק. כתוצאה מכך, ב-10 באפריל, העביר האלת'ינגי שתי החלטות המשקיעות בקבינט האיסלנדי בסמכות של ראש המדינה והכריזה שאיסלנד תקבל אחריות מלאה הן למדיניות החוץ והן למשמר החופים. ב-10 במאי 1940, מבצע מזלג יצא לדרך על ידי בריטניה כאשר כוחות צבא הפליגו לנמל רייקיאוויק והחלו בפלישה לאיסלנד. ממשלת איסלנד פרסמה מחאה נגד מה שהיא כינתה "הפרה בוטה" של הנייטרליות האיסלנדית. ביום הפלישה קרא ראש הממשלה הרמן יונסון הודעת רדיו המורה לאיסלנדים להתייחס לחיילים הבריטיים כאורחים. ב-15 במאי 1941, אימץ האלת'ינגי חוק שיצר את עמדת העוצר עבור סוון ביירנסון על מנת לייצג את המלוכה. הכיבוש של בעלות הברית של איסלנד נמשך עד 1941 כאשר ממשלת איסלנד ביקשה מארצות הברית (שהייתה אז נייטרלית) להשתלט על הגנתה. ההגנה על איסלנד הייתה השתתפותה הראשונה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.

בשיא תקופת הכיבוש, היו לבריטים 25,000 חיילים על אדמת האי. האבטלה חוסלה והכלכלה שגשגה. ביולי 1941 עברה האחריות להגנת האי לידי ארצות הברית לאור הסכם בין ממשלת איסלנד וממשלת ארצות הברית. הבריטים היו זקוקים לכל כוחותיהם בזירות אחרות, והכריחו את האלת'ינגי להסכים לנוכחות כוח כיבוש אמריקני. כ-40,000 חיילים אמריקנים הוצבו באי, יותר מכל הגברים הבוגרים ילידי האי, שאוכלוסייתו הכוללת מנתה אז כ-120,000 תושבים מקומיים.

לאחר משאל עם חוקתי במאי 1944, איסלנד הפכה רשמית לרפובליקה ב-17 ביוני 1944. דנים רבים חשו נעלבים בתזמון שלו, שכן דנמרק עדיין הייתה כבושה על ידי גרמניה. המלך כריסטיאן העשירי בכל זאת שלח מסר של ברכות לעם האיסלנדי.

דגלים

הערות שוליים 

איסלנד: היסטוריה
מדינות איים
מדינות לשעבר באירופה
מדינות שהוקמו ב-1918
מדינות שהתפרקו ב-1944