אוניברסיטת ארקנסו

אוניברסיטת ארקנסו (באנגלית: University of Arkansas) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בפייטוויל, ארקנסו שבארצות הברית. זהו קמפוס הדגל של ההשכלה הגבוהה הציבורית בארקנסו, והאוניברסיטה הגדולה ביותר במדינה. האוניברסיטה הוקמה כאוניברסיטת התעשייה בארקנסו בשנת 1871, ושמה הנוכחי אומץ בשנת 1899. המוסד ידוע בתחום האדריכלות, החקלאות, הכתיבה היוצרת, ההיסטוריה, המשפטים (במיוחד המשפט החקלאי), ומחקרי המזרח התיכון. בנוסף על כך, בית הספר לעסקים באוניברסיטה נחשב לאחד מבתי הספר הטובים ביותר בתחום בצפון אמריקה.

קמפוס האוניברסיטה כולל 378 בניינים הפרוסים על פני 2.07 קמ"ר. באוניברסיטה יש למעלה מ-200 תוכניות אקדמיות. בסתיו 2019 למדו באוניברסיטה כ-27,559 סטודנטים. ההוצאות הכוללות של המוסד בשנת 2018 היו כ-175.5 מיליון דולר.

במוסד פועלות שמונה קבוצות גברים ואחת עשר קבוצות נשים בשלושה עשר ענפי ספורט.

היסטוריה 

אוניברסיטת ארקנסו נוסדה בשנת 1871 באתר של חווה על ראש גבעה שצפתה על הרי אוזרק. כתוצאה מכך, האוניברסיטה כונתה "הגבעה".

האוניברסיטה הוקמה במסגרת חוק המכללות מוריל לנד-גרנט משנת 1862. ייסודה של האוניברסיטה נבע גם מסעיף בחוקת ארקנסו שלפיו אמורה לקום אוניברסיטה לאומית במדינה. בסופו של דבר, הוחלט להקים את האוניברסיטה בפייטוויל בעלות של כ-130 אלף דולרים. השיעורים עצמם החלו ב-22 בינואר 1872.

בניין ההוראה והניהול העיקרי ("Old Main") הושלם בשנת 1875. הוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של שירות הפארקים הלאומיים. עיצובו התבסס על תוכניות הבניין האקדמי המרכזי באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שנהרס מאז. לאורך השנים מגדלי השעון והפעמון הוחלפו בבניין זה. ישנה אגדה הטוענת שהמגדל הגבוה יותר הוצב צפונה כתזכורת לניצחון הצפון במהלך מלחמת האזרחים. אגדה שנייה היא שהקבלן החליף בטעות את ציורי המגדל כשהיה שיכור. פעמונים אלקטרוניים הותקנו במגדלים בשנת 1959. בבניין זה הועברו רבים מהשיעורים הראשונים באוניברסיטה.

השתלבות אפרו-אמריקאים באוניברסיטה 
הסטודנט האפרו-אמריקאי הראשון, ג'יימס מקגיי, למד תאולוגיה באוניברסיטה בשנת 1872. מקיי נחשב לבעל ממוצע ציונים מצוין. לא ידוע אם מקגיי הצליח להמשיך את לימודיו לאחר 1873 ותום תקופת השיקום.

הסנאטור וחבר הקונגרס ג'ון נ' טילמן כיהן כנשיא האוניברסיטה בשנים 1905–1912. בשנת 1891 טילמן קידם את חוקי ג'ים קרואו בסנאט של ארקנסו. חוקים אלו (שכללו הפרדה גם באוניברסיטה) התקבלו בסופו של דבר ונאכפו לשנים רבות.

בשנת 1948 אוניברסיטת ארקנסו קיבלה את האפרו-אמריקאי (והוטרן ממלחמת העולם השנייה) סילאס הרברט האנט לבית הספר למשפטים. הרשמתו של האנט נחשבה לשילוב המוצלח הראשון באקדמיה מתחת לקו מייסון-דיקסון, אך גרמה למחלוקות באוניברסיטה. סטודנטים אפרו אמריקאים הורשו ללמוד באוניברסיטה, בתנאי שנרשמו לתואר שני או ללימודי משפטים, ולמדו בשיעורים מופרדים. בסופו של דבר, האנט לא סיים את הלימודים ונפטר בשנת 1949.

בסתיו 1948 בוצעו שינויים במדיניות ההפרדה של האוניברסיטה, מה שאיפשר כניסת סטודנטים אפרו-אמריקאים לכיתות רגילות. הסטודנט האפרו-אמריקאי הראשון שלמד בכיתה משולבת היה ג'קי ל. שרופשייר, בשנת 1951. כמה סטודנטים אפרו אמריקאים הלכו בעקבותיו, ולמדו בתוכניות שונות לתואר שני באוניברסיטה. ארקנסו קיבלה סטודנטים אפרו-אמריקאים באופן חופשי כבר בשנת 1957, בעוד שמדינות דרומיות רבות עדיין אסרו על סטודנטים שחורים להגיע לכל האוניברסיטאות הלבנות.

בשנת 1969, האוניברסיטה הקימה את הוועדה המייעצת ללימודי שחורים על מנת להקל על השתלבות אפרו-אמריקאים בלימודים.

דירוג אקדמי 

 דירוג שנגחאי – מיקום 501–600
 דירוג QS – מיקום 1001–1200
 דירוג THE – מיקום 601–800

קמפוסים וחטיבות אקדמיות 
אוניברסיטת ארקנסו מציעה יותר מ-200 תוכניות לימוד המובילות לתואר ראשון, שני ודוקטורט.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ארצות הברית: אוניברסיטאות ומכללות
ארקנסו