אימרה בלשה

אימרה בלשה (במקור שווייגר, בהונגרית: Balassa Imre; סגד, 25 בנובמבר 1886 – נוגראד, 4 בפברואר 1974) היה סופר, עיתונאי, דרמטורג, מבקר מוזיקה יהודי-הונגרי.

ביוגרפיה 
אימרה שווייגר נולד במשפחה יהודית כבנם של גאשפאר שווייגר, צורף נחושת, ושל אלונורה שווייצר. ב-1907 סיים את לימודיו באקדמיה המלכותית ההונגרית לדרמה (כיום שמה האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע), שם קיבל תעודת במאי ושחקן. כסטודנט למשחק, הוא היה הבמאי במספר הזדמנויות של מופעי הבחינות הפתוחים לקהל של האקדמיה. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה, הצטרף לתיאטרון הלאומי כעוזר במאי וכמזכיר. שאיפותיו כבמאי לא התגשמו, והוא לא כל כך הצליח גם כשחקן ולכן נפרד מהתיאטרון הלאומי ומשחקניו. במלחמת העולם הראשונה מילא שירות צבאי מרגע הגיוס הראשון ועד תום המלחמה. הוא היה בשירות בשדה הקרב במשך שלושים ושניים חודשים וזכה בשלל מדליות צבאיות. מאז סתיו 1912, כשעזב את התיאטרון הלאומי, עסק בספרות ובכתיבה עיתונאית. הוא היה עובד מערכת של:
 פשטי נפלו
 "העיתון" (Az Újság)
 ,העיתון הלאומי" (Nemzeti Újság)
 ובמשך תקופה ארוכה אחד מעורכי "העיתון של פשט" (Pesti Hírlap)
 הוא עבד גם בשבועונים וברביו.

ב-9 במאי 1920, בבודפשט, התחתן עם תרזיה (1895–1972), בתם של דיולה דמיין ושל ינקה וייס.  הם התגרשו ב-1925 ונישאו בשנית ב-1928.

בשנת 1923 ייסד את יומון האמנות ההונגרי הראשון, "חיי הערב" (Esti Élet), ולאחר מכן עבד כחבר צוות פנימי של "הדור החדש" (Új Nemzedék). בלשה עסק בבעיות ספרותיות ואמנותיות. כמבקר, בביקורותיו עסק בעבודת השחקן ובהפקת הבמאי בצורה מפורטת ואנליטית. קרייר, הביקורת שלו החלה ב-1912.

בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה היה המבקר וחבר מערכת של:
 השבועון הספרותי "חיים" (Élet)
 מבקר תיאטרון של "תרבות" (Kultura). חלק מביקורתיו נכתבה יחד עם אאורל קרפטי ואנדור הלשי (במקור פיש). מגזין, שעסק אך ורק בביקורת.
 הוא כתב בקביעות בשבועון התיאטרון של ארתור בארדוש "משחק הבמה" (Színjáték) ועוד כתבי עת רבים נוספים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה:
 מבקר תיאטרון של "העיתון" (Az Újság),
 לאחר מכן כתב את הביקורות שלו על הבכורות של התיאטרון הלאומי ב"עיתון הלאומי" Nemzeti) Újság) והיה בעל טור התיאטרון של אותו עיתון.
 בשנות ה-20 כתב מדי שבוע ביקורות תיאטרון ברוח קרבית ומאמרי תיאטרון פולמוסיים עבור ה"קרוניקה בתמונות" (Képes Krónika).
 ספרו הראשון ראה אור בעודו היה שחקן, בשם: בעיות במה (בודפשט, 1912).
 הוא פרסם ב"דור החדש" (Új Nemzedek) עד 1939
 לאחר מכן בין 1946 לבין 1948 היהעמית מערכת של השבועון "הבוקר" (A Reggel)
 בין 1949 לבין 1967 עבד כראש העיתונות והדרמטורג של בית האופרה של בודפשט.
 בין 1952 לבין 1972, כשהיה כבר זקן וחולה, הוא הציג קונצרטים וערך הדגמות של תקליטי מיקרו גרוב.

הוא נחשב לאחד מפרשני המוזיקה המשפיעים ביותר לאחר מלחמת העולם השנייה. חלק מתפקידיו היו:
 המזכיר הכללי של אגודת הסופרים ההונגרית
 סגן נשיא חברת Lafontaine
 סגן נשיא וחבר מועצת המנהלים של מדור המבקרים של מועדון PEN. (מועדון הסופרים הבין-לאומי)

יצירותיו החשובות 
 בעיות במה (בודפשט, 1912)
 הטרגדית המלך ההונגרית. קרל הרביעי ; ספרות עולמית, בודפשט, 1925
 זמנים גדולים (רומן, בודפשט, 1926)
 ישו (רומן, בודפשט, 1928)
 קושוט. רומן של חיים גדולים (בודפשט, 1928)
 החיים המופלאים של מוצרט (רומן, בודפשט, 1933)
 אימרה סצ'וואי: חיי וזכרונותיי (ערך לעיתונות וכתב את ביוגרפית המבוא, בודפשט, 1940)
 מולייר (רומן, בודפשט, 1938)
 קטעי יומן של יאנוס פלדי (פורסם, עמוד, 1939)
 גברת דרי. חייה של שחקנית ותיקה ; זינגר-וולפנר, ב"פ, 1940
 אתה חייב לחיות ולמות כאן. רומן חייו של מיהאי ורשמארטי ; זינגר-וולפנר, בודפשט, 1941 (רומנים הונגריים XI)
 ספר האופרות (עם שאנדור ג'רג' גאל, בודפשט, 1951)
 מדריך אופרה (בודפשט, 1956)
 הרומן של מוצרט (בודפשט, 1964)
 ארז'י שאנדור (אמני הבמה הונגריים הגדולים, בודפשט, 1968)
 הרומן של אופנבך (בודפשט, 1968)
 על נדודי שמונה עשורים (ביוגרפיה, לאחר מותו, בודפשט, 1976)

לקריאה נוספת 
 אימרה בלשה - לקסיקון הדרמה ההונגרית (1929-1931, עורך אלדאר שופפלין)
 Magyar életrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש).
 אימרה בלשה (אימרה שווייגר) המכון למורשת לאומית

הערות שוליים 

עיתונאים יהודים הונגרים
בוגרי האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע
סופרים יהודים הונגרים
אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
חיילים יהודים במלחמת העולם הראשונה
סגד: אישים
מבקרי מוזיקה יהודים הונגרים
ניצולי השואה
מבקרי תיאטרון
הונגרים שנולדו ב-1886
הונגרים שנפטרו ב-1974