קפה פלש

"קפה פלש" (באנגלית: "Café Flesh". בתרגום חופשי לעברית: קפה בשר) הוא סרט מדע בדיוני פורנוגרפי אמריקאי משנת 1982. את הסרט ביים האמן סטיפן סייאדיאן שגם עיצב את התפאורה (תחת הפסבדונים "רינס דרים" ("Rinse Dream"). את התסריט כתבו סייאדיאן והסופר ג'רי סטאהל את המוזיקה לסרט הלחין מיטשל פרום (המוזיקה הופיעה בהמשך באלבומו Key of Cool).

לסרט שני סרטי המשך, "Café Flesh 2" ו-"Café Flesh 3" שיצאו לאקרנים ב-1997 וב-2003, אך היוצרים המקוריים לא לקחו חלק ביצירתם. את ההמשכים כתב וביים אנתוניו פזוליני, אך הם לא הגיעו למידת הפופולריות או למעמד של סרטי פולחן, כמו הסרט המקורי.

עלילה
לאחר מלחמה גרעינית, 99% מהניצולים הם "שליליים לסקס" - כלומר, הופכים חולים מאוד אם הם מנסים לקיים יחסי מין. האחוז הנותר של ה"חיוביים לסקס" מאולצים להשתתף במופעי בידור מיניים להנאתם של השליליים לסקס, במועדון קפה פלש. במועדון כולם נרגשים מהופעתו הקרובה של החיובי המפורסם ג'וני ריקו, ואחת הנשים השליליות חוקרת את עצם שליליותה כשהיא ובן זוגה מתרחקים זה מזו.

היסטוריה
בשנות ה-70 המוקדמות החלו סרטים פורנוגרפיים צוברים יותר ויותר פופולריות, בזכות הצלחתם של סרטים כמו "מאחורי הדלת הירוקה" ו"גרון עמוק". באותה תקופה נעשו ניסיונות רבים ליצור סרטי פורנוגרפיה אומנותיים, כמו "השטן במיס ג'ונס". גם סרטים שלא הוגדרו כפורנוגרפיים כללו סקס הארדקור, כמו "I Am Curious (Yellow)" השוודי ו"אימפריית החושים" היפני. עד לתחילת שנות ה-80 הביאה פריחת שוק הווידאו לשינוי בשוק הפורנוגרפיה, ואולמות קולנוע שהציגו סרטי פורנו הפכו פחות ופחות מצליחים.

ב-1982 יצר לאקרנים הסרט "קפה פלש" שעירב בתוכו פורנוגרפיה, סאטירה ואוונגרד. את הסרט יצר וכתב סטיפן סייאדיאן תחת השם "רינס דרים", יחד עם העיתונאי ג'רי סטאהל שסייע בכתיבה תחת שם העט "הרברט ו' דיי". השניים יצרו את הסרט בשני חלקים נפרדים והשתמשו באלמנטים שאינם פורנוגרפיים, במטרה למשוך משקיעים.

שניים מהשחקנים שהשתתפו בסרט המשיכו לקריירה משמעותית בקולנוע הרגיל. השחקנית הראשית מישל באואר (שהשתתפה סרט תחת הפסבדונים "פייה סנו") הפכה לשחקנית פופולרית בסרטים דלי תקציב. השחקן ריצ'רד בלזר שכבר נחשב אז לקומיקאי מפורסם, התפרסם בהמשך בתפקידים שגילם בסדרות "רצח מאדום לשחור" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד" הופיע בסרט כאחד מהצופים בקהל, אך הוא לא משתתף בסצינות סקס.

ביקורות
פרופ' בראדפורד ק' מאדג' אמר ש

במאמרו משנת 2007, "Sound and performance in Stephen Sayadian's: Night Dreams and Cafe Flesh", כינה חוקר הקולנוע ג'ייקוב סמית מאוניברסיטת טקסס באוסטין את הסרט (יחד עם "Night Dreams" שיצא שנה לפניו, גם הוא של סייאדיאן) "פורנו לאדם החושב" וציין לטובה את גישתו של סייאדיאן למשחק ולסאונד, שנחשבה פורצת דרך. החוקר כתב על גישתו המיוחדת והשונה של היוצר עם קהל הצופים, שקיבל מסייאדיאן סרט שונה מזה שציפה לו.

מבקר הקולנוע דני פירי כלל את הסרט בספרו "Cult Movies 3", כחלק מרשימת הסרטים יוצאי הדופן שזכו למעמד של סרט פולחן.

פרסים
"קפה פלש" זכה בפרס AVN לשנת 1984 עבור העיצוב החזותי הטוב ביותר. הסרט נכנס להיכל התהילה של איגוד מבקרי הפורנוגרפיה (XRCO).

סרט ההמשך, "קפה פלש 2", זכה בפרס סרט הווידאו הטוב ביותר ופרס האפקטים המיוחדים של איגוד מבקרי הפורנוגרפיה לשנת 1999.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

סרטי 1982
סרטים פוסט-אפוקליפטיים
סרטי סאטירה
סרטים באנגלית
סרטים פורנוגרפיים