קרנוניות

קַרְנוּנְיוֹת (שם מדעי: Radiolaria) הן תת-מערכה של חד-תאיים מקבוצת הפרוטוזואה בקוטר 0.1–0.2 מילימטר המייצרים שלדי מינרלים מורכבים, בדרך כלל עם קופסית מרכזית המחלקת את התא לחלקים הפנימיים והחיצוניים של ה וה. השלד המינרלי המשוכלל עשוי בדרך כלל מצורן דו-חמצני (סיליקה). הן נמצאות כזואופלנקטון ברחבי האוקיינוסים בעולם. בתור זואופלנקטון, הקרנוניות הן בעיקר הטרוטרופיות, אך לרבות יש  פוטוסינתטיים ולכן הן נחשבות ל. שרידי השלד של סוגים מסוימים של קרנוניות מהווים חלק גדול מכיסוי קרקעית האוקיינוס כ. בשל השינוי המהיר שלהן כמינים והשלדים המורכבים, קרנוניות מייצגות מאובן אבחוני חשוב שנמצא מהקמבריון ואילך.

מקור השם המדעי מלטינית: radiolus, כלומר "קרן קטנה", שהוא גם המקור לשם העברי.

תיאור
לקרנוניות יש הרבה  דמויי מחט הנתמכים על ידי צרורות של מיקרוטובולים, המסייעות בציפה של הקרנוניות. הם תופסים טרף על ידי הארכת חלקי גופם דרך החורים. גרעין התא ורוב האברונים האחרים נמצאים באנדופלזמה, בעוד שהאקטופלזמה מלאה בחלוליות מוקצפות ובטיפות ליפידים, מה ששומר על ציפה. הקרנונית יכולה להכיל לעיתים קרובות אצות סימביוטיות, במיוחד זואוקסנטלות, המספקות את רוב האנרגיה של התא. חלק מארגון כזה נמצא בקרב ה, אבל אלו חסרות קופסיות מרכזיות ומייצרות רק קשקשים וקוצים פשוטים.

חלק מהקרנוניות ידועות בדמיונן לפאונים משוכללים כגון ה-Circogonia icosahedra בצורת עשרימון משוכלל בתמונה למטה משמאל.

טקסונומיה
הקרנוניות שייכות לקבוצת העל  יחד עם  ( או ) וחוריריות. באופן מסורתי חולקו הקרנוניות לארבע קבוצות - , ,  ו-. עם זאת, Phaeodaria משויכת כיום ל-Cercozoa. Nassellaria ו-Spumellaria שתיהן מייצרות שלדים צורניים ולכן קובצו יחד בקבוצת ה. על אף כמה הצעות ראשוניות אחרות, חלוקה זו נתמכת גם על ידי פילוגנטיקה מולקולריות. ה-Acantharea מייצרת שלדים של  וקשורה קשר הדוק לסוג מיוחד,  (Taxopodida), אשר חסר שלד פנימי ונחשב במשך זמן רב כשייך ל. לכן ניתן לחלק את הקרנוניות לשתי שושלות עיקריות: פוליציסטינה (Spumellaria + Nassellaria) ו-Spasmaria (Acantharia + Taxopodida).

ישנן מספר קבוצות מסדר גבוה יותר שהתגלו בניתוחים מולקולריים של נתונים סביבתיים. במיוחד, קבוצות הקשורות ל-Acantharia ו-Spumellaria. קבוצות אלו אינן ידועות לחלוטין במונחים של מורפולוגיה ופיזיולוגיה ולכן המגוון של הקרנוניות עשוי להיות גבוה בהרבה ממה שידוע כיום.

גם הקשר בין החוריריות לקרנוניות נתון לוויכוח. עצים מולקולריים תומכים בקשר הקרוב ביניהם - קבוצה המכונה Retaria. אך לא ידוע אם הם שושלות אחיות או אם יש לכלול את החוריריות בתוך הקרנוניות.

ביוגאוגרפיה

בתרשים מימין, חלק a ממחיש מחוזות ביוגאוגרפיים קרנוניותיים מוכללים והקשר שלהם לטמפרטורת מסת המים (הצללת צבע חם לעומת קריר) ומחזור (חצים אפורים). עקב שקיעת מסת מים בקו רוחב גבוה מתחת למים חמים ומרובדים בקווי רוחב נמוכים יותר, מיני קרנוניות חיים בבתי גידול בקווי רוחב מרובים ובעומקים ברחבי האוקיינוסים בעולם. לפיכך, משקעים ימיים מהאזורים הטרופיים משקפים הרכב של כמה מכלולי בעלי חיים מוערמים אנכית, שחלקם צמודים למכלולים של פני קו רוחב גבוהים יותר. משקעים מתחת למים קוטביים כוללים קרנוניות אוניברסליות של מים עמוקים, כמו גם מינים אנדמיים החיים במים עיליים בקווי רוחב גבוהים. הכוכבים ב-(a) מציינים את קווי הרוחב שנדגמו, והפסים האפורים מדגישים את המכלולים הקרנוניותיים הכלולים בכל חומר משקע. הפסים הסגולים האופקיים מציינים קווי רוחב הידועים בשימור טוב של קרנוניות (סיליקה), על בסיס הרכב משקעים של פני השטח.

נתונים מראים שחלק מהמינים נכחדו מקווי רוחב גבוהים אך המשיכו להתקיים באזורים הטרופיים במהלך שלהי הנאוגן, בין אם על ידי נדידה או הגבלת תחום התפוצה (b). עם ההתחממות הגלובלית החזויה, מינים מודרניים של האוקיינוס הדרומי לא יוכלו להשתמש בנדידה או בהתכווצות התחום כדי להימלט מלחצים סביבתיים, מכיוון שבית הגידול המועדף עליהם למים קרים נעלמים מכדור הארץ (c). עם זאת, מינים טרופיים אנדמיים עשויים להרחיב את תחום התפוצה לעבר קווי רוחב בינוניים. מצולעי הצבע בכל שלושת הלוחות מייצגים ממחיש מחוזות ביוגאוגרפיים קרנוניותיים מוכללים, כמו גם את טמפרטורות מסת המים היחסיות שלהם (צבעים קרים יותר מצביעים על טמפרטורות קרירות יותר, ולהפך).

קונכיות של קרנוניות
קרנוניות הן מינים חד-תאיים טורפים של פרוטוזואה העטופים בקונכיות כדוריות משוכללות העשויות בדרך כלל מסיליקה ומחוררות עם חורים. בדומה למעטפת הסיליקה של צורניות, קונכיות של קרנוניות יכולות לשקוע לקרקעית האוקיינוס כאשר הקרנוניות מתות ולהשתמר כחלק ממשקע האוקיינוס. שרידים אלה, הנשמרים כמיקרו מאובנים, מספקים מידע רב ערך על תנאי העבר באוקיינוסים.

מגוון ומורפוגנזה
ברנרד ריצ'רדס (Bernard Richards), עבד בפיקוחו של אלן טיורינג (1912–1954) במנצ'סטר כאחד מתלמידיו האחרונים של טיורינג, ועזר לאמת את תאוריית המורפוגנזה של טיורינג.

"טיורינג היה להוט להמשיך את העבודה שפרסם  ב"" ב-1917".

הגלריה מציגה איורים של קרנוניות כפי שחולצו מרישומים שעשה הזואולוג ואיש האשכולות הגרמני ארנסט האקל ב-1887.

מאובנים

הקרנונית המוקדמת ביותר הידועה מתוארכת לתחילת תור הקמבריון, והופיעה באותן שכבות כמו  הראשונים - ייתכן שהן אפילו מסוף עידן העל של הפרקמבריון. יש להם הבדלים משמעותיים מקרנוניות מאוחרות יותר, עם מבנה סריג סיליקה שונה ומעט, אם בכלל, קוצים. כתשעים אחוז ממיני הקרנוניות הידועים נכחדו. השלדים, של קרנוניות קדומות משמשים ב, כולל לחיפושי נפט וקביעת אקלים קדום.

כמה מאובנים נפוצים של קרנוניות כוללים את הסוגים Actinomma, Heliosphaera ו-Hexadoridium.

קישורים חיצוניים

 
 Radiolarians
 
 Radiolaria.org
 
 Radiolaria—Droplet
 Tree Of Life—Radiolaria

ביאורים

הערות שוליים 

פרוטיסטים שתוארו במאה ה-20
טקסונים שתוארו בידי תומאס קבלייר-סמית
על-קבוצת SAR
טקסונים קיימים שהתפתחו בקמבריון
פרוטיסטה