הריגת בנימין מייסנר

הריגת בנימין מייסנר אירעה ב-24 בפברואר 1989, במהלכו מחבלים פלסטינים בשכם הפילו גוש בטון על ראשו של סמל בנימין מייסנר (נכתב גם בן מייסנר או בני מייסנר) והרגו אותו. הוא היה החייל הישראלי החמישי שנהרג באינתיפאדה הראשונה.

רקע 
במהלך האינתיפאדה הראשונה נערכו הפגנות אלימות בשכם לאחר ירי על מתקן הלוויה על ידי כוחות ישראליים ב-18 בדצמבר 1988. שני פלסטינים נהרגו, ושמונה נוספים נהרגו כאשר ישראל ביטלה את ההפגנות. לאחר מכן הוטל על העיר עוצר למשך שישה ימים. למעלה מ-31 פלסטינים נהרגו ואלף נפצעו מאש ישראלית, שהופנתה לעבר המונים, עד 16 בינואר 1989.

תקרית 
מייסנר, חייל צנחנים בן 25 בשירות מילואים, נהרג כאשר הושלך לעברו גוש בטון מבניין בשכם, בעת שהשתתף בסיור שניסה לפזר פלסטינים שהפגינו בשוק הפתוח של שכם. מייסנר מת מהפגיעה.

העיתונאי סטיבן פרנקלין מהשיקגו טריביון תיאר את שכם, שם נהרג מייסנר, כאחת הערים "המיליטנטיות" ביותר בגדה המערבית, וכתב כי "סלעים, אבנים וגושים ענקיים של מתכת" "נפלו" באופן קבוע על חיילים ישראלים". מהגגות כשהם מפטרלים בסמטאות מכוסות בסיסמאות מצוירות טריות המעודדות את המרד". שבוע לפני שנהרג, ירו חיילים ישראלים "בצעיר ערבי שהתכוון לזרוק עליהם גוש בטון מגג בשוק בשכם ביום חמישי בלילה".

מייסנר גדל בקריית טבעון. הוא עלה לארץ מארגנטינה עם משפחתו בילדותו. היה שחקן כדורמים בהפועל קריית טבעון בכדורמים, ואף נמנה עם סגל נבחרת ישראל בכדורמים. הוא נקבר בקריית טבעון.

משתפי פעולה והרוצחים 
שישה ערבים נשפטו על ידי בית משפט ישראלי בגין רצח והורשעו ביולי 1989. עומר מוחמד קלאבונה (עמר מוחמד ח'ניס קלבונה), צעיר בן 19 שנטען כי השתתף בהרג, נהרג בעצמו בעימותים בין ערבים לישראלים בשכם בספטמבר 1989. איברהים טקטוק וסמיר נעניש (סמיר אל-נאניש), פעיל פת"ח, נשפטו ונידונו למאסר עולם. בתיהם נהרסו על ידי הצבא, וכך גם הבית שממנו נלקח גוש הבטון שהרג את מייסנר, למרות שלפי ארגון בצלם, המשפחה התגוררת בבית לא הייתה מעורבת באירוע.

התביעה ביקשה מאסר עולם בטענה שרצח מייסנר באמצעות הפלת חפץ גדול לעברו הוא פשע מתועב יותר מהריגת אסתר אוחנה על ידי זריקת אבנים לעבר המכונית בה נסעה, פשע שעליו נידונו העבריינים 11 עד 13 שנות מאסר.

סמיר נעניש (סמיר אל-נאניש) שוחרר מהכלא בשנת 2013.

איברהים טקטוק שוחרר מהכלא בדצמבר 2013.

תגובות לשחרור האסירים 
לפי היומון הרשמי של הרשות הפלסטינית, אל-חיאת אל-ג'דידה, הרשות הפלסטינית ערכה לסמיר אל-נאניש ולחבריו האסירים המשוחררים קבלת פנים עם הגעתם לשכם בהשתתפות חבר הוועד המרכזי של פתח תאופיק טיראווי. בקבלת הפנים נאם מחמוד אלאלול, חבר מרכז פת"ח, שבירך את אל-נאניש ואת שאר האסירים על שחרורם.

נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס הצהיר שאף אחד מהאסירים ששוחררו בגדה המערבית לא יישלח לעזה, למרות שישראל טענה שהרשות הפלסטינית תגביל חלק מהאסירים המשוחררים לעזה. עבאס בירך באופן אישי 18 מהאסירים המשוחררים ברמאללה, לחץ יד לכל אחד וקרא להם "האסירים הגיבורים שלנו".

בן דודו של איברהים, חמזה טקטוק, אמר לעיתונאים כי בן דודו "וכל האסירים הם הגיבורים שלנו. . . אנחנו גאים בהם."

שחרורי האסירים היו שנויים במחלוקת; בישראל נערכו הפגנות נגדם אך בג"ץ דחה עתירה שנועדה להשאיר את המחבלים במאסר.

פרשנות לאירוע 
סטיבן פלטו, כתב העיתון אלגעמיינער זשורנאל, תיאר אבנים שנזרקו על ידי צעירים פלסטינים כ"נשק טרור", והצביע על כך ש-11 בני אדם נהרגו על ידי פלסטינים שיידו אבנים לעבר ישראלים; הוא אפיין יידוי אבנים על ידי צעירים פלסטינים של "ניסיון רצח", והצביע על כך שכאשר קבוצת צעירים בוושינגטון הבירה זרקו אבנים על מכוניות חולפות, הם הורשעו ב"תקיפה בכוונה לרצוח", ו"כל אחד מהם נידון ל 40 שנות מאסר".

בספרה, "סרבנות מצפון", מספרת הפרופסור לפסיכולוגיה רות לין סיפור שסיפר לה ישראלי שבחר להגר לאוסטרליה ולא להמשיך לשרת בצבא. לדברי החייל לשעבר, הוא סייר במהלך האינתיפאדה הראשונה, סמוך למקום בו נהרג מייסנר כשראה ילד בן 4 עומד על גג ליד גוש בטון שהונח על הגג עבור הילד. לדחוף אל הסיירת כשהיא עברה. החייל צעק על הילד, מה שגרם לו לדחוף את הבלוק מוקדם מדי, לפני שהחיילים היו מתחתיו.

לאחר האירוע 
לפי לוס אנג'לס טיימס, הרג זה, יחד עם תקרית ביום הקודם בו הרגו אנשי מיליציה לבנונים שלושה קומנדו פלסטינים שניסו להיכנס לישראל בכוונה לבצע פיגועים, פגעו בתהליכי הפיוס המתחיל בין ישראל לאש"ף.

על העיר שכם הוטל עוצר למשך עשרה ימים כאשר כוחות ישראליים ערכו סריקות מבית לבית אחר רוצחי מייסנר; העוצר הוסר לאחר ביצוע מעצרים.

שר המסחר והתעשייה בממשלת ישראל באותה עת, אריאל שרון, הציע בעקבות האירוע, להרוס את אותו חלק בקסבה, לסלק את תושביו ולהקים מאחז קבוע של צה"ל במקום.

בעקבות האירוע, חודדו הוראות הפתיחה באש של צה"ל, כדי להבדיל בין יידוי אבנים רגיל, לבין אדם המחזיק בידיו אבן גדולה שאותה הוא מתכוון להפיל על אדם אחר – פעולה שהסיכון הגדול הנשקף ממנה מצדיק ירי מיידי על מנת להרוג את התוקף.

קבוצה של שישה ערבים הורשעה בהריגה ביולי 1989. עומאר מוחמד קלאבונה (עומאר מוחמד ח'ניס קלבונה), צעיר בן 19 "שכאמור השתתף בהרג" נהרג בעצמו בעימותים בין פלסטינים לישראלים בשכם בספטמבר 1989. איברהים טקטוק וסמיר נעניש (סמיר אל-נאניש) נשפטו ונידונו למאסר עולם. בתיהם נהרסו על ידי הצבא הישראלי, וכך גם הבית שממנו הושלך גוש הבטון שהרג את מייסנר, למרות שתושביו לא היו מעורבים באירוע.

סמיר נעניש (סמיר אל-נאניש; סמיר נענש) שוחרר מהכלא בשנת 2013. הפגנות בישראל מחו נגד שחרורו יחד עם זה של פלסטינים אחרים שהורשעו ברצח.

איברהים טקטוק שוחרר מהכלא בדצמבר 2013.

קישורים חיצוניים
 בנימין מייסנר, באתר יזכור

הערות שוליים 

יהודה ושומרון: פיגועים
1989 בישראל
טרור פלסטיני
פיגועי טרור בישראל ב-1989
פיגועים באינתיפאדה הראשונה