הצהרתו של רנדולף קרטר

הַצְהָרָתוֹ שֶׁל רַנְדּוֹלְף קַרְטֶר (באנגלית: The Statement Of Randolph Carter) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט אשר נכתב ב-1919 ופורסם לראשונה במגזין "המשוטט" ב-1920. עלילתו מסופרת כעדות מפיו של רנדולף קרטר, מלומד אשר איבד את דעתו לאחר חוויה טראומתית בה היה מעורב, במהלכה הוא וחברו הטוב הארלי וארן ערכו את מחקריהם האפלים אודות תורת הנסתר, המוות, והעל-טבעי בבית הקברות, בטרם זוועה בלתי ניתנת לתיאור פרצה מתוך האדמה והמיטה עליהם את גורלם המר.

עלילה 
הסיפור נפתח כעדות מפיו של רנדולף קרטר, אשר נעצר בידי המשטרה לאחר שנמצא משוטט לבדו באדמת ביצה בשעת בוקר מוקדמת כשהוא אחוז טירוף ואינו מגיב לסביבתו. חוקריו מתשאלים אותו לפשר גורלו של חברו הטוב, הארלי וארן, שבחברתו נראה צועד לכיוון בית הקברות המקומי בליל אמש כשבידיהם עששיות חשמליות ואתי חפירה, אולם קרטר טוען להגנתו שזוועות שטבען אינו ידוע הפילו ענן שחור על מחשבתו, ומציע לשחזר את האירועים היחידים שהוא עדיין זוכר.

לדבריו, וארן והוא הכירו איש את רעהו זמן-מה לפני כן, וחברותם סבבה את עניינם המשותף בתורת הנסתר והעל-טבעי. וארן נטה לשקוע לעיתים תכופות בלימודיו המשונים, והחזיק בבעלותו אוסף נרחב של ספרים נדירים אודות נושאים אסורים שנשכחו זה מכבר, בהם נטה קרטר לקרוא ולעיין, לפחות באלו שנכתבו בשפות בהן שלט. רבים מהם נכתבו בערבית, אולם כרך מסוים אותו נשא וארן בכיסיו באותו הלילה בו הגיעו שניהם לבית הקברות נכתב בתווים זרים בהם לא נתקל קרטר מעולם, וכאשר שאל לפשרו סירב חברו להרחיב אודותיו, למעט שנשלח אליו מהודו כחודש לפני כן.

קרטר טוען כי לא ידע דבר אודות מטרה ברורה או תכלית כלשהי שלשמן הגיעו לבית הקברות העתיק תחת מעטה החשכה, למעט שהדבר היה קשור לספר האסור אותו הביא וארן עמו, ולתיאוריה שהגה כי גופות מסוימות אינן נרקבות לעולם, אלא נותרות שלמות בארונות המתים שלהן במשך אלפי שנים.

כך הגיעו השניים אל חלקת הקבורה זמן-מה לאחר חצות, באישון לילה ותחת אורו הלבן של הירח החצוי, וגילו כי המצבות העתיקות והמתפוררות היו מכוסות בדשא וטחב שהצטברו מסביבן במשך שנים רבות. לאור העששיות החשמליות שהביאו עמם החלו השניים לנקש ולנקות את השטח מעשביה, עד שלבסוף עלה בידיהם לחשוף שלושה לוחות אבן גדולים שסתמו כגולל את מאורות הקבורה שנחפרו תחתיהם. וארן מיהר להשתמש באת החפירה בתור לום כדי להרים את אחד מהם, מתחתיו נחשף בור שחור משחור שמתוכו נפלטו אדי מיאזמה חריפים. אור העששיות חשף לעיניהם גרם מדרגות צר אשר הוביל מטה וקירות לחים עליהן התגבשו נוזלים ריריים כלשהם.

בנקודה זו פונה וארן אל קרטר ומשוחח עמו ארוכות, מפציר בו שלא לבוא בעקבותיו אל תוך בטן האדמה, . הוא מבטיח, עם זאת, לעדכן אותו בכל המתרחש, בעזרת חוט טלפון ארוך אותו הביא עמו.

השניים פורסים את החוט ולוחצים ידיים בפעם האחרונה, בטרם מתיישב קרטר לצדה של אחת המצבות וצופה בחברו יורד אל תוך הבור החשוך. אור העששית שלו דועך כמעט מיד, ככל הנראה בשל פנייה חדה בגרם המדרגות הצר. בדממה הארוכה שנותרה לאחר עזיבתו נתקף קרטר בחרדות ומתחיל לדמיין כי הצללים האורבים בחשכה נעים במעין טקס משונה מסביבו, כאשר לפתע נשמע קול מתוך הטלפון, . קרטר הנדהם אינו מצליח להגיב אולם קולו של וארן ממשיך להישמע מבעד לשפופרת, . הלה מרים לבסוף את הטלפון ושואל בהתרגשות לפשר הדבר, אולם לחישותיו של חברו הופכות במהרה לצרחות אימים, . לבסוף נהפכות הפצרותיו הצעקניות לכדי בכי שמסתיים במילים, .

קרטר המשותק מרים את השפופרת פעם נוספת על מנת לשאול בפחד תהומי לשלומו של וארן, אולם אינו מקבל כל מענה. רק לאחר כמה שניות נשמע רעש התקתוק של השפופרת מצדו השני של הטלפון, כאשר לפתע פורץ מתוכו קול חלקלק, מרוחק ולא אנושי, אשר מפלח את אוויר הלילה בזמן שקרטר צופה בבעתה בצללים המתגבשים לנגד עיניו לדמויות מחרידות הרוקדות תחת אור הירח, .

דמויות 
 רנדולף קרטר – מלומד הבקיא במספר רב של שפות ומעביר את ימיו בקריאת טקסטים עתיקים וספרים המכילים ידע אסור בענייני תורת הנסתר והעל-טבעי. מתואר כבעל מזג רגיש ביותר, והסיפור נמסר כעדות מפיו לאחר שנמצא משוטט באדמת ביצה מרוחקת כשהוא אחוז טירוף. דמותו מוזכרת בסיפורים אחרים של לאבקרפט, ולעיתים נתפש הלה כאלטר אגו של הסופר עצמו.
 הארלי וארן – מלומד, מדען ואיש מחקר אשר הקדיש את חייו לפיתוח תיאוריות אודות המוות והחיים שאחריו. מחזיק באמתחתו ספרייה רחבה המלאה בספרים עתיקים בעלי ידע נשכח ואסור. וארן שובה בקסמו את קרטר, החובר אליו הן מתוך פחד הן מתוך עניין.

השראה 
הסיפור מבוסס כמעט לחלוטין על חלום שחלם לאבקרפט בסביבות דצמבר 1919, במהלכו הוא וחברו  יצאו לטייל בבית קברות עתיק, בטרם נפל לאבמאן לגורל אכזר ולא ידוע לאחר שירד אל תוך אחד הקברים. הפרטים היחידים שלאבקרפט שינה היו מספר פסקאות מקדימות בראשית הסיפור, אשר הציגו אותו בתור עדות מפיה של הדמות הראשית, רנדולף קרטר, המשחזרת את חווייותיה, ככל הנראה על מנת להנגיש את העלילה לקוראים.קווי הדמיון בין שתי הדמויות המרכזיות המופיעות בסיפור לבין לאבקרפט וחברו לאבמאן אכן בולטים במיוחד, ובמכתבים ששלח למכריו ציין לאבקרפט כי החלום הופיע, ככל הנראה, לאחר דיון ארוך בין השניים אודות . דמותו של קרטר מוזכרת מספר פעמים בסיפוריו השונים של לאבקרפט, ומזוהה, כאמור, בתור האלטר אגו שלו. דמותו של לאבמאן מוזכרת אף היא בכמה מסיפוריו, על אף שאופייה מעורפל יותר, ובסיפור הנוכחי היא מזוהה עם לאבמאן הן בשל חלומו של לאבקרפט והן בשל הספרייה הגדולה שהיא מחזיקה באמתחתה, שכן לאבקרפט הזכיר במכתביו כי חברו נהג להמליץ לו על ספרים רבים, בנוסף לכך שהייתה בבעלותו ספרייה רחבה ומלאה במהדורות ראשונות ובכרכים נדירים אחרים, ולדבריו, .

עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט

עדות 
בדומה לרבים מסיפוריו, וכיאה למנהגו, כתב לאבקרפט את העלילה בתור עדות בגוף ראשון מפיו של רנדולף קרטר, הדמות הראשית, המתארת את חווייותיה בפני חוקריה, לאחר שנעצרה בידי המשטרה בשעת בוקר מוקדמת כאשר שוטטה אחוזת טירוף באדמת ביצות נידחת. בניגוד ליצירות אחרות, עם זאת, בהן מגולל המספר את דבריו בפני קהל יעד לא מוגדר, או במילים אחרות, בפני כלל קוראי הסיפור באשר הם, נפתח הסיפור הנוכחי באמירה המופנית בפרט כלפי חוקרי המשטרה, , ומכאן נגזר גם שמו של הסיפור, קרי הצהרה רשמית או כזו הנעשית בפני גורמים רשמיים.

נקודה נוספת להשוואה היא זו שעדויות רבות הפותחות את סיפוריו של לאבקרפט מתארות חוויות טראומתיות אשר הובילו לטירוף ולאיבוד הדעת. על אף שקרטר אכן חווה ניסיון קשה מהסוג הזה לקראת סוף העלילה, תיאור מצבו מתמקד בעיקר בחוסר יכולתו לשחזר את האירועים המדויקים שחווה, ובפערים גדולים בזיכרונו שנגרמו, לטענתו, בשל דבר אפל שבשמו הוא אינו מסוגל לנקוב.

דמויות 
שתי הדמויות המרכזיות בסיפור, זו של רנדולף קרטר וזו של הארלי וארן, חוזרות להופיע מספר פעמים נוספות לאורך יצירותיו של לאבקרפט, על אף שזו הפעם הראשונה בה הן מוזכרות. דמותו של קרטר מביעה כמה מתכונות האופי של לאבקרפט עצמו ואף מזוהה, כאמור, בתור האלטר אגו שלו, והיא מופיעה שוב בסיפורים זה שאין לנקוב בשמו, משימת החלום של קאדאת' האבודה, מפתח הכסף, המקרה של צ'ארלס דקסטר וארד ודרך שערי מפתח הכסף. דמותו של וארן, מנגד, מזוהה עם חברו הקרוב של לאבקרפט, , ומופיעה רק בשניים מאותם סיפורים שהוזכרו לעיל, קרי מפתח הכסף ודרך שערי מפתח הכסף. מבחינה כרונולוגית מתרחשת עלילת הסיפור לאחר זו של משימת החלום אך קודם לזו של זה שאין לנקוב בשמו, למרות שהיא נכתבה ב-1919 ופורסמה כשנה לאחר מכן, מספר שנים לפני כל שאר היצירות, אשר ראו אור רק במחציתן של שנות ה-20 של המאה ה-20.

ספרים 
רנדולף קרטר מתאר את חברו, הארלי וארן, בתור מלומד בעל ספרייה גדולה המלאה בספרים נדירים העוסקים בנושאים אסורים, שאת חלקם קרא. כמו כן הוא מזכיר ספר מסוים אותו מביא עמו וארן למסעם לבית הקברות, שאודות טבעו הוא מסרב להרחיב, למעט כך שהלה קיבל אותו כחודש קודם לכן, ושהגיע מהודו. מספר השערות הציעו כי הספר המדובר הוא לא אחר מאשר הנקרונומיקון, גרימואר בדיוני פרי המצאתו של לאבקרפט אשר שמו הוזכר מפורשות לראשונה בסיפורו העיר חסרת השם מ-1921, אולם תיאורו את שפת הכתוב בו בתור  שולל, ככל הנראה, את אפשרות זו, מאחר שהנקרונומיקון נכתב במקור בערבית ותורגם בהמשך רק לאנגלית, לטינית ויוונית.

קבורה 
משיכתו העזה של לאבקרפט לנושא המוות באה לידי ביטוי ברבים מסיפוריו, ופעמים רבות באמצעות תיאורים מצמררים אודות בתי קברות. הסיפור הנוכחי, שבשיא עלילתו תולשות שתי הדמויות המרכזיות שבו לוח אבן כבד מעל פיו של בור שבתחתיתו נמצא אולם קבורה תת-קרקעי, מזכיר באופיו שלושה סיפורים נוספים: הרברט וסט – מחיה המתים, בו אחת הדמויות הראשיות היא של ממציא מטורף שמפעל חייו טמון בהשבת המתים חזרה לחיים, כלב השמירה, המתאר את מסעותיהם של שני שודדי קברים המחפשים אחר אוצרות מעוותים עבור מוזיאון מיוחד שבנו כדי לפאר את המוות, והקבר, העוסק באדם צעיר המפתח אובססיה ארוכת שנים כלפי מאוזוליאום עתיק.

ביקורת 
הסופר  כינה את הסיפור בתור  על אף שלצורך כתיבתו השתמש לאבקרפט ברטוריקה מוגזמת. מבקר הספרות  כינה את הסיפור בתור מעשיית אימה אשר הושפעה רבות מאדגר אלן פו.

תרבות

מוזיקה 
 להקת  הוציאה את השיר "חתיכת טיפש, וארן מת!" באלבומה "הדוכסים מאלהזרד" מ-2017. שמו של השיר נלקח מהשורה האחרונה בסיפור, בו קול מחריד הנשמע מתוך שפופרת הטלפון אומר לרנדולף קרטר כי חברו, הארלי וארן, מת.

קולנוע 
 סרט הקולנוע עדותו של רנדולף קרטר בבימויו של אנדרו לימן ובכיכובם של דריל טיילר ושון בראני מ-1987 מבוסס על הסיפור.
 סרט הקולנוע  בבימויו של  ובכיכובם של  וצ'ארלס קלאוסמאייר מ-1993 מבוסס על הסיפור, וכמו כן מהווה המשך ישיר לסרט  המבוסס על סיפור אחר בעל שם זהה מאת לאבקרפט.
 הסרט הקצר 13:de mars 1941 בבימויו של רוברט פ. אולסון ובכיכובם של אולסון עצמו ורוברט ג'והאנסון מ-2004 מבוסס על הסיפור.

מהדורות 
הסיפור פורסם לראשונה במגזין "המשוטט" במאי 1920. לאחר מכן הודפס בשנית ופורסם בעשרות מהדורות שונות, וכמו כן תורגם לחמש שפות: צרפתית, הולנדית, פורטוגזית, גרמנית, ואיטלקית.

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ה.פ. לאבקרפט
ספרי 1920