האיסור לגלח שיער מהנתק

האיסור לגלח שיער מהנתק הוא מצוות לא תעשה מתרי"ג מצוות, האוסרת למצורע לגלח שיער במקום הנתק. המצוה נוהגת רק בזמן שיש כהן שיודע לטמא או לטהר נגעים.

מקור וטעם המצוה 
מקור המצווה הוא בספר ויקרא:

בספר החינוך מבואר שמטרת האיסור היא שהכהן הבודק את האדם, יוכל להכיר האם יש סימני טומאה בשערות. והוסיף שרמזה התורה לאדם, לא לבעוט בעונשים וצרות שניתנות לו מהקב"ה, ולא ינסה להסתיר באופן שטחי את פגמיו מפני הבריות, אלא יפעל בכיוונים של תפילה לאל שירפאו אותו ממחלתו.

דיני המצוה 
המגלח את כל הנתק עד שתי שורות שיער סביבו (שמשאירים כדי שיכיר הכהן אם פשה הנתק), בין אם קודם שבא לכהן או אחר כך ולכל התקופה שקיים אצלו הנגע, לוקה.

בתלמוד נפסק שמותר למצורע לעשות מלאכות שיכולות לגרום לשיער שסביב הנתק לנשור מעצמו, כמו לסחוב על כתיפו משא, או לקשור קשר כשצריך, בתנאי שהמצורע לא מתכוון לכך. בנוגע לגילוח על ידי כלי, נחלקו הרמב"ם והראב"ד איזה כלי גילוח נאסר: לדעת הרמב"ם חייב רק אם השתמש בתער כדרך המתגלחים, בעוד שלדעת הראב"ד חייב בכל דרך שמורידה שיער.

המצוה נוהגת בנשים ובגברים כאחד.

ראו גם 
 צרעת
 גילוח המצורע

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

תרי"ג מצוות
הלכות נגעים