מיל (הלכה)

מִיל הוא יחידת מידה תלמודית, המשמשת למדידת מרחק. לפי המקובל בפוסקים, המיל שווה ל-2000 אמות (כקילומטר אחד).

בחז"ל
המיל מוזכר פעמים רבות בתלמוד ובספרות חז"ל, הן כמדד למרחקים בין נקודות, והן כמדד לזמנים המוגדרים על פי שיעור הילוך מיל.

בין המרחקים המצוינים בחז"ל:
 בין חמתן לטבריה - מיל אחד. הדרך בין שני המקומות, שהייתה מסלול הליכה קבוע ומוכר באותם ימים, משמשת בדברי חז"ל כהמחשה לשיעור מיל למי שאינו בקי במדידה אך מכיר את הדרך .
 בין מודיעים לירושלים – מרחק 15 מילין.
 בין כזיב לסולמא דצור – מרחק שלושה מילין.
 בין ציפורי לטבריה – מרחק 18 מילין.
 בין לוד לאונו – מרחק שלושה מילין.

בהלכה
כאמור, חז"ל שיערו מספר דינים על פי שיעור 'מיל':

 בהלכות נטילת ידיים נקבע כי מי שאין לו מים לנטילה, עליו ללכת עד מיל כדי למצוא מים, או עד ארבעה מילין במקרה שהוא הולך ממילא לאותו הכיוון. דין דומה נאמר לגבי תפילה במניין. 
 בהלכות פורים, יישוב שרחוק מעיר מוקפת חומה פחות ממיל אחד נחשב "סמוך" לעיר ודינו בתנאים מסוימים כעיר מוקפת חומה.
 בהלכות פסח, בצק ששהה ללא לישה שיעור כדי הילוך מיל, הופך לחמץ. 
 בהלכות מליחה נקבע שהבשר צריך לשהות במלח כדי הילוך מיל.

שיעור המיל
שיעור המיל באמות לא מוזכר במפורש בתלמוד, אך במדרש נאמר שמיל הוא 2,000 אמות, שהן בין 912 ל-1152 מטרים, וכך היא הדעה המקובלת בראשונים ובפוסקים. מפיוט שכתב רבי אלעזר הקליר נראה שסבר שמיל הוא 1425 אמות בלבד.

חוקרים בעת החדשה טענו כי לא מסתבר שחז"ל חידשו מידה של 2,000 אמות בשם "מיל", בעוד שבזמנם היה נפוץ השימוש במיל הרומי, ששיעורו כ-2,800 אמות. לדעתם המיל המוזכר בחז"ל הוא המיל הרומי. גם המרחקים בין היישובים המוזכרים בחז"ל, מתאימים יותר לשיעור המיל הרומי. יש שכתבו שגם אם בציון מרחקים השתמשו חז"ל במיל הרומי, בעניינים הלכתיים הכוונה היא למיל של 2,000 אמות.

טבלת המרה

ראו גם
 מיל (יחידת מידה)
 כדי הילוך
 תחום שבת

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

שיעורי חז"ל
יחידות מידה קדומות