הטיית הביתיות

בכלכלה והשקעות, בעיית הטיית הביתיות היא מונח המתאר את העובדה שמשקיעים בודדים ומוסדיים ברוב המדינות מחזיקים רק כמות מועטה של השקעות זרות, ונוטים להעדיף בחוזקה מניות ממדינת האם שלהם. הממצא הזה מוגדר כבעיה, כיון שממצאים מחקריים מראים שתיקי השקעות משיגים רווחים משמעותיים על ידי פיזור בשוק המניות העולמי. מוריס אובטפלד וקנת' רוגוף זיהו את הבעיה הזו כאחת מששת הבעיות של מקרו-כלכלה בינלאומית.

סקירת התופעה 
הטיית הביתיות בהשקעות בשוק המניות הוא תופעה בתחום הכלכלה ההתנהגותית, ונחקר לראשונה בהקשר אקדמי על ידי קנת' פרנץ' וג'יימס א. פוטרבה (1991) וגם על ידי טסאר ווֶרנר (1995).

קובל ומוסקוביץ' (1999) הראו שהטיית הביתיות אינה מוגבלת לתיקי השקעות בינלאומיים בלבד, אלא שההעדפה להשקיע בקרבת הבית חלה גם על תיקי השקעות של מניות מתוך המדינה עצמה. למעשה, הם הראו שמנהלי השקעות בארצות הברית מראים העדפה חזקה לחברות שברקען ממוקמות באזורם, בפרט חברות קטנות ממונפות בחוזקה, שמייצרות סחורות שאינן נסחרות.

לפי מאמר של סימאן וחסן, קיימת הצדקה מסוימת בתנאים כלכליים מסוימים להטיית הביתיות, והכותבים בונים מודל כלכלי שנועד לספק הסבר רציונלי להתנהגות המשקיעים. מאמר מאוחר יותר של מישרה, המשיך לבחון את קיומה של הטיית הביתיות, וסיכם שעדיין מדובר בבעיה התנהגותית לא פתורה, שאיננה משקפת התנהגות רציונלית. המאמר מעודד ממשלות להפחתת הרגולוציה ועידוד השקעות זרות פנימה והחוצה.

הערות שוליים