תילי הקבורה מתקופת קאיה

תילי קבורה מתקופת קאיה (בקוריאנית: 가야고분군, באנגלית: Gaya Tumuli) הם קבוצה של שבעה אתרים ארכאולוגיים בדרום קוריאה הדרומית שבהם יש מתחמים של רגמים של משפחות האצולה של קונפדרציית קאיה, המתוארכים בין אמצע המאה הראשונה לשלהי המאה השישית. שבעת האתרים הוכרזו כאתר מורשת עולמית ונוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-17 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.

בהסבר להחלטה נאמר: 
"נכס סדרתי זה כולל אתרי בתי קברות ארכאולוגיים עם תילי קבורה המיוחסים לקונפדרציית קאיה, שהתפתחה בחלק הדרומי של חצי האי הקוריאני מהמאה ה-1 עד המאה ה-6 לספירה. באמצעות תפוצתם הגאוגרפית ומאפייני הנוף, סוגי הקבורות והפריטים שנמצאו בקברים, מעידים בתי הקברות על השיטה הפוליטית הייחודית של קאיה שבה הישויות הפוליטיות השונות התקיימו כאוטונומיות שוות פוליטית תוך שיתוף במאפיינים תרבותיים. הכנסת צורות חדשות של קברים והתעצמות ההיררכיה המרחבית באתרי הרגמים משקפים את השינויים המבניים שחוותה חברת קאיה במהלך ההיסטוריה שלה."

בכל אתרי הרגמים נקברו רק בני השכבה השלטת, כשהמאפיין המשותף לכולם שהם נבחרו במרכז הישות הפוליטית על מקום גבוה, שממנו היו יכולים להשקיף על נתיניהם, כשקברות השליטים קרובים לפסגה. כולם כוללים סוג ייחודי של תא קבר המכונה "קבורת חדר מחופה באבן מסוג קאיה". סוג מסוים של כלי חרס טקסיים, המכונה כלי חרס בסגנון קאיה, נמצא גם בכל שבעת בתי הקברות. עם זאת, יש הבדלים אזוריים ספציפיים לכל ישות במבנה תא הקבר ובסגנון כלי החרס שבו.

רקע היסטורי
מהישות שהשאירה אחריה את תילי הקבורה המכונה קונפדרציית קאיה לא שרדו רישומים שתיעדו את ההיסטוריה שלה, והמידע שיש עליה כיום מגיע ממסמכים שנכתבו עליה על ידי בני תקופתה במקומות אחרים או ממדינות שקמו אחר-כך במזרח אסיה. ממסמכים אלו עולה שבין המאה הראשונה לספירה למאה השישית הייתה קבוצה של ערי מדינה קטנות שהיו מאוחדות בצורה רופפת בחלק הדרומי של חצי האי קוריאה. חיזוק למידע זה מגיע מגוף המחקר הארכאולוגי ההולך וגדל שהראה כי בחלק זה של חצי האי הקוריאני הייתה ציוויליזציה ותרבות ייחודית. ציוויליזציה זו גבלה בממלכות  ו.

ישויות אלו קמו באגני היובלים של הנהר , ואף שכל ישות הייתה לכאורה מבודדת היו קשרים ביניהן ומחוץ להן. רקע גאוגרפי זה אפשר לישויות ליהנות מאוטונומיה יחסית במקביל לשיתוף במאפיינים תרבותיים ובסופו של דבר התפתחות של ציוויליזציה הומוגנית.

קאיה הופיעה לראשונה באזורים הסמוכים לחלקו התחתון של הנהר נקדונג במאה הראשונה ובהדרגה התפשטתה צפונה מהמאה השנייה עד המאה הרביעית. הישויות הבולטות של קאיה היו ,  וטאראגוק. במהלך המאות החמישית והשישית התרחב מעגל ההשפעה של קונפדרציית קאיה צפונה והגיע לגבולות של ממלכת שילה במזרח ושל ממלכת פקצ'ה במערב. בתקופה זו הופיעו הישויות  בצפון, סוגאיה בחוף הדרומי, קימונגוק במערב ו במזרח. קומגוואן גאיה הייתה מרכז הקונפדרציה בתקופה הראשונה וטאגאיה בתקופה השנייה.

בסופו של דבר לא החזיקו הישויות מעמד מול עוצמתה של ממלכת שילה והן נטמעו בה בהדרגה בעקבות מסעות כיבושים. טאגאיה נכבשה אחרונה בשנת 562.

האתרים הכלולים באתר המורשת העולמית

קישורים חיצוניים

 Nomination Text = UNESCO site

הערות שוליים

קוריאה: היסטוריה
קוריאה הדרומית: היסטוריה