פריבילגיה של לוחם החזית

פריבילגיה של לוחם החזית (בגרמנית: Frontkämpferprivileg) הייתה פטור שנתנה ממשלת גרמניה הנאצית בין השנים 1933 ל-1935 ליהודי גרמניה שלחמו למען גרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה אך עמדו בפני פיטורים מתפקידים רשמיים תחת חקיקה אנטי-יהודית נאצית לפני מלחמת העולם השנייה.

החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי מ-7 באפריל 1933 נועד לאלץ את כל ה"לא-ארים" לפרוש ממקצוע עריכת הדין ומשירות המדינה. חוקים אנטי-יהודיים אחרים שהתקבלו ב-1933 ביקשו לגרש יהודים מתחומים אחרים בחיים הציבוריים. מהלכים אלה הובילו למחאה של קפטן ליאו לוונשטיין, נשיא אגודת חיילי החזית היהודים, שכתב למנהיג הנאצי אדולף היטלר כדי להתלונן. הוא ציין כי מתוך חצי מיליון היהודים בגרמניה, 96,000 שירתו במלחמה ו-12,000 נספו. הוא כתב:

גם נשיא הרייך פאול פון הינדנבורג, פילדמרשל לשעבר במלחמת העולם הראשונה, ביטא אי הסכמה במכתב להיטלר:

הינדנבורג התעקש שיש לאפשר לחיילי החזית היהודים ולבניהם להמשיך בעבודתם. החוק מ-7 באפריל 1933 כלל אפוא סעיף שפטר אנשים כאלה, ויצר את מה שנקרא Frontkämpferprivileg (פריבילגיה של לוחם חזית). להפתעת הנאצים, קרוב ל-50% מהפקידים היהודים שעמדו בפני פיטורים הצליחו להוכיח שהם נכנסו לקטגוריה הזו.  עם זאת, הפריבילגיה בוטלה לאחר מותו של הינדנבורג כאשר חוקי נירנברג משנת 1935 הנהיגו אפליה שיטתית של יהודים ושללו מהם אזרחות.

הערות שוליים 

יהודים בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה
גרמניה הנאצית: חוק ומשפט
שואת יהודי גרמניה
1933 בגרמניה