איסור גידול כלב רע

איסור גידול כלב רע הוא איסור הלכתי לגדל ולהחזיק כלב מזיק, מחשש שמא יתקוף ויזיק לאנשים. היתרים לגידול והחזקת כלב קיימים בעיקר אם הדבר הוא לצורך שמירה, ובתנאים מסוימים.

האיסור ומקורו

המשנה במסכת בבא קמא מביאה בעניין הכלב:

שורש האיסור מובא בתלמוד הבבלי שנלמד מהאיסור הכללי שבתורה של לא תשים דמים בביתך. בתלמוד בבלי מובאת ברייתא בעניין, ושם מוזכרים דברי רבי אליעזר בן הורקנוס כי , לעניין כך שיש עליו קללה (אם אינו קשור).

באופן דומה מובא במקום אחר בתלמוד, כי מחמת שעלול הכלב להזיק את באי הבית, על כן:

דברים אלו נפסקים להלכה.

בין סוגי הכלבים הנחשבים כ"כלב רע", שיש להם טבע לנשוך או לתקוף: אמסטף, דוברמן פינצ'ר, רוטוויילר, פיטבול, ויש שכתבו שאף כלב שאינו נושך, אלא שנובח על כל מי שאינו מכיר, נחשב "כלב רע".

בדברי חז"ל ומפרשיהם

הגמרא מביאה מאורע רקע בעניין:

מאורע זה הוא הרקע לכך שגם כלב שאינו מסוגל להזיק פיזית בתקיפה, אלא רק להבהיל בנביחתו עד כדי גרימת נזק, אף הוא נחשב ככלב המזיק.

על המגדל כלב רע בביתו נאמר בחז"ל:

מהרש"א מבאר שמדובר בכלב שאינו רע, ורק נראה ככלב רע, ולכן מן הדין מותר לגדלו אלא שמונע חסד מביתו ופורק ממנו יראת שמיים. בדברי המהר"ל מפראג מבואר "כי כל הנבראים יש בהם הטוב והחסד, חוץ מן הכלב שאין בו טוב, שכך הוא עצם הכלב אצל הכל, ובפרט כלב רע", ולכן המחזיק כלב בביתו - מונע חסד מביתו; וכן ש"הכלב הוא מרוחק מן העולם ... ואינו בכלל העולם שהוא תחת השם יתברך", ולכן החזיקו פורק מעצמו יראת שמיים.

דין העובר על האיסור
כתבו פוסקים, שהמגדל כלב באופן האסור, מנדים אותו עד שיסלק את הכלב. נידוי זה הוא מיידי, ואין נותנים לו ארכה של זמן בית דין (=זמן שבית דין נותנים לאדם לבצע את שהוטל עליו בבית הדין לפני שעוברים להענישו), שכן הכלב עשוי להזיק בכל רגע נתון. אמנם, כיום לא נהוג לנדות עוברי עבירה.

אופני היתר

קיימים מספר אופנים שבהם מותר לגדל ולהחזיק כלבים, חלקם מוזכרים כבר בתלמוד, וחלקם בדברי הראשונים והאחרונים:
 קשור - במקור הדין במשנה, נאמר כי אם הכלב קשור בשרשרת (של ברזל), אין איסור לגדלו. קשירת הכלב מועילה גם לכלב נובח (שנביחתו עשויה להבהיל עד כדי נזק), שכן כלב קשור אינו מפחיד, ויש שכתבו שראוי גם להציב שֶלט המודיע על קיומו של כלב באזור, כדי שלא ייבהלו מנביחתו.
 עיר סְפר - בברייתא מופיעה הסתייגות המתירה לגדל כלב אף בלא שהוא קשור, אם הוא ביישוב סְפר, שבו מותר לשחרר את הכלב לשוטט בלילה חופשי מחוץ לעיר, על מנת שיתריע מפני פולשים. באחרונים הגבילו את היתר זה בתנאי שהכלב אינו "כלב רע" שעשוי להזיק לבני אדם, או שזהו דווקא משום שאין אנשים מצויים שם בלילה. היתר זה של שחרור כלב ביישוב ספר, מורחב בדברי הפוסקים למקרים מקבילים, בהם:
 במקום החוף.
 בארצות הגולה, שהיהודים גרים בין הגויים, וכן במובלעת יהודית בתוך שטח של גויים (גם אם אינה בארץ ישראל).
בזמן ובמקום שדרך בני אדם להסתובב ברחובות אף בשעות המאוחרות של הלילה, יש שכתבו שהיתר זה של עיר ספר אינו קיים, והוא מוגבל רק לרשות היחיד (או בסמוך לה), אליה אין דרך להיכנס בשעות אלו, שבה יש להתיר את שיטוטו של הכלב, כשאין לו אפשרות לצאת ממנו לרשות הרבים.
 אינו מזיק - בחז"ל נאמר כי מותר לגדל "כלבים כּוּפרים". רש"י הביא שני פירושים למין כלבים אלו: כלבים "ננסיים" או כלבי ציד גדולים, אך שאינם ממין המזיק. וכך גם ציינו הפוסקים להלכה כי כלב שאינו מזיק, כמו כלב קטן מאולף, אינו בכלל האיסור. הפלת עובר נחשבת כנזק לעניין זה, וכלב נובח שעשוי להבהיל אישה עד כדי שתפיל את עוברה מחמת כן, אסור להחזיקו.

כתבו האחרונים, כי אף בתנאים שהותר, כגון לצורך שמירה, לא הותרה החזקת כלבים מרובים יותר מכדי הצורך.

גידול כלב לאחר שכבר מוחזק בבית
כלב שגודל והוחזק באופן המותר (ראו לעיל בפסקה אופני היתר), אך לאחר מכן בא לסיטואציה שבה אסור לגדלו, כגון כלב שאינו מזיק, וגדל והחל להזיק, נחלקו אחרונים אם מותר להחזיקו ולספק לו מזון.

יורש
מי שקיבל בירושה כלבים שאסור להחזיק ולגדל אותם, עליו לסלק ולמכור אותם. לעומת העובר ומגדל כלבים באיסור שנוקטים נגדו בענישה ללא המתנה עד שימכור את כלביו, אדם היורש כלבים כאלו, נותנים לו ארכת־זמן למכור את כלביו מעט־מעט, שלא יבוא להפסד מכך שימכור את כולם יחד.

ספק אם מזיק
כלב שספק אם הוא מזיק, כתבו אחרונים שאסור להחזיקו; שאף שרוב הכלבים אינם מזיקים, במקום סכנה חוששים אף למיעוט.

הרג אדם או הזיק בצורה משונה
כלב שהרג אדם, אף אם הוא כלב שלא היה איסור לגדלו (ראו לעיל בפסקה אופני היתר), בזמן שהיו בתי דין סמוכים - דין הכלב בסקילה, כדין שור הנסקל; בזמן הזה שאין בתי דין סמוכים - כתבו ראשונים ואחרונים כי אסור עוד לגדלו. ויש להמיתו. דין זה קיים גם בכלב שתקף והמית בעל חיים שאינו רגיל לתקוף ולהמית אותו, כגון כלב שהמית כבש.

החזקת כלב כחיית מחמד

החזקת וגידול כלב כחיית מחמד, ישנם אחרונים שכתבו כי אינה בכלל ההיתרים שהוזכרו בגידול כלב, והדבר מופיע בדבריהם בין כתופעה בלתי ראויה ומבוזה לבין איסור מושב לצים. אמנם, יש אחרונים שכתבו שגידול כלבים ובעלי חיים אחרים כחיות מחמד אינו דבר שלילי.

בישראל
בעקבות מאורע שבו תקף כלב אמסטף ילדה בת ארבע והרגה, קרא הרב הראשי לישראל הרב יונה מצגר לכנסת לחוקק חוק האוסר על גידול כלב מסוכן במסגרת פרטית בהתאם לאיסור ההלכתי על גידול כלב רע בתוך ביתו של אדם.

ראו גם
 לא תשים דמים בביתך
 חוק איסור גידול חזיר

לקריאה נוספת
 הרב יהושע שיפר, "איסור גידול כלב", בתוך הסביבה בהלכה ובמחשבה, כרך ג', עמ' 253–256
 הרב ד"ר אברהם אופיר שמש, "גידול כלבים בראי ההלכה היהודית", בתוך: סיני, גיליון קל"ט, תשס"ז, עמ' קי"ב-ק"ל
 הרב יעקב נבון, "גידול כלבים, נזקם והמסחר בהם", בתוך: תחומין, גיליון ט', עמ' 171–190

קישורים חיצוניים
 ד"ר משה רענן, מניין שלא יגדל אדם כלב רע בתוך ביתו – כלב הבית, באתר פורטל הדף היומי
 הרב יצחק גרינבלט, כלב רע באתר "למעשה" של מכון התורה והארץ, תמוז תשע"ג
 אלישי בן יצחק, "גידול כלבים והיבטיו המשפטיים", משרד המשפטים, המחלקה למשפט עברי והמרכז להוראת המשפט העברי ולימודו במכללת שערי משפט, תשס"ה, גיליון 192
 גידול כלבים בהלכה, באתר "עולמות"
 
 גידול כלבים, באתר דעת
 החזקת כלב בבית: סקירה הלכתית, באתר דין
 גידול כלב ושאר בעלי חיים טמאים בבית, באתר דין, ב׳ בתמוז ה׳תשע״ז (26/06/2017)
 גידול כלב  בראי ההלכה היהודית, באתר חיי כלב
 הרב אליעזר מלמד, בעלי חיים מזיקים, באתר פניני הלכה

הערות שוליים

כלב
דיני נפשות
בעלי חיים ביהדות