יוחנן השישי קנטקוזינוס, קיסר האימפריה הביזנטית

יוחנן השישי קַנְטַקוּזִינוֹס (ביוונית ביזנטית: Ἰωάννης Ἄγγελος Παλαιολόγος Καντακουζηνός, (יואנס אנגלוס פלאולוגוס קנטקוזינוס), בלטינית: Johannes Cantacuzenus; 1118 – 12 בספטמבר 1185) היה אציל יווני ביזנטי, מדינאי ומצביא. הוא שימש כ (מפקד הצבא) תחת  וכעוצר של יוחנן החמישי פלאולוגוס לפני שמלך כקיסר האימפריה הביזנטית בכבודו ובעצמו בשנים 1347–1354. הודח על ידי בן חסותו, ונאלץ לפרוש למנזר תחת השם יואסף כריסטודולוס ובילה את שארית חייו כנזיר והיסטוריון. בגיל 90 או 91 במותו מסיבות טבעיות, הוא היה המבוגר ביותר מבין הקיסרים הרומאים.

תחילת חייו
יוחנן קנטקוזינוס נולד בקונסטנטינופול, היה בנו של , מושל מוראה; ההיסטוריון  משער שייתכן שהוא נולד לאחר מות אביו וגדל כבן יחיד. דרך אימו תאודורה פלאולוגינה אנגלינה, הוא היה קרוב משפחה של בית  ששלט אז באימפריה. הוא היה קשור גם לשושלת הקיסרית באמצעות אשתו , בת דודתו השנייה של הקיסר . קנטאקוזינוס הפך לחבר קרוב לאנדרוניקוס השלישי והיה אחד מתומכיו העיקריים במאבקו של אנדרוניקוס נגד סבו, . עם עלייתו של אנדרוניקוס השלישי לשלטון בשנת 1328, הוא הופקד על הממשל העליון של ענייני האימפריה ושימש כ (מפקד הצבא) לאורך שלטונו. הוא מונה לעוצר של יורשו של אנדרוניקוס, יוחנן החמישי בן ה-9, עם מותו של הקיסר ביוני 1341.

קנטקוזינוס החל כנראה ללא שאיפות לכס הקיסר משלו, לאחר שסירב מספר פעמים להיות מוכתר כקיסר שותף על ידי אנדרוניקוס השלישי. לאחר מותו של הקיסר, קנטקוזינוס סירב שוב לעלות על כס המלכות, והתעקש על הלגיטימיות של תביעתו של יוחנן החמישי והסתפק בפיקוח על ניהול האימפריה עד שהילד הגיע לבגרות: על פי ההיסטוריה שכתב יוחנן השישי בעצמו. לא ניתן לדעת אם הוא היה נשאר נאמן, אך למרות מסירותו המוצהרת ליוחנן החמישי ולאימו, , היא החלה לחשוד בו בבגידה. ידידותו הקרובה עם הקיסר המנוח והשלטון על יורשו עוררו את קנאתם של בני חסותו לשעבר, הפטריארך  ו; לאחר סדרה של ניסיונות כושלים, הם הצליחו לבטל את מעמד העוצרות שלו בספטמבר 1341 בזמן שהיה מחוץ לבירה והכין צבא נגד הנסיכויות הצלבניות שעדיין החזיקו בחלקים מהפלופונסוס. הוא ניסה לנהל משא ומתן עם תופסי השלטון, אך הם סירבו וצבאו קיבל הוראה להתפרק. יתר על כן, קרוביו בקונסטנטינופול גורשו לגלות או נכלאו, כאשר רכושם הוחרם על ידי העוצרים החדשים. אימו, תאודורה מתה עקב התעללות שספגה בזמן שהייתה במעצר בית. צבאו התעלם מהפקודות של העוצרים החדשים והכריז כקיסר קנטקוזינוס בדידימוטיכון בתראקיה בתור יוחנן השישי. הוא קיבל זאת, תוך שהוא ממשיך למצב את עצמו כשליט זוטר של יוחנן החמישי.

מלחמת האזרחים
 נמשכה שש שנים; כששני הצדדים קראו לבעלי ברית זרים ושכירי חרב מכל מקום. שני הצדדים שיבשו לחלוטין וכמעט הרסו את האימפריה. בתחילה צעד יוחנן השישי לסלוניקי, אותה תכננו המשפחות השלטות למסור לידיו. אפוקאוקוס צפה את המהלך הזה ושלח צי לתגבר את העיר, מה שחייב את ג'ון לברוח לממלכת סרביה, שם הגן עליו סטפן דושאן והעניק לו תמיכה צבאית, שהתבררה ברובה כבלתי יעילה, ורק התערבותו של חברו הוותיק של יוחנן ובעל בריתו  שברה את המצור של העוצרים על המפקדה שלו בדידימוטיכון.

במהלך ניסיון נוסף לכבוש את סלוניקי בשנה שלאחר מכן, הסרבים החליפו צד כדי לתמוך בעוצרים, והותירו את יוחנן נטוש פעם נוספת לפני אותה עיר. שוב, עומור נחלץ לעזרתו, וכוחותיהם המשולבים פרצו ממקדוניה כדי לחזור לדידימוטיכון. המלחמה נמשכה עוד ארבע שנים מכיוון שאף צד לא הצליח לעקור את השני, אף על פי שהזמן היה לצדו של יוחנן השישי. הוא עשה עסקה עם הטורקים העות'מאנים, נתן לאורהן ביי את בתו, , עבור ההרמון שלו והתיר לו לקחת נוצרים יוונים לעבדים. הכוח היווני-טורקי ניצח ויוחנן השישי נכנס לקונסטנטינופול כמנצח ב-8 בפברואר 1347. הקיסרית אנה ויוחנן השישי הסכימו שהאחרון ישלוט כקיסר בכיר במשך עשר שנים, ולאחר מכן ישלוט יוחנן החמישי. להגיע לבגרות ולחלוק כוח כשווה לקנטקוזינוס. ההכתרה הרשמית של יוחנן השישי התקיימה ב-21 במאי.

תקופת השלטון

בתקופת שלטונו של יוחנן, האימפריה - שכבר הייתה מפוצלת, מרוששת ומוחלשת - המשיכה להיות מותקפת מכל עבר.

הג'נובזים, החלו לבצר ולחמש את גלאטה תוך התעלמות מתנאי ה שהתיר להם להקים מושבה זו בסמוך לקונסטנטינופול. דמי המכס שגבו פגעו בהכנסות האימפריה הביזנטית וגרמו לכך שעד 87% מההכנסות מהשליטה בבוספורוס הלכו אליהם במקום לאימפריה. יוחנן השישי ניסה לבנות מחדש את הצי הביזנטי המרוסק כהכנה למלחמה שציפה לנהל בעקבות הפחתת דמי המכס של קונסטנטינופול עצמה. הוא הצליח ללוות מספיק כדי לבנות 9 ספינות בגודל נאה וכ-100 קטנות יותר לפני שהוריד את התעריפים והחל לשאוב את הכנסותיה של ג'נובה. אולם כאשר הג'נובזים , הם הצליחו להטביע או לשבות את הצי שלו עד תחילת 1349. הג'נובים נאלצו לנהל משא ומתן לאחר שאזורים מרכזיים בגלאטה נשרפו, כולל מזחיה ומחסניה, אך האימפריה הביזנטית נאלצה מכאן ואילך לפנות לברית עם הרפובליקה של ונציה להגנה ימית. זה הוביל למעורבותם ב, אך מפקד הצי של ג'נובה  הצליח לאלץ את יוחנן השישי (ואת שתים עשרה הספינות שהעמיד) להסתלק מהמלחמה כתוצאה מניצחון פירוס מול קונסטנטינופול שנה אחר כך.

בשנת 1351 פיקח קנטקוזינוס על , שבה הוכרזה התאולוגיה ההסיכסטית המיסטית של גרגוריוס פלמאס אורתודוקסית על רקע התנגדותם של  ופילוסופים ביזנטיים אחרים.

בשלב זה, כבר כבש סטפן דושאן את אלבניה, מקדוניה ואפירוס. יוחנן השישי השיג עזרה מפני פלישות נוספות בכך שהתחבר שוב עם הטורקים. בעקבות רעידת אדמה, הם סיפחו את קליפוליס (גליפולי) - דריסת הרגל הראשונה שלהם באירופה - כתשלום חלקי של חובותיו הרבים ב-1354.

הוא הפך את בנו, , לקיסר שותף נוסף ב-1353, אך ניסיונותיו של יוחנן השישי להרחיב את המיסוי כדי למממן את חובות הממשלה הכעיסו את העם במשך תקופה ארוכה. תוך זמן קצר הוא סולק מהשלטון על ידי יוחנן החמישי, והפך לנזיר ב-10 בדצמבר 1354.

פרישה
קנטקוזינוס פרש למנזר, שם קיבל את השם יואסף כריסטודולוס (Ιωάσαφ Χριστόδουλος) והעסיק את עצמו בעבודות ספרותיות, אשר כונו רהוטות. 4 הכרכים שלו "היסטוריה" של השנים 1320–1356 שימשו כהתנצלות על מעשיו. לכן הם לא תמיד אמינים, כולל פגמים בעניינים שבהם הוא לא היה מעורב באופן אישי, אלא מתווספים ליצירתו מאותה תקופה של ההיסטוריון היווני . עם זאת, יצירה זו יוצאת דופן בהיותה הדיווח היחיד שנשמר שבו מתאר קיסר ביזנטי את שלטונו שלו.

בשנת 1367 מונה יואסף לנציג הכנסייה האורתודוקסית המזרחית לנהל משא ומתן עם , , כדי לנסות להביא לפיוס בין הכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות והכנסייה הקתולית. הם הסכימו לקרוא לוועידה אקומנית גדולה שבה ישתתפו האפיפיור וכל הפטריארכים, הארכיבישופים והבישופים של הכנסייה המזרחית והמערבית כאחד. האפיפיור אורבנוס החמישי סירב לתוכנית זו, ובסופו של דבר לא יצא ממנה דבר.

קנטקוזינוס מת בפלופונסוס ונקבר על ידי בניו במיסטרס שבלאקוניה.

משפחתו
מאשתו , בתו של  (בנו של  מ, בעצמה בתו של ), היו ליוחנן השישי קנטקוזינוס כמה ילדים, בהם:

, קיסר שותף 1353–1357, מאוחר יותר דספוט של דספוטט מוראה
מנואל קנטקוזינוס, דספוט מוראה
אנדרוניקוס קנטקוזינוס (מת מדבר הבלוטות (ספציפית המוות השחור) ב-1347
מריה קנטקוזינה נישאה ל מאפירוס
 נישאה לסולטאן אורהן הראשון מהאימפריה העות'מאנית
 נישאה ליוחנן החמישי פלאולוגוס

כתביו
ה"היסטוריה" בת ארבעת הכרכים של קנטקוזינוס יצאה לאור על ידי י. פונטנוס (J. Pontanus ) בשנת 1603. הוא נכללה על ידי  בבון כחלק מ-"Corpus Scriptorum Historiae Byzantinae" ("גוף כתבי ההיסטוריה הביזנטית"; סביב 1830); ועל ידי  בפריז. הוא גם כתב פרשנות לחמשת הספרים הראשונים של האתיקה של אריסטו וכמה חיבורים תאולוגיים שנויים במחלוקת, כולל הגנה על הסיכאזם וחיבור "נגד המוחמדניזם" שמין הוציא לאור בפריז.

לקריאה נוספת
 pp. 74–75

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

משפחת קנטקוזינוס
האימפריה הביזנטית: אישים
קונסטנטינופול: אישים
נזירים אורתודוקסים
קיסרי האימפריה הביזנטית
מונרכים שוויתרו על כסאם
ילידי 1292
נפטרים ב-1383