מעבר לקיר השינה

מֵעֵבֶר לְקִיר הַשֶּׁינָה או מֵעֵבֶר לְחוֹמַת הַשֶּׁינָה (באנגלית: Beyond The Wall Of Sleep) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט אשר נכתב ב-1919 ויצא לאור באוקטובר אותה שנה, במגזין החובבני פיין קונס. עלילתו מסופרת מפי מתמחה העובד בבית משוגעים, אליו מגיע יום אחד מטופל בשם ג'ו סלייטר, טיפוס כפרי ומטורף, אשר רצח את אחד משכניו. על פניו, לא נראה שקורה שום דבר מיוחד במוסד עם הגעתו, אך במהרה נפגשים השניים בחלומותיהם, וטבעו האמיתי של סלייטר נחשף בצורתו האמיתית.

עלילה 
הסיפור מסופר מפיו של מתמחה העובד בבית משוגעים. הוא פותח בהרהורים על טבעם של חלומותינו, ועל העולם המעומעם אליו הם משתייכים. ממחשבות דומות לאלו, כך הוא טוען, התעורר בחורף שבין השנים 1900–1901, כאשר הגיע למוסד שבו עבד באותה תקופה מטופל, אשר מאז אותו יום, רדף את מחשבותיו.

המטופל, ג'ו סלייטר, הוא טיפוס כפרי בעשור הרביעי לחייו, המגיע למוסד הרפואי בליווי מספר שוטרים, שמעידים עליו בתור אדם מסוכן ביותר. סלייטר, כך מסופר, נתפש בעיני חבריו ובני משפחתו כמקרה מוזר מאז ותמיד, אולם ככל שהתבגר הפכו התפרצויות הטירוף שלו לחמורות יותר ויותר.

במקרה שהתרחש רק לאחרונה, התעורר סלייטר בפתאומיות משנתו ביבבות כה רמות ופראיות, עד שמספר שכנים הגיעו לבקתה בה התגורר בבהלה. הוא נאבק בשני גברים אשר ניסו לרסנו בעודו צורח בזעם כי ברצונו להרוג מעין , והכה את אחד מהם למוות עד שכל מה שנותר ממנו היה לא יותר מערימת בשר כתושה.

סלייטר נמלט על נפשו, ונתפס כעבור שלושה ימים בעודו שוכב חסר הכרה בתוך גזע עץ חלול, לאחר שצרחותיו נשמעות מתוך אחד העמקים הסמוכים. כאשר נשאל לפשר מעשיו, מסביר שהתעורר יום אחד מחוץ לביתו, ידיו מגואלות בדם של שכנו, פיטר, אשר גופתו המבותרת נחה על השלג מולו. מזועזע, החליט להימלט אל תוך היער.

בבוקר השלישי לאשפוזו מתחילות התפרצויותיו האלימות להתעורר שוב, והוא נתקף בטירוף כה עז, עד שנדרשים ארבעה אחים על מנת לרסנו לתוך כותונת משוגעים. הרופאים מנסים לפענח את דבריו, אולם סיפוריו המשונים על מבנים עשויי אור, אוקיינוסים של מרחב, מוזיקה מוזרה והרים מלאי צל, לא נשמעים קוהרנטים באוזניהם. יותר מכל, מתמקד סלייטר באובססיביות ב; נראה כי אותה ישות עשתה לו רעה גדולה, והוא נשבע כי יהרוג אותה בניצחון נקמני לאחר שיעבור על פני תהום של ריקנות, וישרוף כל מכשול שיעמוד בדרכו.

לאורך השבועות הבאים חוזרים התקפיו של סלייטר פעמיים נוספות, והרופאים מנסים לרדת לעומקם. בתור אדם כפרי ופשוט, אשר מעולם לא למד קרוא וכתוב, וכפי שנראה גם לא שמע בחייו אף אגדה או מעשיית פלאים, נראים תחילה סיפוריו הציוריים כבלתי מוסברים בעליל, אולם לבסוף הם מגיעים להנחה המתבקשת, כי הגיעו מתוך חלומותיו.

המספר, כאמור, גילה עניין רב בעולם החלומות, ונזכר בפטנט שבנה בימיו כסטודנט, מעין מכשיר דמוי רדיו בעל מקלט ומשדר המכונה , אשר נועד לקשר בין מחשבותיהם של שני אנשים. מצבו של סלייטר מתדרדר במהרה והוא מתנדנד על סף החיים והמוות, כאשר המספר אוזר מספיק אומץ לנסות את המצאתו ב-22 בפברואר 1901, ומחבר אותה לשניהם.

במשך מספר שעות לא קורה דבר, עד שלפתע, צליל מלודיה מוזרה מקפיצה את המספר הרדום. אקורדים, רעידות, ו מתחילים להדהד בעוצמה בכל חלק מגופו. החדר בו הוא שוהה נעלם מעיניו, ונבלע במחזה של ; קירות, עמודים וארכיטרבים עשויי אש חיה זוהרים כולם בעוצמה לנגד עיניו, כאשר הוא מבחין כי גופו למעשה מרחף באוויר, ומתנשא מעלה במהירות לאורך כיפה ענקית של פאר בל-יתואר.

לאחר מבט חטוף בנופים הנשגבים של אותו עולם מסתורי, עם גבעותיו הרחבות ועמקיו השלווים, נתקל המספר בהילה זוהרת, מעין ישות עשוית אור וגז, ונוכח לגלות שהוא מתקרב אל לא אחר מג'ו סלייטר, נשמה לצד נשמה. השניים מרחפים לאיטם במשך זמן מה, עד שמציאותם החדשה מתחילה לדעוך, והם מתעוררים חזרה בבית המשוגעים.

, אומר קול רם ולא מוכר למספר המבוהל, ומזדהה בתור הישות הזוהרת שהופיעה זה עתה בחלומם. נאסר עליו לדבר על אויבו, כך הוא אומר, אולם הוא מכנה אותו בשם ; עליו לעזוב כעת, הוא מאיץ בו, אך שניהם לבטח יפגשו שוב, אולי ב.

המספר מתוודה על חווייותיו בפני הממונה עליו, דוקטור פנטון, אשר פוטר את המקרה כלא יותר מהתמוטטות עצבים קלה, ומציע לו לצאת לחופשה ארוכה. המעשה תם כאשר כולם משוכנעים שג'ו סלייטר לא היה יותר מרוצח מטורף, אולם המספר מסיים את דבריו עם עדות מפי האסטרונום , .

דמויות 
 המספר - מתמחה ב המגלה עניין רב בחלומות. בימיו כסטודנט בנה מכשיר המיועד לחבר בין תודעות.
 ג'ו סלייטר - טיפוס כפרי משונה, בן ארבעים ושתיים, המתגורר בהרי קטסקיל, ומגיע למוסד הרפואי בו עובד המספר, לאחר שרצח את אחד משכניו תוך כדי התקף טירוף. מוגדר כמסוכן ביותר. מראהו גבוה, שרירי, בעל עיניים כחולות, מימיות וישנוניות, שפתיו נפולות, זקנו צהוב ומלא, ראשו קירח, ושיניו רקובות. מתגלה בתור ישות זוהרת ועשוית אור בתוך עולם החלומות.

השראה 
לאבקרפט אמר כי ההשראה לסיפור הגיעה ממאמר שקרא בעיתון ה ב-27 באפריל 1919, אשר עסק במשפחת סלייטר או סלת'ר, בתור נציגה מטעם אוכלוסיית הרי קטסקיל.

הנובה המוזכרת לקראת סוף הסיפור היא למעשה כוכב אמיתי, הידוע בשם , וציטוט האסטרונום גרט פי. סרביס איתו המספר מסיים את עדותו, נלקח מספרו, אסטרונומיה בעין בלתי מזוינת.

ייתכן כי לאבקרפט קיבל את הרעיון לשמו של הסיפור מיצירתו של אמברוז בירס, , שכן קרא את ספרותו לאורך שנת 1919. כמו כן, ספרו של ג'ק לונדון מ-1906, , הנוגע בנושא , מכיל את הקטע, .

עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט 
בדומה ליצירות אחרות של לאבקרפט, עיקר הסיפור אינו מתמקד באירועים המתרחשים בעולמנו המוכר והידוע, אלא באלו הלוקחים חלק בעולם החלומות. אולם בניגוד לסיפורים בולטים אחרים כגון משימת החלום של קאדאת' האבודה, מפתח הכסף וסלפאיס, קיר השינה אינו נכלל בקבוצה הספרותית של כתבי לאבקרפט המכונה , ככל הנראה בגלל טבעו החצוי. לאבקרפט נטה לצלול לעומק החלום ברבים מסיפוריו, ואף לבנות עולם עצמאי בתוכם, בעל אוכלוסיות, תרבויות וארצות משלו. בקיר השינה, לעומת זאת, נפרס סיפורן של שתי דמויות שטרם הצליחו לשבור את המחסום המפריד בין שני העולמות, ואחת מהן, זו של המתמחה, מצליחה רק להציץ באופן חטוף לתוך החלום על ידי שימוש במכונה.

דעותיו הגזעניות של לאבקרפט, הבאות לידי ביטוי ברבים מסיפוריו, מופיעות גם בקיר השינה, בדמות תיאורם של סלייטר ושל אנשי ההרים; , שאת טבעו הוא מתאר ככזה ה.

ביקורת 
 תיאר את יצירתו של לאבקרפט באוטוביוגרפיה שכתב, .  ו תיארו את הסיפור כמעניין ביותר, אף על פי שהוא מנוסח בצורה ילדותית ונוקשה.

תרבות 
 הסרט מעבר לקיר השינה מ-2006 בבימוים של ת'ום מאורר וברט ג'. לי, ובכיכובו של ויליאם סנדרסון, הוא עיבוד לסיפורו של לאבקרפט.
 הסרט הקצר מעבר לקיר השינה מ-2009 בבימויו של נתן פישר ובכיכובם של ג'ייסון פינלי וגרג קאנון, הוא עיבוד בשחור-לבן לסיפורו של לאבקרפט.
 השיר של להקת ההבי מטאל בלאק סבאת', מאחורי קיר השינה, מתוך אלבומם הראשון, בלאק סבאת', עשוי להיות מחווה לסיפור. להקת האקסטרים מטאל  ביצעה גרסת כיסוי לשיר במסגרת מיני אלבום .

מהדורות

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים 

 מעבר לקיר השינה באתר הארכיון של ה.פ. לאבקרפט; אורכב מהמקור ב-11 באפריל 2013.

הערות שוליים 

ה.פ. לאבקרפט