אדני נגדך כל תאותי

אֲדֹנָי נֶגְדְּךָ כָל תַּאֲוָתִי היא בקשה שכתב יהודה הלוי, הנאמרת במנהגי הספרדים בתפילת שחרית של יום הכיפורים.

צורה 
הפיוט בנוי במתכונת 'קצידה' ושקול, כבקשות ספרדיות רבות, במשקל המרובה ('ואפר')  – יתד ושתי תנועות יתד ושתי תנועות, יתד ותנועה בדלת וכן סוגר, – המסומן גם כ'מפועלים מפועלים פעולים'. כבקשות שקולות רבות, הסוגר של הבית האחרון זהה לדלתו של הבית הראשון (תפארת הפתיחה ותפארת הסיום) והוא הפנייה:  (ספר תהלים, פרק ל"ח, פסוק י'). 

הפיוט בנוי משני חלקים בני 11 שורות (סך הכל 22 בתים), ומפואר בסוף כל שורה בחרוז המבריח 'תִי' . צורתו של הפיוט חריגה בשירת הקודש של ריה"ל, משום שהיא בדרך כלל ממעטת בשימוש בחרוז מבריח ובשקילה קלאסית, וזהו שיר הקודש הארוך ביותר שלו הבנוי בצורה זו, ויתכן ששאב השראה למתכונת זו מהפיוט אלהי אל תדינני כמעלי מאת ר' יצחק אבן מר שאול, אשר גם תבניתו 22 בתים במשקל קלאסי ובחרוז מבריח. בשיר גם חריזה פנימית אקראית (חריזת ביניים) עם צימודים ניגודיים בין שני חלקי משפט, בשורות 10-9. בפיוט מתבטאים הרגלים של ריה"ל בשירת הקודש שלו, וביניהם שימוש נרחב במילות ובמשפטי שאלה, שימוש בסמל "הדרך", וכן בסמל השינה המתקשר לנושא המוות, ושכיח גם בשירת החול שלו.

חוקרים התפעלו מצורתו של השיר; ח' שירמן כתב על משקל הפיוט כי "לשיא-שכלולו הביא סוג זה יהודה הלוי בבקשתו 'אדני נגדך כל תאותי'" יעקב יצחקי כתב על הפיוט כי "נראה מסגנון לשונו שהוא מעשה ידי אומן מופלא הרי"ה ז"ל" וד' למברגר כתבה שהוא "הוא מגלם שיא של שכלול טכני". לפני המשוררים משה דרעי והרב שמואל מסנות, שהשתמשו בפיוט, עמדו שתי נוסחאות שונות שלו.

הפיוט איננו חלק ממערכת היוצר או רשות, ולא מיוחד ליום מסוים, אלא הוא, כדברי יצחקי, "בקשה כוללת...בלתי מוגבלת לעת מן העתים", ולכן הוא שובץ בסדורים במקומות שונים. בשל תוכנו, ניתן לסווג את הפיוט גם כפיוט 'סליחה' בה הדובר עומד בפני אימת הדין.

תוכן 
הפייטן מכיר בכך שהגיע לנקודת אמצע החיים. הוא מביט לאחור ומעשיו בנעוריו נדמים לו כחומריים ומבוזבזים. הוא מביט קדימה, וצופה את הידרדרות מצבו הגופני. הוא עדיין בשיא כוחו, לבו מלא בהבלי העולם והוא אסיר ליצרו ועבד לתאוותו. הוא מזהה כי כעת הגיע הזמן לשוב בתשובה - כל עוד כוחו במותניו, אך טרם יסורו חינן של תאוותיו, והתשובה עדיין מהווה לו אתגר. ריה"ל לא משתמש ברעיון המקובל בתקופתו, השם דגש על הזקנה כזמן המתאים לחזרה בתשובה, לטענתו, כאשר התאווה אינה קיימת, אין כמעט ערך בתשובה. עוד יתרון בתשובה בגיל זה, היא יכולתו של האדם לשאת בהשפלות כחלק מהתהליך התשובה. כשיזדקן, יוכל לשוב במילים בלבד. התשובה בגיל אמצע החיים היא הסיכוי האחרון של החוטא לעבור תהליך משמעותי, ולשאת בהשלכות חטאו. הפיוט נפתח (ונחתם) בכך שאין לחוטא לפרוט את מאוויו כלפי האל, שכן הוא יודע את המתחולל בנפשו. ואמנם, בקשתו היחידה של הפייטן היא סיוע בבחירת הדרך הנכונה, דרכו של האל.

פרשנות 
לפיוט ניתנו פרשנויות רבות;

 ר' שיינדלין, פרשנות אחת גורסת כי הוא שיר בקשה, בו מתחנן ריה"ל לאל שיודיענו דרכיו, ותו לא. לשיטה זו, אין הפיוט מהווה חזרה בתשובה, אלא המבקש והאל במערכת יחסים הרמונית, בה האדם מגיש לאלוהיו את כל מאוויו כמנחה. 
 פרשנות אחרת לפיוט, תופסת את הבקשה הזו כאחד מהאמצעים הרטורים בהם משתמש הפייטן. לדידה של ד' למברגר, הפיוט הוא "תמצית הסתירות ביצירתו של ריה"ל" הפייטן מציג, במחרוזת של תמיהות, פער בין הרובד האמוני - עשיית רצון האל, לרובד המעשי בחייו רדיפת התאוות. הפיוט משמר את שני הניגודים, עד אשר נוצר מצב של חיים בדיאלקטיקה מתמדת, למרות העליונות של רצון האל המוצגת בפיוט. יש לציין כי חוקרים רבים התנגדו לזיהוי הקול הדובר בשיר עם קולו של המחבר, וביתר שאת בבקשות שקולות, שנועדו לשמש כתפילות הציבור, "היפים לכל אחד ואחד מישראל".
 פרנץ רוזנצוויג ניתח את השיר כשיר תשובה מתוך חרטה, הנובע מתוך נקודת אמצע החיים, מתוך הכרה שהיא יכולה להיות מלאת מוות, וגם בו יתכנו חיים. התהליך המוצג בשיר, מ"אדני נגדך כל תאוותי הראשון" ועד לזה בשורה האחרונה, הוא בין געגוע של ריקנות וחיפוש, אל געגוע של התמלאות והתגשמות. לדבריו: "הצורך להתגעגע הופך לרשות להתגעגע. משמצאת את אלהים אין זה סיום, אלא התחלה בפני עצמה." 
 פרשנות אחרת העניק לפיוט ראובן כץ. 

י' יצחקי, ובעקבותיו ד' ירדן ומ' שוורץ העירו כי דברי הפייטן מתכתבים עם דבריו ששם בפי הכוזרי: . אהרן מירסקי כתב כי לאחר שנתחדש העיסוק בעבודת אלהים של הפרט בקרב פייטני ספרד, נכנס לשיר זה של ריה"ל עניין חשבון הנפש ומלחמת היצר כפי שתפסוהו חכמי המוסר בספרד, ובשיאו השאיפה האצילית לביטול הגשמיות וכיסופים להידבק באור העליון "לפיכך לא נמנעו מלהיכסף אל ההיפרדות מחיי הגוף.".

קבלה והשפעה 
הפיוט השפיע על פייטנים רבים, ביניהם אברהם בן שמואל הלוי אבן חסדאי, ב'בן המלך והנזיר', ר' מנדיל בן אברהם אבי זמרה ברשות 'מהלל צור'. הקראי משה דרעי בפיוט 'מחה חטאי', והרב שמואל מסנות בפיוט 'שעה שועי', שילבו שורה- שורה מפיוט של ריה"ל כטורי חתימה בכל בית.

במחזור כת"י פארמה, מופיע הפיוט לאחר הפיוט לברוך שאמר "ברוך אשר אשש דוק וחוג" לר' יוסף אבן אביתור. כיום הפיוט נאמר ברוב קהילות נוסח הספרדים, יחד עם פיוטים נוספים, בתפילת שחרית של יום הכפורים – לפני ברכת ברוך שאמר או לאחר קדיש תתקבל.

לקריאה נוספת 
 דב ירדן, שירי הקודש לרבי יהודה הלוי, כרך ראשון, ירושלים ה'תשמ"ו, עמ' 78–80.
 ישראל דוידזון, אוצר הפיוט והתפילה, חלק א, מספר 920, (ניו יורק ה'תרפ"ה עמ' 144).
 חיים שירמן, השירה העברית בספרד ובפרובנס, ספר ראשון, חלק ב', מוסד ביאליק, ירושלים 1960, עמ' 521–523.
 יעקב יצחקי ביאור הפיוט בתוך מחזור אהלי יעקב - סדר תפילות ליום הכפורים, ירושלים ה'תר"ע, דף פה ע"א - פו ע"א.

 Raymond P. Scheindlin, The Song of the Distant Dove Judah Halevi's Pilgrimage, 2007, Oxford University Press, USA, p.37-41.
 דורית למברגר, השיר "ה' נגדך כל תאוותי" כמפתח להבנת הדיאלקטיקה ביצירתו השירית של ריה"ל, בתוך: שירת ההגות, עיונים ביצירתו של ר' יהודה הלוי, עורכים: אפרים וזן ודב שוורץ, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן 2016, עמ' 47–68.
 פירושי פרנץ רוזנצווייג לתשעים וחמישה משירי רבי יהודה הלוי / תרגמם, ואיתר פסוקי מקרא ואמרות חז"ל המאוזכרים בשירים: מיכאל שורץ, ירושלים תשע"א 2011, עמ' 158-151.
ראובן צור, ה' נגדך כל תאותי, בתוך: יהודה הלוי, מבחר מאמרי ביקורת על שירתו, ליקטה אביבה דורון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב 1998, עמ' 209-194.
אהרן מירסקי, הפיוט, ירושלים: מאגנס, תשנ"א, ספריית "כינוס", עמ' 641-640
ישראל לוין, יהודה הלוי: שירים, סדרת שירת תור הזהב בספרד, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2007, עמ' 134-133.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

שירי יהודה הלוי
פיוטי יום הכיפורים