אנרי ז'ול, נסיך קונדה

אנרי ז'ול דה בורבון (בצרפתית: Henri-Jules de Bourbon-Condé; 29 ביולי 1643 – 1 באפריל 1709) היה נסיך קונדה מ-1686 ועד מותו. בסוף ימיו סבל מליקנתרופיה קלינית ונחשב לא שפוי.

ביוגרפיה 
אנרי ז'ול נולד ללואי השני דה בורבון, הנסיך דה קונדה ב-29 ביולי 1643, בפריז. הוא היה צעיר בחמש שנים מלואי הארבעה עשר, מלך צרפת. הוא היה היורש הבלעדי להון ולרכוש העצום של קונדה, כולל מלון דה קונדה ושאטו דה שנטילי. אמו, הנסיכה קלייר קלמנס דה מייה-בריז, הייתה אחייניתו של הקרדינל רישלייה. הוא הוטבל בכנסיית סן-סולפיס, פריז ביום הולדתו. בשלוש השנים הראשונות לחייו, בזמן שאביו היה דוכס אנייה, הוא נודע בבית המשפט בתור הדוכס ד'אלבר.

עם מותו של סבו, הוא זכה לתואר האצולה של אביו דוכס ד'אנייה.

לאורך רוב חייו, אנרי ז'ול היה לא יציב נפשית. הוא היה גבר נמוך קומה, מכוער, הולל ואכזרי, לא רק "דוחה במראהו", אלא "מקולל במזג כה אלים שהיה מסוכן בהחלט לסתור אותו".

הוא הוכשר כחייל, בשנת 1673, והועמד כאחראי על חזית הריין. זה היה רק בתואר, כי אנרי ז'ול חסר את הכישורים הצבאיים של אביו. הוא היה משכיל היטב אבל היה בעל אופי זדוני. כלה אפשרית שנחשבה עבורו בתקופה זו הייתה בת דודתו הרחוקה, אליזבת מרגריט ד'אורליאן, בתו של גסטון ד'אורליאן. עם זאת, הנישואים לא התממשו.

בסופו של דבר הוא התחתן עם הנסיכה הגרמנייה אנה הנרייטה מבוואריה בקפלה של ארמון הלובר בפריז, בדצמבר 1663. הכלה הייתה בתם של אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן והמארחת הפוליטית אנה גונזגה. לבני הזוג נולדו עשרה ילדים, שרק מחציתם הגיעו לבגרות. הנסיכה הצעירה נודעה באופייה האדוק, הנדיב והצדקה. רבים בבית המלוכה שיבחו אותה על יחסה המאוד תומך כלפי בעלה הלא נעים. למרות תכונותיה הטובות, אנרי ז'ול, שהיה נוטה לזעם גדול, הכה לעיתים קרובות את אשתו השקטה.

בנוסף, לאנרי ז'ול נולדה בת לא חוקית מאת פרנסואז-שרלוט דה מונטלה. הילדה הייתה ידוע כג'ולי דה בורבון, ג'ולי דה ג'ני (אנגרמה של אנייה, המכונה דה גואנני), או מדמואזל דה שאטובריאנט. היא קיבלה לגיטימציה בשנת 1693 כשהייתה בת 25. היא נפטרה ב-10 במרץ 1710, בגיל 43.

אנרי ז'ול מת ב-1 באפריל 1709 בפריז, וירש אותו בנו היחיד, לואי השלישי דה בורבון.

משפחתו

אילן יוחסין

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

דוכסי גיז
בית קונדה-בורבון
ילידי 1643
נפטרים ב-1709