מרגיט פלדמן

מרגיט בוכלטר פלדמן (באנגלית: Margit Buchhalter Feldman; בודפשט, 12 ביוני 1929 – סומרסט (ניו ג'רזי), 14 באפריל 2020) הייתה נואמת, מחנכת, אקטיביסטית וניצולת שואה יהודייה-הונגרייה-אמריקאית. היא ומשפחתה גורשו למחנה ריכוז ב-1944, שם נשלחו הוריה מיד לתאי הגזים. היא טענה שהיא מבוגרת יותר מכפי גילה האמיתי (הייתה בת 14), ולכן נשלח למחנה עבודה. מרגיט פלדמן שוחררה במחנה הריכוז ברגן בלזן ב-15 באפריל 1945. מאוחר יותר, היגרה לארצות הברית של אמריקה, שם הקימה משפחה ושיתפה בקביעות את זיכרונותיה עם קהלים גדולים.

ביוגרפיה 
מרגיט בוכלטר נולדה בבודפשט במשפחה יהודית. הוריה היו הסוחר הכללי יוז'ף בוכלטר (1890–1944) ותרז גראנאט (1893–1944).  היא התגוררה עם משפחתה בכפר טולצ'ווה, במחוז זמפלן.

שואה 
כשהייתה בת ארבע עשרה, נכנסו הנאצים להונגריה (מבצע מרגרטה). היא ומשפחתה הועברו לגטו שהוקם בעיר סמוכה. באפריל 1944 כל תושבי הגטו הועלו על רכבות משא וגורשו לאושוויץ, שם נרצחו הוריה מיד בתאי הגזים. היא שיקרה לשומרים הגרמנים וטענה שהיא בת 18 וכך נשלחה לקרקוב, שם אולצה לעבוד בעבודות כפייה במחצבה. הגרמנים קעקעו את המספר "A23029" על זרועה השמאלית כזיהוי. מאוחר יותר היא נלקחה בחזרה מקרקוב למחנה אושוויץ.

לאחר מכן הועברה לגרינברג (בפולנית נקראת ז'לונה גורה), למחנה נשים, שם פגשה את גרדה וייסמן קליין, לימים סופרת ופעילת זכויות אדם. מרגיט בוכלטר אולצה לצעוד בצעדת המוות מגרינברג לברגן-בלזן. היא שוחררה ב-15 באפריל 1945 במחנה הריכוז ברגן בלזן. בשחרורה, סבלה מדלקת ריאות ומצדרת (דלקת כרום הריאות). כמו כן, היו לה פציעות רבות מחומרי הנפץ שהפעילו החיילים הגרמנים הנאצים להשמדת המחנה. 68 מבני משפחתה נשלחו למחנות ריכוז והשמדה, אך מלבדה, רק קרוב משפחה אחד שרד את הזוועות הקשות. לאחר שחרורה עברה לשוודיה, שם החלימה בהדרגה.

קריירה 
ב-1947 היגרה לארצות הברית של אמריקה, שם התגוררה תחילה עם דודתו, הרייט בוהם, שהתגוררה בניו יורק, ועם בני דודיה. היא בוגרת טכנאית רנטגן.

מחנכת ופעילה 
במשך שנים רבות לא דיברה פלדמן בפומבי על קורותיה בתקופת השואה. בשנות ה-70, בזמן שחיה עם משפחתה בבאונד ברוק, הנער בשכנות לביתם ביקש ממנה לדבר על השואה לפני כיתתו בבית הספר היסודי. היא סירבה לדבר עם הקבוצה באופן אישי, אך אפשרה לילד להקליט את מה שהיא סיפרה לו. הילד השמיע את ההקלטה לחבריו לכיתה. הכיתה התרגשה מאוד מהסיפור שלה, והמשוב של הילד גרם לה להבין את חשיבות שיתוף חוויתה עם אחרים.

בשנת 1981, פלדמן ייסדה את "המכון ללימודי שואה ורצח עם" במכללה הקהילתית Raritan Valley. בשנת 1991 ייסדה את הוועדה לחינוך השואה בניו ג'רזי יחד עם חבר בית הנבחרים של המדינה ג'ים מקגריווי (James McGreevey). בשנת 1994, נתנה חסות להצעת החוק שחייבה את החינוך לשואה ולרצח עם כחובה בבתי ספר בניו ג'רזי.

פלדמן הייתה נשיאת הפדרציה היהודית של מחוזות סומרסט ווורן ( (Jewish Federation of Somerset & Warren Counties) בבית היהודי לזקנים. היא הייתה סגנית נשיא "קהילת כנסת ישראל" וחברה בבית הכנסת שלום בברידג'ווטר, ניו ג'רזי.

ב-2003 הייתה שותפה לכתיבת ספרה האוטוביוגרפי, שכותרתו הייתה "מרגיט: מסע של נערה דרך השואה ומעבר לה". (Margit: A teenager's journey through the Holocaust and beyond).

חייה הפרטיים 
ב-1953 היא נישאה להארווי פלדמן, אותו פגשה בבית החולים בו החלימה משחפת. היא גרה עם בעלה בבאונד ברוק, ניו ג'רזי (Bound Brookban, New Jersey) והיו לה שני ילדים. מרגיט פלדמן עברה להתגורר בסומרסט, ניו ג'רזי עד מותה. היא מתה מסיבוכים עקב מחלת נגיף קורונה 2019.

ספרה 
 עם ברנרד ויינשטיין: Margit: A teenager's journey through the Holocaust and beyond. Scottsdale: Princeton Editorial Associates (2003)

הערות שוליים 

יהודיות הונגריות
בודפשט: אישים
יהדות בודפשט
אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
אסירים במחנה הריכוז ברגן-בלזן
ניצולות השואה
מהגרים מהונגריה לארצות הברית
ילידות 1929
נפטרות במגפת הקורונה
נפטרות ב-2020