ליצו (סיירת מערכה, 1913)

ליצו (בגרמנית: SMS Lützow) הייתה סיירת המערכה השנייה מסדרת דרפלינגר שנבנתה על ידי הצי הקיסרי הגרמני לפני מלחמת העולם הראשונה. היא הוזמנה כתחליף לסיירת הממוגנת הישנה קייזרין אוגוסטה, ליצו הושקה ב-29 בנובמבר 1913, אך הושלמה רק ב-1916. ליצו הייתה ספינה אחות לדרפלינגר והייתה שונה מעט ממנה בכך שהיא הייתה חמושה בזוג נוסף של תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') משניים והיה לה תא נוסף אטום למים בגוף שלה. היא נקראה על שמו של הגנרל הפרוסי לודוויג אדולף וילהלם פון ליצו שלחם במלחמות נפוליאון.

ליצו נכנסה לשירות ב-8 באוגוסט 1915, אך לא הצטרפה לקבוצת הסיור הראשונה עד 20 במרץ עקב נזק למנוע במהלך ניסויים. זאת לאחר שרוב הפעולות הגדולות שערך כוח סיירות המערכה הגרמניות התרחשו. כתוצאה מכך, ליצו השתתפה במעט מאוד פעולות במהלך המלחמה. היא השתתפה בפעולת הפגזה אחת בלבד: ההפגזה של ירמות' ולואוסטופט ב-24–25 באפריל 1916, ולאחר מכן הפכה לספינת הדגל של אדמירל פרנץ פון היפר. חודש לאחר מכן, הספינה הייתה מעורבת בכבדות במהלך קרב יוטלנד, ב-31 במאי–1 ביוני. במהלך הקרב, ליצו הטביעה את סיירת המערכה הבריטית אה"מ אינווינסיבל ולפעמים זוכה לקרדיט על הטבעת הסיירת המשוריינת אה"מ דיפנס. עם זאת, היא נפגעה קשות מפגיעות מוערכות של 24 פגזים בקליבר כבד. כשהחרטום שלה הוצף ביסודיות, הספינה לא הצליחה לעשות את ההפלגה חזרה לגרמניה; הצוות שלה פונה והיא הוטבעה על ידי טורפדו שנורו על ידי אחת מהמלוות שלה, סירת הטורפדו G38.

תכנון 

סיירות המערכה מסדרת דרפלינגר הוקצו לשנת הכספים 1911 כחלק מחוק הצי משנת 1906; עבודת התכנון החלה בתחילת 1910. לאחר שעמיתיהם הבריטים החלו להתקין תותחי 34.3 ס"מ (13.5 אינץ') בסיירות המערכה שלהם, קצינים בכירים בפיקוד הצי הגרמני הגיעו למסקנה כי יש צורך בעלייה בקליבר של תותחי הסוללה הראשית מ-28 ס"מ (11 אינץ') עד 30.5 ס"מ (12 אינץ'). כדי למנוע מהעלויות להיות גבוהות מדי, מספר התותחים צומצם מעשרה לשמונה, בהשוואה ל-זיידליץ הקודמת, אך אומץ הסדר ירי-על יעיל יותר. ליצו, האונייה השנייה בסדרה, הוקצתה לתוכנית הבנייה של 1912.

אורכה של ליצו היה 210.4 מ' (690 רגל 3 אינץ'), רחבה היה 29 מ' (95 רגל 2 אינץ') והשוקע שלה היה של 9.2 מ' (30 רגל 2 אינץ') מקדימה ו-9.56 מ' (31 רגל 4 אינץ') מאחור. הדחק האונייה המתוכנן היה 26,600 טון (26,200 טון ארוך) בדרך כלל והיא הגיעה ל-26,741 טון (26,319 טון ארוך) בתפוסה מלאה. הספינה הונעה על ידי ארבע טורבינות קיטור של פארסונס שהניעו ארבעה גלי הנע. הקיטור סופק על ידי שמונה עשר דוודים ימיים, ארבעה עשר מהם שרפו פחם, ארבעת האחרים שרפו מזוט. תחנת הכוח של ליצו דורגה ב-63,000 כוחות סוס (46,336 קילוואט), אשר יצרה מהירות מרבית של 26.4 קשרים (48.9 קמ"ש). לספינה היה צוות שהורכב מ-44 קצינים ו-1,068 עד 1,138 מלחים. בזמן ששירתה כספינת הדגל של השייטת, צוותה תוגבר ב-14 קצינים נוספים ו-62 מלחים במטה המפקד.

החימוש של ליצו כלל סוללה ראשית של שמונה תותחי SK L/50 בקוטר 30.5 ס"מ בארבעה צריחי תותחים, המורכבים בזוגות ירי-על לפני ומאחור של המבנה העילי המרכזי. החימוש המשני שלה היה מורכב מ-14 תותחי SK L/45 בקוטר 15 ס"מ, מותקנים בקזמטים בגובה הסיפון הראשי. היא גם נשאה שמונה תותחי ירי מהיר SK L/45 בקוטר 8.8 ס"מ בתושבות נגד מטוסים. בנוסף, היא צוידה בארבעה צינורות טורפדו בקוטר 60 ס"מ (24 אינץ'), כולם ממוקמים בגוף הספינה, מתחת לקו המים.

ליצו הוגנה על ידי חגורת שריון בעובי 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית של הספינה, שם הגנה על מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה. עובי הסיפון שלה היה 30 עד 80 מ"מ (1.2 עד 3.1 אינץ'), כשהשריון העבה יותר משופע כלפי מטה בצדדים כדי להתחבר לקצה התחתון של החגורה. לצריחי הסוללה העיקריים שלה היו מגני חזית בעובי של 270 מ"מ (10.6 אינץ'). הקזמטים המשניים שלה קיבלו 150 מ"מ (5.9 אינץ') של הגנת שריון. למגדל הניווט הקדמי, שבו שלט מפקד הספינה על כלי השיט, היו דפנות בעובי של 300 מ"מ.

היסטוריית שירות 

ליצו הוזמנה בתור ארזאץ קייזרין אוגוסטה, להחליף את הסיירת הממוגנת הקשישה קייזרין אוגוסטה, שהייתה אז בת 20. היא נבנתה על ידי Schichau-Werke בדנציג, השדרית שלה הונחה במאי 1912, והיא הושקה ב-29 בנובמבר 1913. ליצו נכנסה לשירות ב-8 באוגוסט 1915 לניסויים, ונשלחה לקיל ב-23 באוגוסט. ספינות הטורפדו G192, G194 ו-G196 סיפקו מיסוך מפני צוללות עוינות שעלולות לפעול באזור, ארבעת כלי השיט הגיעו למחרת. שם היא השלימה את ההצטיידות האחרונה שלה, כולל חימושה. ב-13 בספטמבר היא החלה בניסויי הים שלה, כולל ניסויי ירי טורפדו ב-15 בספטמבר וניסויי ירי ב-6 באוקטובר. בזמן הניסויים ב-25 באוקטובר, טורבינת הלחץ הנמוכה של ליצו נפגעה קשות. תיקונים נערכו בקיל עד סוף ינואר 1916, ולאחר מכן עברה הספינה ניסויים נוספים. אלה הסתיימו ב-19 בפברואר; ליצו שובצה בקבוצת הסיור I ב-20 במרץ, והגיעה ליחידה החדשה שלה ארבעה ימים לאחר מכן.

המפקד הראשון והיחיד של הספינה היה קפיטן צור זי ויקטור הארדר. ב-24 באפריל ליצו וסיירות המערכה זיידליץ ומולטקה ביצעו גיחה קצרה לים הצפוני, בשייט לקצה המזרחי של שרטון אמרון, מאחר שדווח על משחתות בריטיות שהיו באזור. סיור שני בוצע לאחר יומיים, גם הוא לשרטון אמרון. תוך כדי פעולה זו, צוללת בריטית ניסתה לטרפד את ליצו ללא הצלחה. קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, סגן מפקד קבוצת הסיור I, הניף זמנית את דגלו על סיפון הספינה מה-29 במרץ עד ה-11 באפריל. ב-21–22 באפריל, ליצו הצטרפה לשאר צי הים הפתוח לגיחה לים הצפוני שלא הצליחה לאתר שום ספינת מלחמה בריטית.

הפגזת ירמות' ולואוסטופט 
המבצע הגדול הראשון של ליצו היה ההפגזה של ירמות' ולואוסטופט ב-24–25 באפריל. קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר, מפקד קבוצת הסיור הראשונה, יצא לחופשת מחלה, כך שהספינות הגרמניות היו בפיקודו של בודיקר. זיידליץ, ספינת הדגל, ואחריה דרפלינגר, ליצו, מולטקה ופון דר טאן יצאו משפך היאדה בשעה 10:55 ב-24 באפריל, ונתמכו על ידי כוח מיסוך של שש סיירות קלות ושתי שייטות סירות טורפדו. היחידות הכבדות של צי הים הפתוח הפליגו בשעה 13:40, במטרה לספק תמיכה מרוחקת לספינות של בודיקר. האדמירליות הבריטית הודיעה על הגיחה הגרמנית באמצעות יירוט האותות האלחוטיים הגרמניים, ופרסה את הצי הגדול בשעה 15:50.

בינתיים, עד השעה 14:00, ספינותיו של בודיקר הגיעו לעמדה מול נורדרנאי, ואז הוא הפנה את ספינותיו צפונה כדי להתחמק מהמשקיפים ההולנדיים באי טרשלינג. בשעה 15:38, זיידליץ פגעה במוקש, שקרע חור בגודל  בגוף שלה, ממש ליד צינור הטורפדו הימני, ו-1,400 טונות קצרות (1,250 טונות ארוכות) של מים נכנסו לספינה. זיידליץ הסתובבה אחורה עם מסך של סיירות קלות במהירות של . ארבעת סיירות המערכה הנותרות פנו דרומה מיד לכיוון נורדרני כדי למנוע נזק נוסף ממוקשים. עד השעה 16:00, זיידליץ הייתה חופשייה מסכנה קרובה, אז הספינה עצרה כדי לאפשר לבודיקר לרדת. סירת הטורפדו V28 לקחה את בודיקר לליצו.

בשעה 04:50 ב-25 באפריל, התקרבו סיירות המערכה הגרמניות ללואוסטופט כאשר הסיירות הקלות רוסטוק ואלבינג, שחיפו על האגף הדרומי, הבחינו בסיירות הקלות והמשחתות של כוח הארוויץ' של קומודור רג'ינלד טירוויט. בודיקר סירב להסיח את דעתם על ידי הספינות הבריטיות, ובמקום זאת הפנה את תותחי ספינותיו על לואוסטופט. סיירות המערכה הגרמניות השמידו שתי סוללות חוף 6 אינץ' (15 ס"מ) והסבו נזקים נוספים לעיר. בתהליך, פגז 6 אינץ' בודד מאחת מסוללות החוף פגע במולטקה, אך לספינה לא נגרם נזק משמעותי.

בשעה 05:20 פנו הפושטות הגרמניות צפונה, לכיוון ירמות', אליה הגיעו בשעה 05:42. הראות הייתה כה גרועה עד שהספינות הגרמניות ירו מטח אחד כל אחת, למעט דרפלינגר, שירתה 14 פגזים מהסוללה המרכזית שלה. הספינות הגרמניות פנו חזרה דרומה, ובשעה 05:47 נתקלו בפעם השנייה בכוח הארוויץ', שעד אז הועסקו על ידי שש הסיירות הקלות של ספינות המיסוך הגרמניות. ספינותיו של בודיקר פתחו באש מטווח של 12,000 מטר (13,000 יארד). טירוויט הפך מיד את ספינותיו ונמלט דרומה, אך לא לפני שהסיירת קונקסט ספגה נזק חמור. עקב דיווחים על צוללות בריטיות והתקפות טורפדו, בודיקר הפסיק את המרדף ופנה חזרה מזרחה לכיוון צי הים הפתוח. בשלב זה, אדמירל ריינהרד שר, מפקד צי הים הפתוח, פנה חזרה לכיוון גרמניה, לאחר שהוזהר מפני הגיחה של הצי הגדול מסקפה פלו.

קרב יוטלנד 

בשעה 02:00 CET, ב-31 במאי 1916, קבוצת הסיור I יצאה משפך היאדה; ליצו, ספינת הדגל של היפר, הייתה הספינה המובילה, ואחריה אחותה דרפלינגר, זיידליץ, מולטקה, ופון דר טאן. הספינות לוו על ידי קבוצת הסיור השנייה, בפיקודו של קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, שהורכבה מארבע הסיירות הקלות פרנקפורט, ויסבאדן, פילאו ואלבינג. כוח הסיור קיבל מיסוך על ידי 30 סירות טורפדו של שייטות II, VI ו-IX, בהנחיית הסיירת רגנסבורג. כעבור שעה וחצי, צי הים הפתוח - בפיקודו של אדמירל שר - עזב את שפך היאדה עם 16 דרדנוטים. היא לוותה על ידי קבוצת הסיור IV, שהורכבה מהסיירות הקלות שטטין, מינכן, המבורג, פראונלוב שטוטגרט, ו-31 סירות טורפדו של שייטות I, III, V ו-VII, בראשות הסיירת הקלה רוסטוק. שש הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה יצאו משפך האלבה בשעה 02:45, ונפגשו עם צי הקרב בשעה 5:00. הפעולה הייתה אמורה להיות חזרה על פעולות הצי הגרמני הקודמות: למשוך חלק מהצי הגדול ולהשמידו.

פעולות פתיחה 

מעט לפני השעה 16:00, הכוח של היפר נתקל בשייטת סיירות המערכה הראשונה של תת-אדמירל דייוויד ביטי. בשעה 16:00 הורה היפר להניף את האות "חלוקת אש משמאל" על ליצו. הספינות הגרמניות היו הראשונות שפתחו באש, בטווח של כ . שני סיירות המערכה הבריטיות המובילות, לאיון ופרינסס רויאל, ריכזו את האש שלהם על ליצו, ואילו ליצו ירתה רק על לאיון. התותחנים של הספינה כיוונו את המטח הראשוני שלהם לטווח של , הרבה מעל הטווח המיועד שלהם. הספינה ירתה פגזים חודרי-שריון למחצה (SAP), בניגוד לשאר סיירות המערכה הגרמניות, שהעמיסו במקום פגזים חודרי שריון (AP). מדדי הטווח הבריטים קראו לא נכון את הטווח למטרותיהם הגרמניות, ולכן הפגזים הראשונים שנורו על ידי הספינות הבריטיות נפלו קילומטר מעבר ליריביהם הגרמנים; התותחנים של לאיון ירו את מטח הפתיחה שלהם לעבר . בטווח של שלוש דקות, ליצו ירתה ארבעה מטחים נוספים, לסירוגין בין ארבעת התותחים הקדמיים לארבעה האחוריים, ופגעה עם האחרון בשעה 16:51.

ליצו קלעה מטח שני דקה לאחר מכן ב-16:52. שמונה דקות לאחר מכן, לאיון קלעה את המטח הראשון על ליצו; מטח מהספינה הבריטית פגע בסיירת המערכה בחזיתה, אך לא נגרם לה נזק גדול. עם זאת, שתי פגיעות אלו התגלו כחשובות מאוד, מכיוון שליצו ספגה יותר מים עקב נזקים שנגרמו בהמשך הקרב, מכיוון שהם אפשרו למים להיכנס לספינה מעל הסיפון המשוריין. כמעט בו-זמנית, ליצו הנחיתה מכה אדירה ללאיון; אחד הפגזים שלה בגודל 30.5 ס"מ חדר לגג צריח ה-"Q" המרכזי של אריה ופוצץ את התחמושת שאוחסנה בתוכו. רק בפעולות הנחרצות של מפקד הצריח - מייג'ור פרנסיס הארווי, שהורה להציף את מחסן התחמושת - נמנעה הספינה מפיצוץ מחסן תחמושת קטסטרופלי. ואכן, כ-30 דקות לאחר השמדת הצריח, התפשטה האש בצריח אל תא העבודה שהיה ישירות מעל המחסן; שם הוא פוצץ מטענים הודפים שאוחסנו שם. הפיצוץ שהיה כתוצאה מכך היה ככל הנראה משמיד את הספינה אם מחסן התחמושת לא היה מוצף.

בשעה 17:03, סיירת המערכה הבריטית האחורית ביותר, אינדפטיגבל, נפגעה מכמה פגזים מיריבתה, פון דר טאן. מחסני התחמושת הקדמיים נחדרו והוצתו; הפיצוץ שנוצר קרע את הספינה לגזרים. זמן קצר לאחר מכן, ליצו קלעה עוד מספר פגיעות על לאיון, אם כי מבלי שנגרם נזק רציני. קצין התותחנים של ליצו גינתר פאשן, התחרט מאוחר יותר על ההחלטה לירות פגזים חודרי שריון למחצה, מתוך אמונה כי אם ליצו הייתה יורה פגזים חודרי שריון, היא הייתה משמידה את לאיון במהלך הפעולה הזו. במהלך 19 הדקות הראשונות של הקרב, ליצו ירתה 31 מטחים לעבר לאיון, קלעה שש פגיעות, מה שאילץ את האחרונה לצאת מהטור באופן זמני. משעה 17:10 עד 17:16, ליצו חידשה את הירי לעבר לאיון, אבל בתוך האובך, התותחנים שלה האמינו שהם מתמודדים עם פרינסס רויאל. במהלך שלב זה פתחה פרינסס רויאל באש על ליצו וקלעה שתי פגיעות, הראשונה שבהן התפוצצה בין הצריחים הקדמיים והשנייה פגעה בחגורת השריון. בשעה 17:24, ליצו שוב פתחה באש לעבר לאיון וקלעה עוד שלוש פגיעות בטווח של שלושים שניות.

בניסיון לארגן מחדש את ספינותיו, אדמירל ביטי ביקש להרחיק את ספינותיו ב-2 מעלות בזמן שאוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת של שייטת אוניות המערכה החמישית הגיעה למקום וסיפקה אש חיפוי. כאשר החלו סיירות המערכה הבריטיות להסתובב, זיידליץ ודרפלינגר הצליחו לרכז את האש שלהם בקווין מרי. עדים דיווחו כי לפחות חמישה פגזים משני ספינות פגעו בספינה, מה שגרם לפיצוץ עז שקרע את קווין מרי לשניים. זמן קצר לאחר השמדת קווין מרי, משחתות בריטיות וגרמניות ניסו לבצע התקפות טורפדו על הטורים המנוגדים. המשחתות הבריטיות נסטור וניקאטור ירו כל אחת שני טורפדות לעבר ליצו, אם כי כל הארבעה החמיצו. בשעה 17:34, ליצו שיגרה טורפדו לעבר סיירת המערכה טייגר ללא הצלחה. ליצו קלעה מכה נוספת על לאיון ב-17:57, ואחריה שלוש פגיעות נוספות, אחת מהן הציתה שריפה בסוללה המשנית האחורית.

הספינות המובילות של צי הקרב הגרמני הגיעו עד השעה 18:00 לטווח יעיל של הספינות הבריטיות, והחלו להחליף יריות עם סיירות המערכה הבריטיות ואוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת. בשעה 18:13, פגז  מאחת האונית מסדרת קווין אליזבת פגע בליצו; שתי צליפות נוספות פגעו ב-18:25 וב-18:30. הספינה נפגעה שוב בשעה 18:45, כנראה על ידי פרינסס רויאל. הספינה המשיכה לירות על סיירות המערכה הבריטיות כשהם מפליגים צפונה לעבר הצי הגדול, אך לא זכתה להצלחה בשלב זה. מאוחר יותר, בשעה 19:05, היא פגעה מכה אחת על לאיון. במהלך ההתנגשויות בין הצי הגרמני המשולב לבין שייטת סיירות המערכה הראשונה ושייטת אוניות המערכה החמישית הבריטיות, שני המשדרים האלחוטיים של ליצו ניזוקו; לאחר שלב זה, שיטת התקשורת היחידה בין הספינות הייתה באמצעות זרקור.

קרב אוניות המערכה 
קצת אחרי השעה 19:00, הסיירת הגרמנית ויסבאדן הושבתה על ידי פגז מסיירת המערכה אינווינסיבל; סיירות המערכה הגרמניות עשו פנייה של 16 נקודות לצפון-מזרח ופנו לסיירת הנכה במהירות גבוהה. שייטת אוניות המערכה השלישית של הצי הגרמני, שהכילה את ספינות הקרב החזקות ביותר של הצי הגרמני, שינתה גם היא מסלול כדי לסייע לוויסבאדן. במקביל, שייטות הסיירות הקלות השלישית והרביעית הבריטיות החלו במתקפת טורפדו על המערך הגרמני; תוך כדי התקדמות לטווח הטורפדו, הם ירו על ויסבאדן עם אש מהתותחים העיקריים שלהם. במהלך הפנייה לצפון-מזרח, התקרבו המשחתות הבריטיות אונסלואו ואקאסטה לשגר טורפדות לעבר ליצו, אם כי ללא הצלחה. אונסלואו נפגעה שלוש פעמים על ידי הסוללה המשנית של ליצו ונאלצה לסגת. זמן קצר לאחר מכן, משחתת שנייה, אקאסטה שיגרה טורפדו לעבר ליצו שהחמיץ; בתמורה, ליצו ירתה מטח של פגזי 15 ס"מ באקאסטה, ופגעו בה פעמיים. בשעה 19:15, הבחינו סיירות המערכה הגרמניות בסיירת המשוריינת הבריטית דיפנס, שהצטרפה להתקפה על ויסבאדן. היפר היסס בתחילה, והאמין שהספינה היא הסיירת הגרמנית רוסטוק, אבל בשעה 19:16, קפיטן צור זי הארדר, מפקדה של ליצו, הורה לתותחי ספינותיו לירות. שאר סיירות המערכה ואוניות המערכה הגרמניות הצטרפו לתגרה; ליצו ירתה חמישה צדדים רחבים ברצף מהיר. בטווח של פחות מחמש דקות, נפגעה דיפנס מכמה פגזים בעלי קליבר כבד מהספינות הגרמניות. מטח אחד חדר למחסני התחמושת של הספינה ובפיצוץ אדיר השמיד את הסיירת.

בעוד ליצו ושאר הצי התרכזו בדיפנס, לאיון קלעה שתי פגיעות על ספינת הדגל של היפר, וגרמה לשריפה רצינית. עד 19:24, שייטת סיירות המערכה השלישית התגבשה עם סיירות המערכה הנותרות של ביטי לפני הטור הגרמני. הספינות הבריטיות המובילות הבחינו בליצו ודרפלינגר, והחלו לירות עליהם. בטווח של שמונה דקות, אינווינסיבל קלעה שמונה פגיעות על ליצו; פגיעות אלו התרכזו בעיקר בחרטום הספינה והיו הגורם העיקרי להצפה שבסופו של דבר תגרום לה לטבוע. בתמורה, גם ליצו וגם דרפלינגר ריכזו את האש שלהם באינווינסיבל וב-19:33, המטח השלישי של ליצו חדר לצריח המרכזי של אינווינסיבל והציתה את מחסן התחמושת; הספינה נעלמה בסדרה של פיצוצים מסיביים. מנקודה זו ואילך, ליצו לא ספגה אש נוספת מסיירות המערכה הבריטיות, למרות שהיא הוצפה קשות משתי פגזים של אינווינסיבל שפגעו מתחת לקו המים.

עד השעה 19:30, צי הים הפתוח, שהיה בשלב זה במרדף אחרי צי סיירות המערכה הבריטיות, עדיין לא נתקל בצי הגדול. שר שקל להסיג את כוחותיו לפני שהחושך יחשוף את ספינותיו להתקפת סירות טורפדו. הוא עדיין לא קיבל החלטה כאשר אוניות המערכה המובילות שלו נתקלו בגוף הראשי של הצי הגדול. התפתחות זו לא איפשרה את נסיגתו של שר, מכיוון שכך היה מקריב את אוניות המערכה הפרה-דרדנוט האיטיות יותר של שייטת אוניות המערכה השנייה. אם הוא היה בוחר להשתמש בדרדנוטים ובסיירות המערכה שלו כדי לחפות על נסיגתם, הוא היה מעמיד את ספינותיו החזקות ביותר לאש בריטית חזקה. במקום זאת, שר ציווה על ספינותיו להפנות 16 נקודות לכיוון הימני, מה שיביא את האוניות הפרה-דרדנוט לבטיחות היחסית של הצד המנותק של מערך הקרב הגרמני.

הפינוי מליצו וטביעתה 
שאר סיירות המערכה עקבו אחר המהלך, אבל ליצו איבדה מהירות ולא הצליחה לעמוד בקצב. במקום זאת, הספינה ניסתה לסגת לדרום מערב כדי להימלט מהירי הבריטי החזק. עד השעה 20:00, ההצפה בחלק הקדמי של הספינה הגיעה למחסן התחמושת של הצריח הקדמי. צוות התותח העלה פגזים ומטענים רבים ככל שניתן היה לאחסן בתא העבודה מתחת לצריח. מעט לפני, בשעה 19:50, קומודורה אנדראס מיכלזן, על סיפון הסיירת רוסטוק, שלח את סירות הטורפדו של חצי שייטת I כדי לסייע לליצו. G39 הגיעה לצדה ולקחה את היפר והמטה שלו לסיפון, על מנת להעבירו לאחד מסיירות המערכה האחרות. V45 ו-G37 החלו ליצור מסך עשן בין הספינה החבוטה לטור הבריטי, אך בשעה 20:15, לפני שהסתיים, ליצו נפגעה ברצף מהיר על ידי ארבעה פגזים בעלי קליבר כבד. אחד פילח את צריח הירי הקדמי של הספינה והשבית אותו זמנית. הפגז פוצץ מטען הודף והתותח הימני הושמד. הפגיעה השנייה השביתה את ציוד המנוע החשמלי של הצריח האחורי ביותר, שכעת היה צריך להפעיל אותו ביד. בזמן שהיפר היה על סיפון ה-G39, הפיקוד על קבוצת הסיור I נמסר באופן זמני בידי קפיטן צור זי יוהנס הרטוג. ליצו ירתה את הירייה האחרונה שלה בשעה 20:45, ואז מסך העשן הסתיר אותה בהצלחה מהטור הבריטי.

כשהצי הגרמני החל לסגת לאחר רדת הלילה, ליצו, הפליגה ב-15 קשרים, ניסתה לעבור מאחורי הטור הגרמני כדי לחפש את שלומו של הצד המנותק. עד השעה 22:13, הספינה הגרמנית האחרונה בקו איבדה את מראה ליצו שלא הצליח לעמוד בקצב של הצי. שר קיווה שבחושך הערפילי, ליצו תהיה יכולה להתחמק מגילוי ולחזור בהצלחה לנמל גרמני. עד השעה 21:30, הספינה שקעה עמוק יותר בים. מים החלו לשטוף אל הסיפון ולתוך המצודה מעל הסיפון המשוריין הראשי; זו תתגלה כבעיה משמעותית. בחצות הלילה, עדיין הייתה תקווה כי ליצו הפגועה קשות תוכל לחזור לנמל. הספינה הייתה מסוגלת להגיע ל-7 קשרים (13 קמ"ש) עד בסביבות השעה 00:45 כשהיא התחילה להישטף יותר מים. לפעמים, הספינה נאלצה להאט עד ל-3 קשרים (5.6 קמ"ש) כדי להפחית את הלחץ על המחיצה האחורית באזור פגיעת הטורפדו. באופן קריטי, המשאבות הראשיות הקדמיות כבר לא היו שמישות, מכיוון שמוטות הבקרה נתקעו.

עד השעה 01:00, היו יותר מדי מים בגוף הספינה מכדי שהמשאבות יוכלו להתמודד. מים החלו להיכנס לתאי הגנרטורים הקדמיים, מה שאילץ את הצוות לעבוד לאור נרות. ליצו הייתה כל כך נמוך במים בשעה 01:30 שהמים החלו להציף את חדר הדוודים הקדמי. בשלב זה, כמעט כל התאים בחלקה הקדמי של הספינה, עד למגדל הניווט ומתחת לסיפון המשוריין הראשי, הוצפו לחלוטין. מים נכנסו לספינה גם דרך חורי פגז במצודה מעל הסיפון המשוריין; רוב החלק העליון של הספינה לפני הברבטה הקדמית ביותר הוצפה גם כן. הצוות של סיירת המערכה ניסה לתקן את חורי הפגז שלוש פעמים, אך ככל שההצפה החמירה והשקיעה גדלה, המים שטפו יותר ויותר את הסיפון ועצרו את ההתקדמות בעבודות התיקון. הצוות ניסה לשנות כיוון ולהפליג לאחור, אך היה צורך לנטוש זאת כאשר החרטום כל כך שקע במים עד שהמדחפים נמשכו חלקית מהמים; השקיעה קדימה גדלה ליותר מ-.

עד 2:20, כ-8,000 טונות של מים היו בספינה, והיא הייתה בסכנה רצינית להתהפך, ולכן הארדר נתן הוראה לנטוש את הספינה. ספינות הטורפדו G37, G38, G40 ו-V45 הגיעו לצד סיירת המערכה המוכה כדי לפנות את צוות הספינה, אם כי שישה אנשים נלכדו בחרטום ולא ניתן היה לשחררם. עד 02:45 ליצו הייתה שקועה עד לגשר שלה. G38 ירתה שני טורפדות לתוך הספינה, וכעבור שתי דקות היא נעלמה מתחת לגלים. הספינה הייתה  בערך צפונית-מערבית לשונית הורנס כשהיא הוטבעה. מיקום השרידים מוערך ב-56°15′N 5°53′E. במהלך הקרב ירתה ליצו כ-380 פגזי סוללה ראשיים ו-400 פגזים מהתותחים המשניים שלה, כמו גם שני טורפדות. בתמורה היא נפגעה 24 פעמים מפגזים בריטיים בקליבר כבד. צוות הספינה ספג 115 הרוגים ועוד 50 פצועים, שנייה רק לדרפלינגר, שאיבדה 157 הרוגים ו-26 פצועים.

בשנת 2015, אוניית הסקר אה"מ אקו ערך חקירה של האזור תוך הנחת מד גאות ושפל. במהלך החיפוש, הסונאר של אקו איתר את ליצו על קרקעית הים, כשמונה קילומטרים מהמיקום האחרון שלה שנרשם. אקו צילמה תמונות סונאר של ההריסה, שמפקדה אמר כי "יבטיחו שמקום המנוחה האחרון של הספינה יוכר כקבר מלחמה".

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

סיירות מערכה גרמניות
אוניות מלחמה גרמניות שטובעו
אוניות מלחמה גרמניות במלחמת העולם הראשונה