אדון השבת

אדון השבת הוא משל המיוחס לישו ומופיע ב בכל שלוש הבשורות הסינופטיות: מתי, מרקוס ולוקאס.

תוכן
בכל שלוש גרסאותיו של המשל הפרושים מתלונים כי תלמידיו הרעבים של ישו החלו לקטוף מלילות, סוג של שיבולים, במהלך יום השבת, מה שעובר על הציווי המקראי . ישו אומר להם כי דוד המלך בבורחו משאול התחבא בנוב, שם הוא רעב ואכל מלחם הפנים, שאכילתו הייתה מותרת לכוהנים בלבד: . משום כך, מותר היה לתלמידיו לחלל את השבת למטרה זו כיוון שהיו רעבים, כשם שדוד עבר על החוק כיוון שהיה רעב.

גרסאות
כך בא המשל לידי ביטוי אצל מתי:

מתי מצטט את הביטוי  מתוך . הוא אף מוסיף כי גם הכוהנים חיללו את השבת בבית המקדש ולא נענשו על כך.

כך בא המשל לידי ביטוי אצל מרקוס:

כך בא המשל לידי ביטוי אצל לוקאס:

לוקאס מציין את התאריך שבו נערך האירוע: יום השבת השני לספירת העומר.

המשל הוא כנראה אחד הרכיבים הקדומים והאותנטיים ביותר בברית החדשה, וניתן לייחסו בסבירות גבוהה לישו ההיסטורי (בניגוד לרוב האמירות המובאות בשמו). הטקסט במרקוס, המוקדם מבין כתבי הבשורה שלוקאס ומתי התבססו עליו, הוא כנראה תרגום משובש מארמית ליוונית: "הַשַּׁבָּת נִתְּנָה בַּעֲבוּר הָאָדָם וְלֹא הָאָדָם בַּעֲבוּר הַשַּׁבָּת, לָכֵן אָדוֹן בֶּן־הָאָדָם גַּם לַשַּׁבָּת" קשה להבנה, אך מתבהר אם לוקחים בחשבון כי הן "אדם" במשמעות איש והן "בֶּן־הָאָדָם" כתוארו המשיחי (המאוחר) של ישו שניהם "בר אנש" בארמית. לפיכך, ההערכה היא שבמקור כיוון המשל לכך שאנשים רשאים לעשות ביום כחפצם, ולא לכך שישו הוא אדון לשבת.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

משלים בנצרות