מרקיזות באדן-באדן

מרקיזות באדן-באדן הייתה מדינה מודרנית מוקדמת בדרום-מערב גרמניה בתוך האימפריה הרומית הקדושה. היא הוקמה בשנת 1535 יחד עם מרקיזות באדן-דורלאך כתוצאה מחלוקת מרקיזות באדן. שטחה כלל אזור ליבה בחלק האמצעי של הריין העליון מסביב לעיר הבירה באדן, וכן לורדות על המוזל והנאהה.

בעוד הפרוטסטנטיות השתלטה בבאדן-דורלאך, באדן-באדן נותרה קתולית ממלחמת שלושים השנים (1618–1648) ואילך. לאחר ההרס המוחלט של השטח במלחמת תשע השנים (1688–1697), העתיק לודוויג וילהלם את הבירה לראשטט ובנה שם את שלוס ראשטט, ארמון הבארוק הראשון על הריין העליון. תחת שלטונה של אלמנתו, זיבילה מסקסוניה-לאוונבורג, נבנו מבנים נוספים בסגנון הבארוק. כשבנה השני אוגוסט גאורג מת ללא יורשים ב-1771, באדן-באדן עברה לשליטת באדן-דורלאך, מה שאיחד מחדש את שתי המרקיזויות.

שטח 

מרקיזות באדן-באדן כללה אזור ליבה בגדה הימנית של הריין העליון האמצעי, ובמרכזו הערים באדן ורשטאט, וכן טריטוריות נוספות באזור הריין העליון וממערב לנהר הריין. חלקם השתייכו לחוג הקיסרי השוואבי, אחרים לחוג הרייני העליון.

ראשטט ובאדן 
שטח הליבה השתרע מאטלינגן ועד לשטיינבאך. היא גבלה בצפון במרקיזות באדן-דורלאך, במערב בנהר הריין, במזרח בדוכסות וירטמברג, ובדרום ב-. שכנים חשובים נוספים היו נסיכות הבוחר מפפאלץ, נסיכות-בישופות שפייר והעיר הקיסרית החופשית שטרסבורג.

מקום מגוריו ועיר הבירה של המרקיז היו באדן עד 1705 וראשטט לאחר מכן. הערים אטלינגן, קופנהיים, סטיינבך ושטולהופן שימשו כמרכזים מנהליים, דרכם נוהלו יישובים קטנים יותר והאזור הכפרי. הערים האלזסיות סלץ ובינהיים על הגדה השמאלית של הריין ממש מול ראשטט השתייכו גם הן לבאדן-באדן. מאלש, שהייתה בתחילה חלק מוירטמברג, הפכה לחלק מבאדן ב-1603. אילינגן הייתה מובלעת, השייכת לשפייר, אך מוקפת כולה בשטח באדן-באדן.

עד 1660, מחוז אברשטין העצמאי מבחינה תאורטית, שהקיף את הקטע האמצעי של המורגטאל והעיר הראשית שלו בגרנסבאך, היה הלכה למעשה חלק מבאדן-באדן. לאחר הכחדת ענף אברשטיין ב-1660, באדן-באדן פיצלה את השטח עם שפייר.

ב-1688, שטח הליבה הוארך דרומה ל-Bühl, שהחליף את שטיינבאך כמרכז המנהלי המקומי במהלך המאה ה-18. בתקופה זו, קופנהיים הושלכה גם כמרכז אדמיניסטרטיבי על ידי ראשטט.

שטחים בריין עילית אחרים 
עד 1629, באדן-באדן חלקה את השליטה בלהר-מהלברג עם נסאו-זארבריקן. לאחר מכן, הם חילקו את השטח, כאשר לאהר ניתנה לנסאו-סארבריקן, ואילו מהלברג, קיפנהיים ופריזנהיים נמסרו לבאדן-באדן. ב-1693 רכש לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן את  ליד Durbach. לאחר שהצרפתים נטשו את קהל, הקיסר ליאופולד הראשון מסר אותה לידי באדן-באדן ב-1698. בשנת 1701, באדן-באדן קיבלה גם את הזכויות על אזור אופנבורג.

רוזנות שפונהיים 
על נהרות המוזל והנאה ובנהר הונסרוק, באדן-באדן חלקה את הריבונות על מחוזות פורה והינטר של שפונהיים עם נסיכות הבוחר מפפאלץ וענפים שונים של הפפאלץ. מחוז הינטר הקיף את המחוזות המודרניים ברנקסטל-ויטליך ובירקנפלד. המרכזים האדמיניסטרטיביים שלה היו בירקנפלד, אלנבך, שמיר, הרשטיין, וינטרבורג, קסטלאון וטררבך. מחוז פורה שכן בהונסרוק ועל נהר הנאהה, והשתרע לתוך הסן הריינית. הערים החשובות ביותר היו Kirchberg, Gemünden, Kreuznach ו-Sprendlingen.

טריטוריות אחרות ממערב לנהר הריין 
המרקיזים שלטו ברודמאכרן, אוסלדינגן והספרינגן בטריטוריה המודרנית של צרפת. ביער פאלטיני, הם היו הבעלים של לורדות גרפנשטיין, שאותה חלקו עם משפחת ליינינגן עד 1557. לאחר שנחרבה טירת גרפנשטיין ב-1635, העביר המרקיז את הממשל לרודלבן.

היסטוריה 
מרקיזות באדן-באדן הוקמה בשנת 1535, כתוצאה מחלוקת מרקיזות באדן. במאה ה-16 היא הושפעה מאוד מבוואריה. בין השנים 1594 ל-1622, השטח נכבש בידי מרקיזות באדן-דורלאך. השטח ניזוק קשות במהלך מלחמת שלושים השנים ומלחמת תשע השנים. השליטים העשירים לודוויג וילהלם וזיבילה שמרו על תרבות חצר יקרה ובנו מבנים חילוניים ודתיים רבים בסגנון הבארוק. לאחר מותו של אוגוסט גאורג ב-1771, ירש אותו המרקיז קרל פרידריך מבאדן-דורלאך.

הקמה 

מרקיזות באדן-באדן הוקמה כתוצאה משתי חלוקות טריטוריאליות של באדן.

בשנת 1503, כריסטוף הראשון, מרקיז באדן איחד מחדש את מרקיזות האכברג-זאוזנברג עם מרקיזות באדן (שממנה הופרדה ב-1306) ושלט על שטח מפוזר גאוגרפית אך מאוחד פוליטית, שכלל את האזור סביב מקום מגוריו ב-1503. העיר באדן, לורדות בחלק הדרומי של אזור הריין העליון ואחוזות ממערב לנהר הריין. הוא התכוון להימנע מחלוקה מחדש של המרקיזות על ידי הגדרת בנו, פיליפ, כיורש יחיד. עם זאת, אחיו הגדול של פיליפ ברנהרד לא קיבל את צוואתו של אביו והוגלה לבורגונדי כעונש. אחיו הצעיר של פיליפ, ארנסט, מרד גם הוא בעזרת חותנו, פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך. כריסטוף נכנע לבסוף והגה חלוקה של שטחו לשלושה חלקים ב-1515: ברנהרד קיבל את השטחים ממערב לנהר הריין, פיליפ קיבל את טריטוריית הליבה סביב באדן, וארנסט קיבל את האחוזות מדרום.

כשפיליפ מת ב-1533, ללא יורשים, ברנהרד וארנסט תכננו בתחילה לשלוט בטריטוריית הליבה יחד. אולם עד מהרה הם נקלעו לעימות והחליטו לחלק אותה. ברנהרד קבע את קו ההפרדה (שברובו עקב אחרי נהר האלב) וארנסט קיבל את הבחירה במבצרים. הוא בחר באזור שמצפון לאלב. השטחים שקיבל כל אחד מהאחים ב-1515 נותרו ללא שינוי בעסקה זו. לאחר החלוקה החדשה, שלט ברנהרד לפיכך על האזורים שממערב לנהר הריין ועל החלק של טריטוריית הליבה שמדרום לאלב. ארנסט העתיק את מקום מגוריו לפפורצהיים ולאחר מכן כונה מרקיז באדן-פפורצהיים, בעוד ברנהרד נשאר בבאדן ונקרא מרקיז באדן-באדן. האחים ניהלו משא ומתן נוסף על פרטי החלוקה וסיימו הסכם רק בתיווכו של לואי החמישי מפלטין בסוף 1536. הסכם זה תועד בהסכם שנחתם בהיידלברג.

יורשיו של ברנהרד, שהמשיכו לשלוט במרקיזות באדן-באדן עד 1771, נקראים "קו ברנהרד" של בית באדן, על שמו.

ברית הדוקה עם בוואריה 

כשברנהרד מת ב-1536, בנו הבכור, פיליברט, היה בן יומו ובנו השני, כריסטוף, עדיין לא נולד. ארנסט תבע לעצמו את השטחים של ברנהרד וניסה לטעון את תביעתו בפני ה-Reichskammergericht בשפייר, אך אלמנתו של ברנהרד פרנציסקה מלוקסמבורג ובתו של פיליפ, מריה מבאדן-שפונהיים התנגדו לכך, ודחפו להקמת עוצרות. יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן, וילהלם הרביעי מאברשטיין ווילהלם הרביעי, דוכס בוואריה מונו כעוצרים חוקיים של הנסיכים הצעירים. פרייהר היינריך מפלקנשטיין מונה ליורש העצר בפועל בבאדן-באדן.

פיליברט גדל במינכן וקיבל את השליטה בממשלה כשמלאו לו עשרים ב-1556. בשנת 1557 הוא נישא למכטהילד מבוואריה, שהייתה מבוגרת ממנו בארבע שנים והכירה אותו מילדות. הוא לחם בהונגריה נגד סולימאן המפואר ובצרפת נגד ההוגנוטים. הוא מת ב-1569, במהלך המערכה האחרונה, כשבנו, פיליפ השני, היה רק בן עשר.

האפוטרופוס החוקי של פיליפ השני היה אלברכט החמישי, דוכס בוואריה. הוא חינך את המרקיז הצעיר באינגולשטאדט על ידי ישועים בתורת הקונטרה-רפורמציה ומינה אותו כשליט באדן-באדן ב-1571, כשהיה בן שתים עשרה. אוטו היינריך פון שוורצנברג, העוצר בבאדן-באדן משנת 1570 היה תחת שליטתו של אלברכט החמישי. משנת 1572 עד 1582, מקום מגוריו של פיליפ, הארמון החדש בבאדן-באדן הורחב על ידי האדריכל קספר וינהרט, בסגנון הרנסאנס האיטלקי.

המוזיקה מילאה תפקיד מרכזי בחצר המרקיז. מדווחים שהיו למעלה ממאתיים כלי נגינה ב-Neues Schloss ב-1582. פיליפ השני נפטר בפתאומיות בשנת 1588 בגיל עשרים ותשע, והותיר אחריו חובות גדולים, אך ללא יורש.

כיבוש באדן העליונה 

לאחר מותו של פיליפ, בן דודו, אדוארד פורטונאט הפך למרקיז השולט. הוא היה נכדו של ברנהרד השלישי מבנו כריסטוף השני וגדל בלונדון, וקיבל את שמו מאליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, שהייתה הסנדקית שלו. בשל אורח חייו היוקרתי, חובותיו של המרקיז גדלו עוד יותר. אדוארד ביקש לפתור בעיה זו על ידי הענקת חופש לשני איטלקים, פרנצ'סקו מוסקטלי ופול פסטלוצי, בכספות המרתף של יבורג, שם הם היו אמורים לעבוד על אלכימיה וכסף מזויף. כאשר הקיסר רודולף השני החליט להציב את באדן-באדן תחת ניהול, כתוצאה מחובותיה הגבוהים, הוא מינה את ארנסט פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך כשליט שטח הליבה של באדן-באדן בנובמבר 1594. אדוארד פורטונאט הגיב וביקש משני האיטלקים להרעיל את ארנסט פרידריך. התוכנית נכשלה עם זאת, והשניים בותרו. אדוארד פורטונאט נסוג לשטחיו ממערב לנהר הריין, שם מת בתאונה בשנת 1600. הכיבוש של באדן-באדן מכונה "כיבוש באדן העליונה".

מלחמת שלושים השנים 

גאורג פרידריך, שהפך למרקיז באדן-דורלאך לאחר מות אחיו ב-1604, הוביל את שני חלקי באדן למלחמת שלושים השנים בצד הפרוטסטנטי. צבא באדן, שהיה מורכב מ-200 פרשים ו-600 חיילי רגלים בשנת 1600, גדל ל-20,000 איש עד 1620. כאשר צבאו של ארנסט פון מאנספלד התקרב אל הריין העליון ב-1622, ביקש גאורג פרידריך למזג את ארמיית באדן עם צבאו של מנספלד. עם זאת, שני המפקדים לא יכלו להסכים למי מהם צריך להיות המפקד העליון, ולכן נאלץ גאורג פרידריך להילחם בכוחותיו של טילי בקרב וימפפן בכוחות עצמו. שני הצדדים ספגו אבדות קשות בקרב, שהתרחש ב-6 במאי 1622, אך טילי ניצח. באותו קיץ, הקתולים המנצחים מינו את וילהלם, בנו של אדוארד פורטונאט, כמרקיז באדן-באדן, מה שסיים את כיבוש באדן העליונה.

ב-1632 כבשו השוודים בפיקודו של המלך גוסטבוס אדולפוס את הריין העליון, כולל באדן-באדן. הוא החזיר את השליטה בבאדן-באדן לבאדן-דורלאך ב-1633. עם זאת, מיד לאחר שהשוודים ובני בריתם (כולל באדן-דורלאך) הובסו בקרב נורדלינגן ב-1634, השתלט וילהלם פעם נוספת על באדן-באדן, ותפס גם חלק משטחה של באדן-דורלאך. בשנים הבאות סבלה העיר באדן ממעבר של צבאות מנוגדים – היא נבזזה שלוש פעמים בין 1642 ל-1644. אוכלוסיית המרקיזות ירדה במהלך המלחמה ביותר מ-50%. בשלום וסטפליה הוחזר המצב הטריטוריאלי בבאדן למצב שהיה ב-1550. עם זאת, מאחר שצרפת סיפחה חלק ניכר מאלזס, באדן-באדן מצאה את עצמה כעת על הגבול המערבי של האימפריה הרומית הקדושה.

עידן לודוויג הטורקי 

התקופה שלאחר מלחמת שלושים השנים התאפיינה בעלייה ובבנייה מחדש. בנו הבכור של וילהלם, פרדיננד מקסימיליאן, עבר לפריז, שם התחתן ונולד לו בן, שאותו קרא על שם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. הבן הזה, לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן יהפוך לשליט המפורסם ביותר של באדן-באדן, בזכות שירותו כגנרל של האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מחלוקת עם אשתו, פרדיננד מקסימיליאן חזר לבאדן-באדן עם בנו והתחתן בשנית עם מריה מגדלנה מאוטינגן-בלדרן. פרדיננד מקסימיליאן לא שלט במרקיזות מכיוון שמת לפני אביו בתאונת ציד ב-1669. לודוויג וילהלם, אז בן ארבע עשרה, נשלח לטיול הגדול על ידי סבו שנה לאחר מכן, במהלכו ביקר בין היתר בז'נבה, מילאנו, פירנצה, רומא, ונציה ואינסברוק. לאחר מכן, הוא חזר לבאדן-באדן, בן 19, והתגייס לצבא הקיסרי, שם עלה במהירות בסולם הדרגות.

לאחר מותו של וילהלם ב-1677, לודוויג וילהלם הפך למרקיז, אך הוא ביקר רק לעיתים רחוקות בבאדן-באדן בגלל חובותיו הצבאיות. הוא גם נעדר ב-1688, כאשר הצבא הצרפתי חצה את הריין תחת הגנרל מלאק ונכנס למלחמת תשע השנים. בשנת 1689, מלאק שרף באופן שיטתי את כל הערים והכפרים של באדן, מלבד גרנסבאך. בזמן שהעיר באדן נשרפה ב-24 באוגוסט 1689, לודוויג וילהלם נלחם נגד הטורקים בבלקן, שם הועלה לתפקיד המפקד העליון של הצבא הקיסרי ב-6 בספטמבר 1689.

על מנת להעניק למפקדו המצליח את המשאבים לבנות מחדש את מולדתו, ניסה הקיסר לאופולד להשיא את לודוויג וילהלם לאנה מריה, בתו הבכורה של יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג, שמת בספטמבר 1689, והשאיר את שתי בנותיו עם ירושה משמעותית. כאשר ביקר אותה ב בבוהמיה בינואר 1690, הוא התאהב במקום זאת באחותה בת הארבע עשרה של אנה מריה זיבילה. הוא התחתן איתה ב-27 במרץ 1690. זמן קצר לאחר מכן, לואי וילהלם חזר למלחמה. לאחר קרב סלנקמן, הניצחון הגדול ביותר שלו, הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל וצורף למסדר גיזת הזהב. לאחר מכן הקיסר העביר אותו לחזית המערבית ונתן את הפיקוד על המלחמה עם הטורקים לבן דודו של לודוויג וילהלם, הנסיך אויגן מסבויה. לאחר נסיגת הצרפתים חזרו לודוויג וילהלם וזיבילה לבאדן-באדן ב-1693. כתוצאה מקרבותיו עם הטורקים, הוא הביא עושר משמעותי () איתו בני הזוג החלו לבנות מחדש את המרקיזות.

בתחילה, לודוויג וילהלם בנה מחדש את ה-Neues Schloss בבאדן. עם זאת, מכיוון שהוא לא ראה בכך מקום מגורים מספיק עבור לוטננט גנרל קיסרי, היה לו ארמון חדש בסגנון הבארוק שנבנה על ידי דומניקו אגידיו רוסי בכפר ראשטאט, תמורת כ-12 מיליון גילדן. כאשר הושלמה הבנייה הראשונית ב-1705, עברו בני הזוג השליטים והחצר שלהם מבאדן לראשטט, שכבר התפתחה לעיר. שלוס ראשטט היה ארמון הבארוק הראשון באזור הריין העליון. ארמונות הבארוק הבאים בקרלסרוהה, ברוכסל ומנהיים נבנו כנראה בהשראתו. לודוויג וילהלם מת ב-Rastatt בינואר 1707 מסיבוכים מפצע שספג בקרב שלנברג במהלך מלחמת הירושה הספרדית.

אבסולוטיזם והבארוק בראשטט 

בצוואתו, לודוויג וילהלם קבע את אלמנתו, זיבילה, כעוצר המרקיזות. במאי 1707 כבשו הצרפתים את ראשטט וזיבילה נמלטה עם ילדיה לאטלינגן. בניגוד לעצת הקיסר, שעודד אותה לחזור למולדתה בבוהמיה ב-1707, זיבילה נשארה בבאדן-באדן ולקחה על עצמה את העוצרות.

בחורף 1713/1714 קיימו הנסיך אויגן ומרשל דה וילאר את משא ומתן השלום שהביא לסיום מלחמת הירושה הספרדית בשלוס ראשטט, ולבסוף חתמו על הסכם ראשטט במרץ 1714. הסכם זה לא נכתב בלטינית, כפי שהיה הנוהג אז, אלא בצרפתית והיה אחד הדחפים לפיתוח הצרפתית שפה הדיפלומטית של אירופה. לאחר כריתת הסכם השלום, חזרה זיבילה לרשטאט וריכזה את האנרגיות שלה בממשלה, בעבודות הבנייה ובחיי חצר השלטון.

היא הייתה עוצרת חזקה ולא אפשרה ליוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ וללאופולד, דוכס לורן, שלודוויג וילהלם כינה כעוצרים החוקיים שלה בצוואתו, לקחת ממנה את השלטון. היא הפקידה את הפוליטיקה הפנימית בידי קרל, פרייהר פון פליטרסדורף (1633–1727), שכבר עבד בצמוד ללודוויג וילהלם, כראש האוצר. בפוליטיקה החיצונית, היא התכתבה עם בתי הנסיכות החשובים ביותר באירופה, כולל הקיסר, מלך צרפת והנסיך הבוחר מפפאלץ. מ-1715, דמיאן הוגו פיליפ פון שנבורן, לימים הנסיך-בישוף של שפייר, שימש כיועץ אישי והיא ניהלה איתו התכתבות פעילה.

זיבילה גם התעסקה באופן אישי בבנייה. היא פיטרה את רוסי כאדריכל חצר ב-1707 והחליפה אותו בבוהמי  בהשראת עלייה לרגל למנזר איינזידלן,  נבנה בראשטט בשנת 1715. היא שמה לב במיוחד לתכנון ולקישוט של שלוס פייבוריט, שבנתה ליד ראשטט כמעון קיץ. עיטור הפנים ואוסף הפורצלן היקר של המרקיז נשארו בשלוס עד היום. עבודתו האחרת של רוהר כוללת את ארמון אטלינגן, ,  ברשטאט, ובית ציד בפרמרסברג ליד באדן. בחצר הוחזק כקאפלמייסטר בוהמי אחר, יוהאן קספר פרדיננד פישר, שהפיק את יצירתו הראשונה שפורסמה ב-1695, בתקופת שלטונו של לודוויג וילהלם, ושמר על התפקיד עד מותו ב-1746.

בשנת 1727, זיבילה העבירה את השלטון לבנה בן ה-25, לודוויג גאורג. הוא למד לדבר רק בגיל שש ונשאר מתעניין יותר בציד מאשר בממשל לאורך חייו. האנשים כינו אותו "הצייד לואי" ("Jägerlouis") כדי להבדיל בינו לבין אביו, "לואי הטורקי" ("Türkenlouis"). בתקופת שלטונו,  ירש את אחיו כאדריכל חצר ב-1732. הוא בנה את , בניין עירייה, ו בראשטט. שני בניו של לודוויג גאורג מאשתו הראשונה מתו בילדות ואשתו השנייה נותרה חשוכת ילדים, והוא מת ללא יורשים ב-1761.

לאחר מותו ירש אותו אחיו, אוגוסט גאורג, שהיה בתחילה כומר, אך קיבל אישור לעזוב את הכהונה מהאפיפיור קלמנס השנים עשר ב-1735 והתחתן עם מארי ויקטואר ד'ארנברג. מכיוון שילדיהם של בני הזוג לא הגיעו לבגרות, היה ברור שמרקיזות באדן-באדן יפסיק להתקיים כאשר אוגוסט גאורג ימות.

איחוד מחדש של באדן 
מאז הצטרפותו פעל אוגוסט גאורג לארגן הסדר ירושה מקובל. מכיוון שבאדן-באדן בבירור תעבור לשליטת באדן-דורלאך במותו, הוא ניהל משא ומתן על הסכם עם קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך, שנחתם ב-1765. הסכם זה קבע שרוב שטחה של באדן-באדן יעברו בירושה לבאדן-דורלאך, למעט הרכוש הבוהמי שהובא לרשות המרקיזות על ידי זיביל מסקסוניה-לאוונבורג ויעבור לקרוביה. האורטנאו, שלודוויג וילהלם קיבל כמתנה קיסרית, תחזור לידי הקיסר. האמנה גם קבעה שבני משפחת המרקיזות ששרדו ייתמכו כלכלית וכי מוסדות קתוליים, כמו מנזר ליכטנטל והסטיפט של באדן-באדן, ישמרו על רכושם.

על מנת להגן על חופש הדת של נתיניו, אוגוסט גאורג המשיך את הברכה של אביו הקדמון מימי הביניים, ברנהרד השני, שהשיג בהצלחה ב-1769. אוגוסט גאורג בחר בברנהרד כפטרון הקדוש של מרקיזות באדן-באדן ובנה לכבודו את  בראשטט. בשנת 1770, הוא הנהיג חינוך חובה עם פקודת בית ספר לאומי כללי.

קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך ביקש מפרוסיה, אנגליה ודנמרק לפעול כערבים לירושה, בעוד אוגוסט גאורג ביקש מהאפיפיור קלמנס ה-13; אמריך יוזף פון בריידבאך צו בורסהיים, הנסיך הבוחר ממיינץ; ומריה תרזה מאוסטריה. עם זאת, בווינה, המועצה האולית שזומנה על ידי הקיסר פרנץ המליצה שלא לאשר את ההסכם. לאחר מותו של אוגוסט גאורג ב-21 באוקטובר 1771, נכנס קרל פרידריך לראשטט. הוא תבע את הירושה שלו ושירות המדינה נשבע לו אמונים. אולם, לאחר שקרל פרידריך מינה שני מורים בקולג' הישועי לשעבר בעיר באדן, שאורח חייהם לא תאם את ציפיותיהם של אזרחי באדן, הגישה העיר תלונה למועצה האולית בנוגע לאדונם החדש. הסכסוך, שבו הייתה מעורבת גם אלמנתו של אוגוסט גאורג מריה ויקטוריה, השתרע מעבר לגבולות גרמניה ונפתר רק בפשרה ב-1789.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

באדן-באדן