פאר רוקאוויי

פֿאר רוֹקאוֵויי (באנגלית: Far Rockaway) היא שכונה בחלק המזרחי של חצי האי רוקאוויי ברובע קווינס בניו יורק. היא הקטע המזרחי ביותר של חצי האי. השכונה משתרעת מרחוב בּיץ' (Beach) 32 מזרחה ועד לקו מחוז נסאו. גבולה הדרומי הוא האוקיינוס האטלנטי; היא אחת מכמה שכונות לאורך חוף רוקאוויי.

השכונה שייכת לנפה 14 של קווינס, והמיקוד שלה הוא 11691. אכיפת החוק בה באחריות המחוז ה־101 של משטרת ניו יורק.

היסטוריה 

התושבים הילידים של חצי האי רוקאוויי היו בני שבט קנארסי, תת־קבוצה של המוהיגן, ששכנו באזור. בסביבות שנת 1639, מכר שבט המוהיגן את רוב הרוקאוויי לחברת הודו המערבית ההולנדית. בשנת 1664 הביסו האנגלים את המושבה ההולנדית והשתלטו על אדמותיה, בניו יורק של היום. בשנת 1685, הסכימו ראש השבט, טאקאפּוּצָ'ה, והמושל האנגלי של המחוז, למכור את הרוקאוויי לפלוני קפטן פּאלמר תמורת 31 לירות שטרלינג.

חצי האי רוקאוויי הוגדר במקור חלק מהעיר המפסטד, ולימים חלק ממחוז קווינס. פאלמר ושלטונות העיר המפסטד התווכחו על הבעלות על רוקאוויי, וב־1687 מכר פאלמר את האדמה לריצ'רד קורנל, בעל בית יציקה מפלאשינג. קורנל ומשפחתו גרו באחוזה במה שהיום נקרא השדרה המרכזית (Central Avenue) של פאר רוקאוויי, ליד חוף האוקיינוס האטלנטי. במותו, נקבר קורנל בבית קברות משפחתי קטן, כיום בית העלמין קורנל.

בסוף המאה ה־19, רצתה אגודת בעלי הרכוש ברוקאוויי להקים מלון בחצי האי, מכיוון שהלך והפך מבוקש כיעד לנופש קיץ. האגודה, המורכבת מעשירים רבים בעלי בתים באזור, קנתה את רוב הרכוש של קורנל. הם פיתחו מלון בשם "הביתן הימי" באותו מקום, אתר שמשך אליו אורחים כמו הנרי וודסוורת' לונגפלו, וושינגטון אירווינג ומשפחת ואנדרבילט. אגודת רוקאוויי בנתה גם את "כביש רוקאוויי". המלון נשרף עד היסוד בשנת 1864, אך באזור נבנו בתי מלון ובתי מגורים פרטיים נוספים.

במאה ה־19 נהגו אנשים לנסוע לרוקאוויי בכרכרות רתומות לסוסים, או ברכיבה. מעבורת קיטור הפליגה ממנהטן תחתית לברוקלין. בשנות ה־80 של המאה ה־19 פתחה חברת הרכבת של לונג איילנד קו רכבת חדש בשם "הסתעפות חוף רוקאוויי" כדי לשרת את תחנת פאר רוקאוויי. מסילת הברזל הגיעה ללונג איילנד סיטי ולטרמינל פלטבוש (כיום אטלנטיק טרמינל). פתיחת קו הרכבת הביאה לגידול האוכלוסייה בחצי האי. בנג'מין מוט העניק לחברת הרכבת 28 דונם קרקע עבור מחסן רכבת. שווי הקרקע האמיר והעסקים באזור גדלו, וב־1888 היה פאר רוקאוויי כפר גדול יחסית. הוא התאגד ככפר מוכר ב־19 בספטמבר של אותה שנה.

בשנת 1898, סופח האזור לניו יורק רבתי, שכללה את קווינס. בכמה הזדמנויות ניסו פאר רוקאוויי, האמלס, ארוורן, וקווינס כולה להתנתק מהעיר. בשנים 1915 ו־1917 עברה בבית המחוקקים הצעת חוק המאשרת את ההיפרדות, אך ראש עיריית ניו יורק, ג'ון פרוי מיטשל הטיל וטו ומנע זאת.

דמוגרפיה 

לפי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית של 2010, מונה אוכלוסיית פאר רוקאוויי 50,058 נפש, שינוי בן 1,714 נפשות (3.4%) ביחס לשנת 2000. השכונה משתרעת על שטח של כ־5000 דונם, וצפיפות האוכלוסין בשכונה היא 9,900 תושבים לכל קילומטר מרובע.

מקרב התושבים 25.5% (12,778) לבנים, 44.7% (22,400) אפרו־אמריקאים, 0.3% (175) אמריקאים ילידים, 1.9% (931) אסיאתים. היספנים או לטינים מכל גזע היו 24.7% (12,366) מהאוכלוסייה.

הגיוון בשכונה רב ויש בה מהגרים רבים מג'מייקה, גיאנה, וגואטמלה, וכן מרוסיה ומאוקראינה. בשכונה מתגוררים גם יהודים אורתודוקסים רבים.

מוסדות יהודיים 
בתחילת ובאמצע המאה ה־20 התיישבו בפאר רוקאוויי מהגרים יהודים רבים. הם הקימו בתי כנסת ובתי ספר פרטיים רבים, כולל מוסדות בהפרדה מגדרית לחינוך ילדים אורתודוקסים. לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר נוספו שיכוני מגורים במחוז נסאו ולאחר מכן במחוז סאפוק, עזבו משפחות יהודיות רבות את רוקאוויי לטובת השיכונים החדשים. לפי ה"הניו יורק טיימס", פאר רוקאוויי "פרחה בשנות הארבעים אבל קמלה ... בשנות השישים", עד ש"כמה משפחות יהודיות... הקימו את האגודה להלוואות חינם עבריות לרוכשי דירות חדשים".

עם בתי הכנסת בשכונה נמנה גם בית הכנסת קהילת כנסת ישראל בפאר רוקאווי (בית הכנסת הלבן), שנוסד ב־1922. בתי הספר כוללים את המכון למדעי היהדות (והישיבה) "שאר ישוב", ישיבת דרכי תורה, וישיבת פאר רוקאוויי.

בתי כנסת נוספים (בעבר ובהווה)
 אגודת ישראל של לונג איילנד
 אגודת ישראל של ווסט לורנס
 המרכז היהודי בייזווטר
 ישראל הצעיר של פאר רוקאוויי
 ישראל הצעיר של בייזווטר

בתי ספר אחרים (בעבר ובהווה)
 בנות בית יעקב
 בית הספר היסודי לבנים שיח יצחק
 אולפנא לבנות
 המכון העברי של לונג איילנד
 ישיבת עטרת שמעון
 מכון שרה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

קווינס: שכונות