קהילת יהודי דרבנט

קהילת יהודי דרבנט, היא הקהילה העתיקה ביותר בצפון הקווקז ומתוארכת למאה ה-7.  הקהילה חיה בעיר דרבנט שברפובליקה הרוסית של דגסטן. זרם גדול של מהגרים יהודים הגיע לעיר במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה (1923-1917). רוב יהודי דרבנט היגרו מכפרי ההרים והערבות שבצפון הקווקז. בני הקהילה נמנים עם יהודי ההרים המתגוררים בקווקז כולו. על פי המסורת של יהודי מזרח הקווקז (המכונים ג'והורו על ידי המוסלמים) הגיעו למזרח הקווקז לפני כ-2600 שנים, כחלק מגולי בבל. אזרבייג'ן ודאגסטן של היום (שהיו אז חלק מהאימפריה האחמנית).

רקע - יהודי ההרים 

קהילת יהודי הֶהָרים, או קהילת היהודים ההרריים, זו קהילה יהודית שחיה בעיקר במזרח הקווקז, במדינת אזרבייג'ן וברפובליקת הרוסית דאגסטן. בנוסף חיו קהילות קטנות של יהודי ההרים ברפובליקות הרוסיות: צ'צ'ניה, וקברדינו-בלקריה.

היהודים ההרריים מכנים עצמם בשם "ג'והור", שפירושו יהודים ושפתם היא ג'והורי (ניב פרסי-יהודי). הכינוי "היהודים ההרריים" ניתן ליהודים במזרח הקווקז, על ידי הערבים והמקומיים המוסלמים מכיוון שברחו צפונה אל ההרים כתוצאה מכיבוש דאגסטן על ידי החליף סלמאן מבית אומיה במאה ה-8. בישראל ידועים בני העדה שעלו ארצה בכינוי קווקזים.

היסטוריה

העת העתיקה וימי הביניים 
האוכלוסייה היהודית של דרבנט ובסביבתה היא אוכלוסייה שנוצרה מצאצאי חיילים שחיו במושבה הצבאית שהוקמה באזור על ידי הקיסר הפרסי חוסרוב הראשון במאה ה-6.

תחת ממלכת הכוזרים גדלה הקהילה היהודית של דרבנט. מוצאם של יהודי ההרים כולל גם מתיישבים שהגיעו מאוחר יותר מאיראן, עיראק וביזנטיון. 

ההתכתבות היהודית-כוזרית, ובמיוחד מכתב שכטר, מזכירים גם את דרבנט ויהודים מקומיים בתהליך קבלת היהדות על ידי הכוזרים.

לסוחרים היהודים מימי הביניים היה תפקיד משמעותי בפעילות בדרך המשי. 

העיר דרבנט הייתה אחד ממרכזי המסחר המוקדמים של ימי הביניים בתקופת ממלכת הכוזרים ואחריה.

מטיילים כגון בנימין מטודלה במאה ה-12 ווילם מרוברוק במאה ה-13,  מתארים את הקהילה היהודית של דרבנט.

בין השנים 1715-1686 הייתה תקופה של חופש פולחן ליהודי קהילת דרבנט תחת שלטונם של השאה סוליימן ואחריו השאה סולטן חוסיין הפרסים. המצבות היהודיות, הכתובות בעברית, שנמצאו ביישוב ג'והוד בולג ( "המעיין היהודי") הסמוך לדרבנט, הן העדויות העבריות הקדומות ביותר על אדמת האימפריה הפרסית שבמזרח קווקז, בסמוך לדרבנט. המצבות הן מצבות אבן מלבניות הניצבות במאונך (קיימת שונות בצורה המצבות העבריות ביחס למצבות אחרות שבפרס). ככל הנראה מגפת הדבר שהתפשטה באזור היא הסיבה להופעת הקברים היהודים שבאזור ג'והוד בולג.

תקופת האימפריה הרוסית 
במהלך המאה ה-18, בין השנים בין השנים 1716–1735 נחלשה האחיזה הפרסית במזרח הקווקז, כתוצאה ממרידות של האוכלוסייה המוסלמית והנציב הדרבנדי (נציג השאה) נמלט לאספהאן בירת האימפריה הפרסית. בעקבות התחזקות המוסלמים במזרח הקווקז הם אלצו את היהודים והארמנים (נוצרים) לשאת על בגדיהם סמל בד צהוב, על מנת להבדילם מהמוסלמים. במהלך מלחמות רוסיה-פרס נרדפו היהודים ובתקופת שלטונו של השליט הפרסי נאדר שאה הוא אילץ יהודים רבים להתאסלם. 

ב־1799, פתחו שבטים הררים במלחמה כנגד השייח' עלי חאן הדרבנדי. במהלך המלחמה הותקף גם היישוב היהודי "ג'והוד בולג". כ-300 בני הקהילה היהודית שנותרו בחיים ברחו כדי להתגורר בין חומות דרבנט, בחסותו של שיח' עלי חאן דרבנדי. המעבר של בני הקהילה היהודית לעיר השיעית בימים ההם הייתה תקדים בדרבנט, יוצאי "ג'והוד בולג", התיישבו בפינת החומות הרוחבית והדרומית סמוך לרובע הארמני. על פי עדות המדען הראשי של מוזיאון דרבנט אלכסנדר ראובנוב, בשנת 1985, על משקופי הדלתות של קבוצת מבנים בסמוך לכנסייה הארמנית, נמצאו מזוזות. לפחות שני קלפים מהמזוזות האלה, הועברו לרשות המוזיאון. 

לאחר שרוסיה כבשה את דאגסטן, התרכזו יהודים רבים בדרבנט והעיר הפכה למרכז הדתי של יהודי ההרים.  רבני דרבנט היו, אליהו בן מישאל מזרחי (1848-1781) ויצחק בן יעקב מזרחי (1877-1795) שנודעו בלמדנותם. רבי יעקב יצחקי (1917-1848). מאמצע המאה ה-19, הרב מדרבנט יעקב יצחקי הוכר על ידי השלטונות הרוסיים כרב ראשי של יהודי ההרים בדרום דאגסטן ואזרבייג'ן.  בשנות ה-70 של המאה ה-19 הוא קשר קשרים עם הרבנים היהודים של סנט פטרבורג. בשנת 1907 הרב מדרבנט יעקב יצחקי שהנהיג קבוצה של יהודים הרריים מהקווקז, עלה אתם לארץ ישראל והקים את היישוב החקלאי בבאר יעקב. (היישוב נקרא על שם הרב מדרבנט יעקב יצחקי).

יהודי דרבנט עסקו בגידול אינטנסיבי של גפנים וייצור יין, שדעך עד סוף המאה ה-19. בנוסף, מתחילת המאה ה-20 יהודי דרבנט עסקו גם בדיג. חברת הדיג הגדולה בדגסטן הייתה בבעלות משפחת דדשב.

משנת 1860, התיישבו בדרבנט רוב היהודים האשכנזים שחיו באימפריה הרוסית אף על פי שנשללה מהם הזכות לחיות מחוץ לתחום המושב. רק לחלק מהם הייתה הרשות לעשות זאת. יהודי דרבנט ניהלו מסחר סיטונאי נרחב, בעיקר במוצרים חקלאיים ובבעלותם היו כ-30 מפעלי ייצור, חנויות ועוד 160 משקים חקלאים.

בשנת 1900, אחד מארבעת בתי הכנסת בדרבנט היה אשכנזי. מספרם הכולל של היהודים בדרבנט גדל מ-472 ב-1835 ל-2190 ב-1897 (בתקופה זו הם היוו כ-15% מהאוכלוסייה). באותה שנת (1900) ארגנו בניו של רבי יעקב יצחקי, מאיר ונפתלי את החוג הציוני "בני ציון" בדרבנט. 

ב-1904, רבי ישעיהו רבינוביץ' פתח את בית הספר היהודי ההררי. בשנים 1904–1919 פעל התיאטרון היהודי בניהולו של הרב ישעיהו רבינוביץ'.    ב-1914 הסתיימה בנייתו של בית הכנסת בשם קל נומז. בית כנסת זה היה אחד מתוך 11 בתי כנסת שהיו בעיר. לצד בתי הכנסת היו בדרבנט בתי ספר יהודיים ובתי ספר תיכוניים.

ביוני 1917 התקיים בדרבנט הקונגרס הקווקזי של יהודי הרים. באוגוסט 1918 נכנסו לדרבנט יחידות רוסיות שנסוגו מאיראן בפיקודו של לזר ביצ'רכוב.   חיילים וקצינים רוסיים שדדו ורצחו יהודים.

ההתיישבות היהודית סביב דרבנט בין השנים 1613–1796 

 פרחעבד, ישוב שהתקיימה בו קהילה יהודית משנת 1613\ 1614.
 ג'והוד בולג, היישוב "המעיין היהודי" (תרגום לעברית) היה קיים במרחק 4.5 קילומטרים מדרום לחומה הדרומית של העיר דרבנט. בבית העלמין של היישוב נמצאה מצבה עם כתב עברי, משנת - התמ"ו (1686).
 מוגרטי, סמוך ליישוב, בבית העלמין נמצאה מצבה עם כתב עברי, משנת 1739.
 מרגה, סמוך ליישוב, בבית העלמין, נמצאה מצבה עם כתב עברי, משנת 1741.
 דראי גתתה, כפר חקלאי. סמוך לכפר הזה נמצאה מצבה עם כתב עברי, משנת 1742.
 גרצ'וג, סמוך ליישוב נמצאה בבית העלמין מצבה עם כתב עברי משנת 1750.
 אנדרי, סמוך לעיר חיה קהילה יהודית משנת 1752.
 סלק, בבית העלמין נמצאה מצבה עם כתב עברי, משנת 1767.
 גלאי ג'רג, סמוך ליישוב בבית העלמין נמצאה מצבה עם כתב עברי משנת 1776
 דיירייבני ג'ידוב (היום פנדג' די), ישוב יהוד בשנת 1796

בתקופת ברית המועצות 
במהלך המהפכה ומלחמת האזרחים בדאגסטן (מרץ 1917 - מאי 1919) התיישבו בדרבנט יהודים רבים מכפרי ההר, בשעה שנמלטו מהאירועים האלימים של המהפכה והמלחמה. ב-1930 נוצרה בסביבת דרבנט חווה קיבוצית יהודית על שם סמידוביץ'. בשנת 1933 היו בסביבת דרבנט כ-30 חוות קיבוציות  יהודיות. בין בשנים 1928–1941 יצא לאור בדרבנט העיתון של יהודי ההרים (Judeo-Tat), בשם "העמל"  בשפה היהודית-טאטית. בשנת 1935 היו בעיר שני בתי ספר תיכוניים יהודיים ומועדונים יהודיים. בשנת 1948 בוטלה אפשרות ההוראה בשפה היהודית-טאטית וכל בתי הספר של יהודי הרים נסגרו.  

בסוף שנות השמונים ותחילת שנות האלפיים עזבו רבים מיהודי דרבנט לישראל, ארצות הברית, גרמניה, קנדה ומדינות נוספות.

בין השנים 1997–2002 יצאו מדרבנט לישראל 2,167 יהודים.

בשנות השבעים של המאה העשרים, בדרבנט כמו בכל ברית המועצות, החלה המדיניות הממלכתית של "טאטיזציה" של יהודי הרים.   נציגי האליטה הסובייטית, בעיקר בדאגסטן, הכחישו את הקשר של יהודי ההרים עם היהודים האחרים. יהודי ההרים נרשמו בסטטיסטיקה הרשמית כ- Tat, שהיווה את הרוב המכריע של קהילה זו בהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. לאחר התמוטטות ברית המועצות ב-1991, היגרו רוב היהודים מדרבנט. בשנת 2002 נשארו בעיר 2,000 יהודים.

בתקופת השואה
במלחמת העולם השנייה מספר יישובים בצפון הקווקז נכבשו על ידי הנאצים, שטבחו ביהודי היישובים הללו. שני חלקים מצפון הקווקז השייכים לרוסיה היו תחת כיבוש גרמני: מסתיו 1941 ועד סתיו 1943. אזור זה כלל את הקולחוזים בוגדנובקה  ומנז'ינסקי , בהם התגוררו יהודים הרריים ויהודים אשכנזים. הגרמנים טבחו באלה ובאלה כאחד. ככלל, צבא גרמניה לא הספיק להגיע לדרבנט לפני שהובס על ידי הצבא האדום.  מאידך, הנאצים רצחו יהודים בערי הקווקז, צ'רקסק, קיסלובודסק, מיקויאן שחר, מינרלנייה וודי, פיאטיגורסק, טברדה  ובוגדנובקה. 

חלק גדול מיהודי הקווקז התגייסו לצבא הסובייטי כולל יהודי קהילת דרבנט, כדי לעזור במלחמה נגד הנאצים.  השלטון הסובייטי באזור הקווקז רצה להסיר מתושבי האזור סממנים דתיים בהתאם לאידאולוגיה הקומוניסטית. כחלק ממגמה זו הם שינו את שמות המשפחה של יהודי ההרים על מנת שיהיו דומים לאלו של שאר תושבי אזור הקווקז. 

ב-12 ביולי 2018 התקיימה הפתיחה החגיגית של אנדרטת גדוד אלמוות  בשטח בית העלמין היהודי בדרבנט. אבל שמותיהם של 1732 החיילים היהודים שנפלו בקרבות מלחמת העולם השנייה, לא הופיעו על לוח הזיכרון. מקימי האנדרטה ציינו שרשימת הנופלים הרשומים על האנדרטה אינה מלאה ואינה סופית. עבודת חיפוש הנופלים נמשכה גם לאחר הקמת האנדרטה וכשיובהר גורלם של יתר המשתתפים במלחמה שמותיהם יתווספו לאנדרטה.

בית הכנסת קל נומז 

בית הכנסת בדרבנט, נקרא קל נומז (Kele-Numaz , רוסית: Дербентская синагога "Келе-Нумаз") הוא בית הכנסת היחיד שנותר בעיר נכון לשנת 2023.  בית הכנסת נבנה בשנת 1914. עד מלחמת העולם השנייה היו בעיר כולל בית כנסת קל נומז, 11 בתי כנסת. לאור מצבו הרעוע בשנת 2009 הוחלט להרוס אותו ולקים אותו מחדש במתכונתו משנת 1914. חנוכת בית הכנסת המחודש התקיימה ב-22 במרץ 2010 בנוכחות הרב בערל לזר הרב הראשי של רוסיה. המבנה המחודש נקרא המרכז הקהילתי היהודי. מעל הכניסה הראשית של המרכז קיים שלט בעברית "ועשו לי מקדש ושכנתי בתוכם". השטח הכולל של המרכז הקהילתי היהודי הוא 2500 מ"ר. במקום נבנו גם, בית מטבחיים, מקווה, גן ילדים עירוני ומוזיאון יהודי ההרים.

אוכלוסיית יהודי דרבנט

רבני דרבנט 
רבני דרבנט, היו מנהיגי הקהילה. בתיהם שמשו כבתי כנסת וישיבות ובחיצוניותם לא בלטו כמו המסגדים וכנסיות. מראשית המאה ה-19 בזכות רבני דרבנט התגבר הקשר עם רבני רוסיה עם רבני פרס עד שנות ה-40 של המאה ה-19. בדורות האחרונים הרבנים בדרבנט היו ממשפחת מזרחי (לוי). בעקבות שינוי מעמד הקהילות היהודיות ברוסיה ב-1848 הסתיימה תקופת ההשפעה הרבנית של משפחת מזרחי. עם ביטול המנהל הצבאי בדרבנט ב-1860 משפחת מזרחי עלתה לירושלים והובילה אחריה את הקהילות היהודיות של הקווקז לדורותיהם.

יהודים בולטים מדרבנט 
 אלברט סולומונוב, שחקן כדורגל סובייטי ומאמן ופרשן ישראלי.
 ישראל צוויגנבוים, אמן
 רוברט טיביאיב, פוליטיקאי ישראלי

לקריאה נוספת 
יוסף צ'ורוני, ספר המסעות, סנקט פטרבורג, 1867
מרדכי אלטשולר, יהודי מזרח קווקז, ירושלים, 1990
אריאל ונועה ישי, היישוב היהודי במזרח קווקז, פעמים מס' 81, ירושלים, 2000
דרבנט נמה, מחצ'קלה, 1992
כרונולוגיה קהילת אבוסבו דרבנד חדרה - גובלואי חדרה תשס"ח

 Anisimov I. Sh., Caucasian Jews - Highlanders. - M .: "Science", 2002.

ראו גם 
 בית הכנסת דרבנט
 ג'והורי
 יהודי ההרים

קישורים חיצוניים

 צילום בית הכנסת בדרבנט באוסף הספריה הלאומית
 
 קהילת יהודי דרבנט 
  מרדכי אלטשולר, חיסול שכונת היהודים ההרריים בדרבנד, פעמים 60, תשנ"ד 1994, עמ' 90 - 108
 דרבנט באתר יהודי ההרים 
 יהדות דרבנט, האנציקלופדיה היהודית

הערות שוליים 

קהילות יהודיות ברוסיה
יהודי ההרים
דאגסטן: היסטוריה
דאגסטן: יישובים
קהילות יהודיות בקווקז