שאמו סמרה

שאמו סמרה (במקור שטרן, בהונגרית: Szemere Samu; הויגראבן  אז ממלכת הונגריה, היום אוסטריה, 13 בדצמבר 1881 – בודפשט, 4 במאי 1978) היה סופר פילוסוף, אסתטיקן יהודי-הונגרי, חבר באקדמיה ההונגרית למדעים, פרופסור.

ביוגרפיה 
שאמו (שמואל) שטרן נולד במשפחה יהודית כבנם של שאנדור שטרן ונטי רודר. הוא קיבל את הדוקטורט שלו במדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) בשנת 1904, שם היה הסטודנט ולאחר מכן עמיתו של ברנאט אלכסנדר. משנת 1906, היה מורה בבית ספר תיכון באובודה,  בשנת 1910 הפך למורה בגימנסיה הריאלית הראשית ברחוב מרקו. בין 1917 לבין 1919 היה מזכיר "החברה הפילוסופית ההונגרית". בין השנים 1927–1942 היה מנהל המכון הלאומי היהודי להכשרת מורים. הוא שרד את השואה ולאחר 1945 היה נשיא האגודה הספרותית היהודית-הונגרית (IMIT) ומשנת 1950, כפנסיונר, הרצה על תולדות הפילוסופיה בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1963, ELTE העניקה לו את התואר פרופסור באוניברסיטה.

חייו הפרטיים 
אשתו הייתה ד"ר רנה הורבאט (1884–1958), בתם של שאלאמון הייצלר ושל רוזה שאלאמון, הם התחתנו ב-23 באוקטובר 1910 בבודפשט. בנו היה ד"ר טמאש סמרה (1911–1945) שיחד עם כלתו ניספו בשואת יהודי הונגריה.

יצירתו 
מאמריו ומחקריו פורסמו על ידי:
 "סקירת בודפשט" (Budapesti Szemle)
 ה"סקירה ההיסטורית" (Történeti Szemle)
 אתנאום
 פרסומי החברה הפילוסופית ההונגרית
 "משמר השפה ההונגרית" (Magyar Nyelvőr)
 עבר ועתיד
 ספרי השנה של MIOK (מרכז החינוך של התאחדות התעשייה ההונגרית)

הוא ערך את אלבום אלכסנדר ברנאט ואת יצירותיו לדפוס.

סמרה תרגם להונגרית כמה יצירות של ג'ורדנו ברונו, דקארט, דיואי, פוירבאך, הגל, פסטלוצי, שילר, שפינוזה, ויקו ווינדלבנד. הוא נפטר ב-1978. מעריציו נפרדו ממנו בעבודות הבאות:
 בלה ויהר: פרידה מהפילוסוף (חיים וספרות, 1978)
 ארפאד סאבו: (MIOK Yearbook, בודפשט, 1978)
 אווה גאבור: (Vílágosság, 1978. 7)

יצירותיו (חלקי) 
 Az aesthetikai játékelmélet (doktori értekezés, Budapest, 1904)
 Bain Alexander: Neveléstudomány, Ford. (Budapest, 1912) (A Magyar Tudományos Akadémia Könyvkiadó Vállalata)
 Giordano Bruno (Bp., 1917); (A Magyar Tudományos Akadémia Könyvkiadó Vállalata)
 A jelenkori filozófia főbb irányai (Budapest, 1923)
 Spengler filozófiája (Budapest, 1924)
 Alexander Bernát ifjúkori levelei Horváth Cyrillhez, bevezetővel ellátta és sajtó alá rendezte (Budapest, 1928)
 Dewey neveléstana (Budapest, 1933)
 Filozófiai tanulmányok (Budapest, 1941)
 Nietzsche és a zsidóság (Lőw Immánuel-emlékkönyv, Budapest, 1947)
 Kunst und Humanität. Eine Studie über Thomas Manns ästhetische Ansichten (Budapest–Berlin, 1966). – Irod. Vihar Béla: Beszélgetés Hegel magyar fordítójával (Magyar Nemzet, 1970. szeptember 11.)
 Scheiber Sándor: Sz. S. kilencvenedik születésnapjára (emlékfüzet, Budapest, 1971)

לקריאה נוספת 
 Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
 לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
 Művészeti lexikon I–IV. Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1981–1983. (לקסיקון האמנות)

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

פילוסופים יהודים הונגרים
עיתונאים יהודים הונגרים
סופרים יהודים הונגרים
בוגרי אוניברסיטת אטווש לוראנד בודפשט
מורים יהודים עד אמצע המאה ה-20
ניצולי השואה
סגל בית המדרש לרבנים בבודפשט
יהודים חברי האקדמיה ההונגרית למדעים
אישים הקבורים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט
הונגרים שנולדו ב-1881
הונגרים שנפטרו ב-1978