רמיז אליה

רמיז טאפה אליה (באלבנית: Ramiz Tafë Alia; ); 18 באוקטובר 1925 – 7 באוקטובר 2011) היה פוליטיקאי אלבני שכיהן כנשיא השני והאחרון של הרפובליקה הסוציאליסטית העממית של אלבניה בין השנים 1985–1991. הוא גם כיהן כראש הממשלה של המדינה מ-1982 עד 1992.

ביוגרפיה 
אליה נולד ב-18 באוקטובר 1925 בשקודרה להורים מוסלמים שנמלטו מרדיפות בממלכת יוגוסלביה. הוא גדל בטירנה. בתחילת מלחמת העולם השנייה היה אליה חבר בארגון נוער פאשיסטי הידוע בשם ארגון הנוער הפשיסטי ליקטור אך הצטרף לארגון הנוער הקומוניסטי האלבני המחתרתי ב-1941. ב-1943, הוא הפך לחבר ב-Albanian Comunist Youth Organization, המפלגה הקומוניסטית האלבנית. הוא התקדם במהירות במפלגה תחת חסותו של אנוור הוג'ה.

אף על פי שהוג'ה מעולם לא מינה יורש רשמי, היו סימנים ברורים שהוא העדיף את אליה. כשהציג את אליה לאחד מרופאיו, אמר: "חבר שלי, אני מזדקן, והבריאות שלי לא הכי טובה שיכולה להיות. חברים צעירים יותר, כמו זה (אליה), ייכנסו פנימה".

קריירה פוליטית 
כאשר ירש את הוג'ה ב-1985, המדינה הייתה תחת קשיים כלכליים כבדים. המשק, שסבל מפריון נמוך וממחסור קבוע במזון הבסיסי ביותר, לא הראה סימן לשיפור. במאמץ לשפר את היעילות הכלכלית, אליה הציג רפורמה כלכלית ומחירים במגזרים ספציפיים.

בתגובה לביקורת הבינלאומית על הרקורד של אלבניה בנושא זכויות אדם, ההנהגה החדשה תחתיו הפסיקה ליישם דיכוי בקנה מידה המוני. ב-1989, חנינות כלליות הביאו לשחרורם של אסירים שנידונו למאסרים ארוכים, והוא חיזק את הקשרים עם יוון, איטליה, טורקיה ויוגוסלביה.

ב-1990 תסס הרחוב האלבני עם אלפי סטודנטים שהפגינו נגד הכלכלה האלבנית השוקעת ונגד אליה. בהודעתו המסורתית לשנה החדשה לעם האלבני, בירך אליה על השינויים שחלו במדינה וטען ש-1991 תהיה נקודת מפנה מבחינת הכלכלה האלבנית. למרות סימנים חיוביים לשינוי, אלבנים רבים עדיין ניסו לעזוב את ארצם. בסוף 1990, לא פחות מ-5,000 אלבנים חצו את הגבול ליוון.

ב-12 בדצמבר 1990 חתם אליה על חוק המתיר פלורליזם פוליטי, חוק עליו אמר מאוחר יותר ככישלון הגדול ביותר של חייו. בבחירות 1991 הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה, התמודד אליה על חברות בפרלמנט הלאומי במחוז בחירה בבירה, שהיה מעוז המפלגה הקומוניסטית. הוא הובס ברוב מפתיע של 61% על ידי פרנקו קרוצ'י. קרוצ'י התמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית החדשה של אלבניה.

לאחר הפסד זה, ולאחר מכן עם הניצחון המוחלט של המפלגה הדמוקרטית של אלבניה (DPA) בבחירות הכלליות באביב 1992, הוא התפטר מתפקידו כנשיא ב-3 באפריל 1992. ב-9 באפריל בחרה אספת העם את מנהיג ה-DPA, סאלי ברישה, כראש הממשלה החדש.

מעצרו 
ב-21 במאי 1994, עמדו פקידים בכירים מהממשלה הקומוניסטית, כולל רמיז אליה למשפט. אליה הואשם בניצול לרעה של כוח וניצול לא נכון של כספי מדינה, כמו גם ראש הממשלה אדיל קרצ'אני, סגן ראש הממשלה מנוש מיפטיו וריטה מרקו שהייתה סגנית הנשיא.

אליה הוכנס למעצר בית באוגוסט 1992 ומעצרו הומר למאסר בפועל באוגוסט 1993. בבית המשפט הוא טען שהוא קורבן של משפט ראווה פוליטי ודרש שהמשפט ישודר בטלוויזיה, בקשה אשר נדחתה מאוחר יותר. עשרת הנאשמים נמצאו אשמים בכתב האישום ונשפטו בין שלוש לתשע שנות מאסר. אליה נשפט לתשע שנות מאסר.

בית משפט הפחית לאחר מכן חלק מהעונשים, ובראשם אליה שעונשו הומר לחמש שנים.

ב-7 ביולי 1995 שוחרר אליה מהכלא. עם זאת, חירותו הייתה קצרת מועד, וב-1996 הוא הואשם בביצוע פשעים נגד האנושות במהלך כהונתו, ונכלא מחדש במרץ באותה השנה. המשפט נגדו החל ב-18 בפברואר 1997, אך הוא נמלט מהכלא בעקבות התסיסה במדינה ועריקת הסוהרים, והגלה לשוודיה.

רמיז אליה מת ב-7 באוקטובר 2011 בטירנה, אלבניה, 11 ימים לפני יום הולדתו ה-86, לאחר שחזר למדינה בדצמבר 1997 לאחר שנמלט לצרפת לזמן קצר על מנת להצטרף למשפחתו במהלך מלחמת האזרחים באלבניה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

נשיאי אלבניה
ילידי 1924
נפטרים ב-2011