קרב נבי סמואל (1917)

קרב נבי סמואל היה קרב שהתחולל בין 18 בנובמבר ל-24 בנובמבר 1917 בין הצבא הבריטי לצבא העות'מאני, כחלק מהקרבות לכיבוש ירושלים במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. מטרת הבריטים הייתה לכבוש את נבי סמואל כדי שהמקום ישמש קרש קפיצה לכיבוש ירושלים. המקום אומנם נכבש, אך הבריטים נתקלו בהתנגדות עזה של הטורקים, סבלו מנפגעים רבים ולא הצליחו לממש את תוכניתם להגיע משם לירושלים.

רקע 
בשלהי אוקטובר 1917 פתחו הכוחות הבריטים במתקפה בצפון הנגב, שבמרכזה כיבוש באר שבע שצלח לאחר תוכנית הטעיה שרקמו הבריטים. פריצת קווי ההגנה הטורקים בבאר שבע ובהמשך בתל חווילפה ובתל א-שריעה ותל הוריירה, איפשרה לבריטים להתקדם צפונה במהירות תוך התמודדות עם הטורקים הנסוגים, בשורה של קרבות שניהלו במהלך נובמבר במסגרת מרדף פלשת.

עד אמצע נובמבר ביססו הבריטים את אחיזתם בכל האזור מיפו מזרחה כשב-14 בנובמבר כבשו את "תחנת הצומת" (תחנת הרכבת נחל שורק) וחסמו בכך נתיב האספקה לירושלים שעשה שימוש בקו הרכבת יפו-ירושלים. ב-15 בנובמבר כבשו כוחות אנזא"ק את רמלה ולוד, וחסמו בכך את הדרך הראשית העולה לירושלים.

מפקד הכוחות הבריטים, אדמונד אלנבי, החליט לנצל את המומנטום, ועל אף עייפות הכוחות הורה על כיבוש ירושלים. כדי ליישם זאת נדרשו הכוחות להשתלט על נקודות מפתח בהן התבצרו הטורקים וביניהן הייתה גם נבי סמואל.

חשיבות המקום 
כפר נבי סמואל שוכן בפסגת הר בגובה של 884 מטר מעל פני הים וכ-5 ק"מ מצפון לירושלים. פסגת ההר שולטת על כל סביבותיה וצופה על ירושלים, ולכן למחזיק במקום פתוחה הדרך להתקדם לירושלים. הטורקים, שהבינו את חשיבותה של נקודה זו, ביצרו אותה, והפכו אותה לחלק מקו ההגנה הצפוני של ירושלים.

הכוחות המעורבים

הכוחות הבריטים 
לכיבוש ירושלים הקצה הפיקוד הבריטי את היחידות הבאות:
 דיוויזיה אחת מתוך הקורפוס ה-20: הדיוויזיה ה-53 הוולשית בפיקוד מייג'ור גנרל סטנלי מוט (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-158, ה-159 וה-160).
 2 דיוויזיות מתוך הקורפוס ה-21 בפיקודו של גנרל אדוארד באלפין:
 הדיוויזיה ה-52 של שפלת סקוטלנד בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון היל (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-155, ה-156 וה-157).
 הדיוויזיה ה-75 בפיקוד מייג'ור גנרל סר פיליפ פיילין (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-232, ה-233 וה-234)
 2 דיוויזיות מתוך קורפוס המדבר הרכוב בפיקוד גנרל הנרי שובל:
 דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ורג' בארו (הכוללת את הבריגדות הרכובות ה-6, ה-8 וה22).
 דיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית בפיקוד מייג'ור גנרל הנרי הודג'סון (הכוללת את הבריגדות ה-3 וה-4 של הפ.ק.א והבריגדה הרכובה ה-5).

הכוחות הטורקים 
הכוחות הטורקים שנסוגו מפני האופנסיבה הבריטית כללו את הארמייה השביעית והארמייה השמינית. במהלך נסיגתן הופרדו הארמיות כשהארמייה השביעית פנתה להגן על ירושלים וגב ההר בעוד שהארמייה השמינית נערכה להגן על מישור החוף, השרון והשומרון. במהלך הנסיגה נפגעו חיילים רבים וכ-10,000 חיילים טורקים נשבו. על אף זאת הצליחו חיילי הארמייה השביעית לבנות מערך ביצורים חזק סביב ירושלים שנתמך בסוללות ארטילריה.

הנסיגה החפוזה של שתי הארמיות הטורקיות יצרה טריז שמנע במקרים רבים העברת סיוע בין הארמיות. הבריטים ניסו לנצל מרווח זה בניסיון להתקדם צפונה.

תוכנית הקרב 
תוכניתם של אלנבי והפיקוד הבריטי לכיבוש ירושלים התבססה על כיתור העיר מרוב עבריה כדי לאלץ את הטורקים לסגת ממנה. התוכנית כללה את המהלכים הבאים:
 כיתור העיר מדרום על ידי הדיוויזיה ה-53 שתעלה מבאר שבע, חברון ובית לחם.
 כיתור העיר ממערב ומצפון על ידי שתי דיוויזיות רגלים (ה-75 וה-52) ודיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי כשהדיוויזיה ה-75 תנוע על הדרך הראשית יפו-ירושלים בעוד ששתי הדיוויזיות האחרות תוכננו לנוע מצפון לדיוויזיה ה-75.
כיתור זה נועד לאלץ את כוחות הטורקים לסגת מזרחה לבקעת הירדן.

מהלך הקרב 
המערכה החלה ב-18 בנובמבר 1947. כבר בשלבים הראשונים הואטה התקדמותן של הדיוויזיה ה-52 וה"יומנרי" וזאת בגלל התנגדות טורקית חזקה ובגלל תנאי הקרקע ומזג האוויר הגשום ורק הדיוויזיה ה-75 הצליחה להתקדם מרחק משמעותי במעלה באב אל-ואד והגיעה ב-20 בנובמבר עד אזור קַרְיַת אלְ-עִנַבּ.

ב-21 בנובמבר שינתה הדיוויזיה ה-75 את מגמת התקדמותה והחלה לנוע לכוון צפון-מזרח כדי לחבור לדיוויזיית ה"יומנרי" אולם הכוחות נבלמו לייד כפר בידו והקרבות באזור נמשכו כל היום. בסיום היום הצליחה הבריגדה ה-234  לכבוש את נבי סמואל ולהאחז בו. במקביל ניסו חלק מהכוחות הבריטים לאגף את נבי סמואל מצפון ולכבוש את כפר אל-ג'יב כדי לחסום את כביש ירושלים-שכם אולם לא הצליחו.

בגלל עייפות הלוחמים ומחסור בציוד נעצרה הלחימה והכוחות הבריטים, ובמיוחד הבריגדה ה-234 שכבשה את נבי סמואל, נאלצו להתמודד במשך שבועיים עם התקפות נגד טורקיות שניסו לכבוש מחדש את הכפר ולהסיג את הבריטים מצפון ירושלים.

תוצאות הקרב 
בלימת התקדמות הכוחות הבריטים והיקף הנפגעים הגדול במהלך כיבוש נבי סמואל וסביבתה ובמהלך התקפות הנגד הטורקיות הובילו את מפקד הקורפוס ה-21 לבקש סיוע מהקורפוס ה-20 כדי שיחידותיו יוכלו לסגת ולהתרענן ואכן עד 28 בנובמבר הושלמה החלפת הכוחות.

חוסר היכולת של הצבא הבריטי להתקדם לירושלים מכוון נבי סמואל הוריד מהפרק את התוכנית המקורית לכבוש את ירושלים מצפון ואילץ את הפיקוד הבריטי לטוות תוכנית חדשה. המערכה לכיבוש ירושלים התחדשה ב-8 בדצמבר 1917, בעזרת כוחות רעננים שהביא אלנבי, והטורקים שחששו מהשלמת הכיתור על העיר נסוגו ממנה והעיר נכנעה.

לקריאה נוספת 
 ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", הוצאת מודן והמעבדה התפיסתית באגף המבצעים, 2012.
פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007.

 Cyril Falls, Military Operations Egypt & Palestine, His Majesty's Stationery Office, 1930

קישורים חיצוניים 
 
 ערן תירוש, מערכת נבי סמואל והתקפת הנגד הטורקית, באתר העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל
 
 
 
 כשראש עיריית ירושלים התחנן לבריטים: תנו לי להיכנע!, באתר הספרייה הלאומית, דצמבר 2017

הערות שוליים 

נבי סמואל
נבי סמואל
קרבות הודו במלחמת העולם הראשונה
קרבות אוסטרליה במלחמת העולם הראשונה
נבי סמואל