אוסף הגולגולות היהודי

אוסף הגולגולות היהודי היה ניסיון של הנאצים ליצור תצוגה אנתרופולוגית של גולגולות ושלדים במטרה לבסס "מדעית" את תורת הגזע, להציג את הנחיתות הגזעית של "הגזע היהודי" ולהדגיש את מעמדם של היהודים כאונטרמנשן ("תת-אדם"), בניגוד לגזע הגרמני, העל-אוברמנשן הארי ("על-אדם"). האוסף היה אמור להיות מאוכסן במכון האנטומי באוניברסיטת הרייך בשטרסבורג באזור אלזס.

האוסף אושר על ידי רייכספיהרר האס אס היינריך הימלר, ועוצב על ידי אוגוסט הירט, רודולף ברנדט ווולפרם סיברס, המנהל הכללי של האננארבה.

עבודת המחקר של הנס-יואכים לאנג  שפורסמה ב-2004 חשפה את זהותם וההיסטוריה המשפחתית של כל הקורבנות של הפרויקט הזה, בהתבסס על גילוי מספרי האסירים שנמצאו במחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף בתיעוד של אלה שחוסנו נגד טיפוס באושוויץ. רשימת השמות הוצבה על אנדרטה בבית העלמין שבו נקברו כולם, במתקן ששימש לרציחתם, ובמכון האנטומי שבו נמצאו הגופות ב-1944.

תכנון 

הפרויקט תוכנן על ידי אוגוסט הירט. ה"דגימות" באוסף היו קומיסרים יהודים בצבא האדום שנלכדו בחזית המזרחית על ידי הוורמאכט. 86 האנשים שנבחרו בסופו של דבר לאוסף התקבלו מתוך מאגר של 115 אסירים יהודים במחנה הריכוז אושוויץ בפולין. הם נבחרו בגלל המאפיינים הגזעיים הסטריאוטיפיים שלהם. ההכנות הראשוניות בוצעו על ידי ה-SS-האופטשטורמפיהרר ברונו בגר  והנס פליישהאקר , שהגיעו לאושוויץ במחצית הראשונה של 1943 וסיימו את עבודת ההכנה ב-15 ביוני 1943.

עקב מגפת טיפוס באושוויץ, המועמדים שנבחרו לאוסף השלדים הועברו להסגר על מנת למנוע מחלות והרס ערכם האנטומי. מדידות פיזיות נלקחו מקבוצת האנשים שנבחרה. קטע ממכתב שכתב וולפרם סיברס ביוני 1943 מדווח על ההכנות ומגפת הטיפוס: "בסך הכל נבחרו 115 איש, 79 יהודים, 30 יהודיות, 2 פולנים ו-4 אסייתים. נכון לעכשיו האסירים הללו מופרדים לפי מין והם בהסגר בשני בנייני בית החולים של אושוויץ". בפברואר 1942, וולפרם סיברס הגיש להימלר, באמצעות רודולף ברנדט דו"ח שממנו הוקרא במשפט הרופאים בנירנברג על ידי הגנרל טלפורד טיילור , היועץ המשפטי הראשי של התביעה בנירנברג:

הכנת הגופות 
בסופו של דבר, 87 מהאסירים נשלחו למחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף. אנשים אלו הוחזקו כשבועיים בבלוק 13 של המחנה כדי שיוכלו לאכול טוב במטרה לשפר את המראה שלהם עבור הגבס הרצוי של גופותיהם. רציחתם של 86 מהאסירים הללו בוצעה בתא גזים מאולתר בנאצוויילר-סטרוטהוף וגופותיהם נשלחו לשטרסבורג - 57 גברים ו-29 נשים. הרצח התרחש ב-11, 13, 17 ו-19 באוגוסט, בניצוחו של המפקד יוזף קרמר, שהנחה את הקורבנות להתפשט, הניח את הרעל באוורור וצפה באנשים נופלים מתים. קורבן אחד נורה כשנלחם כדי להימנע ממוות ולכן לא היה חלק מהאוסף. יוזף קרמר, מפקד בפועל של מחנה הריכוז נצוויילר-סטרוטהוף (שהפך לקומנדנט באושוויץ ולמפקד האחרון של ברגן בלזן), ביצע באופן אישי את רציחתם בגז של הקורבנות, לפי עדותו במשפטו לאחר המלחמה. על פי ההערכות, שלושה גברים מתו בטרנספורט מאושוויץ לנאצוויילר-סטרוטהוף.

לאחר מכן בוצעו יציקות אנטומיות של הגופות. עם התקרבותן של בעלות הברית ב-1944, עלה חשש מהאפשרות שניתן לגלות את הגופות. בספטמבר 1944, סיברס מסר לברנדט: "ניתן לנקות את האוסף ולהפוך אותו לבלתי ניתן לזיהוי. עם זאת, משמעות הדבר היא שכל העבודה נעשתה לחינם - לפחות חלקית - וכי האוסף הייחודי הזה יאבד למדע, מכיוון שאי אפשר יהיה לעשות יציקות גבס לאחר מכן."

חלק מהעבודות נעשו במכון האנטומי, אך הפרויקט לא הושלם. יציקות הגופה לא נעשו, והגופות לא הוצאו כשלדים. כשהגיעו בעלות הברית, הם מצאו את הגופות, חלקן שלמות וחלקן לא, שנשמרו על ידי פורמלין.

אחרי מלחמת העולם השנייה 

ברנדט וסייברס הואשמו, נשפטו והורשעו במשפט הרופאים בנירנברג, ושניהם נתלו בכלא לנדסברג ב-2 ביוני 1948. יוסף קרמר הורשע בפשעי מלחמה ונתלה בכלא המלין  על ידי התליין הבריטי אלברט פיירפוינט ב-13 בדצמבר 1945. אוגוסט הירט, שהגה את הפרויקט, נידון למוות שלא בפניו במשפט פשעי המלחמה הצבאיים במץ ב-23 בדצמבר 1953. לא היה ידוע אז כי הירט ירה בעצמו בראשו ב-2 ביוני 1945, בזמן שהסתתר ביער השחור.

בשנת 1974 הורשע ברונו בגר על ידי בית משפט במערב גרמניה כמסייע ל-86 רציחות בגין תפקידו בהשגת קורבנות אוסף הגולגולות היהודי. הוא נידון לשלוש שנות מאסר, עונש המינימום, אך לא ריצה זמן מאסר, שכן עונשו הופחת מאוחר יותר לשלוש שנות מאסר על תנאי. לטענת משפחתו, בגר מת ב-12 באוקטובר 2009.

במשך שנים רבות זוהה רק קורבן בודד באמצעות מאמציהם של סרז' וביטה קלרספלד: מנחם טאפל (אסיר מס' 107969), יהודי יליד פולין שחי בברלין. בשנת 2003, הנס-יואכים לאנג, פרופסור גרמני מאוניברסיטת טובינגן, הצליח לזהות את כל הקורבנות על ידי השוואה בין רשימת מספרי האסירים של 86 הגופות באוניברסיטת הרייך בשטרסבורג, שתועדה בחשאי על ידי עוזרו הצרפתי של הירט הנריפייר, עם רשימה של מספרי אסירים שחוסנו באושוויץ. השמות והמידע הביוגרפי של הקורבנות פורסמו בספר "Die Namen der Nummern".

לאנג מספר בפירוט כיצד קבע את זהותם של 86 הקורבנות. ארבעים ושישה מהאנשים הללו היו במקור מסלוניקי. השאר הגיעו משמונה מדינות באירופה: אוסטריה, הולנד, צרפת, גרמניה, יוון, נורווגיה, בלגיה ופולין.

בשנת 1951, שרידי 86 הקורבנות נקברו מחדש במקום אחד בבית הקברות היהודי קרוננבורג-שטרסבורג. ב-11 בדצמבר 2005 הונחו בבית העלמין אבני זיכרון שעליהם חרוטים שמות 86 הנספים. האחד נמצא במקום קבר האחים, השני על קיר בית הקברות. לוח נוסף לכבוד הקורבנות הוצב מחוץ למכון האנטומיה בבית החולים האוניברסיטאי בשטרסבורג. ב-9 ביולי 2015, הרופא הצרפתי רפאל טולדנו גילה במוזיאון של המכון לרפואה משפטית בשטרסבורג מספר דגימות רקמה שהוחבאו, השייכות ככל הנראה למנחם טאפל. שרידים אחרונים אלו נקברו בבית הקברות היהודי בקרוננבורג ב-6 בספטמבר 2015.

ראו גם 
 ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים
 אגודת מקס פלאנק

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

אוניברסיטת שטרסבורג
ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים
יהדות אלזס
השואה