נסיכות ביירוית

נסיכות ביירוית (בגרמנית: Fürstentum Bayreuth) או מרקיזות ברנדנבורג-ביירוית (בגרמנית: Markgraftum Brandenburg-Bayreuth) הייתה טריטוריה חופשית של האימפריה הרומית הקדושה, שנשלטה על ידי ענף הפרנקוני של בית הוהנצולרן. כיוון שפרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג הפך למרקיז ברנדנבורג ב-1415/1417, העבירו נסיכי הוהנצולרן את התואר מארקגראף לנחלתם הפרנקונית, למרות שהנסיכות מעולם לא הייתה מרקיזות. עד 1604 הם השתמשו בטירת פלסנבורג בקולמבאך כמקום מגוריהם, ומכאן שהטריטוריה שלהם נקראה רשמית נסיכות קולמבאך או מרקיזות ברנדנבורג-קולמבאך עד לפירוק האימפריה ב-1806.

גאוגרפיה 

נסיכות קולומבאך-ביירוית הוקמה מהרמות הצפוניות (אוברלנד) של רוזנות העיר נירנברג, בעוד שהשפלה הדרומית (אונטרלנד) היוותה את נסיכות אנסבך. תיחום הגבול הסופי נקבע על ידי הסכם הבית של רגנסבורג משנת 1541, והוסיף כמה שטחי אונטרלנד קטנים יותר לביירוית. עם זאת, הוא לא היה קשור לטריטוריית הליבה של אוברלנד שהשתרעה עד ליער הפרנקוני והרי פיכטלגבירגה. בשל היותה הררית ומיוערת בצפיפות, רוב האדמות היו בשימוש חקלאי מועט, עם זאת משאבי מינרלים, בעיקר מרבצי עפרות, הובילו לבניית מכרות רבים.

לצד בית המגורים בביירוית, הטריטוריות הנפרדות של אוברלנד ואונטרלנד נוהלו מהוף ומנוישטדט אן דר אייש בהתאמה.

היסטוריה 
הנסיכות קמה עם מותו של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ב-21 בינואר 1398, כאשר אדמותיו חולקו בין שני בניו: המבוגר, יוהאן השלישי קיבל את קולמבאך-ביירוית והצעיר, פרידריך השישי, קיבל את נסיכות אנסבך.

שתי הנסיכויות אוחדו שוב תחת הבן הצעיר, פרידריך, לאחר מותו של יוהאן ב-11 ביוני 1420. במועצת קונסטנץ בשנת 1415, הקיסר זיגיסמונד העניק לפרידריך את התואר התורשתי של נסיך בוחר מברנדנבורג (כפרידריך הראשון). לבסוף מכר פרידריך את תואר רוזן העיר שלו לאזרחי העיר הקיסרית נירנברג. עם מותו ב-1440, שוב חולקו שטחיו בין בניו: הבכור, יוהאן האלכימאי, ויתר על זכות הבכורה שלו וירש את אביו בקולמבאך-ביירוית, בעוד שהשני, פרידריך, קיבל את נסיכות הבוחר מברנדנבורג. אנסבך עברה לבן השלישי אלברכט אכילס.

מכיוון שליוהאן האלכימאי לא היו יורשים גברים, הוא ויתר על זכויותיו בשנת 1457, ואז נפלה קולמבאך-ביירוית בידי אחיו, אלברכט אכילס. כאשר האח הבכור, פרידריך התפטר ב-1470, איחד אלברט את כל שטחי הוהנצולרן תחת שלטונו. לאחר מותו של אלברכט בשנת 1486 חולקו לבסוף הנסיכויות הפרנקוניות בהתאם לנטייתו של Dispositio Achillea, והועברו לבניו הצעירים מנישואיו השניים עם אנה מסקסוניה, זיגיסמונד ואחיו פרידריך השני.

הקו המבוגר 

בעוד שנסיכות הבוחר מברנדנבורג הפכה לבסיס הכוח של שושלת הוהנצולרן העולה, נסיכות קולמבאך-ביירוית הוחזקה על ידי צאצאיו של פרידריך, באופן זמני באיחוד אישי עם אנסבך. השליטים היו ידועים בכינוי מרקיזי ברנדנבורג-ביירוית (אם כי ביירוית אינה קרובה לברנדנבורג). קולומבאך-ביירוית הפכה לחלק מהחוג הפרנקוני בשנת 1500.

לאחר שבשנת 1541 המרקיז השאפתני אלברכט אלקיביאדס קיבל על עצמו את השלטון על קולמבאך-ביירוית, הוא נכנס לשדה הקרב של המלחמה השמלקלדית, מספר פעמים החליף צד בין הקיסר קרל החמישי לבין הנסיכים הלותרניים של ברית שמלקלדן. בשנת 1552 הוא עורר את מלחמת המרקיזים השנייה נגד נירנברג ובנסיכים-בישופים השכנים של וירצבורג ובמברג. תוכניותיו הנוספות להקים מחדש את דוכסות פרנקוניה מימי הביניים תחת שלטונו הסתיימו בתבוסתו המוחלטת ובחרם קיסרי ב-1554.

את אלברכט ירש בן דודו גאורג פרידריך בשנת 1557, אשר משנת 1577 שלט גם בדוכסות פרוסיה כעוצר עבור קרוב משפחתו אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה. עם מותו של גאורג פרידריך ב-1603, קו ביירוית המבוגר נכחד. הוא השאיר ליורשו, המרקיז כריסטיאן, בנו הצעיר של הבוחר ברנדנבורג יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, מדינה סדורה ומתפקדת.

הקו הצעיר 
מרגרייב כריסטיאן קבע את מגוריו בביירוית; בשנת 1655 ירש אותו נכדו כריסטיאן ארנסט, שצבר כוח והשפעה על הפוליטיקה האימפריאלית בדרגה צבאית של גנרל-פלדמרשל. בשנת 1705 ייסד בנו הנסיך גאורג וילהלם את ה-Ordre de la Sincerité, קודמו של מסדר הנשר האדום הפרוסי. המרקיז פרידריך, ששלט משנת 1735, ואשתו וילהלמינה מפרוסיה, שניהם פטרוני האמנויות והמדעים, הביאו לבנייה מחדש של מעון ביירוית ברובו בסגנון בארוק מובהק (Markgrafenstil), כולל הקמת בית האופרה של המארקגראף שהושלם ב-1748. אוניברסיטה נוסדה בשנת 1742 והועברה לארלנגן בשנה שלאחר מכן.

הענף הצעיר יותר של מרקיזי ברנדנבורג-ביירוית גוועה בשנת 1769 עם מותו של פרידריך כריסטיאן, ולאחר מכן נשלטו שוב ביירוית ואנסבך באיחוד אישי על ידי המרקיז קרל אלכסנדר. ב-2 בדצמבר 1791, קרל אלכסנדר חתם על הסכם עם פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, לפיו הוא מסר את נסיכויותיו למדינה הפרוסית כנגד קצבה לכל החיים. הוא התחתן עם אשת החברה אליזבת קרייבן ופרש לחיים פרטיים באנגליה, בעוד שביירוית ואנסבך נשלטו על ידי השר הפרוסי קרל אוגוסט פון הארדנברג.

הנסיכות נכבשה על ידי חיילים צרפתים במהלך מלחמת הקואליציה הרביעית, פרוסיה נאלצה לוותר על ביירוית על פי חוזה טילזיט משנת 1807. בקונגרס ארפורט ב-1808, הקיסר הצרפתי נפוליאון הציע אותה למכירה לממלכת בוואריה שזה עתה הוקמה; ואכן הנסיכות החליפה בעלים ב-1810 כנגד תשלום של 15 מיליון פרנק.

שליטי הנסיכות 
 1398: יוהאן השלישי מנירנברג
 1420: פרידריך הראשון מברנדנבורג
 1440: יוהאן הרביעי האלכימאי
 1457: אלברכט הראשון אכילס (גם מרקיז ברנדנבורג מ-1470)
 1486: זיגמונד
 1495: פרידריך השלישי (גם מרקיז אנסבך בתור פרידריך הראשון)
 1515: קזימיר
 1527: אלברכט אלקיביאדס
 1553: גאורג פרידריך (גם מרקיז אנסבך)
 1603: כריסטיאן
 1655: כריסטיאן ארנסט
 1712: גאורג וילהלם
 1726: גאורג פרידריך קרל (בעבר מרקיז קולמבאך מ-1708)
 1735: פרידריך
 1763: פרידריך כריסטיאן
 1769: קרל אלכסנדר (עד 1791; גם מרקיז אנסבך)

קישורים חיצוניים 

ביירוית, נסיכות