מקסימיליאן וולושין

מקסימיליאן וולושין (ברוסית: Максимилиа́н Воло́шин; 28 במאי 1877 - 28 בנובמבר 1933), היה משורר רוסי. הוא היה אחד הנציגים המשמעותיים של התנועה הסימבוליסטית בתרבות ובספרות הרוסית. הוא התפרסם כמשורר ומבקר ספרות ואמנויות. הוא פרסם במגזינים רבים בתחילת המאה ה-20. הוא נודע בזכות תרגומיו למספר יצירות פואטיות ופרוזה צרפתיות לרוסית.

ראשית חייו 
וולושין נולד בקייב בשנת 1877. את ילדותו המוקדמת בילה בסבסטופול ובטאגאנרוג   כנראה למד כמה שנים בבית ספר בחצי האי קרים, שם קנתה אמו ב-1893 חלקת אדמה זולה בקוקטבל. לאחר בית הספר התיכון, וולושין נכנס לאוניברסיטת מוסקבה בזמן צמיחתה של תנועת הסטודנטים הרדיקלית ברוסיה, ועקב השתתפותו בה גורש מהאוניברסיטה ב-1899.

וולושין חידש את מסעותיו לאורכה ולרוחבה של רוסיה, לעיתים קרובות ברגל. בשנת 1900, הוא עבד עם משלחת שסקרה את תוואי מסילת הרכבת אורנבורג-טשקנט.

עם שובו למוסקבה, וולושין לא ביקש לחזור לאוניברסיטה, אלא המשיך במסעותיו למקומות במערב אירופה, יוון, טורקיה ומצרים. שהייתו בפריז ומסעותיו בצרפת השפיעו עליו עמוקות.

כאשר "משוגע" קרע את הבד המפורסם של רפין, "איוון האיום הורג את בנו בסכין", רוסיה האינטלקטואלית הזדעזעה, וולושין היה האדם היחיד שהגן על האיש. הטיעון של וולושין היה שמדובר באמירה אסתטית המתאימה לציור, אשר הפגין עוגמת נפש וטעם רע.

בהדרגה, וולושין נמשך בחזרה לקוקטבל בחצי האי קרים, שם בילה חלק ניכר מילדותו. אוסף השירה הראשון שלו הופיע ב-1910, ואחריו התפרסמו קבצים אחרים. מאמריו שנאספו פורסמו בשנת 1914.

יצירה 
במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה, וולושין היה בשווייץ, והוכיח את עצמו כמחבר של שירים בעלי תובנות עמוקות, העוסקים בחקר פילוסופי והיסטורי של האירועים הטרגיים של רוסיה בת זמנו. בסופו של דבר וולושין חזר לצרפת, שם שהה עד 1916. שנה לפני מהפכת פברואר ברוסיה, חזר וולושין והתיישב בקוקטבל. הוא חי שם עד סוף ימיו.

מלחמת האזרחים הרוסית הניעה את וולושין לכתוב שירים ארוכים הקושרים את המתרחש ברוסיה לעברה הרחוק והמיתולוגי. מאוחר יותר, הוא הואשם בפשע על ידי אידאולוגים סובייטים - התרחקות מהמאבק הפוליטי בין האדומים והלבנים . למעשה, הוא ניסה להגן על הלבנים מפני האדומים והאדומים מפני הלבנים.

באורח פלא, וולושין שרד את מלחמת האזרחים, ובשנות ה-20 הקים בית נופש לסופרים בביתו, בהתאם להשקפתו על דחיית הרכוש הפרטי. עם זאת הוא המשיך לשאוב את רוב השראתו מהבדידות וההתבוננות בטבע.

במהלך השנים האחרונות לחייו, הוא זכה להכרה נוספת כצייר צבעי מים עדין. רבות מיצירות האמנות שלו שייכות למוזיאונים ברחבי העולם, בעוד שאחרות נשמרות באוספים פרטיים ברוסיה ומחוצה לה.

מורשת 
שירתו מכילה תובנות פילוסופיות עמוקות ומספרת יותר על ההיסטוריה הרוסית מאשר יצירות של כל משורר אחר. נראה שרבות מההערות של וולושין הן נבואיות, והוא יצא נגד השחיתות והכוח השלטוני.

היושרה והרעיונות המעמיקים של וולושין הביאו להחרמתו בברית המועצות, ואף שיר שלו לא פורסם בברית המועצות מ-1928 עד 1961.

בכפר הקטן של וולושין קוקטבל בדרום-מזרח קרים, שהיווה השראה לשירתו, עדיין נשמר זכרו של המשורר, שנקבר שם על הר הנושא כעת את שמו. הוא נחשב לאחד המשוררים הבולטים של העידן הרוסי. שיריו הולחנו ובוצעו לעיתים קרובות על ידי זמרים-יוצרים.  

להקת רוק רוסית Little Tragedies הקליטה מוזיקה לשלושה משיריו של וולושין.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

משוררים רוסים
ילידי 1877
נפטרים ב-1933