הדיבייט בין פיטרסון לז'יז'ק

הדיבייט בין פיטרסון לז'יז'ק, שכותרתו אושר: קפיטליזם נגד מרקסיזם (באנגלית: Happiness: Capitalism vs. Marxism), היה דיבייט פומבי בין הפסיכולוג הקנדי ג'ורדן פיטרסון לבין הפילוסוף והפסיכואנליטיקאי הסלובני סלבוי ז'יז'ק על הקשר בין מרקסיזם, קפיטליזם ואושר. הדיבייט נערך ב-19 באפריל 2019 בהנחיית סטיבן ג'יי בלקווד , בפני קהל של 3,000 צופים ב"מרידיאן הול" בטורונטו . האירוע כונה בתקשורת "הדיבייט של המאה".

במהלך הדיון פיטרסון וז'יז'ק הסכימו כי הקפיטליזם זקוק לרגולציה, ביקורו את התקינות הפוליטית ואת פוליטיקת הזהויות, ושניהם דחו את ההנחה שהאושר היא המטרה האנושית העליונה.

רקע 
בשנת 2016 פיטרסון התנגד להצעת חוק קנדית שתאסור אפליה על בסיס זהות מגדרית , בטענה שההצעה מהווה פגיעה בחופש הביטוי כי היא תאלץ אנשים להשתמש בכינויים הגוף המועדפים על אחרים, וכי מדובר לדבריו בביטוי "פוסטמודרני" של "מרקסיזם תרבותי". מבקרים האשימו את פיטרסון בשימוש לרעה במונח פוסטמודרניזם, ובהישענותו על מונחים של "תאוריית הקשר על המרקסיזם התרבותי", הנפוצה בקרב אנשי ימין-קיצוני והאנטישמיים.

בנובמבר 2018, ז'יז'ק כינה את עבודתו של פיטרסון "פסאודו-מדעית", תיאר אותו כ"אויבו", וביקר את עבודתו של פיטרסון המושתת על תאוריית הקשר על המרקסיזם התרבותי. בנוסף, ז'יז'ק הצהיר באינדיפנדנט ש"תאוריית הקונספירציה המטורפת" של פיטרסון לפיה "זכויות להט"ב ו-MeToo הן השלוחות האחרונות של הפרויקט המרקסיסטי להשמדת המערב" היא "כמובן מגוחכת".

בתגובה פיטרסון אמר שהוא יכול להיפגש "בכל זמן ובכל מקום" לדיבייט עם ז'יז'ק. הדיבייט הוכרז ב-28 בפברואר 2019 ונקבע ל-19 באפריל 2019.

הדיבייט 
באירוע נכחו כ-3,000 איש באולם "מרידיאן הול" בטורונטו, בנוסף לסטרימינג בשידור חי בו צפו בתשלום בזמן שיא כ-6,000 צופים. לאירוע היו יותר כרטיסים שנמכרו בספסרות מאשר לפלייאוף שהתקיים באותו יום בין טורונטו מייפל ליפס לבוסטון ברואינס, וכרטיסים נמכרו באיביי עבור יותר מ-300 דולר. הדיבייט שודר גם ברדיו הקרואטי  בשבוע שלאחר מכן. לאורך הדיבייט הקהל השתתף במחיאות כפיים סוערות וצחוק רם, ולא פסק חרף הערותיהם השליליות של פיטרסון וז'יז'ק.

הדיבייט חולק לשני נאומי פתיחה בני שלושים דקות מצד כל משתתף, תגובות קצרות יותר של עשר דקות, וזמן להערות נוספות ותשובות לשאלות שהציג המנחה, סטיבן ג'יי בלקווד. נושא הדיבייט היה השאלה איזה מודל פוליטי-כלכלי סיפק את ההזדמנות הגדולה לאושר אנושי, קפיטליזם או מרקסיזם.

מונולוג הפתיחה של פיטרסון היווה ביקורת על ההגות המרקסיסטית על בסיס ניתוח של "המניפסט הקומוניסטי" מאת מרקס ואנגלס. פיטרסון הודה כי קרא את המניפסט לקראת הנאום לראשונה מאז שהיה בן 18. הוא טען שזה לא נכון לתפוס את ההיסטוריה רק דרך הפריזמה של מלחמת מעמדות, אין פרולטריון "טוב" ובורגנות "רעה", והתייחס לכך בתור פוליטיקת זהויות הנוטה למניפולציה סמכותנית. לדעתו, אנשים לא מטפסים ההיררכיות החברתיות רק על ידי ניצול של אחרים. פיטרסון קבע שאף על פי שהקפיטליזם מייצר אי-שוויון חברתי, הוא גם מייצר עושר, כפי שניתן לראות בנתונים סטטיסטיים על הצמיחה הכלכלית והפחתת העוני ברחבי העולם, ומקל על האפשרות להשיג אושר. בדומה לציטוט של וינסטון צ'רצ'יל על דמוקרטיה, הוא הגיע למסקנה ש"קפיטליזם הוא השיטה הכלכלית הגרועה ביותר, מלבד כל האחרות".

בתחילת מונולוג הפתיחה שלו ציין ז'יז'ק ששניהם זכו לקיטונות מצד ליברלים חברתיים. הוא התייחס לכותרת הדיבייט דרך הדוגמה של רפובליקה העממית של סין והצביע על כך שניתן לחבר בין קפיטליזם וסמכותנות, במדינה קפיטליסטית שמשגשגת ללא דמוקרטיה, על חשבון האושר של אזרחיה. עם זאת טען שהאושר עצמו הוא מונח בעייתי. המשך המונולוג היה אקלקטי, באופן אופייני להרצאותיו של ז'ז'יק, ונגע לנושאים רבים, בין היתר ליברליזם תרבותי, נאציזם, השוואה בין סנדרס כמורליסט לטראמפ כפוסטמודרניסט, ניהיליזם, טרור ושנאת זרים. בניגוד לציפייה של עורכי הדיבייט ז'יז'ק לא ניסה להגן על מרקסיזם.

בהמשך הדיבייט, ז'יז'ק קרא לרגולציה והגבלת שוק הקפיטליזם כדי להפחית את הסיכון למשבר האקלים ולאסונות חברתיים. ז'יז'ק מתח ביקורת גם על הליברלים הרב-תרבותיים שדוגלים בפוליטיקת זהויות ועל כך שמדינות המערב צריכות לתקן את המצב במדינות המהגרים ולא רק לקבל מהגרים. פיטרסון הכיר בעליית פני הים אך הכחיש את משבר משבר האקלים באופן כללי, וקשר זאת לתחזית התפוצצות האוכלוסין השגויה של פול ארליך.

בשלב מסוים שאל פיטרסון את ז'יז'ק מדוע הוא מתחבר לאידאולוגיה המרקסיסטית אך לא מגן עליה, ועל כך ענה ז'יז'ק שהוא הגליאני, אך סבור שבקפיטליזם קיימים יותר מדי אנטגוניזם בשביל להתקיים בטווח הארוך. הוא התייחס לאמרתו הידועה של הגל כי , כדי לטעון שהפילוסופיה יכולה לנתח את המציאות רק בדיעבד, וכדי להמחיש שעמדתו הפסימית נבדלת מהאופטימיות המרקסיסטית.

ז'יז'ק ביקש מפיטרסון לנקוב בשמות אישיים של "נאו-מרקסיסטים פוסטמודרניים" באקדמיה המערבית ומניין הוא קיבל את המספרים הסטטיסטיים, כי לדבריו התקינות הפוליטית המוגזמת מנוגדת ומתנגדת למרקסיזם. פיטרסון השיב שההתייחסויות שלו מכוונות לרעיונות הקשורים למרקסיזם ולפוסטמודרניזם כתופעה ולאו דווקא כלפי אנשים המגדירים את עצמם ככאלה.

בסופו של דבר, שניהם הסכימו שאושר הוא רק תוצר לוואי של החיים עצמם.

קבלה וביקורת 
מבקרים רבים מתחו ביקורת על פיטרסון על כך שהוא לא בקיא כלל בהגות המרקסיסטית ולכאורה לא הגיע מוכן לדיון. הריסון פלוס וסם מילר מ-"Jacobin" דיווחו שפיטרסון עשה שגיאות עובדתיות רבות, כמו אי הבנה של תאוריית הערך של העבודה, שיוך שגוי של מרקס לפוליטיקת זהויות, והכחשת קיומה של פילוסופיית טבע מרקסיסטית.

ג'ורדן פוסי ממגזין "Vice" כתב שפיטרסון היה "ריק לחלוטין" ו"מגוחך".

סטיבן מארש מ"הגרדיאן" כתב כי  עם זאת מארש ביקר גם את נאומו של ז'יז'ק, וטען שבסופו של דבר הדיבייט ממש לא היה "קרב איגרוף כבד המשקל שהובטח".

ארנו פרנק מ"דר שפיגל" הגיע למסקנה שז'יז'ק ניצח בוויכוח בצורה ברורה, ותיאר את פיטרסון כמי שהופיע לקרב הארטילריה עם "אולר".

ב-"Current Affairs", בנג'מין סטודבייקר מתח ביקורת על פיטרסון וז'יז'ק כאחד, וכינה את הדיביוט "אחת התצוגות הפתטיות ביותר בהיסטוריה של אינטלקטואלים המתווכחים זה עם זה בפומבי". סטודיבייקר כתב כי . סטודבייקר מסכם: 

בשנת 2020, בהקדמה שכתב ז'יז'ק לספר Myth and Mayhem העוסק בהגותו של פיטרסון, ז'יז'ק התייחס ישירות לאופן קבלת הדיבייט וכתב:

ראו גם 
 תאוריית הקשר על המרקסיזם התרבותי
 הדיבייט בין חומסקי לפוקו
 פילוסופיה בקולנוע ובטלוויזיה

קישורים חיוצניים

הערות שוליים 

מרקסיזם
קפיטליזם
דיבור בציבור
מחלוקות פילוסופיות
2019