ג'ק קינג

ג'יימס פאטון "ג'ק" קינג (באנגלית: James Patton "Jack" King; 4 בנובמבר 1895 – 4 באוקטובר 1958) היה אנימטור ובמאי סרטים קצרים אמריקאי הידוע בעיקר בזכות עבודתו בוולט דיסני הפקות.

לפי הערכתו של המחבר ג'ף לנבורג לגביו, קינג היה חלוץ מוקדם של ההנפשה. סרטיו היו מועמדים שלוש פעמים לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר. הוא החל את הקריירה שלו בעידן הסרט האילם. הוא בילה את רוב הקריירה שלו בעבודה בוולט דיסני הפקות (שנודע מאוחר יותר בתור אולפני ההנפשה של וולט דיסני). הוא ביים סרטים מוערכים רבים.

ביוגרפיה 
קינג נולד בשנת 1895 בברמינגהאם, אלבמה. הוא החל את קריירת ההנפשה שלו בשנת 1920, ועבד באולפני ההנפשה בריי הפקות . הוא ביים עבור שירות הסרטים הבינלאומי של ויליאם רנדולף הרסט, סדרה מונפשת ללא קול המבוססת על רצועות קומיקס פופולרית של אמן הקומיקס טד דורגן. על פי הדיווחים, הסדרה הסתיימה ב-1921.

קינג עשה בהצלחה את המעבר מסרטים מצוירים שקטים לכאלו עם שמע ועבר לחוף המערבי של ארצות הברית, שם הצטרף לאולפן דיסני ב-17 ביוני 1929 בתור אנימטור. הקרדיטים שלו לסרטי ההנפשה כוללים כמה סרטים קצרים מסדרת "סימפוניות טיפשיות", ביניהם הסרט הקצר "שלושה חזירים קטנים" (1933), שזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר. קינג נשאר בדיסני עד 17 במאי 1933.

בשנת 1933, מפיק סרטי ההנפשה לאון שלזינגר הקים אולפן הנפשה חדש, Leon Schlesinger Productions, שימשיך להפיק את סדרות "לוני טונס" ו"מרי מלודיס" עבור האחים וורנר. שלזינגר היה זקוק לצוות חדש לאולפן שלו והחל לגייס אנשים שעבדו בעבר באולפני הנפשה אחרים. ביניהם היה קינג, ש"היה כנראה האנימטור הראשון של דיסני ששלזינגר שכר".

עד יוני 1933, שלזינגר סיגל את הצוות שלו והחל לעבוד על הפקת סרטי הנפשה קצרים. טום פאלמר מונה למנהל הפקה ובמאי, עם קינג בתור האנימטור הראשי. בין הצוות היו שניים מעמיתיו לשעבר של קינג מדיסני, האנימטורים פול פנל וביל מייסון. לפי היסטוריון ההנפשה מייקל ברייר, שלזינגר הציב את האנימטורים לשעבר של דיסני כאחראים על האולפן בתקווה להתחרות ביעילות באולפן דיסני.

טום פאלמר עזב את האולפן לאחר שהשלים שני סרטים קצרים בלבד. הוא הוחלף כבמאי על ידי ארל דובאל, איש סיפורים לשעבר של דיסני וגם של הרמן ואיזינג. דובאל עצמו עזב את האולפן לאחר שהשלים חמישה סרטים קצרים. שלזינגר היה זקוק לבמאים חדשים, ואפילו המלחין ברנרד ב. בראון קיבל קרדיטים על בימוי שני סרטים קצרים של "מרי מלודיס". בתחילת 1934 מינה שלזינגר את פריץ פרילינג לבמאי הראשי של סדרת "מרי מלודיס" ואת קינג לבמאי הראשי של סדרת "לוני טונס". קינג טיפל ברבים מסרטי ההנפשה הקצרים של האולפן.

בשנת 1935, הסטודיו זכה לבמאי שלישי במשרה מלאה שעבד בנוסף לפרילינג ולקינג: טקס אייברי, לשעבר דיית (עובד דיו) של וולטר לאנץ הפקות. אייברי השתמש בפורקי פיג ככוכב הראשי בסרטיו. בינתיים, קינג המשיך להשתמש בדמות אחרת ככוכב הראשי בסרטיו שלו. ב-1936, רוב הדמויות שהוצגו בשנה הקודמת, למעט פורקי פיג, הפסיקו להיות בשימוש באולפן. ברייר מצביע על כך שלאון שלזינגר אולי נתן לאייברי הבעת אמון כשהחליט להשאיר רק את פורקי כדמות ממשיכה ולא את השאר. החלטה זו באה על חשבון קינג ופועלו.

באפריל 1936, קינג נשכר שוב לאולפן דיסני, הפעם כבמאי. חלק מהסיבה שהוא חזר לדיסני הייתה ההבטחה שהוא יוכל לביים סרטים מצוירים בצבע, מה שלא היה יכול לעשות קודם לכן. פריץ פרילינג וטקס אייברי היו הבמאים היחידים ששלזינגר הרשה לביים סרטים צבעוניים במשך רוב שנות ה-30.

בדיסני, קינג הופיע כבמאי של סדרה חדשה של סרטים קצרים, בכיכובו של דונלד דאק כפרוטגוניסט. לנבורג מציין כי קינג היה אחד הבמאים הראשיים של סדרת דונלד דאק, אך לא היחיד (במאים אחרים של סדרה זו כללו את בן שרפסטין, דיק לנדי, ג'ק האנה וג'ק קיני). קינג ערך את הופעת הבכורה שלו בבימוי בדיסני עם הסרט "Modern Inventions" משנת 1937. זו הייתה גם הפעם הראשונה שלו שביים סרט הנפשה של דונלד דאק.

קינג ביים יותר מארבעים סרטים בהשתתפות דונלד דאק, ביניהם הוא סרט התעמולה "The Spirit of '43" משנת 1943, שנוצר בשיתוף עם משרד האוצר של ארצות הברית. סרטו האחרון של קינג היה "משפטו של דונלד דאק" (1948).

קינג פרש מדיסני ב-1948 ובילה עשר שנים בפנסיה. הוא נפטר ב-4 באוקטובר 1958 בלוס אנג'לס בהיותו בן 62.

פילמוגרפיה

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

אנימטורים אמריקאים
במאי קולנוע אמריקאים
דיסני: אישים
אמריקאים שנולדו ב-1885
אמריקאים שנפטרו ב-1958