אפרים משה פינר

אפרים משה פִּינֶר (בכתיב ארכאי: פיננער, בגרמנית: pinner; ה'תקס"ג – ה'תר"ם), היה מלומד יהודי אורתודוקסי במערב אירופה שעסק בתרגום עברי-גרמני, ובחקר תולדות היהדות. התפרסם בשל ניסיונו לתרגם את התלמוד לגרמנית, והביקורת שספג בעקבות כך.

ביוגרפיה
נולד בעיר פינה שבמחוז פוזנן שבמערב פרוסיה לאלכסנדר זיסקינד, בן משפחתו של רבי יוסף לנדא מפוזנא. בצעירותו היה מתלמידי רבי יעקב לורברבוים, וככל הנראה למד גם אצל רבי עקיבא איגר. לאחר לימודיו פנה ללימודים אקדמיים וקיבל תואר דוקטור, והחל לעסוק בתרגום התלמוד. דרבון למלאכתו שאב מהזמנתו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, שניסה להכיר את הדת היהודית ולגרום להתבוללות היהודים ברוסיה, והציע פרס כספי בסך 100,000 רובל עבור תרגום התלמוד לצרפתית. ניקולאי הזמין 100 עותקים מהחיבור, ופינר אף הקדיש את החיבור לכבודו.

ב-1845 ניסה פינר לייסד הוצאה לאור של כתבי יד יהודיים עתיקים, ופרסם באודסה פמפלט על תוכניתו תחת הכותרת "פראספעקטוס דער אדעסאער געזעלשאפט פיר געשיכטע אונד אלטערטוס געהערענדען העלטעטסטען העברעאישען אונד רבינישען מאנוסקריפטע" בו הדפיס דוגמאות של כתבי יד מכתבי הקודש בניקוד משונה, אותם מצא אברהם פירקוביץ בחצי האי קרים.

בין השנים תרכ"א – תר"ל הדפיס פינר בברלין, ספר בשם "כתבי קודש" ובו רשימה ביבליוגרפית של כתבי יד וספרים שהיו בבעלותו של פינר, וכן רשימה של אישים, רבנים, קברים ומצבות שונות, ופרטים אודותיהם. הספר הודפס ללא דף שער, ובתוכן חלקי בלבד.

כמו-כן תרגם בשנת תרכ"ו תפילה שחוברה על ידי רבי דוד פרנקל לניצחונו של פרידריך הגדול מלך פרוסיה במלחמת שבע השנים.

על אף האוריינטציה המשכילית של חיבוריו, השתייך פינר ליהדות האורתודוקסית-חרדית. הוא נחשב לתלמיד חכם ומקורב לרבנים חשובים, והיה מדקדק במצוות ונהג כירא שמים – מה שלא הציל את תרגומו מביקורת חריפה.

התרגום לתלמוד
בשנת תקצ"א הוציא פינר לאור את הכרך הראשון של תרגומו, על מסכת ברכות. פינר תרגם קטעים נבחרים מתוך שני התלמודים (בבלי וירושלמי), והציב אותם בשפה הארמית המקורית ובתרגום לגרמנית בשני עמודות מקבילות, ובתוספת הערות וביאורים בגרמנית. פינר גם כתב מבוא עברי וגרמני ובו רקע לגמרא ומחקר על זהות מחברי המדרשים השונים.

התלמוד עצמו הודפס בסגנון המהדורות הנפוצות. עם פירושי רש"י, ותוספות, והגהותיהם של רבי מרדכי יפה, רבי ישעיה פיק ברלין, רבי אליהו מווילנה, רבי יחזקאל לנדא, רבי בצלאל רנשבורג, ורבי עקיבא איגר, וכן פירושי הרא"ש, המהרש"ל, המהרש"א ופירוש המשניות לרמב"ם. ובתוספת פיסוק וניקוד.

מטרותיו של פינר היו הגנה על התלמוד שהואשם במאות השנים האחרונות באירופה בהאשמות חמורות מצד אנטישמים שונים, וכן רצון לגרום לנגישות לתלמוד עבור היהודים דוברי הגרמנית.

על הדפסת התרגום למסכת ברכות ספג פינר ביקורת קשה – הן מצד המשכילים והן מצד הממסד השמרני; שד"ל כתב עליו: , וכך גם משכילים נוספים.

פינר יצא למסע לצורך גיוס הסכמות; בפרנקפורט דמיין קיבל את הסכמת רבי שלמה זלמן טריר, רבי יהודה לייב קרלבורג, רבי אשר ולרשטיין מקרלסרוהה בנו של רבי אריה לייב גינצבורג, רבי מנחם עמנואל דייץ, רבי שמואל חיים, רבי משה קוניץ, יצחק בר לוינזון.

בחורף ה'תקצ"ה, הגיע פינר לפרשבורג, ולאחר שהצהיר בפני רבי משה סופר כי רבי נתן מרקוס אדלר משתתף בעריכת התרגום, קיבל את הסכמתו של הרב סופר שנחשב לבעל סמכות עצומה בעולם הרבני והיהודי. לאחר זמן קצר חזר בו החתם סופר מהסכמתו לאחר שמספר רבנים העירו את תשומת לבו על המכשולות העשויים להגרם מכך, ולאחר שבירור אצל רבי נתן אדלר העלה כי הוא אינו משתתף בעריכת התרגום, ביקש מפינר שיחזיר לי את הסכמתו, אך זה סירב.
חרטתו של רבי משה מהסכמתו, התפרסמה לאחר שפינר ביקש מוועד קהילת המבורג שירכוש מנוי לתרגומו, ואחד מבני הקהילה שלח מכתב לבעל החתם סופר. בתגובתו, ביקש רבי משה לפרסם את חזרתו ממתן ההסכמה ולהדפיס את מכתבו בהמבורג, אולם מחשש פגיעה בתרבות הגרמנית נמנעו רבני העיר מהדפסת המכתב והסתפקו בפרסום תוכנו מפה לאוזן.
מאוחר יותר פרסם מכתב גלוי:

על אף חזרתו של רבי משה סופר מהסכמתו, התעלם פינר מעובדה זו, ובחוברת לדוגמה שהדפיס כמחצית השנה לאחר מכן הדגיש את ההסכמה שקיבל מאת רבה של פרשבורג, אך לבסוף, השמיט את ההסכמה בעקבות התנגדותו הנחרצת.

התרגום הודפס בסופו של דבר רק בשנת תר"ב, לאחר כ-7 שנים מהפרשייה, ולאחריו לא הודפסה אף מסכת נוספת.
ההיסטוריון יוסף קלויזנר סבור כי הצנזור לא אישר לפינר להדפיס את המסכת הבאה שתכנן – מסכת סנהדרין, בעקבות אזכורי הגנאי של ישו.

קישורים חיצוניים
.
.
.
.
.
.

ביאורים והרחבות

הערות שוליים

מתרגמים יהודים גרמנים
מתרגמים מעברית לגרמנית
ילידי 1807
נפטרים ב-1880