יחסי החוץ של הממלכה המאוחדת

יחסי החוץ של הממלכה המאוחדת מנוהלים על ידי משרד החוץ וחבר העמים בראשות מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים. ראש הממשלה וסוכנויות רבות אחרות ממלאות תפקיד בקביעת המדיניות, ולמוסדות ועסקים רבים יש תפקיד בהם.

הממלכה המאוחדת הייתה המעצמה החזקה בעולם במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, בעיקר במהלך מה שמכונה "השלום הבריטי"  תקופה של עליונות חסרת תחרות ושלום בין-לאומי חסר תקדים באמצע המאה ה-18. המדינה המשיכה להיחשב כמעצמת-על עד למשבר סואץ ב-1956, ותקרית מביכה זו, יחד עם אובדן האימפריה, גרמו לכוחה הגלובלי של בריטניה להיחלש בהדרגה. עם זאת, בריטניה נותרה מעצמה גדולה וחברה קבועה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, חברה מייסדת ב-G7, ה-G8, ה-G20, נאט"ו, AUKUS, ה-OECD, ארגון הסחר העולמי, מועצת אירופה, OSCE וחבר העמים הבריטי. הממלכה המאוחדת הייתה מדינה חברה ב וקודמיו מאז 1973. עם זאת, עקב תוצאות משאל עם על חברות ב-2016, הליכי הפרישה מהאיחוד האירופי החלו ב-2017 והסתיימו כאשר בריטניה עזבה רשמית את האיחוד ב-31 בינואר 2020. מאז משאל וסיום שיחות הסחר עם האיחוד האירופי, החלו קובעי המדיניות הבריטיים לחפש הסכמי סחר חדשים עם שותפים גלובליים אחרים.

היסטוריה 

לאחר היווצרותה של ממלכת בריטניה הגדולה (שאיחדה את אנגליה וסקוטלנד) ב-1707, יחסי החוץ הבריטיים המשיכו במידה רבה את אלה של ממלכת אנגליה. מדיניות החוץ הבריטית התמקדה בתחילה בהשגת מאזן כוחות בתוך אירופה, כאשר אף מדינה לא השיגה דומיננטיות ביבשת. מדיניות זו היוותה הצדקה מרכזית למלחמותיה של בריטניה נגד נפוליאון, ולמעורבות בריטית במלחמות העולם הראשונה והשנייה. בריטניה המשיכה בהרחבת האימפריה הבריטית הקולוניאלית שלה על ידי הגירה והשקעות.

צרפת הייתה האויבת הראשית של בריטניה עד תבוסתו של נפוליאון ב-1815. הייתה לה אוכלוסייה גדולה בהרבה וצבא חזק יותר, אבל צי חלש יותר. הבריטים הצליחו בדרך כלל במלחמותיהם הרבות. מלחמת העצמאות האמריקאית (1775–1783), הייתה אחת המלחמות היחידות בה בריטניה, ללא כל בעלות ברית גדולות, הובסה על ידי שלוש עשרה המושבות האמריקאיות שזכו לתמיכת צרפת, הולנד וספרד (בעקיפין). אסטרטגיה דיפלומטית בריטית מועדפת כללה סבסוד של צבאות בעלות ברית יבשתיות (כגון פרוסיה), ובכך הפיכת הכוח הפיננסי העצום של לונדון ליתרון צבאי. בריטניה הסתמכה במידה רבה על הצי המלכותי שלה לביטחון, וניסתה לשמור עליו כחזק בעולם. השליטה הבריטית בים הייתה חיונית להיווצרותה ולתחזוקה של האימפריה הבריטית, שהושגה באמצעות צי שהיה גדול משני הציים הבאים אחריו בגודלם, לפני 1920. הבריטים בדרך כלל עמדו לבדם עד תחילת המאה ה-20, אז הם התיידדו עם ארצות הברית וכרתו בריתות עם יפן, צרפת ורוסיה. גרמניה הייתה אז האויב העיקרי של מדינות אלו.

1814–1914 

100 השנים הללו היו בדרך כלל שלוות וכונו "השלום הבריטי", שנאכף על ידי הצי המלכותי. בתקופה זו היו שתי מלחמות חשובות, שתיהן מוגבלות בהיקפן. מלחמת קרים, שהתקיימה בין השנים 1853 ו-1856, בה הובסה רוסיה. מלחמת הבורים השנייה (1899–1902) ראתה את תבוסתן של שתי הרפובליקות הבוריות בדרום אפריקה. לונדון הפכה למרכז הפיננסי בעולם, והעסק המסחרי התרחב ברחבי העולם. "האימפריה הבריטית השנייה" נבנתה עם בסיס באסיה (במיוחד בהודו) ובאפריקה.

מלחמת העולם הראשונה

שנות ה-20 
אחרי 1918 הייתה הממלכה המאוחדת "ענק בבעיה" שהיה כוח דיפלומטי הרבה פחות דומיננטי בשנות ה-20 מאשר קודם לכן. לעיתים קרובות היא נאלצה לפנות את מקומה לארצות הברית, שהפעילה לעיתים קרובות את עליונותה הכלכלית. הנושאים העיקריים של מדיניות החוץ הבריטית כללו תפקיד מוביל בוועידת השלום בפריז בשנים 1919–1920, שם דייוויד לויד ג'ורג' פעל למתן את הדרישות הצרפתיות לנקמה בגרמניה. הוא הצליח, אך עד מהרה נאלצה בריטניה למתן עוד יותר את מדיניות צרפת כלפי גרמניה, כמו בהסכמי לוקרנו משנת 1925. יתר על כן, בריטניה השיגה מנדטים שאפשרו לה ולשלטונותיה לשלוט ברוב המושבות הגרמניות והעות'מאניות לשעבר.

בריטניה הפכה לחברה פעילה בחבר הלאומים, אך רשימת ההישגים שלה הייתה מועטה.

פירוק הנשק היה בעדיפות גבוהה על סדר היום, ובריטניה מילאה תפקיד מרכזי עם ארצות הברית ב ב-1921 בפעולה לפירוק ימי של המעצמות הגדולות. עד 1933 הסכמי פירוק הנשק קרסו והנושא הפך להתחמשות מחדש לקראת מלחמה נגד גרמניה הנאצית.

בריטניה הצליחה חלקית במשא ומתן עם ארצות הברית בנוגע להלוואות המלחמה הגדולות שבריטניה נאלצה להחזיר. בריטניה תמכה בפתרון האמריקני לשילומים הגרמניים באמצעות תוכנית דוז ותוכנית יאנג. בכך שילמה גרמניה את השילומים השנתיים שלה באמצעות כסף שנלווה מבנקים בניו יורק, ובריטניה השתמשה בכסף שהתקבל כדי לשלם לוושינגטון. השפל הגדול שהחל ב-1929 הפעיל לחץ עצום על הכלכלה הבריטית. בריטניה החייתה את ההעדפה האימפריאלית, שמשמעותה מכסים נמוכים בתוך האימפריה הבריטית וחסמים גבוהים יותר לסחר עם מדינות חיצוניות.

בפוליטיקה הבריטית, למפלגת הלייבור המתהווה מדיניות חוץ ייחודית וחשדנית המבוססת על פציפיזם. מנהיגיה האמינו ששלום בלתי אפשרי בגלל קפיטליזם, דיפלומטיה סודית והסחר בנשק. הלייבור הדגיש גורמים חומריים שהתעלמו מהזיכרונות הפסיכולוגיים של המלחמה הגדולה ומהמתחים הרגשיים הרבים בנוגע ללאומיות ולגבולות המדיניים. אף על פי כן, מנהיג המפלגה רמזי מקדונלד הקדיש הרבה מתשומת ליבו למדיניות בתוך אירופה.

שנות ה-30 

זיכרונות חיים של זוועות מלחמת העולם הראשונה משכו בריטים רבים – ומנהיגיהם בכל המפלגות – לפציפיזם בעידן שבין המלחמות. מדיניות זו הובילה ישירות למדיניות פייסנית כלפי דיקטטורים (בעיקר כלפי מוסוליני ושל היטלר) כדי להימנע מאיומי המלחמה שלהם.

ההתגרות הגיעה מאותם דיקטטורים, תחילה מבניטו מוסוליני, הדוצ'ה מאיטליה, ולאחר מכן מאדולף היטלר, פיהרר גרמניה הנאצית החזקה יותר. חבר הלאומים התגלה כמאכזב לתומכיו; הוא לא הצליח לפתור אף אחד מהאיומים שהציבו הדיקטטורים. המדיניות הבריטית כללה פיוס הדיקטטורים בתקווה שהם ישבעו. עד 1938 היה ברור שהמלחמה מתקרבת, ושלגרמניה יש את הצבא החזק ביותר בעולם. מעשה הפיוס האחרון הגיע כאשר בריטניה וצרפת הקריבו את צ'כוסלובקיה לדרישותיו של היטלר בהסכם מינכן בספטמבר 1938. במקום לשבוע, היטלר איים גם על פולין, ולבסוף ראש הממשלה נוויל צ'מברלין הפסיק את הפייסנות ועמד איתן בהבטחתו להגן על פולין. היטלר חתם על הסכם עם יוסיף סטלין, מנהיג ברית המועצות, לחלוקת מזרח אירופה ב-23 באוגוסט 1939; כאשר גרמניה אכן פלשה לפולין בספטמבר 1939, בריטניה וצרפת הכריזו מלחמה, וחבר העמים הבריטי הלך בעקבות לונדון.

מלחמת העולם השנייה 
לאחר חתימת הברית הצבאית בין הממלכה המאוחדת ופולין באוגוסט 1939, הכריזו בריטניה וצרפת מלחמה על גרמניה בספטמבר 1939 בתגובה לפלישה של גרמניה לפולין. הכרזה זו כללה את מושבות הכתר והודו, שבהן שלטה בריטניה ישירות. השלטונות היו עצמאיים במדיניות החוץ, אם כי כולם נכנסו במהירות למלחמה נגד גרמניה. לאחר התבוסה הצרפתית ביוני 1940, בריטניה והאימפריה שלה עמדו לבד בלחימה מול גרמניה, עד יוני 1941. ארצות הברית נתנה תמיכה דיפלומטית, כספית וחומרית, החל מ-1940, במיוחד באמצעות חוק השאל-החכר. התמיכה האמריקאית החלה ב-1941 והגיעה למלוא כוחה במהלך 1943. באוגוסט 1941, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל ונשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט נפגשו וחתמו על האמנה האטלנטית, לפיה "יש לכבד את הזכויות של כל העמים לבחור את צורת הממשל שבה הם חיים". ניסוח זה היה מעורפל והתפרש אחרת על ידי הבריטים, האמריקאים והתנועות הלאומניות.

החל מדצמבר 1941, יפן השתלטה על הקולוניות הבריטיות באסיה, כולל הונג קונג, מלאיה, ובמיוחד בסיס המפתח בסינגפור. לאחר מכן נכנסה יפן לבורמה, לכיוון הודו. תגובתו של צ'רצ'יל לכניסתה של ארצות הברית למלחמה הייתה שניצחונה של בריטניה מובטח וכך גם עתידה הקולוניאלי, אך התבוסות פגעו באופן בלתי הפיך במעמדה וביוקרתה של בריטניה כמעצמה אימפריאלית. ההבנה שבריטניה לא יכולה להגן עליהן יותר דחפה את אוסטרליה וניו זילנד לקשרים הדוקים קבועים עם ארצות הברית.

אחרי המלחמה 

כשהיא מתמודדת עם מצוקה כלכלית חמורה בשנת 1945 (שנגרמה על ידי חובות והרס נרחב של התשתיות), צמצמה בריטניה באופן שיטתי את פעולותיה מעבר לים. במקום זאת היא השתתפה ב נגד הקומוניזם, במיוחד כחברה מייסדת של נאט"ו ב-1949.

הבריטים בנו אימפריה עולמית גדולה, שהגיעה לשיא גודלה בשנת 1922, לאחר יותר מחצי מאה של עליונות עולמית ללא עוררין. אולם העלויות המצטברות של לחימה בשתי מלחמות עולם הטילו נטל כבד על הכלכלה הבריטית, ולאחר 1945 החלה האימפריה הבריטית להתפורר במהירות, כאשר כל המושבות הגדולות קיבלו עצמאות. מאמצע עד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20, מעמדה של בריטניה כמעצמת על נחלש אל מול ארצות הברית וברית המועצות. רוב המושבות לשעבר הצטרפו לחבר העמים הבריטי, ארגון של מדינות עצמאיות לחלוטין במעמד שווה לבריטניה, שלא ניסתה לכפות מדיניות קולקטיבית על החברות בו. המושבה הגדולה האחרונה, הונג קונג, נמסרה לסין ב-1997. 14 הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים קשורות באופן חוקתי לממלכה המאוחדת, אך אינן חלק מהמדינה כשלעצמה.

בריטניה קיצצה את מעורבותה ב לאחר משבר סואץ ב-1956. עם זאת, בריטניה יצרה קשרים צבאיים הדוקים עם ארצות הברית, צרפת וגרמניה, באמצעות הברית הצבאית של נאט"ו. לאחר שנים של משא ומתן, בריטניה הצטרפה לשוק האירופי המשותף ב-1973, שהפך ל בשנת 1993. עם זאת, היא לא התמזגה עם אירופה כלכלית, והחזיקה את הלירה שטרלינג כמטבע הלאומי שלה בנפרד מהאירו, מה שבידד אותה חלקית ממשבר החוב האירופי ב-2011. ביוני 2016 הצביעה בריטניה בעד עזיבת האיחוד האירופי.

המאה ה-21 

יוזמות מדיניות חוץ של ממשלות בריטניה מאז שנות ה-90 כללו התערבות צבאית בסכסוכים ולשמירה על שלום, תוכניות סיוע הומניטרי והגדלת הוצאות הסיוע, תמיכה בהקמת בית הדין הפלילי הבין-לאומי, הקלת חובות למדינות מתפתחות, תעדוף יוזמות לטיפול בשינויי אקלים וקידום סחר חופשי. הגישה הבריטית תוארה כ"להפיץ את הנורמות הנכונות ולשמר את נאט"ו".

 שלושה מוטיבים מרכזיים לראשות הממשלה בת 10 השנים של טוני בלייר היו פילוסופיה אקטיביסטית של 'התערבות', שמירה על ברית חזקה עם ארצות הברית ומחויבות להציב את בריטניה בלב אירופה. בעוד ש"היחסים המיוחדים" ושאלת תפקידה של בריטניה באירופה היו מרכזיים במדיניות החוץ הבריטית מאז מלחמת העולם השנייה... ההתערבות הייתה מרכיב חדש באמת.

הקמפיין הגדול של 2012 היה אחד ממאמצי הקידום הלאומי השאפתניים ביותר שבוצעו אי פעם על ידי מדינה גדולה. הקמפיין תוכנן לנצל את מקסימום את תשומת הלב העולמית לאולימפיאדת לונדון. המטרות היו להפוך את התרבות הבריטית לגלויה יותר על מנת לעורר מסחר, השקעות ותיירות.

הממלכה המאוחדת החלה להקים מתקנים אוויריים וימיים ב, באיחוד האמירויות הערביות, בחריין ועומאן, בשנים 2014–2015. לפי כמה פרשנויות, בריטניה נותרה המדינה השנייה בעוצמתה בעולם בזכות עוצמתה הרכה ויכולתה הלוגיסטית לפרוס, לתמוך ולקיים כוחות צבאיים מעבר לים במספרים גדולים". אף על פי שהפרשנים הטילו ספק בצורך בהקרנת כוח גלובלית, המושג "בריטניה הגלובלית" שהציגה הממשלה השמרנית ב-2019 סימן פעילות צבאית נוספת במזרח התיכון ובאוקיינוס השקט, מחוץ לתחום ההשפעה המסורתי של נאט"ו.

בסוף ינואר 2020 עזבה בריטניה את האיחוד האירופי, עם הסכם סחר מ-1 בינואר 2021 שקבע את תנאי היחסים הכלכליים בין בריטניה לאיחוד האירופי.

סכסוכים בין-לאומיים גדולים מאז 1945 
 1946–1949 – מעורבות במלחמת האזרחים ביוון.
 1945–1948 – המנדט הבריטי על ארץ ישראל, שהסתיים בהקמת מדינת ישראל ב-1948. כוחות בריטיים התמודדו לעיתים קרובות עם סכסוך עם לאומנים ערבים ועם האצ"ל והלח"י, שב-1946 פוצצו את מלון המלך דוד, שהיה המטה המנהלי והצבאי הבריטי, והרגו 91 בני אדם.
 1947–1991 – מלחמה קרה עם ברית המועצות.
 1948–1949 – הסגר על ברלין – מחלוקת עם ברית המועצות על הגישה לברלין המערבית וההתפשטות הסובייטית הכללית במזרח אירופה.
 1948–1960 – מצב החירום המלאי – סכסוך מזוין נגד הכוחות הקומוניסטיים המבודדים פוליטית של צבא השחרור הלאומי של מלאיה.
 1950–1953 – מלחמת קוריאה – מלחמה עם קוריאה הצפונית.
 1951–1954 – משבר אבאדאן – מחלוקת עם איראן על נכסי נפט שהופקעו.
 1956–1957 - משבר סואץ - סכסוך מזוין עם מצרים לצד ישראל וצרפת על השתלטותה של מצרים על אזור תעלת סואץ, וסכסוך עם רוב הקהילה הבין-לאומית.
 1958 – מלחמת הבקלה הראשונה – סכסוך דיג עם איסלנד
 1962–1966 – מלחמה עם אינדונזיה
 1972–1973 – מלחמת הבקלה השנייה - סכסוך דיג עם איסלנד.
 1975–1976 – מלחמת הבקלה השלישית – סכסוך דיג עם איסלנד.
 1982 – מלחמת פוקלנד – מלחמה עם ארגנטינה על איי פוקלנד וטריטוריה אחרת בדרום האוקיינוס האטלנטי הבריטי.
 1983 – גינוי של ארצות הברית על פלישתה לגרנדה.
 1984 - מחלוקת עם לוב לאחר ששוטרת נורתה למוות בלונדון על ידי חמוש מתוך שגרירות לוב ובעקבות תמיכה לובית ניכרת ב בצפון אירלנד.
 1988 – מחלוקת נוספת עם לוב על הפצצת טיסה 103 של פאן אמריקן ב-1988 מעל העיירה הסקוטית לוקרבי.
 1991 – מלחמת המפרץ נגד עיראק.
 1995 – תחת המנדט של האומות המאוחדות, מעורבות צבאית ביוגוסלביה לשעבר (במיוחד בבוסניה).
 1997 – מסירת הונג קונג לשלטון הסיני. בריטניה מבטיחה ערבויות ל"מעמד מיוחד" שימשיך את הקפיטליזם ויגן על הרכוש הבריטי הקיים.
 1999 – מעורבות במסע ההפצצות של נאט"ו נגד יוגוסלביה מעל קוסובו.
 2000 – פעולה בריטית בהצלת כוח שמירת השלום של האו"ם מקריסה והבסת המרד האנטי-ממשלתי במהלך מלחמת האזרחים בסיירה לאון.
 2001 – מלחמה בחסות האו"ם נגד אפגניסטן, וכיבוש המדינה לאחר מכן.
 2003 – שיתוף פעולה עם ארצות הברית ואחרות במלחמה ובכיבוש של עיראק. למעלה מ-46,000 חיילים בריטים כובשים לאחר מכן את בצרה ודרום עיראק
 2007 – סכסוך דיפלומטי מתמשך עם רוסיה על מותו של אלכסנדר ליטוויננקו. עניינים נוספים העיקו על יחסי הממלכה המאוחדת-רוסיה; המשך הריגול והפרות זכויות האדם מצד רוסיה ותמיכה במשטרים עוינים למערב (כגון סוריה ואיראן)
 2009 – מחלוקת מתמשכת עם איראן על תוכנית הגרעין שלה, לכאורה, כולל סנקציות וגינוי איראני של ממשלת בריטניה שהגיעה לשיאו ב ב-2011.
 2011 – במסגרת מנדט האו"ם, הכוחות המזוינים של בריטניה השתתפו באכיפת אזור לוב ללא טיסה כחלק ממבצע אלמי.
 2013 – תמיכה בכוחות צרפתים במלחמת האזרחים במאלי, כולל אימונים וציוד לכוחות שמירת השלום באפריקה וכוחות ממשלת מאלי.
 2015 – תמיכה בקואליציה בראשות ארצות הברית נגד המדינה האסלאמית.
 2016 – P5+1 והאיחוד האירופי מיישמות הסכם עם איראן שנועד למנוע מהמדינה לקבל גישה לנשק גרעיני.
 2018 – הסנקציות על רוסיה בעקבות הרעלת סרגיי סקריפאל באמצעות גז עצבים בסולסברי, אנגליה. הסנקציות כללו את גירושם של 23 דיפלומטים, הגירוש הגדול ביותר מאז המלחמה הקרה, מעשה שרוסיה הגיבה עליו. מלחמת מילים נוספת כרוכה והיחסים מתדרדרים.
 2019 – הריבונות על ארכיפלג צ'גוס שנויה במחלוקת בין הממלכה המאוחדת ומאוריציוס. בפברואר 2019, בית הדין הבין-לאומי בהאג קבע כי על הממלכה המאוחדת להעביר את האיים למאוריציוס מכיוון שהם לא הופרדו באופן חוקי מהאחרונה ב-1965. ב-22 במאי 2019, עצרת האומות המאוחדות דנה ואימצה החלטה שאישרה כי הארכיפלג צ'גוס "מהווה חלק בלתי נפרד משטחה של מאוריציוס". בריטניה אינה מכירה בתביעת הריבונות של מאוריציוס על האיים. ראש ממשלת מאוריציוס פראווינד ג'וגנאוט תיאר את הממשלות הבריטיות והאמריקניות כ"צבועות" ו"אלופות הדיבור הכפול" על תגובתן למחלוקת.
 2019 – המשבר ב הסלים ביולי 2019, כאשר מכלית נפט איראנית נתפסה על ידי בריטניה במצר גיברלטר בטענה שהיא שולחת נפט לסוריה תוך הפרת הסנקציות של האיחוד האירופי. מאוחר יותר תפסה איראן מכלית נפט בריטית ואת אנשי הצוות שלה במפרץ הפרסי.

סכסוכי ריבונות 

 ספרד תובעת את הטריטוריה הבריטית מעבר לים גיברלטר.
 כל ארכיפלג צ'גוס ב נתבע על ידי מאוריציוס והאיים המלדיביים. התביעה כוללת את האי דייגו גרסיה המשמש כבסיס צבאי משותף של בריטניה וארצות הברית מאז שנות ה-70 של המאה ה-20.
 ישנן תביעות סותרת לאיי פוקלנד ואיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, שנמצאים בשליטת בריטניה אך נתבעים על ידי ארגנטינה. המחלוקת הסלימה למלחמת פוקלנד ב-1982 על הריבונות באיים, בה ניצחה בריטניה.
 לממלכה המאוחדת תביעה טריטוריאלית באנטארקטיקה, הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה, החופפת לאזורים שנתבעו על ידי צ'ילה וארגנטינה.

חבר העמים הבריטי 

לממלכה המאוחדת יחסים מגוונים עם המדינות המרכיבות את חבר העמים, שמקורו ב. צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, ולפניו גם אמו, אליזבת השנייה) הוא ראש חבר העמים ומשמש כמלך וראש המדינה של 15 מתוך 56 המדינות החברות בו. מדינות אלו נקראות ממלכות חבר העמים. במשך הזמן כמה מדינות הושעו מחבר העמים מסיבות שונות. זימבבואה, למשל, הושעתה בגלל השלטון האוטוריטרי של נשיאה, רוברט מוגאבה, וכך גם פקיסטן, אך היא חזרה מאז. מדינות שהופכות לרפובליקות עדיין זכאיות לחברות בחבר העמים כל עוד הן נחשבות דמוקרטיות.

בריטניה הייתה פעם מעצמה קולוניאלית דומיננטית במדינות רבות ביבשת אפריקה והתאגידים הרב-לאומיים שלה נותרו משקיעים גדולים באפריקה שמדרום לסהרה. כיום הממלכה המאוחדת, כחברה מובילה בחבר העמים, מבקשת להשפיע על אפריקה באמצעות מדיניות החוץ שלה. המחלוקות הנוכחיות בבריטניה הן עם זימבבואה על רקע הפרות זכויות האדם. ראש ממשלת בריטניה לשעבר, טוני בלייר, הקים את ועדת אפריקה ודחק במדינות העשירות להפסיק לדרוש ממדינות מתפתחות להחזיר את חובותיהן הגדולים. היחסים של בריטניה עם מדינות מפותחות (לעיתים קרובות דומיניונים לשעבר) מחוזקים על ידי מספר רב של קשרים תרבותיים, חברתיים ופוליטיים, קשרי סחר והגירה.

מ-2016 עד 2018 התחוללה שערוריית וינדראש, אז גירשה בריטניה מספר אזרחים בריטים בעלי שורשים במדינות חבר העמים בחזרה למדינות חבר העמים מהן הגיעו בטענה שהם "מהגרים בלתי חוקיים".

יחסי חוץ לפי מדינה

אפריקה

אמריקה

אסיה

אירופה 
הממלכה המאוחדת שמרה על יחסים טובים עם מערב אירופה מאז 1945, ועם מזרח אירופה מאז סוף המלחמה הקרה ונפילת מסך הברזל ב-1989. לאחר שנים של מחלוקת עם צרפת היא הצטרפה ל ב-1973, שבסופו של דבר התפתחה ל באמצעות אמנת מאסטריכט עשרים שנה מאוחר יותר. בניגוד לרוב מדינות אירופה, בריטניה אינה משתמשת באירו כמטבע שלה ואינה חברה בגוש האירו. במהלך שנות חברותה באיחוד האירופי, הממלכה המאוחדת בחרה באופן קבוע לצאת מהחקיקה והמדיניות של האיחוד האירופי. בגלל הבדלים בגאוגרפיה, בתרבות ובהיסטוריה, סקרי דעת קהל לאומיים מצאו כי מבין 28 העמים באיחוד האירופי, הבריטים הרגישו באופן היסטורי הכי פחות אירופיים. ב-23 ביוני 2016, הצביעה בריטניה בעד עזיבת האיחוד האירופי ועזבה רשמית ב-31 בינואר 2020.

האיחוד האירופי

אוקיאניה

טריטוריות מעבר לים

ארגונים בין-לאומיים 
הממלכה המאוחדת חברה בארגונים הבין-לאומיים הבאים:
 ADB – הבנק לפיתוח אסיה (חברה לא אזורית)
 AfDB – הבנק לפיתוח אפריקה (חברה לא אזורית)
 המועצה הארקטית (משקיפה)
 קבוצת אוסטרליה
 BIS – הבנק להסדרי סליקה בין-לאומיים
 חבר העמים הבריטי
 CBSS – מועצת מדינות הים הבלטי (משקיף)
 CDB – הבנק לפיתוח הקריביים
 מועצת אירופה
 CERN – הארגון האירופי למחקר גרעיני
 EAPC – מועצת השותפות האירו-אטלנטית
 EBRD – הבנק האירופאי לשיקום ופיתוח
 EIB – בנק ההשקעות האירופי
 ESA – סוכנות החלל האירופית
 FAO – ארגון המזון והחקלאות
 FATF – כוח המשימה לפעולות פיננסיות
 G20, G5, G7, G8, G10
 IADB – הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח
 סבא"א – הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית
 IBRD – הבנק הבין-לאומי לשיקום ופיתוח (ידוע גם בשם הבנק העולמי)
 ICAO – הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית
 ICC – לשכת המסחר הבין-לאומית
 ICCt – בית הדין הפלילי הבין-לאומי
 ICRM – תנועת הצלב האדום והסהר האדום
 IDA – איגוד הפיתוח הבין-לאומי
 IEA – סוכנות האנרגיה הבין-לאומית
 IFAD – הקרן הבין-לאומית לפיתוח חקלאי
 IFC – האיגוד הכלכלי הבין-לאומי
 IHO – ארגון ההידרוגרפיה הבין-לאומי
 ILO – ארגון העבודה הבין-לאומי
 IMF – קרן המטבע הבין-לאומית
 IMO – הארגון הימאות הבין-לאומי
 אינטרפול – ארגון המשטרה הפלילית הבין-לאומי
 IOC – הוועד האולימפי הבין-לאומי
 IOM – ארגון ההגירה הבין-לאומי
 IPU – האיגוד הבין-פרלמנטרי
 ISO – ארגון התקינה הבין-לאומי
 ISTO – ארגון התקשורת הלוויינית הבין-לאומי
 ITU - איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי
 ITUC – איגוד הסחר הבין-לאומי
 MIGA – סוכנות ערבות השקעות רב צדדית
 MONUSCO – משלחת הייצוב של ארגון האומות המאוחדות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
 נאט"ו – ארגון האמנה הצפון-אטלנטית
 NEA – הסוכנות לאנרגיה גרעינית
 NSG – קבוצת ספקי הגרעין
 OAS – ארגון מדינות אמריקה (משקיפה)
 OECD – הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי
 OPCW – הארגון למניעת הפצת נשק כימי
 OSCE – הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה
 מועדון פריז
 PCA – בית המשפט לבוררות
 PIF – פורום איי האוקיינוס השקט (שותפה)
 SECI – היוזמה שיתופית בדרום מזרח אירופה (משקיפה)
 האו"ם – האומות המאוחדות
 UNSC – מועצת הביטחון של האו"ם
 UNCTAD – ועידת האומות המאוחדות לסחר ופיתוח
 אונסק"ו – ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם
 UNFICYP – כוח שמירת השלום של האו"ם בקפריסין
 UNHCR – נציבות האו"ם לפליטים
 UNIDO – ארגון האו"ם לפיתוח תעשייתי
 UNMIS – משלחת האומות המאוחדות לסודאן
 אונר"א – סוכנות הסעד והעבודות של האו"ם לפליטים פלסטיניים במזרח הקרוב
 UPU – איגוד הדואר הבין-לאומי
 WCO – ארגון המכס העולמי
 WHO – ארגון הבריאות העולמי
 WIPO – ארגון הקניין הרוחני העולמי
 WMO – הארגון המטאורולוגי העולמי
 WTO – ארגון הסחר העולמי
 ועדת זנגגר – ועדת יצואני הגרעין

ראו גם 
 היסטוריה של הממלכה המאוחדת
 חבר העמים הבריטי
 משרד החוץ וחבר העמים
 האימפריה הבריטית
 יחסי האיחוד האירופי–הממלכה המאוחדת
 יחסי ארצות הברית–הממלכה המאוחדת
 יחסי הממלכה המאוחדת–ישראל

קישורים חיצוניים 

 אתר משרד החוץ וחבר העמים
 המחלקה לפיתוח בין-לאומי

הערות שוליים 

הממלכה המאוחדת