מילים ל-6 ו-7 בשפות שונות

לאורך השנים, בלשנים העוסקים בבלשנות השוואתית והיסטורית שמו לב כי המילים למספרים 6 ו-7 דומות בשפות רבות ובמשפחות שפות שאינן בהכרח קשורות זו לזו, ואפילו בשפות מבודדות . ישנם עוד מקרים של מילים כאלו, כגון המילים ל"יין" ולכינויי גוף בסיסיים כגון "אני", "אתה" ו"הוא/היא". אך מכיוון שמדובר בשתי מילים בעלות קשר הדוק (שתיהן מתארות מספרים צמודים זה לזה), תופעה ייחודית זו סקרנה את הבלשנים ההיסטוריים במיוחד במשך זמן רב. לתופעה זו הוצעו שלוש סיבות: צירוף מקרים, מקור משותף, ושאילה.

השתלשלות הפונולגיה בשפות 
הערה: ההסבר הפונולגי בפסקאות הבאות נוגע אך ורק להשתלשלויות של המילים ל-7 בשפות שונות.

שפות הינדו-אירופאיות 
השפה הלטינית, שהיא שפה הינדו-אירופאית, אינה משתמשת בעיצורים הברתיים ולכן במקומם יש תנועות אפנטטיות , כלומר הוספה של צליל אחד או יותר למילה. כך שיוצא שמהמקור הפרוטו-הינדו-אירופאית (PIE), septḿ̥* יוצא septem עם הטעמה על ההברה הראשונה, בהתאם לרוב השפות ההינדו-אירופאיות.

בשפה היוונית, כאשר יש עיצור הברתי בין שני עיצורים או בין עיצור להברה סופית במילה, העיצור ההברתי הופך לתנועה [ɑ] (פתוחה אחורית). בנוסף, כאשר יש עיצור מכתשי (/s/) ותנועה עוקבת בתחילת מילה, העיצור המכתשי מוחלף בעיצור סדקי (/h/). כך מתקבלת המילה ἑπτά (heptá) ביוונית עתיקה. כמו כן גם בסנסקריט, השפה ההינדו-איראנית העתיקה ביותר. בסנסקריט, העיצורים נהפכים ל-[ɑ] ומתקבלת המילה: सप्तन् (saptán).

בשפות הגרמאניות, המילה לשבע הגיעה מהאב הקדמון המשותף האחרון, פרוטו-גרמאנית (PG) . ב-PG, המילה לשבע היא: sebun* שהתפתחה על ידי החסרת העיצור המכתשי (t*) מ-septḿ̥* ה-PIE (הדרך המדויקת שבה זה קרה שנויה במחלוקת), הפיכת העיצורים p* ל-β* דרך חוק ורנר . הוספת התנועה u* אפנטטית לפני ḿ̥* ההברתית כדי להפוך אותה לקולית. ולבסוף לשנות את ה-m* ל-n*.

שפות אפרו-אסיאתיות 
בשפות אפרו-אסיאתיות (PAA), מבין חמשת ענפי השפות, ישנם שלושה ענפים הנחשבים קרובים יחסית זה לזה לעומת השאר. אלו הן השפות השמיות, מצרית והשפות הברבריות. מקור כל המילים מגיע מהמקור הפרוטו-אפרו-אסיאתי : sṗɣ*.

בשפות העברית וערבית שהן שפות שמיות, המקור למילים שבע ו-سبع (תעתיק IPA: ) מגיע מהמילה הפרוטו-שמית: -šabʕ*, אשר בעצמה מגיעה מהמילה sṗɣ*.

בשפה המצרית, המילה ל-7 היא sfḫw (תעתיק IPA: ) ונכתבה באמצעות כתבי החרטומים: () בצורה המספרית ו-() בצורה ההירוגליפית. מ-sfḫw התגלגלו הגרסאות של 7 בדיאלקטים המאוחרים של קופטית. מקור המילה sfḫw במילה ה-PAA sṗɣ*, אם כי ההסכמה על כך אינה חד-משמעית.

בניב השפה הברברית המרכזי, תמאזיגת של האטלס התיכון , קיימות שתי מילים ל-7. האחת היא ממקור פרוטו-ברברי (PB) , ⵙⴰ (תעתיק IPA: ) שנגזרת הישר מפרוטו-ברברית saβ* המגיע מ-PAA sṗɣ*. המילה השנייה היא ⵙⴱⵄⴰ (תעתיק IPA: ) הנגזרת מ-سبعة (תעתיק IPA: ) מניב הערבית מרוקאית. סביר להניח כי מילה זו חדרה אל תמאזיגית במהלך תקופת ההכיבוש המוסלמי של המַגְרֶבּ .

ייתכן כי מקורה של המילה septḿ̥* במילה sṗɣ* (ראו גם בהמשך).

שפות כרתווליות 
המילים ל-7 בשפות הכרתווליות, גאורגית შვიდი (תעתיק IPA: ), סוואנית იშგუ̂იდ (תעתיק IPA: ), תת-קבוצת שפות הזאן  לאזית ואיוורית შქვითი (škviti) מקורן כולן במילה -šwid* הפרוטו-כרתוולית (PK) . מקור המילה - šwid* אינו ברור, אולם הוצע קשר למילה האכדית הפרוטו-שמית ל-7: 𒐌 (תעתיק ) או למילה ה-PIE septḿ̥*. מבין השתיים המוצעות, האפשרות לקשר לשוני ל-PIE תיתכן עוד יותר כאשר לוקחים בחשבון כי דפוסי אַפּוֹפוֹנְיָת הצלילים ה-PIE  חולקים דמיון רב לאלו של ה-PK. מכך הוסק כי ייתכן שדוברי PK באו במגע עם דוברי PIE בזמנים מוקדמים. עובדה נוספת שמחזקת את אפשרות המגע בין דוברי שתי המשפחות היא עצם קיומן של מילים פרוטו-כרתווליות אשר ככל הנראה שאולות מ-PIE. לדוגמה: המילה ה-PK לחזה -mḳerd* תיתכן להיות קשורה ל-PIE ḱerd*, לב. או למשל: המילה ה-PK -ṭep* (להתחמם, לחמם) שייתכן שנגזרה הישר מ-PIE -tep* (להיות חמים/חם).

שפות אוראליות 
בפינית ואסטונית שהן שפות ממשפחת השפות האורליות המילים לשבע הן seitsemän ו-seitse בהתאמה ומקורן מגיע מהמילה הפרוטו-אוראלית śäjćem* שמקורה אינו ברור. אולם, על פי Napolskikh (1995) ייתכן שמקורה של מילה זו הוא במילה setĭmĭ* (השוו לפרוטו-סלאבית sedmь*, שבע) ממשפחת השפות בלטו-סלאביות שהן בעצמן משפחת-בת של השפות ההינדו-אירופאיות. ההשוואה הזו נובעת בשל הדמיון בין העיצורים s* ו-t*. אפשרות זו תיתכן הן בשל הקרבה הגאוגרפית של דוברי השפות הללו (צפון-מערב חופי הים הבלטי) והן בשל מקרים נוספים (ראו הרחבה: שפות הינדו-אוראליות ).

הטבלה הבאה מציגה את המילים ל-6 ו-7 בשפות שונות, ניתן לראות כי אף על פי השוני המאסיבי בין השפות המוצגות פה (חוץ מאנגלית, שהיא שפה הינדו-אירופאית, אך מוצגת כבסיס להשוואה למשהו ידוע) המילים דומות וחולקות קווי דמיון ניכרים ברובן:

הסברים אפשריים לתופעה 

כדי למצוא הסבר אפשרי לתופעה זו, הוצעו שלוש תאוריות שונות על ידי הבלשנים:

צירוף מקרים 

אין זה נדיר למצוא בשפות שונות ונפרדות מילים בעלות צליל דומה שאין להן שום קשר בלשני אך מייצגות את אותו דבר או כמעט אותו דבר. לדוגמה: הסימנית "火"  (huǒ; אש), השוו למילה 'חום' בעברית. או סימנית השלילה "沒"  (méi) למיליות השלילה ej ו-ei בשפות הצפון גרמאניות והאורליות שהן בעצמן משפחות נפרדות. אפשרות כזו תיתכן סטטיסטית בהתחשב בכמות המילים שיש בכל שפות העולם, ובהתחשב במנעד הקולי המוגבל שהאדם מסוגל להפיק. אך הסבירות פוחתת עם המקרה היוצא דופן של המילים ל-6 ו-7. שכן, מדובר בשתי מילים מקושרות בעלות קרבה נושאית הדוקה ביותר ולא אחת. כמו כן, יש להתחשב בכך שמילים אלו מייצגות מושגים בסיסיים ביותר. מנייה, בין אם על האצבעות  או בקבוצות, היא פעולה שכל קבוצה אנושית עשתה (ועודנה עושה) וכינתה בקול.

סיבות אלו מפחיתות את ההסתברות לצירוף מקרים.

עובדה נוספת שמפחיתה את סבירות הסבר צירוף המקרים, ומחזקת את אפשרות המוצא המשותף, היא העובדה שבמקרה של sṗɣ* ו-septḿ̥* (דרכה יתכן גם המקור הפרוטו-אוראלי, ראו בתמונה ליד), הזמנים בהן דוברו השפות אינם חופפים זה לזה, אולם סך גודלי כל האוכלוסייה האנושית עמד על פי הערכות בין פחות ממיליון עד לעשרים מיליון בני אדם למשך כל התקופה הזו. כך שהסבירות לצירוף מקרים נמוכה כשבאותו הזמן מתקיימת אוכלוסייה זעירה. כמו כן, על פי המהפכה הנאוליתית (החקלאית), שהיה לה חלק מכריע בהפצת השפות בעולם, דוברי ה-PIE העתידיים עברו באזורים בהם ישבו דוברי שפות PAA בדרכם אל האזורים שבהם תועדה PIE לראשונה, בין אם המישורים צפונית לים השחור ולים הכספי (ההיפותזה הקורגנית), או אסיה הקטנה ויתכן שהתקיים סחר בין הדוברים ובין היתר התקיימה תעבורה שפתית, או שאילת מילים.

מוצא משותף 

האפשרות של שפת-על או מאקרו-משפחה  ממנה התפצלו כמעט כל שפות העולם נדחתה פעם כמעט על ידי כל הבלשנים, שכן משפחות השפות האפרו-אסיאתיות וההינדו-אירופאיות נחשבות בדרך כלל כלא קשורות לחלוטין. אולם בעשורים האחרונים רווחת תיאוריה שלפיה, בתוספת מספר משפחות שפות אחרות, כגון משפחת השפות האלטאיות (שעצם קיומה בעצמו נתון למחלוקת), הכרתווליות והאורליות לשפות האפרו-אסיאתיות וההינדו-אירופאיות והשאר היה אב-קדמון משותף שדובר לפני כ-15,000–20,000 שנים. שפת ה"אב-הקדמון" הזו מכונה בדרך כלל "נוסטרטית", ובהשאלה – שפות נוסטרטיות (מלטינית, nostrās, שפירושה "בן עמנו/ארצנו, מִשֶלָנו"). תומכי התאוריה מאמינים כי לשפת האב-הקדמון הזו היו מילים למספרים שהשתנו ברובם רבות במהלך אלפי השנים במשפחות שיצאו והתפצלו ממנה, עד שכבר לא ניתן היה לזהות את הדמיון בכל הקווים המפרידים ביניהם. אך במקרה של "שש" ו"שבע", לעומת זאת, גורסת התיאוריה, השינויים היו קטנים והרקע המשותף נותר ברור.

השאלה האם שפה נוסטרטית הייתה קיימת אם לאו נתונה למחלוקת מתמשכת בקרב בלשנים. אולם גם אם כן, לא ברור מדוע המילים לשש ושבע השתנו מעט מאוד בשפות הבת שלה בהשוואה למילים של מספרים אחרים. עולה התהייה מדוע שתי המילים הללו מתנהגות בצורה שונה.

עד שתימצא לכך תשובה, אפשרות המוצא המשותף מוטלת בספק.

שאילה 

שפות נוטות לשאול מילים משפות אחרות כאשר מילת ההשאלה ממלאת חלל באוצר המילים שלהן. לדוגמה, כאשר היוונים הפרה-היסטוריים למדו לשתות ולהכין יין מהעמים הכנעניים, הם לקחו את המילה הכנענית ליין (-wayn*) (ראו גם בשפות שמיות אחרות: 𐎊𐎐 באוגריתית, 𐤉𐤍 בפיניקית, ו'יין' בעברית) והפכו אותה ל-οἶνος (woînos), שהתפשטה לאחר מכן לשפות אירופיות אחרות (לדוגמה, vīnum בלטינית, вино ברוסית ו-gwin בוולשית). אבל במקרה הנוכחי, לדוברי ה-PIE ופרוטו-שמית הראשונים כבר היו מילים למספרים. מדוע שאחת מהקבוצות תשאל מילים ספציפיות אלו מהשנייה? כדי לענות על שאלה זו הוצעה תאוריה, אך היא לא התקבלה היטב. להלן:

ישנו מספר קטן יחסית של שפות קיימות שבהן המילים למספרים מ-6 עד 10 הן למעשה חיבור מילים של המילים מ-1 עד חמש + סיומות. בדיוק כפי שמילות המספרים באנגלית (ובעברית) מ-13 עד 19 הן אותן המילים ל-3 עד 9 על ידי הוספת הסיומת "teen", צורה ישנה של המילה 10 (ten). כך ש-13 הוא 3+10 (thirteen), 14 הוא 4+10 (fourteen) וכן הלאה. דוגמה בולטת נוספת היא שפת הצ'וקצ'י שממשפחת השפות הצ'וקוטקו-קמצ'טקיות שבסיביר. בה:
 אחד - Ыннэн (Ynnèn)
 שתיים - Ӈирэӄ (Ňirek)
 שלוש - Ӈыроӄ (Ňyrok)
 ארבע - Ӈыраӄ (Ňyrak)
 חמש - Мэтԓыӈэн (Metļyňen)
ולאחר מכן:
 שש - Ыннанмытԓыӈэн (Ynnanmytļyňèn; 1+5)
 שבע - Ӈэръамытԓыӈэн (Ňer'amytļyňèn; 2+5)
 שמונה - ӈыръомытԓыӈэн (ňyr'omytļyňèn; 3+5)
 תשע - ӈыръамытԓыӈэн (ňyr'amytļyňèn; 4+5)
נראה שהסיבה לכך היא שפעם, דוברי צ'וקצ'י ספרו עד חמש בלבד, תוך שימוש באצבע המורה של יד אחת כדי למנות את האצבעות של השנייה. (תופעה זו אינה יוצאת דופן. עד למאה ה-20 עדיין היו מה שנקרא "שפות פרימיטיביות" שדובריהן לא ספרו עד יותר משלוש, ואחריהן לא הגיעה המילה ל'ארבע' אלא "רבים". ראו למשל את שפת הטוקי פונה, שהיא אמנם שפה מתוכננת אך מערכת המנייה שלה בנויה על אותו העיקרון, ראו כאן) ככל הנראה כאשר דוברי צ'וקצ'י, התחילו כדי לספור על שתי הידיים, הם קראו למספרים מ-6 עד 9 על שם המספרים 1 עד 5.

כשם שזה קרה עם שפת הצ'וקצ'י, ייתכן שזה אף קרה גם עם דוברי השפה הנוסטרטית ההיפותטית. ייתכן שלפני 15,000–20,000 שנה, לדוברי השפה היו מילים רק למספרים עד חמש, ואחרי נדידת האדם הקדמון מאפריקה והתפתחות משפחות שפות עצמאיות, הדוברים של אחת ממשפחות השפות הללו החלו לספור עד 10, והמציאו מילים חדשות למספרים החדשים. כך ייתכן שדרך קשרי מסחר עימם, גם דוברי משפחות שפות אחרות החלו לספור עד 10.

קישורים חיצוניים

ביאורים

הערות שוליים

בלשנות היסטורית
שפות
מספרים טבעיים