חברת הודו המזרחית הצרפתית

חברת הודו המזרחית הצרפתית (בצרפתית: Compagnie française pour le commerce des Indes orientales) הייתה חברת מניות שנוסדה בצרפת ב-1 בספטמבר 1664 כדי להתחרות בחברות הסחר האנגלית (לימים הבריטיות) וההולנדית באיי הודו המזרחית. החברה תוכננה על ידי ז'אן-בטיסט קולבר, וקיבלה הרשאה מהמלך לואי הארבעה עשר למטרת מסחר בחצי הכדור המזרחי. זה נבע מהתמזגות של שלוש חברות קודמות, קומפני דה צ'ין משנת 1660, קומפני ד'אוריינט וקומפני דה מדגסקר. המנהל הכללי הראשון של החברה היה פרנסואה דה לה פיי, שאליו צרפו שני דירקטורים המשתייכים לשני ארגוני המסחר המצליחים ביותר באותה תקופה: פרנסואה קארון, שעבד 30 שנה בחברת הודו המזרחית ההולנדית, כולל יותר מ־20 שנה ביפן, ו-Markara Avanchintz, סוחר ארמני מאספהאן, פרס.

היסטוריה 
בשנת 1604, אנרי הרביעי, מלך צרפת אישר את הקמתה של "Compagnie des Indes Orientales" (חברת הודו המזרחית), והעניק לחברה החדשה מונופול של 15 שנים על הסחר הצרפתי עם הודו המזרחית. חברה זו קדמה לחברה באותו שם שייסד ז'אן-בטיסט קולבר, אם כי העסק הראשון לא היה חברת מניות, ומומן על ידי הכתר הצרפתי. במאה ה-17 נעשו כמה מאמצים צרפתיים לסחור עם איי הודו המזרחית. הם הושפעו מהמיזמים העסקיים המוצלחים של חברת הודו המזרחית ההולנדית. בין שנות ה-1630 לתחילת שנות ה-1660, המאמצים הצרפתיים היו קטנים יותר בקנה מידה, אך הם זכו להצלחה מסוימת. ספינות סוחר צרפתיות חצו את המפרץ הפרסי, הים האדום והחוף הצפון מערבי של תת היבשת ההודית. הישגים אלה החווירו את צרפת בהשוואה לאנגליה והרפובליקה ההולנדית. נמלי האוקיינוס האטלנטי של צרפת רצו להתחרות ולהתמזג זה בזה. המומחיות המסחרית וההונית הוענקה סביב אזורי החוף של ברטאן ונורמנדי.

ההון הראשוני של "Compagnie des Indes Orientales" המחודש היה 15 מיליון ליברות, מחולקים למניות של 1000 לירות כל אחת. לואי הארבעה עשר מימן את 3 מיליון הליברות הראשונים של ההשקעה, שכנגדן היו אמורים לחייב הפסדים ב-10 השנים הראשונות. הנפקת המניות הראשונית אזלה במהירות, שכן אנשי החצר של לואי הארבעה עשר הכירו בכך שזה האינטרס שלהם לתמוך ביוזמת המלך מעבר לים. חברת Compagnie des Indes Orientales קיבלה מונופול של 50 שנה על הסחר הצרפתי באוקיינוס ההודי והשקט, אזור המשתרע מכף התקווה הטובה ועד מצר מגלן. המונרך הצרפתי גם העניק לחברה זיכיון לנצח עבור האי מדגסקר, כמו גם כל שטח אחר שהיא תוכל לכבוש. לחברה היו משאבים גדולים יותר ובנקאות פוליטית טובה יותר מאשר המיזמים הקודמים של צרפת באוקיינוס ההודי. האובססיה של קולבר ל-VOC הובילה לסדרה של אכזבות מוקדמות. אחת ממטרותיה העיקריות של צרפת הייתה הקמת נקודת אחיזה צרפתית במדגסקר כדי להתחרות במושבה ההולנדית בטאוויה.

בשנות ה-80 של המאה ה-17, החברה הפכה לחדלת פירעון ולא הייתה להם ברירה אלא להשכיר את המונופול שלה לקבוצת סוחרים. הסחר ההודי נשאר תחת החברה במשך כשלושים שנה. בשנת 1716 הגיע איש הכספים הסקוטי ג'ון לו לחצר המלוכה הצרפתית. בית המלוכה הצרפתי היה בסבל עמוק והאצילים היו חסרי אונים לכסות את חובותיהם שנגרמו עקב מלחמת הירושה הספרדית. חוק פנה לכתר עם תוכנית לבניית בנק לאומי והכנסת מטבע נייר, שיקל על המעבר של צרפת לכלכלת אשראי. החברה לא הצליחה לייסד מושבה מצליחה במדגסקר, אך הצליחה להקים נמלים באיים הסמוכים בורבון ואיל-דה-פרנס (ראוניון ומאוריציוס של היום). עד 1719, היא התבססה בהודו, אך החברה הייתה קרובה לפשיטת רגל. באותה שנה מוזגה Compagnie des Indes Orientales בהנחיית לו עם חברות סחר צרפתיות אחרות כדי ליצור את Compagnie Perpétuelle des Indes. מיזוג זה הביא לכך שהחברה הייתה מעורבת בייבוא עבדים ללואיזיאנה, שכן המושבה פעלה על כלכלת מטעים. הכלכלה הצרפתית התרסקה בצורה דרסטית בשנת 1721 עקב הרפורמות של החוק. בעקבות אירוע זה, החברה שוב החלה לסחור ולהתיישב בהודו. התאגיד המאורגן מחדש חידש את עצמאותו התפעולית ב-1723.

העניין של החברה באימפריה המוגולית לא היה קל יותר. הצרפתים הגיעו לתת-היבשת ההודית עשרות שנים אחרי האנגלים, הפורטוגזים וההולנדים בביסוס המסחר בהודו. ב-4 בספטמבר 1666, הצרפתים קיבלו מנדט מלכותי מהקיסר אורנגזב שהעניק להם לסחור בנמל סוראט. עד 1683, הצרפתים הפנו את תשומת לבם לאתר הבולט של פונדיצ'רי, אולם השינוי קיזז מעט את המחסור הכרוני של החברה בהון. עד 1738, החברה החזיקה ב-1,432 עבדים, 630 מהם התגוררו במושבה הצרפתית של איל דה פראנס. עבדים רבים במושבה יובאו על ידי החברה מאזור מערב אפריקה של סנגמביה; אלה כללו "לאפטוטים", עבדים אפריקאים ששירתו בכוח על סיפון ספינות החברה. עם שקיעתה של האימפריה המוגולית, החליטו הצרפתים להתערב בעניינים פוליטיים של הודו כדי להגן על האינטרסים שלהם, בעיקר על ידי כריתת בריתות עם שליטים מקומיים בדרום הודו. משנת 1741 נקטו הצרפתים תחת ז'וזף פרנסואה דופלה מדיניות אגרסיבית הן נגד ההודים והן נגד הבריטים עד שבסופו של דבר הובסו על ידי רוברט קלייב. מספר נמלי מסחר הודיים, כולל פונדיצ'רי וצ'נדרנגור, נותרו בשליטה צרפתית עד 1954.

היריבות העיקרית של צרפת הגיעה מהבריטים. כתוצאה ממלחמות מתמידות באירופה, בעיקר מלחמת הירושה האוסטרית ומלחמת שבע השנים, הצליחו הבריטים לשלוט על שטחי צרפת בהודו. עם הסכם פריז ב-1763 הוחזרו השטחים לצרפת. החברה לא הצליחה לשמור על עצמה כלכלית, והיא בוטלה בשנת 1769. המלך לואי החמישה עשר הוציא צו משנת 1769 שחייב את החברה להעביר למדינה את כל נכסיה, נכסיה וזכויותיה, אשר הוערכו ב-30 מיליון ליברות. המלך הסכים לשלם את כל החובות וההתחייבויות של החברה, אם כי בעלי מניות החברה והשטרות קיבלו רק כ-15% מהערך הנקוב של השקעותיהם עד סוף פירוק התאגידים ב-1790.

החברה הוקמה מחדש בשנת 1785 והנפיקה 40,000 מניות, במחיר של 1,000 ליברות ליחידה. היא קיבלה מונופול על כל הסחר עם מדינות מעבר לכף התקווה הטובה לתקופה מוסכמת של שבע שנים. עם זאת, ההסכם לא צפה את המהפכה הצרפתית, וב-3 באפריל 1790 בוטל המונופול על ידי אקט של האספה הצרפתית החדשה שהכריזה בהתלהבות שהמסחר הרווחי במזרח הרחוק "יושלך פתוח לכל הצרפתים". החברה, שלא הייתה רגילה לא לתחרות ולא לזילות רשמית, נפלה לדעיכה מתמדת ולבסוף חוסלה ב-1794.

גלריית מפות

שערוריית פירוק 
אפילו כשהחברה הלכה במודע לקראת הכחדה, היא הסתבכה בשערורייה הידועה לשמצה ביותר שלה. הוועד לשלום הציבור אסר את כל חברות המניות המשותפות ב-24 באוגוסט 1793, ותפסה במיוחד את הנכסים והניירות של חברת הודו המזרחית. בזמן קביעת הליכי הפירוק שלה, שיחדו מנהלי החברה פקידי מדינה בכירים שונים כדי לאפשר לחברה לבצע פירוק משלה, במקום להיות בפיקוח הממשלה. כשנודע הדבר בשנה שלאחר מכן, השערורייה שהתקבלה הובילה להוצאה להורג של צירי מפתח מונטניארדים כמו פאברה ד'אגלנטין וז'וזף דלאוני, בין היתר. המאבק הפנימי שעורר הפרק הפיל גם את ז'ורז' דנטון וניתן לומר כי הוביל לנפילתם של המונטניארדים בכללם.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

מונופולים
סחר בין-לאומי
האימפריה הקולוניאלית הצרפתית