הסוד בעיניהם (2009)

הסוד בעיניהם (בספרדית: El secreto de sus ojos) הוא סרט דרמת-פשע ארגנטינאי משנת 2009 שנכתב על ידי חואן חוסה קמפנלה. הסרט מבוסס על הרומן "השאלה בעיניהם" מאת אדוארדו סצ'רי, שגם היה שותף בכתיבת התסריט. לסרט הפקה משותפת בספרד וארגנטינה.

הסרט קיבל פרסים הן בהוליווד והן בספרד, בדגש על פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-82, מה שהפך את ארגנטינה, עם "הסיפור הרשמי" מ-1985, למדינה הראשונה באמריקה הלטינית שזכתה בו פעמיים. שלושה שבועות לפני כן, הוא קיבל את המקבילה הספרדית עם פרס גויה לסרט הזר הטוב ביותר בשפה הספרדית. בזמן יציאתו לאקרנים, הוא הפך לסרט השני בעל הרווחים הגבוהים ביותר בהיסטוריה של ארגנטינה, רק על ידי נצארנו קרוז והזאב מ-1975.

עלילה 
הסרט מתרחש בשנת 1974 ומתאר עובד במערכת המשפט והבוס שלו, פקיד עורכי דין, בגילומם של ריקרדו דרין וסולדד וילאמיל, כשהם חוקרים פרשת אונס ורצח, תוך שהם עוקבים אחרי הדמויות 25 שנים מאוחר יותר, כשהם מעלים זיכרונות מקרה וחשיפת הרומן הקבור ביניהם.

הפקה 
להפקה משותפת זו ארגנטינאית/ספרדית, קמפנלה חזר מארצות הברית, שם ביים פרקים של סדרת הטלוויזיה House and Law & Order: Special Victims Unit, לסרט "הסוד בעיניהם". זה סימן את שיתוף הפעולה הרביעי שלו עם השחקן-חבר ריקרדו דארין, שכיכב בעבר בכל שלושת הסרטים שהופקו בארגנטינה של קמפנלה בתפקיד הראשי. עם זאת, משתף הפעולה המתמיד אדוארדו בלנקו אינו מופיע בסרט; את החלק של החבר של דמותו של דארין מגלם במקום הקומיקאי גיירמו פרנצ'לה.

בנוסף להצגת האווירה המתאימה לארגנטינה באמצע שנות ה-70, היא מציגה הישג טכני אדיר ביצירת צילום מתמשך באורך חמש דקות (שעוצב על ידי מפקח האפקטים החזותיים רודריגו ס. טומאסו), המקיף אצטדיון שלם במהלך משחק כדורגל בשידור חי. מתוך סקירה אווירית סטנדרטית אנחנו מתקרבים לאצטדיון, צוללים פנימה, חוצים את המגרש בין השחקנים באמצע המשחק ומוצאים את הגיבור בקהל, ואז עושים תנועה מעגלית סביבו ועוקבים אחריו כשהוא מדשדש ביציעים עד שהוא מוצא את חשוד, ממשיך במרדף עצירה וסע קדחתני ברגל בחדרים ובמסדרונות העכורים שמתחת ליציעים, ולבסוף מסתיים מתחת לאורות באמצע המגרש. הסצנה צולמה באצטדיון של מועדון הכדורגל Huracán, ולקחה שלושה חודשים של טרום-הפקה, שלושה ימי צילום ותשעה חודשים של פוסט-פרודקשן. מאתיים ניצבים השתתפו בשוט, ואפקטים חזותיים יצרו אצטדיון מלא עם כמעט חמישים אלף אוהדים.

ביקורות ותגובות 
הסוד בעיניהם זכה לביקורות חיוביות מאוד ממבקרים, לא רק בארגנטינה, אלא גם מחוץ למדינה. הוא מחזיק בדירוג אישור של 89% ב-Rotten Tomatoes, בהתבסס על 140 ביקורות, ודירוג ממוצע של 7.72/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר הוא: "בלתי צפוי ועתיר סמליות, תעלומת הרצח הארגנטינאית הזו עומדת באוסקר שלה עם עלילה סוחפת, הבימוי הבטוח של חואן ז'וזה קמפנלה, וביצועים מהפנטים מהקאסט שלו." באתר Metacritic שהוא מחזיק בו. ציון של 80 מתוך 100, מבוסס על 36 ביקורות ביקורתיות, המצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". הסרט זכה גם לדירוג כולל של 8.1 מתוך 10 באתר imdb על בסיס מעל 200 אלף דירוגים.

הקשר הפוליטי-היסטורי 
התפאורה של הסרט קושרת את דמויותיו למצב הפוליטי בארגנטינה בשתי תקופות זמן שונות: 1975 ו-1999. האירועים המרכזיים מתרחשים ב-1975, שנה לפני תחילתה של הדיקטטורה האזרחית-צבאית האחרונה של ארגנטינה (1976-1983); בשנה האחרונה של הנשיאות של איזבל פרון הייתה סערה פוליטית גדולה, עם אלימות שמאלנית וארגון טרור בחסות המדינה, במיוחד בידי הברית האנטי-קומוניסטית הארגנטינאית (הידועה בדרך כלל כטריפל A או AAA), חוליית מוות מהימין הקיצוני. נוסדה ב-1973 ופעילה במיוחד תחת שלטונה של איזבל פרון (1974–1976). הפיכה צבאית ב-1976 הביאה את מה שמכונה "המלחמה המלוכלכת", אשר נרשמה בדמותו של איזידורו גומז והגנתו על ידי הממשלה בשל עבודתו בסיוע לאותו ממשל ולמערכת המשפט שלו למצוא (ולאחר מכן להרוג) שמאל. פעילי אגף וחמושים או אנשי גרילה.

תהליך הארגון הלאומי של הדיקטטורה היה תקופה של יותר משבע שנים (1976–1983) ספוג בהפרות נרחבות של זכויות אדם.[12][13] הטרור בחסות המדינה של החונטה הצבאית יצר אקלים של אלימות שקורבנותיו היו באלפים וכלל פעילי שמאל ומיליטנטים, אינטלקטואלים ואמנים, איגודים מקצועיים, סטודנטים ועיתונאים בבתי ספר תיכוניים ומכללות/אוניברסיטה, וכן מרקסיסטים., לוחמי גרילה פרוניסטים או אוהדים לכאורה של שניהם.

ההערכה היא שכ-10,000 מהנעלמים היו לוחמי גרילה של המונטונרוס (MPM), ארגון הגרילה הוותיק ביותר, שהחל לפעול ב-1970, וצבא המהפכה העממית (ERP).

למרות שבתקופה הייתה מעורבת אלימות שמאלנית, בעיקר מצד מונטונרוס, רוב הקורבנות היו לא חמושים לא-לוחמים, ואנשי הגרילה הושמדו עד 1979, בעוד שהדיקטטורה ביצעה את פשעיה עד יציאה מהשלטון. לאחר התבוסה במלחמת פוקלנד, החונטה קראה לבחירות בשנת 1983. הוועדה הלאומית להעלמת אנשים העריכה במקור שכ-13,000 אנשים נעלמו. ההערכות הנוכחיות למספר האנשים שנהרגו או נעלמו נעות בין 9,089 ליותר מ-30,000; הצבא עצמו דיווח על הרג של 22,000 בני אדם בהודעה משנת 1978 למודיעין הצ'יליאני, והאמהות והסבתות של הצבא. פלאזה דה מאיו, שהם ארגוני זכויות האדם החשובים ביותר בארגנטינה, תמיד טענו במשותף שמספר הנעלמים הוא חד משמעית 30,000.

מאז 1983 שומרת ארגנטינה על הדמוקרטיה כשיטה השלטת שלה: באותה שנה נבחר ראול אלפונסין לנשיא ועד מהרה התבטא נגד השימוש של החונטה הארגנטינאית בעינויים ובחוליות מוות שהרחיקו את "הנעלמים" והרגו אותם, והסתירו את גופותיהם במקומות לא ידועים.

קישורים חיצוניים
 

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה