אם תעזבני יום יומים אעזבך

אם תעזבני יום, יומים אעזבך הוא פתגם שפירושו הוא שאם האדם ישכח קצת מדברי התורה סופו שיישכח את כולם.

מקור הפתגם הוא בספרי בשם "מגילת חסידים" מתקופת התנאים, בעולם מקובל שזהו פסוק במשלי אף על פי שהוא לא מופיע לא שם ולא בשאר התנ"ך, כך למשל ספר הזוהר מציין לפתגם ואומר "כדכתיב" שמשמעותו בדרך כלל הוא כמו שכתוב בתורה, על אף שלא נכתב בתנ"ך.

המקור

מגילת חסידים / סתרים
הפתגם מוזכר לראשונה בספרי בשם מגילת חסידים יחד עם מימרות ואזהרות נוספות בנושאי שכחת תורה: . כמו כן בתלמוד הירושלמי ריש לקיש מביא פתגם זה בשם מגילת חסידים, והפתגם מצוטט בהקשר של יגיעה בתלמוד תורה.

רבי אברהם בר נתן הירחי בספר המנהיג ורבי יוסף נחמיאש מביאים מימרא זו בשם מגילת סתרים ולא בשם מגילת חסידים, ובמדרש תנאים נכתב "מגילת חריסים".

הפתגם הובא בשם מגילת חסידים גם במדרשים נוספים, במדרש שמואל. במדרש שיר השירים.

ספר הזוהר 
מכיוון שבירושלמי בספרי ובמדרשים אלו מובא הפתגם בשם מגילת חסידים שיער הרב שמואל מנחם שניאורסון שבאומרם מגילת חסידים התכוונו לספר הזוהר, שניאורסון אמר את דבריו בהתאם לתפיסה המסורתית שספר הזוהר הוא ספר קדום, בניגוד לתפיסה המחקרית הסוברת שספר הזוהר התחבר בתקופה מאוחרת יותר.

בן סירא 
במספר ספרים צוין כמקור ספר בן סירא אך הרב דוד צבי הופמן והרב שמואל אשכנזי הוכיחו שזוהי הוספת המתרגם יהודה ליב בן-זאב ובמקורות הקדומים לספר לא מובאת מימרא זו, יש לציין שהרב חיים הכהן, הרב דוד פארדו והרב צבי הירש מווידיסלאב ציינו כמקור את ספר בן סירא על אף שקדמו למהדורת בן זאב.

"פסוק" 

בעולם מקובל לייחסו לפסוק מהתנ"ך, כך בספר מוסר לאחד מראשוני צרפת נאמר  כך גם רבי שמשון משאנץ מביא מימרא זו תוך אמירת "כדכתיב", כך גם בספר קושיות לאחד מראשוני אשכנז מכנה את הפתגם "פסוק", כך גם בתקופת האחרונים רבי עמנואל חי ריקי בספרו הון עשיר מביא את הפתגם תוך אמירת כדכתיב.

גרסאות נוספות
רבי אברהם בר נתן הירחי גרס "יום תעזבני ימים עזבך", רבי יוסף נחמיאש גרס אם יום תעזבני ימים אעזבך, אחד מראשוני צרפת גרס "יום תעזבני ימים אעזבך", רבי שמשון משאנץ גרס "אם יום תעזבני יומים אעזבך", במדרש שיר השירים, גרס יום תעזביה יומים תעזבך, הרשב"ם גרס "אם תעזבה יום יומים תעזבך", אחד מראשוני אשכנז ב"ספר קושיות" גרס "אם תעזבני יום אז יומים אעזבך".

הפייטן הקדמון רבי יהודה (חי בתקופת הגאונים) בקדושתא לפרשת כי כי המצוה הזאת גורס "אם תעזביה ימים תעזבך שנים".

פירושים
הפירוש הפשוט לפתגם הוא שאדם שוכח קצת מהתורה - סופו שיישכח כולה, בהקשר זה הובאה הפתגם במדרשים, יש שפירשו שאם אדם מתרחק מלימוד התורה קצת - התורה תתרחק ממנו יותר.

חז"ל הביאו משל על מימרא זו, משל לשנים שיצאו אחד מטבריא ואחד מציפורי, ופגעו זה בזה ב והסיחו זה עם זה, ופרשו זה מזה, זה הלך מיל וזה הלך מיל נמצא זה רחוק מחבירו שני מיל, וזה רחוק מחבירו שני מיל.

בספר קושיות לאחד מראשוני אשכנז פירש את המימרא שם אדם יעזוב לכיוון מזרח יום אחד התורה תתרחק ממנו יומיים לצד מערב כך שיצטרך שלושה ימים כדי לחזור לתורה, דבריו הם בניגוד לדברי המדרשים שפרשו שני ימים.

הרב יחזקאל סגל לנדא פירש בדרך דרש שאם אדם יעזוב את ה' יום אחד כלומר ערב ראש השנה, ה' יעזוב אותו יומים כלומר שני ימי ראש השנה.

החיד"א הסתפק האם אדם מתחייב עונש על היום השני שהתבטל מכיוון שהתורה התרחקה ממנו ולא הוא ממנה, החיד"א טען שהתחייב גם על היום השני בהתאם לכלל התלמודי "תחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב".

הרב שמשון משאנץ למד מפתגם זה הלכה, לעניין מלמד תינוקות שנשכר לשנה ופרש באמצע השנה, שהדין הוא שאם אדם מפסיק עבודה והדבר נפסד הוא מקבל רק חלק משכרו אך אם הדבר לא נפסד מקבל את כל שכרו, כך לגבי מלמד הגדיר את מלאכתו כמפסידה מכיוון שנאמר אם תעזבני יום יומים אעזבך.

לקריאה נוספת
 יעקב ישראל סטל (עורך), הרב שמואל אשכנזי, אלפא ביתא תניתא דשמואל זעירא, ירושלים תשע"א, כרך א, עמ' 123.

הערות שוליים

אמרות חז"ל