קלייר מוניס

קלייר מוניס (בצרפתית: Claire Monis; 10 בפברואר 1922 – 25 באוקטובר 1967) הייתה זמרת יהודיה צרפתית, שחקנית ולוחמת בתנועת ההתנגדות הצרפתית נגד הנאצים. ניצולת שואה וחברה בתזמורת הנשים באושוויץ. לאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה מפיקה של סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה.

קורות חיים
מוניס נולדה ב-10 בפברואר 1922 ברובע העשירי של פריז. הוריה, אברום (כינוי אלברט) מוניס, נגן כלייזמר ואקורדיון וסוזן אייזנשטיין, במקור מרוסיה, שהיגרו לצרפת בתחילת המאה ה-20. הם ברחו מהפוגרומים האנטישמיים ברוסיה. הם נישאו ב-7 במאי 1921 ברובע השמונה-עשר של פריז וקיבלו אזרחות צרפתית בשנת 1928 עם שתי בנותיהם. בני הזוג הקימו חנות רהיטים "Aux Galeries Saint-Maur", שלימים הפכה למפעל לייצור ארונות "Les Meubles Monis".

קריירת שירה 
בשנת 1938 זכתה מוניס בתחרות "music-hall des jeunes", תחרות שאורגנה על ידי הפדרציה הצרפתית של בני נוער קומוניסטים, שהובילה אותה להשתתף עם הקומיקאי פייר דאק בערב הגאלה שהוקדש לנוער. בנוסף, היא השתתפה בקונצרטים ברדיו, בעיקר בתוכניתו של שארל טרנה עבור תחנת Radio Cité. היא גם שרה בסרט קולנוע "Je chante" שם גילמה את התפקיד של "קלריטה", קומדיה מוזיקלית שביים ב-1938 כריסטיאן שטנגל בכיכובו של שארל טרנה.

מוניס שרה בקברטים פריזאיים: עם ז'אק פילס בקברט "Chez Elle". בקברט "La Boîte à Sardines". היא תוארה כ"זמרת סווינג" והנחתה את ערבי הקברט "או נורמנדי". היא השתתפה, בערה הגאלה החגיגי של הקברט " À la Cave de la Cloche ". היא גם השתתפה בתוכנית הקברט "L'Écrin", 19 rue Joubert Paris 9e, עם לאו מרג'אן, ז'קלין פיגו וז'אן סולאר.

פעילות תנועת ההתנגדות וגירוש 
מוניס הייתה לוחמת התנגדות בתנועת ההתנגדות הצרפתית ופעלה ברשת הריגול רובין-באקמאסטר שהוקמה על ידי ז'אק וויל והיא הייתה המזכירה שלו. היא השתמשה במסע ההופעות שלה (סדר שירים ושינויי מילים) כדי ליידע את רשת הריגול שלה.

מוניס נעצרה ב-22 ביוני 1942 בפלאס דו-קומבטא מס' 6 בפריז, ונשלחה לכלא פרנס, ולאחר מכן נכלאה ב-10 בספטמבר 1942 במצודת אאוטון.

היא הכריזה על עצמה שאינה יהודיה וניסתה לשווא להשיג תעודת טבילה קתולית. ובכל זאת, המנהל החדש של מעמד העם היהודי (תחת הקומיסריון הכללי לשאלה יהיהודית), אמיל בוטמי, דרש את תעודת הלידה של אביה, שלא ניתן היה לספקה. כתוצאה מכך, מוניס סווגה כ"100% יהודיה", ב-22 בדצמבר 1943. היא נשלחה למחנה הריכוז דרנסי לפני שגורשה לאושוויץ בטרנספורט מס. 66 ב-20 בינואר 1944. היא הייתה בת 21. היא ניצלה מהשמדה לאחר שגויסה לתזמורת הנשים של אושוויץ כזמרת בתזמורת בראשות אלמה רוז'ה. שם היא פגשה נשים צרפתיות אחרות, כולל הלן רודנר ופאני רובק, שגם היא שרדה. כל הניצולים הועברו ב-31 באוקטובר 1944 למחנה ברגן-בלזן, לשם הגיעו ב-2 בנובמבר 1944. המחנה שוחרר ב-15 באפריל 1945 על ידי הצבא הבריטי. מוניס הוחזרה לצרפת במשאית ב-17 במאי 1945 לפריז. היא השיגה את התעודה שלה במסגרת תנועת ההתנגדות.

אחרי המלחמה 
ספר מאת פרופסור סוזן איישייד מפרט את מערכות היחסים בין ניצולי התזמורת, כולל הנרטיב של פניה פנלון מ-1976, המנוגד לאלו של ויולט ז'אקו סיברסטין, אניטה לסקר-וולפיש וכן הלנה דוניץ'-ניווינסקה.

מוניס פגש את צ'ארלס-אנרי קאהן (1915–1999) ב-1945 בעצרת גאוליסטית ונישאה לו ב-1947 ברובע השמיני של פריז. מנישואים אלה נולדו שני ילדים, אחד מהם היה פיליפ קאהן ב-1952. הם נפרדו ב-1957 והתגרשו ב-1961. מוניס גידל את בנו פיליפ לבדו.

מוניס המשיכה את הקריירה שלה ככנרת וכזמרת (קלאסית, כלייזמר וג'אז) וקיבלה לעיתים קרובות את חבריה מהרזיסטנס ונגנים סביב הפסנתר המשפחתי. היא שיחקה עם לואיס מריאנו ב-1948 באופרטה Andalousie מאת פרנסיס לופז. וביצעה את התפקיד שוב ב-1949 וב-1950 בליון. לאחר מספר נסיעות לקנדה וארצות הברית, היא פנתה להפקת סדרות טלוויזיה כמו L'Inspecteur Leclerc ב-1962, ואז Les Aventures de Robinson Crusoé ב-1964–1965, Trois chambres à Manhattan של מרסל קרנה ב-1965. לאחר מכן הפכה מוניס למפיק בערוץ ORTF וברדיו צרפת.

מוות 
מוניס נפגעה ממכונית מול חנות הוריה ברחוב 11 Rue du Faubourg du Temple, ברובע האחד עשר של פריז. היא מתה כמה ימים לאחר מכן כתוצאה מתאונה זו, ב-25 באוקטובר 1967 בביתה ברובע השישה-עשר של פריז. היא נקברה ב-27 באוקטובר 1967 בבית הקברות באנייה בפריז. המילים "Mort pour la France" נוספו לתעודת הפטירה שלה בשנת 1977.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית
יהודים בצבא צרפת החופשית וברזיסטאנס
זמרות יהודיות צרפתיות
מוזיקאים יהודים צרפתים
שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים צרפתים
אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
חברות תזמורת הנשים של אושוויץ
אסירים במחנה הריכוז ברגן-בלזן
ניצולות השואה
צרפתיות שנולדו ב-1922
צרפתים שנולדו ב-1992
צרפתים שנפטרו ב-1967
צרפתיות שנפטרו ב-1967