הכוח הנתעב הזה

הכוח הנתעב הזה: אגדה מודרנית למבוגרים הוא רומן משנת 1945 מאת ק.ס. לואיס, הספר האחרון בטרילוגיית המדע הבדיוני התאולוגי של לואיס - טרילוגיית החלל. אירועי הרומן הזה עוקבים אחר אלה של מחוץ לכוכב השקט ו- Perelandra (שנקראים גם מסע לוונוס) ושוב מציגים את הפילולוג אלווין רנסום. אולם בניגוד לאירועים העיקריים של שני הרומנים הללו, הסיפור מתרחש על פני כדור הארץ ולא במקום אחר במערכת השמש. הסיפור כולל מכון מדעי לכאורה, NICE, המקדם תפיסה מעוותת של מדענות דורסנית ומהווה חזית לכוחות על-טבעיים מרושעים.

הרומן הושפע מאוד מכתיבתו של חברו של לואיס ועמיתו האינקלינג צ'ארלס וויליאמס, והוא בעל סגנון דיסטופי בולט. בהקדמה קובע לואיס שנקודת הרומן זהה לזו של ספר העיון שלו "ביטול האדם" משנת 1943, שטוענת שקיים משפט הטבע וערכים אובייקטיביים שחינוך צריך ללמד ילדים להכיר.

שם הרומן לקוח משיר שכתב דייוויד לינדסאי בשנת 1555, "Ane Dialog betuix Experience and ane Courteour", הידוע גם בשם המונארך. צמד המילים המדובר, "The shadow of that hyddeous strength, sax myle and more it is of length", מתייחס לסיפור מגדל בבל

עלילה 
הרומן, שנכתב בשלהי מלחמת העולם השנייה, מתרחש בשנה לא מוגדרת "לאחר תום המלחמה".

מארק סטודוק הוא אקדמאי צעיר שהפך זה עתה לעמית בכיר בסוציולוגיה בקולג' ברקטון באוניברסיטת אדג'סטאו. העמיתים של ברקטון דנים במכירת חלק מאדמת המכללה למכון הלאומי לניסויים מתואמים (NICE), שצוות העובדים שלו כולל כבר חלק מסגל המכללה. המכירה שנויה במחלוקת מכיוון שחלקת האדמה המדוברת (Bragdon Wood) היא יער עתיק, שיש המאמינים שהיא מקום מנוחתו של הקוסם מרלין.

לאחר כריתת העסקה, מקורב ב-NICE בשם לורד פיברסטון מציע למארק משרה אפשרית במכון. בהדרגה מתגלה שפברסטון הוא התואר החדש של ריצ'רד דיווין, שליווה את פרופסור ווסטון בטיול למאדים בספר מחוץ לכוכב השקט.

אשתו של מארק, ג'יין, היא סטודנטית לדוקטורט באוניברסיטה. היא סובלת מסיוט מוזר הכולל מחזה של ראש כרות. היא פוגשת את גברת דימבל, אשתו של אחד המורים לשעבר שלה, שמפוטרת עקב מכירת הקרקע ל-NICE. כשג'יין מזכירה את חלומותיה, גברת דימבל מכוונת אותה לקבל ייעוץ ממיס איירונווד שמתגוררת באחוזה בעיירה הסמוכה סנט אן. ויכוח בין ג'יין ומארק מראה כיצד נישואיהם מתדרדרים.

לורד פיברסטון מציג את מארק ל-NICE, שם הוא מתוודע לאנשי הצמרת במטה שלהם בבלברי, ליד אדג'סטאו. מארק לא מצליח לגלות מה מקומו בארגון; אין לו משרה ברורה, אין לו מחויבות במשך זמן מה, ונראה שהוא זוכה לאהדה וחשדנות לסירוגין. מדען בשם ביל הינגסט, שמתפטר מה-NICE, מזהיר את מארק לצאת מהארגון. באותו לילה הינגסט נרצח באופן מסתורי.

במקביל, ג'יין אוזרת אומץ לבקר את מיס איירונווד בסנט-אן. מיס איירונווד, לבושה בשחור בדיוק כפי שג'יין חלמה עליה, משוכנעת שחלומותיה של ג'יין הם חזיונות של אירועים אמיתיים. מאוחר יותר, מוצגת ג'יין בפני הפילולוג ד"ר אלווין רנסום, גיבור שני הספרים הראשונים בטרילוגיית החלל של לואיס. הוא הפך לפנדרגון או ליורשו של המלך ארתור, שליט האומה של לוגרס, שמתואר בספר כצד הטוב של בריטניה. באופן ארצי יותר, הוא מנהל של קבוצה המתגוררת באחוזה בסנט-אן. הוא נמצא בקשר עם האויריסו (יחיד - אוירסה "Oyarsa"), יצורים מלאכים המנחים את כוכבי הלכת של מערכת השמש. כדור הארץ נמצא בהסגר: אוירסה המרדנית שלו (שהוא השטן) והשדים שלו לא יכלו לעבור מעבר למסלול הירח, והאוירסו האחר לא יכולים להגיע לכדור הארץ - משום כך הוא מכונה "הכוכב השקט".

מארק מקבל סוף סוף משימה: לכתוב בשם בדוי מאמרים בעיתונים התומכים ב-NICE, כולל שניים לשימוש לאחר מהומה שהם מתכוונים לעורר באדגסטאו. המהומה מתרחשת כמתוכנן, ומאפשרת לכוח המשטרה הפרטי של NICE להשתלט על העיירה. הם עוצרים את ג'יין, ש-NICE מעוניינים בה בשל יכולותיה הנפשיות, שהם חוששים שיגיעו לידי יריביהם. ראש משטרת NICE, אישה המכונה "פיירי" הארדקאסל, מתחילה לענות את ג'יין אך נאלצת לשחרר אותה כאשר מתפרעים פונים לכיוונה.

מארק שוב זוכה ליחס קר ומנוכר ב-NICE, אבל לאחר שיחה עם מדען איטלקי בשם פילוסטרטו הוא מוצג בפני ראש המכון. מסתבר שזהו ראש מילולי - זה של מדען צרפתי שנערף בגיליוטינה לאחרונה (כפי שג'יין חלמה). פילוסטרטו מאמין בטעות שהוא החזירו לחיים על ידי מאמציו שלו.

חלומותיה של ג'יין מראים אנשים החופרים את קברו של אדם שנקבר זה מכבר וכי האיש עזב. רנסום מסיק מהחלומות ש-NICE מחפש את גופו של מרלין, שבאמת קבור בבראגדון ווד, אם כי לא מת אלא מצוי במצב חסר-זמן ונצחי. ג'יין אמורה להדריך את חברי הקבוצה למקום שעליו חלמה.

המנהלים של NICE מנסים כעת לחזק את אחיזתם במארק על ידי הצגת ראיות מופרכות לכך שהוא רצח את ביל הינגסט. דבר זה גורם לתוצאה הפוכה כשהמשבר מעניק סוף סוף למארק את האומץ לעזוב את בלברי. הוא חוזר לאדג'סטאו בחיפוש אחר ג'יין, אך מוצא את דירתם ריקה ואת העיירה בשליטת NICE. מאוחר יותר הוא פוגש את ססיל דימבל, אחד מחברי מקהילת סנט-אן, ולמרות חששותיו מציע לעזור לו. מארק מתלבט יותר מדי על הצעתו של דימבל והוא נמצא ונעצר על רצח הינגסט.

באותו לילה, במהלך סערה כבדה, הן הקבוצה של סנט-אן והן אנשי NICE נמצאים בעקבותיו של מרלין, שככל הנראה קם לתחייה. באמצעות כוחות היפנוזה מרלין החליף את בגדיו שלו עם בגדיו של נווד, וכן השיג סוס פראי. הוא פוגש את הקבוצה של סנט-אן אבל רוכב הלאה משם. חברי NICE לוכדים את הנווד, ומאמינים שהוא מרלין.

מארק, בעודו מהרהר במשפטו והוצאתו להורג הקרבים, מגלה שהוא לא נעצר על ידי המשטרה אלא על ידי פקידים של NICE, ומנחש כי הם הרוצחים האמיתיים של הינגסט. להפתעתו נאמר לו שהוא אמור להיכנס כחניך לטבעת הפנימית של הקבוצה. כהכנה לכך הוא מתחיל תוכנית מוזרה בהובלת פרופסור פרוסט. התוכנית כוללת הכשרה שנועדה לטפח אובייקטיביות מוחלטת על ידי העברת הרגש למעמד של תופעה כימית. כלפי חוץ מארק משתתף בטקסים האלה (בידיעה שאחרת הוא יוצא להורג) אבל בתוך-תוכו מתחיל לדחות את כל מה שה-NICE מייצג.

מרלין מגיע לסנט-אן לפני רודפיו, שם הוא ורנסום משוחחים בלטינית. רנסום מגלה שיש כוחות שטן מאחורי ה-NICE ושמרלין אמור להיות לארח בגופו את האוירסו; מאחר שכוחות החושך פרצו את מחסום הירח בספרים המוקדמים יותר, הישויות השמימיות יכולות גם הן לחצות את המחסום ולהתערב בענייני האדם.

לג'יין יש שתי חוויות מיסטיות; הראשונה עם האויריסה של ונוס, והשניה עם אלוהים. לאחר דיונים עם גברת דימבל והמנהל, היא הופכת לנוצרית.

מרלין, שמארח בגופו את האוירסו, מתחפש לכומר באסקי ועונה על הפרסומת של נייס עבור מתורגמן לשפות עתיקות. הוא מהפנט ומראיין את הנווד (שבנייס עדיין מאמינים שהוא מרלין האמיתי) ושניהם מובאים למשתה. שם מרלין מבטא את קללת מגדל בבל על מנהיגי NICE שהתאספו, מה שגורם לכל הנוכחים לדבר ג'יבריש, ומונע מהם את היכולת לשתף פעולה. מרלין גם משחרר את החיות הרבות בהן NICE ערכו ניסויים. החיות הגדולות יותר הורגות את רוב הצוות של NICE .

בעוד רעידת אדמה הורסות את הבניין של NICE, לורד פיברסטון בורח לאדג'סטאו אך נהרג כאשר גם מקום זה נבלע באדמה. אחרים בורחים ומשוטטים לראש, שם מקריבים את פילוסטרטו, ווית'ר הורג את סטראייק, ווית'ר נהרג על ידי דוב. בינתיים, פרוסט מתאבד בכעס בחדר האובייקטיביות. מרלין עוזר למארק לברוח ושולח אותו לסנט-אן. האוירסה של ונוס משתהה באחוזה, מכיוון שכעת יש להעביר את רנסום חזרה לכוכב זה. כאשר מארק מגיע, חזיון של ונוס מוביל אותו לחדר כלות שג'יין הכינה עבורו.

מיקום והקשר 
הרומן מתרחש באנגליה שלאחר המלחמה, בעיירה האנגלית הבדיונית Edgestow, (עיירת-קצה) בשנת 1948 לערך על פי ציר הזמן הפנימי של 'הטרילוגיה הקוסמית'. הסיפור מתרחש בתוך אוניברסיטת אדג'סטאו, בתוך העיר הסמוכה, במטה החדש של נייס ובאחוזת סנט אן.

אלווין רנסום, שהוצג ברומן בפרק שבע, הוא הגיבור של שני הספרים הראשונים בטרילוגיית החלל של לואיס, ונקודת המבט שלו שולטת בנרטיב שלהם. לורד פיברסטון (לשעבר דיק דיווין) היה נבל ברומן הראשון, שיחד עם פרופסור ווסטון, חטף את רנסום למאדים מתוך אמונה מוטעית שבני המאדים רוצים קורבן אנושי. פיברסטון מזכיר ב "הכוח הנתעב הזה" את ווסטון שנרצח על ידי "האופוזיציה", הוא מתייחס לרנסום שהרג את ווסטון (שהפך לכלי קיבולת לדיבוק של שטן) בוונוס, כפי שמתואר בפרלנדרה . שני הספרים הראשונים מסבירים במלואם את המיתולוגיה של לואיס (המבוססת על שילוב של התנ"ך והקוסמולוגיה של ימי הביניים) לפיה כל כוכב לכת במערכת השמש נשלט על ידי רוח מלאכית. המיתוס הזה מוצג מחדש בהדרגה בסיפור הזה, שגיבוריו - מארק וג'יין סטודוק הקשורים לכדור הארץ - אינם מודעים למציאות הללו כאשר הסיפור נפתח.

נושאים ופילוסופיה 
מרכיב משמעותי בספר (לואיס דירג אותו כ"שני בחשיבותו") הוא להמחיש את האיוולת ההרסנית שבחיפוש אחר כוח ויוקרה בהשתייכות לקליקה שלטת או למעגל פנימי.<
קצת כמו הגנוסטים המוקדמים, המתנגדים העיקריים של "הכוח הנוראי הזה" בזים לגוף האדם ולכל החיים האורגניים. הם מתייחסים אליהם כחלשים, מושחתים ולא ראויים לנפש טהורה. כמו טרנס-הומניסטים מודרניים, הם מאמינים שניתן לשכלל את האנושות על ידי הגירה מתוך בשר ודם. לואיס מציג את ההשלכות של רעיונות אלה כסיוט דיסטופי: על ידי דחיית אלוהים ויצירתו, ה-NICE נופל בהכרח תחת שליטתם של השדים (אותם הם מדמיינים שגילו במסווה של "מאקרובים"). לואיס רמז לנושאים כאלה בעבר ב- The Screwtape Letters, שבו השד הבכיר Screwtape אומר לאחיינו שמטרתם היא "להפוך את המדע שלהם לרגש ולמיתולוגי עד כדי כך שמה שהוא, למעשה, אמונה ב [שדים] (אם כי לא תחת השם הזה) יתגנבו פנימה בזמן שהמוח האנושי יישאר סגור לאמונה ב[אלוהים]. [. . . ] אם ברגע שנוכל לייצר את העבודה המושלמת שלנו - הקוסם המטריאליסטי, האיש, לא משתמש, אלא באמת סוגד למה שהוא מכנה במעורפל 'כוחות' תוך הכחשת קיומן של 'רוחות' - אז סוף המלחמה יהיה באופק." 

הביקורת של לואיס איננה על המדע ככזה, או על תכנון מדעי, אלא על סוג החברה המתוכננת הטוטליטרית שהנאציזם והבולשביזם דהיינו: "האכזריות הממושמעת של אוליגרכיה אידאולוגית כלשהי".

כניגוד לכך, לואיס מציג את המציאות כתומכת בעקרונות נוצריים כמו החטא הקדמון הטבוע באנושות, חוסר האפשרות של בני אדם לשכלל את עצמם בנפרד מאלוהים, הטוב המהותי של הגוף הפיזי (אם כי כיום מושחת בחטא), כוח כל-יכול של אלוהים נגד כוחות הרשע המוגבלים בכוחם, וקיומם של מלאכים ושדים. במסגרת נוצרית זו, לואיס משלב אלמנטים מהאגדה הארתוריאנית וכן דמויות מיתולוגיות רומיות. בדרך זו, לואיס משלב סמליות מיתולוגית נוצרית, רומית ובריטית.

התפתחות והשפעות 
לואיס החל לכתוב את הכוח הנתעב הזה במהלך מלחמת העולם השנייה, וסיים את הטיוטה הראשונה ב-1943. במהלך המלחמה, לימד לואיס באוניברסיטת אוקספורד ובין פרויקטי כתיבה אחרים עבד על שני הספרים האחרונים של "טרילוגיית החלל" שלו - פרלנדרה (1943) ווהכוח הנתעב.

הרומן מתייחס ל"Numinor and the True West", שלואיס מייחס לזכותו יצירה שלא פורסמה באותו זמן של ג'. ר. ר. טולקין; הם היו חברים ועמיתים באוניברסיטת אוקספורד וחברים עמיתים ל-אינקלינגס. שגיאת הכתיב של נומנור הגיעה מהשמיעה היחידה של לואיס שטולקין אמר את השם באחת מקראותיו.

הפרשנות של צ'ארלס וויליאמס לאגדות המלך ארתור היו בעלי השפעה משמעותית על האלמנטים הארתוריאניים של הרומן. ברנטון DG Dickieson כותב, "הרעיון של ויליאמס על לוגרס מופיע בכוח המתועב הזה, ויוצר את המסגרת הספקולטיבית של דיאלקטיקה של טוב-רע בנרטיב האפוקליפטי של כרוניקת רנסום האחרונה הזו".

בהקדמה לספר, לואיס מודה לסופר המדע הבדיוני אולף סטייפלדון ולעבודתו: "מר סטייפלדון הוא כל כך עשיר בהמצאות שהוא יכול להרשות לעצמו להלוות, ואני כל כך מעריץ את ההמצאה שלו (אם כי לא מהפילוסופיה שלו) שאני צריך לא מרגיש בושה לשאול."

ביקורת והתייחסות 
כשנתיים לפני כתיבת "1984", סקר ג'ורג' אורוול את הכוח המתועב הזה עבור מנצ'סטר איבנינג ניוז, והעיר: "הרבה אנשים בעידן שלנו מבדרים את חלומות הכוח המפלצתיים שמר לואיס מייחס לדמויות שלו [המדענים של נייס], ואנחנו נמצאים בטווח ראייה של הזמן שבו חלומות כאלה יהיו ניתנים למימוש." הסקירה נכתבה זמן קצר לאחר ההפצצות הגרעיניות של הירושימה ונגסאקי . עם זאת, אורוול טען שהספר "היה חזק יותר ללא היסודות העל-טבעיים". במיוחד, אורוול התנגד לסיום שבו נייס מופלת על ידי התערבות אלוהית: "[לואיס] זכאי לאמונותיו, אבל הן מחלישות את הסיפור שלו, לא רק בגלל שהן פוגעות בתחושת ההסתברות של הקורא הממוצע אלא בגלל שלמעשה הם מחליטים נושא מראש. כשאומרים לאדם שאלוהים והשטן נמצאים בעימות, תמיד יודעים איזה צד ינצח. כל הדרמה של המאבק ברוע טמונה בעובדה שאין לאדם סיוע על-טבעי". עם זאת, אורוול עדיין טען שהספר "שווה קריאה".

לאונרד בייקון, תיאר את הספר כ"סיוט מזעזע אך במקומות רבים כסיוט מרהיב". הוא מתח ביקורת על דמותו של סטודוק כלא מעניינת וציין כי "קשה להתרגש מגחמותיה של דמות אקדמית צעירה, חסרת ביטחון ושאפתנות שעיקר עיסוקה הוא להיכנס למעגל פנימי, לכל מעגל פנימי", אך שיבח את המזימה המתוארת בספר: "המצוד של רנסום אחר מרלין האמיתי בזמן שהנבלים לוכדים את מרלין המזויף הוא חי כמו קטע מאת סטיבנסון." למרות שבייקון ראה בספר נחות במקצת משני קודמיו, הוא סיכם: "זה בדיוק מסוג הדברים שמשמחים את מעריציו של מר לואיס. והם צודקים להעריץ אותו. נצח, הפסד או תיקו - והמבקר לא חושב שהספר הזה מנצח לגמרי - מר. לואיס מוסיף אנרגיה למערכות שהוא בא איתן במגע."

פלויד סי גייל כתב שהספר "נושא את החותמת האותנטית של הדמיון המדהים של יוצרו".

ג'ון הלדיין פרסם שני מאמרים שתוקפים את השקפותיו השליליות של לואיס על מדע וקידמה, כפי שראה אותן; הראשון היה תחת הכותרת "Auld Hornie, FRS". תגובתו של לואיס לא פורסמה בחייו.

אליסטר מקגראת' אומר שהרומן "מראה כי [ק.ס. לואיס] היה קול נבואי, המציע אתגר רדיקלי לחוכמה החברתית המקובלת של דורו שלו".

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ספרי 1945
ספרי מדע בדיוני
ק.ס. לואיס