אנג'לינה בלאוף

אנג'לינה בלאוף (בספרדית: Angelina Beloff, ברוסית: Ангелина Белова;  23 יוני 1879 - 30 בדצמבר 1969) הייתה אמנית ילידת רוסיה שעשתה את רוב עבודתה במקסיקו. עם זאת, היא ידועה יותר כאשתו הראשונה של דייגו ריברה, ועבודתה הייתה בצל עבודתו וציורי נשותיו המאוחרות. היא למדה אמנות בסנקט פטרבורג ולאחר מכן נסעה להתחיל את קריירת האמנות שלה בפריז בשנת 1909. באותה שנה פגשה את ריברה ונישאה לו. ב-1921, ריברה חזר למקסיקו, השאיר את בלאוף בפריס והתגרש ממנה. היא מעולם לא נישאה מחדש. בשנת 1932, באמצעות קשריה עם אמנים מקסיקנים שונים, היא קיבלה אישור לחיות ולעבוד במקסיקו. היא עבדה כמורה לאמנות, יוצרת מופעי מריונטות והציגה מספר תערוכות בשנות ה-50. רוב עבודתה נעשתה במקסיקו, תוך שימוש בדימויים מקסיקניים, אבל הסגנון האמנותי שלה נשאר אירופאי. ב-1978 כתבה הסופרת אלנה פוניאטובסקה רומן המבוסס על חייה.

חיים 
אנג'לינה בלאוף נולדה בסנט פטרסבורג, רוסיה בתקופת הצארית, וגדלה שם במשפחה אינטלקטואלית.  היא נכנסה לאקדמיה לאמנויות של סנקט פטרבורג בשנת 1905 מכיוון שהעיר הייתה אז מרכז האמנות הרוסית. המורים של בלאוף עודדו אותה לעבור לצרפת כדי להמשיך ללמוד, מה שעשתה לאחר מות הוריה בשנת 1909. היא התגוררה בפריז בתמיכת ממשלת רוסיה וכן בתמיכת קרן נאמנות ממשפחתה, ועבדה תחילה בסטודיו של אנרי מאטיס ומאוחר יותר בסטודיו של ציירים אחרים. במהלך תקופה זו, למדה את טכניקות ההדפס של חריטה בעץ ומתכת וזכתה להכרה על הציור והרישום שלה. היא גם עבדה כמורה לאמנות.

בראשית המאה ה-20, צרפת הייתה בחזית החידושים באמנות הציור העולמי, ולכן משכה פריז אמנים ממדינות רבות. שם היא פגשה את דייגו ריברה במהלך טיול עם האמנית הספרדית מריה בלנצ'רד לבריסל. ריברה התאהב בה, והן התחתנו בפריז בסוף 1909. נולד להם ילד אחד בשם מיגל אנחל, שמת מסיבוכי ריאות כשהיה בן ארבעה עשר חודשים. חייהם של בני הזוג בפריז לא היו קלים, מבחינה כלכלית, במיוחד במהלך מלחמת העולם הראשונה.

היא עבדה בעבודות שונות, והקריבה את הפיתוח היצירתי שלה כדי שריברה יוכל לצייר. היא השאירה יומן מחייה עם ריברה המתאר את חייהם הפרטיים, חילופי הרעיונות שלהם כציירים ומצבעי פרויקטים משותפים, כמו גם על האינטראקציה עם ציירים אחרים בני זמנם. בשנת 1921, ריברה נקרא לחזור למקסיקו לצייר את המדינה לאחר המהפכה המקסיקנית. בלאוף לא התלוותה אליו מכיוון שלא היה להם מספיק כסף לנסוע. ריברה מעולם לא שב לאירופה והתגרש ממנה. הוא המשיך לשלוח לה כסף גם לאחר הגירושים. היא התבודדה, לאחר שריברה התחתן עם גואדלופה מרין.

במשך שתים עשרה שנים היא הייתה בקשר עם אמנים מקסיקנים אחרים. היא הוזמנה לבוא למקסיקו כדי לחיות שם על ידי הסופר אלפונסו רייס והאומן חרמאן קואטו שהגיעו למקסיקו ב-1932. היא חיה 37 שנים במקסיקו, המשיכה בקריירת האמנות שלה וייסדה מספר מוסדות ציבוריים המוקדשים לאמנויות. היא מתה במקסיקו סיטי ב-30 בדצמבר 1969, בגיל 90.

קריירה 
היא עבדה בצבעי שמן, צבעי מים, תחריטים, צילום, אמנות גרפית, יצרה בובות, בצבעי גואש ורישום ויצרה דיוקנאות, נופים, איורים חינוכיים ואחרים, סצנות במה ומריונטות. בלאוף הפיקה את רוב עבודתה במקסיקו. כציירת עבודתה העיקרית הייתה פורטרטים וצבעי מים. עבודת התחריט שלה נועדו בעיקר לאיור ספרים באירופה. היא הייתה מאסטר ברישום ויצרה טכניקות חדשות בתחריט.

רוב התחריטים, צבעי המים והשמן שלה נמצאים באוספים ציבוריים ופרטיים כולל אלה של המוזיאון לאמנות מודרנית במקסיקו סיטי, המוזיאון הלאומי לאמנות של מקסיקו ואוסף בלאיסטן. עם זאת, מספר רב מיצירותיה, במיוחד רישום ותחריטים במתכת ועץ הם חלק מהאוסף של מוזיאון דולורס אולמדו. זהו האוסף החשוב ביותר של עבודתה שכן הוא מכיל מבחר של רישומים, צבעי מים, גרפיקה ושמן. האוסף נרכש על ידי המוזיאון ב-1994, ולמעט ציור השמן בשם Tepoztlan, כולם מהקריירה המוקדמת שלה, בצרפת בראשית המאה ה-20.

היא הייתה אחת ממספר אמנים זרים שהוזמנו למקסיקו כדי לעזור לעצב את הדמות התרבותית של המדינה בעשורים שלאחר המהפכה המקסיקנית. היא החלה לעבוד כמורה לרישום ותחריט בבתי ספר ובסדנאות. חלק ניכר מעבודות ההוראה שלה היה קשור ליצירת תיאטרון ילדים, במיוחד מריונטות, בובות ותפאורה על הבמה. היא יצרה מספר מריונטות בולטות כולל אחת בשם "פסטיליטה".

במהלך חייה, עבודתה הואפלה על ידי יחסיה עם ריברה, יחד עם נשותיו האחרות, גואדלופה מרין ופרידה קאלו. עבודתה כמעט ולא ידועה. אין אוספים גדולים לזכרה ותערוכות של עבודותיה נדירות. הייתה הצגה של עבודתה, תוך התמקדות בתחריט שלה בשנות ה-80 במוזיאון קאסה אסטודיו דייגו ריברה אי פרידה קאלו. בשנת 2012, הייתה רטרוספקטיבה של עבודתה במוזיאון של דייגו ריברה עם תשעים יצירות. אפילו ספרי המהדורה המוגבלת שהיא איירה כמעט בלתי ניתנים להשגה.

שני ספרים על חייה יצאו לאור. אלנה פוניאטובסקה כתבה רומן ב-1978 המבוסס על מערכת היחסים של בלאוף עם ריברה שעובד לשידור ברדיו, ולאחר מכן תורגם לאנגלית.

יצירות האמנות שלה היו מיזוג של סגנונות אירופאים עם דימויים וצבעים מקסיקניים, כשההשפעות האמנותיות העיקריות שלה היו מאטיס, סזאן ופיקאסו. הציור שלה מראה את השפעתו הגדולה של סזאן. השפעה זו נראית בעיקר בטבע דומם, דיוקנאות ובמספר נופים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ציירות רוסיות
ילידות 1879
נפטרות ב-1969