סתרי צוקים

סִתְרִי צוּקִים (שם מדעי: Prunella collaris) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסתריים.

בישראל הוא חורף נדיר למדי. רוב התצפיות הן מהר הארבל, שם חרף באופן קבוע עד שנות התשעים, אך מאז כבר אינו קבוע. בנוסף נצפה מספר פעמים במצוקים בגליל, בגולן, ובמדבר יהודה.

טקסונומיה ואטימולוגיה 
המין תואר על ידי חוקר הטבע האוסטרי ג'ובאני אנטוניו סקופולי ב-1769. הוא טבע את השם המדעי Sturnus collaris ותיעד אותו לראשונה באזור קרינתיה בדרום אוסטריה. מין זה ממוקם כעת בסוג סתרי שהוגדר על ידי חוקר הצפרות הצרפתי לואי וייו בשנת 1816. סתרי צוקים, יחד עם סתרי הימלאי, מופרדים לפעמים משאר הסתרים, לסוג Laiscopus.

שם הסוג Prunella הוא מגרמנית Braunelle, "חום" עם צורת הקטנה. שם המין הספציפי collaris הוא מלטינית ומשמעותו "של הצוואר". השם האנגלי "Accentor" הוא מלטינית ופירושו אדם ששר עם אחר.

ישנם תשעה תת-מינים מוכרים:
 PC. collaris (סקופולי, 1769) – דרום מערב אירופה עד סלובניה והרי הקרפטים, צפון מערב אפריקה
 PC. subalpina (ברהאם, 1831) – קרואטיה עד בולגריה ויוון, כרתים ודרום מערב טורקיה
 P. c. montana (הבליץ, 1783) – מצפון ומזרח טורקיה עד לקווקז ואיראן
 PC. rufilata (סברצוב, 1879) – צפון מזרח אפגניסטן וצפון פקיסטן דרך הרי מרכז אסיה למערב סין
 P. c. whymperi (בייקר, 1915) – מערב ההימלאיה
 PC. nipalensis (בלית', 1843) – מרכז ומזרח ההימלאיה עד דרום מרכז סין וצפון מיאנמר
 PC. tibetana (ביאנצ'י, 1905) – מזרח טיבט
 P. c. erythropygia (סווינהו, 1870) – מזרח קזחסטן ודרום מרכז סיביר עד צפון מזרח סיביר, יפן, קוריאה וצפון מזרח סין
 PC. fennelli (דייגנן, 1964) – טייוואן

תפוצה ובית גידול 
הוא נמצא ברחבי ההרים של דרום אירופה הממוזגת, לבנון ואסיה בגבהים מעל 1,800 מטר. הוא יציב בעיקר, עם נדידה אנכית מקומית מהגבהים לאזורים נמוכים ועוינים פחות בחורף. חורף נרחב יותר בקווי רוחב נמוכים יותר, ולעיתים נדירות פרטים משוטטים מזדמנים לצפון אירופה.

את עונת הקינון הוא מעביר במצוקים והרים סלעיים או אזורי אחו אלפיני, בין קו העצים לקו השלג בגבהים שבין 1,800–3,000 מטר.

מחוץ לעונת הקינון הוא נמצא גם ברום נמוך יותר, ומעדיף אזורים סלעיים עם צמחייה נמוכה, לעיתים קרובות גם ליד מגורי אדם וחוות.

תיאור 

סתרי צוקים גדול במקצת מסתרי מצוי, אורכו כ-15–17.5 ס"מ. יש לו גב חום מפוספס, הדומה במקצת לזה של דרור הבית, אבל למבוגרים יש ראש אפור וכתמים חומים-אדומים בחלקים התחתונים. יש לו מקור מחודד עדין של אוכל חרקים.

הזוויגים דומים, אם כי לזכר עשויה להיות יותר ניגודיות בניצוי. לציפורים צעירות יש ראש וחלקים תחתונים חומים יותר.

התנהגות

קינון 
הוא בונה קן מסודר נמוך בתוך שיח או נקיק סלע, אותו הוא בונה מעשב, טחב, וגבעולים, ומרפד אותו בשיער ונוצות. בתטולה 3–5 ביצים בצבע כחול-שמיים ללא כתמים.

מערכות יחסים 
מערכות היחסים מעניינות במיוחד. טריטוריות הקינון תפוסות על ידי קבוצות רבייה של שלושה או ארבעה זכרים עם שלוש או ארבע נקבות. אלו ציפורים לא מונוגמיות ולהן מערכת הזדווגות חברתית . לזכרים יש היררכיה דומיננטית, כאשר זכרי האלפא בדרך כלל מבוגרים יותר מאלו שמתחתיהם. נקבות מחפשות להזדווג עם כל הזכרים, אם כי זכר האלפא עשוי לגונן עליהן מפני הזדווגויות של זכרים בדרג נמוך יותר. בתורם, זכרים מחפשים הזדווגות עם כל הנקבות. נעשה שימוש בפרופיל DNA כדי להראות שבתוך מחזורי קינון, יש לעיתים קרובות אבהות מעורבת, על אף שהנקבה אינה תמיד האם האמיתית של הגוזלים הגדלים בתוך הקן שלה. הזכרים יספקו מזון לגוזלים במספר קנים בתוך הקבוצה, תלוי אם הזדווגו עם הנקבה או לא - הזכרים מספקים טיפול רק כאשר יש סיכוי שהם האבות האמיתיים של הגוזלים.

תזונה 
הוא ניזון בעיקר מחרקים, בנוסף על עכבישים, שבלולים קטנים, שלשולים, ומעט מקור צמחי.

סטטוס 
כיוון שטווח התפוצה שלו נחשב רחב ומגמות השינוי באוכלוסייה יציבות, סווג מין זה כללא חשש לפי הרשימה של האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע.

האוכלוסייה האירופית מונה בין 77,900–149,000 זוגות, ומעריכים שהם כ-10% מכלל האוכלוסייה, ומכאן משערכים את כלל האוכלוסייה העולמית בין 1,560,000—2,980,000 פרטים.

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים 

 קטעי וידאו, תמונות וצלילים של סתרי צוקים, באתר ebird
 Xeno-canto: הקלטות אודיו של סתרי צוקים

הערות שוליים 

טקסונים שתוארו בידי ג'ובאני אנטוניו סקופולי
בעלי חיים שתוארו ב-1769
סתריים