הקפטן

הקפטן (בגרמנית: Der Hauptmann; באנגלית: The Captain) הוא סרט דרמה היסטורי גרמני שחור-לבן בבימויו של  ובכיכובו של מקס הובאכר אשר יצא לאקרנים ב-2017. עלילתו מבוססת על סיפורו האמיתי של פושע המלחמה וילי הרולד, אשר התפרסם לאחר שבשלהי מלחמת העולם השנייה גנב את זהותו של קצין לופטוואפה בדרגת קפטן והורה על הוצאתם להורג של מאות עריקים.

עלילה 
במהלך השבועות האחרונים של מלחמת העולם השנייה מוצא את עצמו וילי הרולד, חייל צעיר בשורות הלופטוואפה, נמלט מפני חוליית קומנדו גרמנית של המשטרה הצבאית, המבקשת להוציאו להורג בגין עריקות. בתום המרדף הוא מצטרף אל עריק נוסף ויחד הם מוצאים מקלט בבית הרוס. באישון הלילה יוצאים השניים לחפש אחר מזון, אולם זוג איכרים דוקרים את חברו למוות באמצעות קלשון, והרולד נאלץ לנוס על נפשו.

לאחר לילה ארוך וקפוא נתקל הרולד במכונית התקועה בצדי הדרך, ככל הנראה לאחר שנפגעה מהפצצה ארטילרית. בתוכה הוא מוצא מזוודה עם מדי קצין לופטוואפה בדרגת קפטן, מלאת עיטורים ומדליות. הוא ממהר להחליף את בגדיו הבלויים באלו הנקיים ומתחיל להתאמן בהצגה של דמותו החדשה.

כעבור זמן מה מגיע למקום גפרייטר פרייטאג, חייל זוטר המניח כי הרולד הוא קפטן מן המניין ומציע לחלץ עבורו את הרכב מהבוץ. השניים נוסעים לדרכם בזמן שהרולד מתחיל להבין את גודל הכוח שנפל לידיו בזכות המדים שמצא.

לקראת הערב הם מגיעים לפונדק בו טוען הרולד בפני אנשי העיירה כי נשלח בידי הממשלה על מנת לפצות אותם על אבדותיהם מנזקי המלחמה. להוטים להשיב חזרה את כספם, שוקעים יושבי הפונדק בתיעוד הרכוש שאיבדו, בזמן שהרולד ופרייטאג סועדים את לבם ופורשים לישון בנוחות. במהלך הלילה מתעורר הרולד בשל רעש לא ברור, ובהסיטו את הוילון בחדרו נדהם לגלות המון זועם אוחז קלשונים ולפידים על סף הדלת. בעל המקום טוען בפניו כי תפסו גנב בשעה שעסק בביזת מזונם, ודורש להביאו לצדק. בתגובה, שולף הרולד את אקדחו ומוציאו להורג.

בבוקר למחרת חוזרים הרולד ופרייטאג לחווה בה נהרג חברו העריק, שם הם מגלים מספר חיילים גרמנים בוזזים את האיכרים ושותים לשוכרה בביתם, וביניהם גפרייטר קיפינסקי, חייל אלים וחמום מזג. הם מצטרפים במהרה לשורותיו של הרולד, יחד עם שני חיילים נוספים אשר נקלעים לדרכם, הנושאים סוללה ארטילרית ניידת.

כאשר נלכדת הקבוצה בידי פטרול של הפלדז'נדרמרי מצליח הרולד להתל במפקדם, קפטן שיכנר, כי הוא קצין מבצעים מיוחדים הנתון לפיקודו הישיר של אדולף היטלר בכבודו ובעצמו, אשר הטיל עליו את התפקיד לדווח לו באופן אישי על המתרחש מאחורי חזית הלחימה. הרולד מציע להצטרף אליו בדרכו אל מחנה עבודה מספר שתיים באמסלנד. בהגיעה למחסום כביש נתקלת השיירה בקפטן יונקר, מפקד החוליה שניסתה ללכוד את הרולד מספר ימים קודם לכן, אולם הוא אינו מזהה אותו.

עם הגעתם למחנה מזמין קפטן יונקר את הרולד לבוא לשתות עמו ויחד הם פוגשים את שטורמאבטיילונג-פיהרר קארל שוטה, מפקד המשמר במחנה. השניים מספרים להרולד על בעיית הצפיפות שנוצרה במקום לאחר העברת כלל העריקים הגרמנים לידיהם, מחמת התקדמות האויב המהירה ופירוק מחנות העבודה בחזית. הרולד מציע לסייע להם בתמורה לאספקה עבור חייליו, אך מבקש להעריך תחילה את המצב.

שוטה מוביל את הרולד וקיפינסקי אל צריף העצורים וממשיך לבדו אל מנהל המחנה, הנסן, בכדי להודיע לו על ההתרחשויות האחרונות. הנסן אוסר עליו להמשיך ללא ליווי, בטענה כי לורמאכט ולאס אה אין את הסמכות הנחוצה לכך ללא אישור מטעם בית הדין הפולקסגרישטהוף. בינתיים מוציאים אנשיו של הרולד חמישה עריקים להורג ושודדים את השאר. הנסן נדהם לגלות מבעד לחלון חדרו את שומרי המחנה חופרים תעלה עמוקה בהכנה להוצאה להורג המונית.

הנסן מוצא את שוטה והרולד שותים להנאתם ודורש מהם להפסיק את הטבח באופן מיידי עד להמצאת האישורים המתאימים. הוא מטלפן לדוקטור ת'יאל, הממונה על האסירים מידי בית הדין, אשר מצווה עליהם לחדול לאלתר. הרולד עוזב את המקום בכעס, אולם שוטה מרגיע אותו באומרו כי הוא מכיר את הגאולייטר באזור. לבסוף מכיר הגסטפו בסמכותו של הרולד לערוך משפט שדה ומודיע על כך להנסן.

האסירים נלקחים בקבוצות של שלושים לעבר התעלה ומוצאים להורג בטבח המוני עד לרדת הלילה, לעיתים בסיוע התותח הארטילרי של הרולד. לפני מותם הם שרים את השיר וסטרולדליד. לאחר מכן עורך סגל המחנה משתה חגיגי לכבודו של הקפטן הצעיר, בו הוא פוגש את אשתו של שוטה, גרטה, ושני שחקנים גרמנים המשתתפים גם הם במעשי הרצח מאוחר יותר. אט-אט הופך המשתה לבילוי אלים ומלא טירוף בו שותים החיילים לשוכרה ורוצחים את אסירי המחנה להנאתם.

בבוקר למחרת נהרס המחנה בהפצצות אוויריות של הצבא הבריטי. הרולד לוקח את קומץ החיילים ששרדו ועוזב לעיירה השכנה, בה הוא רוצח את ראש העיר ופותח בחגיגת התהוללות של שתייה ואורגיות. אחת הנשים, אירמגרד, בוחרת בקיפינסקי על פניו. בשל כך, ובשל חוסר ציותו החוזר ונשנה, מוציא אותו הרולד להורג.

כעבור זמן מה מסתערים הפלדז'נדרמרי על בית המלון בו שוכנים הרולד ואנשיו ועוצרים אותם. הרולד נלקח לבית משפט צבאי, אולם אינו מורשע הודות להתערבותם של קפטן יונקר והתובע הצבאי. התעכבות התהליכים מעניקה לו את ההזדמנות לברוח דרך חלון תאו. בסצנה האחרונה הוא נראה נעלם לתוך יער אפל מלא בשלדים.

הקרדיטים מוצגים על גבי סצנה בה נראים הרולד ואנשיו מסתובבים בחופשיות בגרמניה של ימינו ומטרידים את העוברים ושבים; הם מכוונים עליהם את נשקיהם באיום, מחפשים על גופם ללא רשות ובוזזים את רכושם.

ליהוק

פרסים

הפקה

בימוי 
כאשר נשאל שוונטקה בראיון לדויטשה ולה כיצד הגיע לביים את הסרט, ענה כי חיפש סיפור העוסק באנשי המפתח השלישיים, הרביעיים והחמישיים של המלחמה, דהיינו לאו דווקא בכירי הצמרת הנאצית וחברי המעגל הפנימי של אדולף היטלר. לדבריו,  וציין שאחד מהם הוא  מ-1977, .

כמו כן הוסיף כי רצה לביים סרט מודרני שבאופן ברור צולם בימינו, אולם כזה אשר יסתכל לאחור דרך הדעות הקדומות והפילטרים שמעוותים את ראייתנו, ולפיכך ייחשב ליצירה מופשטת. אף על פי שהעלילה מתרחשת בזמן מלחמת העולם השנייה ב-1945, לדעת שוונטקה עוסק הסרט גם באופן כללי במצבו של העולם.

בנוגע לדמותו של וילי הרולד התייחס שוונטקה באומרו, .

לאחר שסיים שוונטקה את מחקריו בפרופילאות פושעי מלחמה ומשפטיהם כהכנה לקראת כתיבת הסרט, החליט שהצגתו של הרולד כסוציופת או פסיכופת לא תתרום מאומה, מאחר שלא הייתה זו אשמתו, אלא אשמת המערכת כולה; .

שוונטקה החליט לצלם את הסרט בשחור-לבן. הוא ציטט את מייקל פאוול, אשר ייעץ למרטין סקורסזה לפני שצילם את סרטו השור הזועם מ-1980, , ואכן, ההתמקדות במעשי הטבח שבסרט היא יותר על הטובחים מאשר על הנטבחים.

מימון 
הפקת הסרט נעשתה על ידי  מחברת ,  מסרטי אלפמה, ופיוטר דזייקול ואווה אווה פוסזקזינסקה מסרטי אופוס. הסרט קיבל מענק התחלתי בסך מאה אלף אירו ומענק פיתוח בסך ארבעים אלף אירו מידי קרן קולנוע גרמנית-פולנית. קרן  תרמה ארבע מאות אלף אירו נוספים.

מהצד הגרמני, קיבל הסרט תמיכה כלכלית עבור כתיבת התסריט מידי הענף למימון של  בסך שבע מאות עשרים ושלוש אלף אירו.  תרמה ארבע מאות וחמישים אלף אירו נוספים.  בגרמניה תרמה שלוש מאות וארבעים ותשע אלף אירו, יחד עם חברת הקולנוע באדן-ורטמברג, אשר תרמה מאה ושישים אלף אירו. חברת ההפקה מיטלדויטש מדינפורדרונג הוסיפה שלוש מאות וחמישים אלף אירו, וגוף המימון  תרם כמאה אלף אירו. בסך הכל נאמד התקציב הסופי של הסרט בכ-5.8 מיליון אירו.

צילום 
הצילומים החלו ב-10 בפברואר 2017, והתרחשו בערים ורוצלב וזגוז'לץ שבפולין, וכן בשדה התעופה של העיר מירוסלאבייץ, עד ה-10 באפריל אותה שנה. מספר ימי צילומים התקיימו גם בעיר גרליץ שבגרמניה, ובאזורים הסובבים אותה, כגון העיירות שופסטאל וקוניגשיין.

הסרט צולם בסדר כרונולוגי על ידי הצלם פלוריאן בלהאוס. כל הסצנות צולמו בשחור-לבן למעט אחת; לאחר שהרולד ואנשיו עוזבים את המחנה ההרוס, מופיע הכיתוב, "עמוד לבנים מהשער הוא כל מה שנותר ממחנה עבודה מספר שתיים. כל השאר הפך לשדה", ואחריו מוצג שוט קצר בצבע של השדה המוזכר.

אחד ממקומות הצילום העיקריים היה בפולין, שם נבנו הצריפים של מחנה העבודה, אשר פוצץ מאוחר יותר על מנת להעניק גוון ריאליסטי יותר להפצצות המתוארות של חיל האוויר הבריטי. האפקטים המיוחדים הופקו על ידי חברת מקוויז'ן, המתמחה ביצירת אפקטים ויזואליים ממוחשבים.

פסקול 
הפסקול הולחן בידי מרטין טודשארו, ומשלב צלילים אינדסטריאליים יחד עם מנגינות שונות שהתפרסמו בתקופת הרייך השלישי. בתחילת חודש אפריל 2018 יצא אלבום הסרט הכולל שמונה עשרה שירים.

הפצה 
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-7 בסטפמבר 2017, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. מאוחר יותר באותו החודש הוקרן הסרט גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, בו היה מועמד לפרס צדף הזהב עבור הסרט הטוב ביותר. בדצמבר אותה שנה הופיע הסרט בפסטיבל הקולנוע האירופאי.

הטריילר הראשון של הסרט יצא בינואר 2018. ב-22 אותו החודש הוצג, בהקרנת הבכורה הגרמנית הראשונה שלו, כסרט שפתח את  בזארבריקן. הסרט הופץ בבתי הקולנוע בגרמניה ב-15 במרץ, ובארצות הברית ב-27 ביולי.

הגבלת גיל 
בגרמניה דורג הסרט כ-FSK 16, דהיינו הצפייה בו הותרה רק מגיל שש עשרה ומעלה; בהצהרת הפתיחה נכתב, .

ביקורת 
הסרט זכה לביקורות חיוביות אשר שיבחו את כתיבתו תוך מתן דגש על הצד המאיים והכאוטי שהופיע בדמותו של קפטן הרולד והטבח שהתחולל במחנה העצורים. מספר השוואות נעשו בינו לבין סרטי מלחמה אחרים, כגון רשימת שינדלר מ-1993 והנפילה מ-2004.

אתר האינטרנט עגבניות רקובות העניק לסרט ציון חיובי של 83% מתוך סיכום של חמישים ושלוש ביקורות, עם ציון ממוצע של כ-7.60 נקודות. הקונצנזוס הכללי שהביע צוות המבקרים של האתר מסר כי, .

עיתונים 
אפריל וולף מהוילג' ווייס טענה כי הסרט הוא למעשה מחקר פסיכולוגי אחר שורשי הפשיזם בלבו עתיר הפחד של האדם. לדבריה, חזונו של רוברט שוונטקה עבור וילי הרולד, אשר מאוחר יותר קיבל את הכינוי , הוא מצמרר אך משעשע בעת ובעונה אחת. תחילה נראה הרולד בעיניה כאדם תמים בעל מראה ילדותי, אולם מהרגע בו הוא לובש את מדי הקפטן מתחילים תווי גופו והתנהגותו לשדר סימנים מאיימים יותר. כמו כן קיימה וולף השוואה בין הסרט ובין ניסוי הכלא של סטנפורד, והתייחסה להתפרקות המסגרת המוסרית של האדם אל מול צורות שונות של סמכות.

פיטר ברדשאו מהגרדיאן תיאר את הסרט כסיוט גרמני הקורס אל תוך אימת המציאות הקלסטרופובית של התבוסה המתקרבת והבלתי נמנעת במלחמה. הוא הצביע על הדמיון בין הקפטן ל מ-1979 ו מ-2015, והציע כי הרעיון לצלם את הסרט בשחור-לבן אולי הגיע מרשימת שינדלר מ-1993. כמו כן שיבח את הופעתו של הובאכר, אולם ציין כי אף על פי שלדעתו מרבית הדמויות בסרט הבחינו בהצגתו של הרולד, בכל זאת החליטו להתעלם מכך עבור קידום מטרותיהן האישיות.

ונדי אייד מהאובזרבר העניקה לסרט ביקורת חיובית וכינתה אותו דרמת מלחמה מצוינת, יצירה אשר ; בנוגע לדמותו של הרולד אמרה כי אם בגדיו של האדם הם אלו שיוצרים אותו, הרי שבמקרה שלו הם יצרו מפלצת.

רוברט אבל מהלוס אנג'לס טיימס כתב ביקורת אמביוולנטית במקצת על הקפטן. לטענתו הסיפור עליו הוא מבוסס מכוער מדי מכדי להיות מהדהד, וזאת על אף הסינמטוגרפיה עוצרת הנשימה שלו וסגנון הצילום הנועז המאפיין אותו, אשר מזכיר סרטי מלחמה אפיים מהעבר.

פיטר קיאו מהבוסטון גלוב טען כי האנרכיה והכאוס הנחשפים בסרט עשויים לספק הצצה לקראת מה ארמגדון עשוי לטמון בחובו, ; לדבריו, שוונטקה מדגים בסרט באיזו קלות יכולה החברה להחליק לתוך המלכודת הפשיסטית ולקחת תחת חסותה זוועות ופשעי מלחמה; לדעתו, מעמיד הסרט פנים שהוא יצירה רצינית העוסקת בבנאליות של הרשע, אך בחלקים מסוימים, זה בדיוק מה שהוא.

מייקל פיליפס מהשיקגו טריביון תיאר את הקפטן כמעין קומדיה שחורה בה הומור גרדום מתפזר כמו ענן אבק מעל הסרט, אשר מתחיל עם דמות אחת, וילי הרולד, אליו מצטרפות דמויות נוספות המסייעות לו במערבולת רחבה יותר של טבח. לטענתו של פיליפס, הסרט מוצג דרך שתי נקודות מבט; הראשונה היא של הרולד, שחקן אשר מגלם שחקן, אדם בעל ראייה חודרת וקרה כקרח, והשנייה של פרייטאג, יד ימינו, אשר מצפונו רועד תחת מסכת הזוועות אליה נקלע.

ג'יי. אר. ג'ונס מה כתב כי אף על פי שהסרט צולם בשחור-לבן, העלילה הנראית לעין היא שחורה לחלוטין, ולמעט תחושות הכעס שחש וילי הרולד כלפי הנסיגה הגרמנית, אותן הוא משקף בפעולותיו, היא מעניקה מבט מוגבל מאוד לתוך דמותו האכזרית וקרת הרוח. לדבריו, הסצנות המוקדמות בהן מתחיל הרולד לתפוש את הכוח הקסום הגלום בבגדי הקפטן החדשים שמצא הן נקודת השיא של הסרט.

מגזינים 
פיליפ דה סמליין מטיים אאוט כינה את הסרט ; לדבריו, הסרט הוא אלגוריה מהפנטת, מערערת וגאונית של הדרך בה משחית הכוח את האדם. לטענתו מדובר במעין סאטירה העוסקת באובססיה הנאצית עם אסדרה ודייקנות כתירוץ למתן לגיטימציה למעשי הזוועה שהתרחשו במהלך המלחמה, המעלה בסופה נקודה חשובה: כאשר נגמרו להם האנשים לרצוח, הם החלו לרצוח אחד את השני.

ניק ג'ונסטון מואניהלנד תיאר את הקפטן כסרט אימה אמיתי, בו ניתן לראות את מסכת השפיות, או ליתר דיוק, את מדי השפיות, ומה קורה כאשר הם מקבלים את הסמכות החוקית "להחליק" ולתת לבעליהם לעשות כרצונם. לדבריו, וילי הרולד הוא אביון אשר מצליח להתלבש בבגדי מלוכה הודות לצירופי מקרים ונסיבות אקראיות לחלוטין, ובדומה לאדם אשר מעולם לא היה בשליטה עד כה, הוא מעניק חופש לפנטזיות האלימות ביותר שלו. כמו כן כתב כי לאורך הצפייה ניתן להרגיש את הדי הסרט סאלו או מאה ועשרים ימי סדום מ-1975, וכי ישנם גם מספר סנטימנטים המזכירים את הנפילה מ-2004, בהתייחס לצורך שנוצר אצל בני אדם להיתלות בסמכות או במבנה היררכי של כוח בכל פעם בה מציאותם מתחילה לאבד את יציבותה.

אתרי אינטרנט 
באתר האינטרנט של מבקר הקולנוע המנוח רוג'ר אברט, טען גלן קני כי שוונטקה ביקש להציג כיצד אדם קטן, אולי הקטן ביותר, מסוגל לעלות לעמדה רבת כוח כאשר הוא מקבל את הסמכות המתאימה, בין אם בכוונה ובין אם במקרה.

דומיניק גריפין מספקטרום קולטור כתב כי הקפטן הוא הלכה למעשה מותחן פסיכולוגי היוצר בצופים בו מתח רב כנגד ימיה האחרונים של גרמניה הנאצית. לדבריו, רמז הסרט תחילה על כוונתו להציג כיצד משחית הכוח את האדם שבידיו הוא נמצא. אולם לבסוף התגלתה דמותו של וילי הרולד כאחת המחפשת הרבה יותר מהישרדות ותו לא, ולטענתו של גריפין, רצה הרולד לחיות את הפנטזיה הנהדרת ביותר שיוכל להגשים.

דיוק היסטורי 

עלילת הסרט מבוססת על מעלליו של פושע המלחמה וילי הרולד ועוקבת אחריהם באופן קרוב. וילי הרולד בן ה-19 דאז, הופרד מיחידתו ב-3 באפריל 1945 ומצא מדים של קצין לופטוואפה בין הערים  ו. לאחר שהציג את עצמו כקפטן, הצליח לאסוף חיילים מפוזרים נוספים, חלקם עריקים, ביניהם ריינהרד פרייטאג, וצעד יחד עם צבאו הקטן בעל שלושים החיילים לעבר אמסלנד.

כאשר הגיעה הקבוצה למחנה העבודה אשנדורפרמור ב-11 באפריל, לקח הרולד את השליטה במקום לידיו בטענה כי, , ופתח במסכת של טירוף. תוך שמונה ימים מהגעתו, יותר ממאה אסירים הוצאו להורג לפקודתו, את חלקם אף הרג בעצמו. לאחר מכן ציווה על אנשיו לסייר באזורים הסמוכים למחנה ולצוד אחר עריקים.

ב-18 וב-19 באפריל נחרב המחנה בהפצצות של חיל האוויר הבריטי אשר הרגו עשרים ושלושה אסירים נוספים, אך הרסו חלק מתאי המעצר ואיפשרו לאסירים רבים להימלט. מספר הנרצחים הסופי מהמחנה וסביבתו אינו ידוע בוודאות, אולם הוא נאמד על כ-162 אנשים. בשל כך קיבל הרולד את הכינוי "המוציא להורג מאמסלנד".

הרולד המשיך במסעו לאורך החזית יחד עם חייליו הנותרים ומפעם לפעם נהג להוציא להורג קורבנות נוספים באשמת חבלה ופגיעה בצבא הגרמני. פשעיו נחשפו והוא נעצר מעט לפני תום המלחמה, אולם בית המשפט הצבאי בגרמניה שחרר אותו. לאחר המלחמה נתפש במקרה על ידי הכוחות הבריטים. משפטו החל באוגוסט 1946, ובנובמבר אותה שנה הוא הוצא להורג ב יחד עם חמישה משותפיו לפשע.

ראו גם 
 הנפילה
 וילי הרולד

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

סרטי 2017
סרטים בגרמנית