תרגום התורה ליוונית

תרגום התורה ליוונית הוא סיפור המוזכר בתלמוד לפיו תלמי השני מלך מצרים העתיקה ציווה על שבעים ושנים מחכמי ישראל שיתרגמו עבורו את התורה ליוונית, על מנת שיוכל להבין את הכתוב בה. תרגום זה מוכר כיום בשם 'תרגום השבעים'.

במגילת תענית בתרא מצוין כי המעשה אירע ביום ח' בטבת ובעקבותיו תיקנו לצום ביום זה תענית צדיקים, משום שבעקבות תרגום התורה "החושך בא לעולם שלשה ימים". עובדה זו מצוינת גם בסליחות שהתחברו לעשרה בטבת.

הסיפור התלמודי 
בגרסה המופיעה בתלמוד הבבלי תלמי כינס שבעים ושנים מזקני ישראל על מנת לתרגם את התורה ליוונית. אותם חכמים שינו בתרגום כמה שינויים, שנעשו על מנת למנוע לזות שפתים וטענות כפירה - וכל אותן 72 זקנים שינו בצורה זהה, על אף שלא ידעו זה מזה:

סיפור דומה המפרט על התהוות תרגום השבעים מופיע גם במקור חיצוני הידוע בשם "איגרת אריסטיאס". על פי הסיפור מלך מצרים תלמי השני (פילדלפוס, שמלך בין השנים 285–247 לפנה"ס) הזמין שבעים ושניים זקנים יהודים לאלכסנדריה כדי לתרגם את התורה, לצורך צירופה לספרייה הגדולה באלכסנדריה.

המלך העניק להם תנאי מחיה נוחים למלאכת התרגום, בהושיבו אותם באי פארוס וזימונם לארמון מדי בוקר. הסיפור באיגרת אריסטיאס אפוף כולו אווירה חגיגית, ויחסו כלפי עצם מעשה התרגום אוהד. מקובל כי מידת האמינות ההיסטורית שלו נמוכה, וכי הוא נועד בעיקר לצרכים אפולוגטיים.

על אף שכאמור בתלמוד מופיעה רשימה של 15 שינויים, אך בתרגום השבעים שלפנינו נמצאים רק ארבעה מאותם שינויים מתוארים.

מלבד איגרת אריסטיאס והמקורות התלמודיים, מופיע הסיפור גם בחיבור של אפיפניוס מסלמיס (320–403 לספירה), "על מידות ומשקלות".

תענית צדיקים 
כאמור, על פי חז"ל היום בו אירע מעשה זה היה ביום ח' טבת ובעקבותיו תיקנו חז"ל תענית צדיקים באותו יום וכפי שמופיע במגילת תענית בתרא:

מאורע זה נזכר גם במסכת סופרים, תחילה בקיצור בנוסח שלהלן, ובהלכה שאחריו מופיע הסיפור פעם נוספת בנוסח שקרוב לנוסח התלמוד:

בסליחות לעשרה בטבת מזכיר הפייטן בפיוט 'אזכרה מצוק':

השינויים 
כאמור, התלמוד מונה רשימת שינויים ששינו החכמים, על מנת להימנע מתרגום שיעלה קושיות אמוניות וכן לזות שפתים על בני ישראל. רשימת השינויים המופיעים בתלמוד הן:
 "אלהים ברא בראשית". במקום: 
 "אעשה אדם בצלם ובדמות". במקום: 
 "ויכל ביום הששי וישבות ביום השביעי". במקום: 
 "זכר ונקבה בראו". במקום:  
 "הבה ארדה ואבלה שם שפתם". במקום: 
 "ותצחק שרה בקרוביה" במקום. במקום: 
 "כי באפם הרגו שור וברצונם עקרו אבוס". במקום: 
 "ויקח משה את אשתו ואת בניו וירכיבם על נושא בני אדם". במקום: 
 "ומושב בני ישראל אשר ישבו במצרים ובשאר ארצות (שלשים שנה ו) ארבע מאות שנה". במקום: 
 "וישלח את זאטוטי בני ישראל". במקום" , 
 "ואל זאטוטי בני ישראל לא שלח ידו". במקום: 
 "לא חמד אחד מהם נשאתי". במקום:
 "אשר חלק ה' אלהיך אתם להאיר לכל העמים". במקום: 
 "וילך ויעבוד אלהים אחרים אשר לא צויתי לעובדם". במקום 
 וכתבו לו "את צעירת הרגלים" ולא כתבו לו את הארנבת" במקום: ולמה לא כתבו לו את הארנבת מפני שאשתו של תלמי המלך ארנבת שמה כדי שלא יאמר: שחקו בי היהודים והטילו שם אשתי בתורה.

בהלכה 
התפשטות התרגום השפיעה גם בעולם ההלכה, עד כדי שרבן שמעון בן גמליאל מתיר לכתוב את התנ"ך רק בעברית או ביוונית, ודרש עליו את הפסוק "יפת אלהים ליפת וישכון באהלי שם" - יפיפותו של יפת (השפה היוונית) תשכון באהלי שם (עם ישראל).

קישורים חיצוניים 
 
 הרב אברהם שפירא, תרגום התורה ליוונית באתר ישיבה
 טבלת השינויים בתרגום השבעים כולל הסבר

הערות שוליים

תרגומי המקרא
אירועים בחודש טבת
תרגום השבעים