תחנת גלולות

מפעל סמים או תחנת גלולות או מתן מרשמים תמורת שוחד הוא מתקן לא חוקי הדומה למרפאת כאב רגילה, אך רושם באופן קבוע משככי כאבים (נרקוטיים) ללא היסטוריה רפואית מספקת, בדיקה גופנית, אבחון, ניטור רפואי או תיעוד כאשר הוא מתפקד כמרכז להפצת התרופות במטרה לגרוף רווח כלכלי על ידי יצירת התמכרות של המטופלים או כמרכז להפצת סמים. לקוחות של מתקנים אלה מקבלים בדרך כלל מרשמים רק בכסף מזומן. תחנות גלולות תורמות למשבר האופיואידים בארצות הברית ומחוקקים מנסים להתמודד איתן באמצעות מספר יוזמות חקיקה ברמת המדינה.

מודל עסקי ומאפיינים 
במפעלי גלולות, רופאים או צוות בפיקוחם רושמים תרופות אופיואידים לכאבים שאינם קיימים או מוגזמים. המטרה העיקרית של מתן מרשם התרופה היא לא להקל על הכאב או לרפא את המטופל, אלא להרוויח רווחים גבוהים על ידי גרימת התמכרות לתרופות. דבר זה הופך את טחנות הגלולות ליוזמה פלילית.

המאפיינים של מתקנים כאלה כוללים את הסימנים הבאים:
 לעיתים קרובות הם בבעלותם של אנשים שאינם רופאים.
 הם מקבלים רק מזומן (ללא כרטיסי אשראי, צ'קים או תשלומי ביטוח) במטרה להקל על הלבנת כספים.
 המטופלים לא נדרשים לספק מסמכים רפואיים, ממצאים או ולא עוברים מבדקים כמו צילומי רנטגן או צילומים אחרים
 לא מבוצעות בדיקות רפואיות או שהן "לצורכי הצגה" בלבד;
 הרופאים לא דנים עם המטופלים על חלופות לטיפול בתרופות;
 נקבע טיפול במשככי כאבים חזקים
 ניתן לממש מרשמים רק בבתי מרקחת מסוימים.
 מול המתקנים נראים תורים ארוכים מקומות חניה מול או בקרבת המתקן מלאים במכוניות גם בשעות הלילה,
 נעשה שימוש באנשי אבטחה או שוערים.

לטענת רשויות חוקרות ומדענים, מתקנים כאלה מגיעים בצורות ובגדלים שונים, אך לכולם חשוב ליצור את הרושם שהם מרכזים עצמאיים לטיפול בכאב. כדי להימנע מהעמדה לדין, מנהלי טחנות גלולות נוטים לנהל את המתקנים שלהם כמו חנויות פופ-אפ. לקוחות של טחנות גלולות מכורים לגלולות או סוחרים בגלולות שלהם ומוכרים אותם לאנשים אחרים. 

דוגמה לתחנת גלולות היא זו של ד"ר ג'קלין קלגט שפעלה בניו אורילנס בתחילת שנות ה-2000 ומתוארת בסדרה התעודית "הרוקח". קלגט שהמתחתה ברפואת ילדים, פתחה מרפאה פרטית למבוגרים בחלק נידח של העיר. המרפאה נהגה לקבל מעל 70 "מטופלים" ביום ורשמה כמעט לכולם מרשמים שכללו מינון גבוה של אוקסיקונטין, תרופה ממכרת ממשפחת האופיאדים, וכן סומה וקסנס, שלוש תרופות שמוכרות בשם "השילוש הקדוש" משום שיחד הן מייצרות אפקט דומה להרואין. גלקט שכרה שוטרים לסיוע בתפעול המקום. המרפאה פעלה גם בשעות הקטנות של הלילה, כאשר חלק מה"מטופלים" חיכו שעות ולפעמים ימים לפגישה עם הרופאה. בפברואר 2000 המנהל לאכיפת הסמים (DEA) החל לערוך חקירה סמויה על המרפאה. קלגט הייתה מוכנה לקבל כסף מזומן בלבד, ולפי הראשויות בשנת 2001 היא הפקידה כמעט 2 מיליון דולר במזומן, סוכנים סמויים שנשלחו למרפאה גילו כי קלגט לא ערכה בדיקות כלשהן לחולים או ניסתה להבין אלה פשוט חילקה מרשמים. חלק מה"מהטופלים" קנו כמות גדולה של כדורים ופעלו כבלדרי סמים כאשר מכרו אותם למטופלים אחרים. ידי המשטרה היו כבולות משום שגם אם תפסו בלדר כזה עם מאות כדורים הוא היה עם כיסוי חוקי של מרשם. לטענת החוקרים החקירה התארכה מאד בשל העדר תוכנית למעקב אחר רישום תרופות כך שהחוקרים נאלצו לעבור בבתי מרחקת שונים ולנסות להתחקות אחר מקור המרשמים. מעקב ב-10 בתי מרקחת הראה שבמשך שנה אחת גלקט רשמה מעל 180 אלף כדורי אוקסיקונטין, ולפי הערכת החוקרים היא כנראה מכרה מיליוני כדורים. בעקבות חקירה סמויה של מנהל התרופות והסמים קלגט איבדה את רישיונה. היא הייתה צפויה לעמוד לדין אבל עברה תאונת דרכים קשה.

מוצא והתפתחות 
ד"ר דייוויד הרברט פרוקטר נחשב לממציא טחנות הכדורים. ב-1979 הרופא יליד קנדה הקים משרד רפואי שהממחה בטיפול בכאב בסאות' שור, קנטקי ליד פורטסמות', אוהיו. באמצע שנות ה-80, הוא היה מהראשונים שרשמו משככי כאבים שהכילו לרוב אופיואידים; הוא גם שילב תרופה זו עם בנזודיאזפינים (תרופות הרגעה) כגון Xanax. העסק שלו התרחב עם הופעתה של OxyContin (חומר פעיל: Oxycodone), התרופה הפופולרית של חברת התרופות פרדו פארמה. הוא שכר רופאים נוספים כדי ליישם שיטות מכירה חדשות. חלק מרופאים אלה השתלטו על הרעיון העסקי של "הסנדק של טחנות הכדורים" ולימים הפכו לעצמאים.

לאחר מכן טחנות גלולות התפשטו למדינות רבות אחרות, כולל מערב וירג'יניה, טקסס, ניו מקסיקו, וניו יורק. הם זכו לחשיבות רבה במיוחד בפלורידה. במדינה זו בלטו טחנות הכדורים של כריס ג'ורג'.

השלכות 
גישה קלה למשככי כאבים רבי עוצמה תורמת למשבר האופיואידים בארצות הברית. משנת 1999 ועד ל-2017, מתו כמעט 400,000 איש כתוצאה ממנות יתר שכללו אופיואידים ומספר הקורבנות נמצא במגמת עליה וכולל אנשים נורמטיבים רבים בגילאים צעירים. לקוחות הנוטלים תרופות אלו במשך תקופה ארוכה מתרגלים אליהן וברוב המקרים יידרשו למינונים גבוהים יותר כדי להשיג את אותה השפעה מקלה או מהנה (סבילות לתרופות לאחר מכן תלות במינון גבוה). בשימוש קבוע, לאופיאטים בתרופות אלו יש השפעה אופורית. האופיאטים הזרים עלולים להחליף את הפונקציות של האנדורפינים של הגוף עצמו, וכתוצאה מכך לגרום להתמכרות קשה. שימוש לרעה בסמים מוביל למספר הולך וגדל של טיפולים בחדרי מיון, טיפול יקר בהתמכרויות ומקרי מוות תכופים ממנת יתר.

תחנות גלולות כרוכות בהפרות של אתיקה רפואית ושל חוקים רפואיים כמו פרקטיקה מופרזת של מרשם, פרקטיקה רשלנית ואבסורדית וקידום התמכרות לסמים וסחר בסמים בלתי חוקיים. מסיבה זו, התרחשו מספר רב של פעולות משטרתיות, צעדים של המנהל לאכיפת הסמים (DEA) וסגירות של מתקנים אלו. בתי המשפט הרשיעו עבריינים רבים. עד סוף 2016 הורשעו 378 רופאים בפלורידה לבדה, כאשר 95 נוספים הוגשו שם עד אז.

בתגובה לבעיות ההולכות וגדלות של שימוש לרעה בתרופות, מספר מדינות החמירו את חוקיהן. בקנטקי, למשל, קיים מאז 2012 חוק לשיפור הפיקוח על שיטות מרשם, המכונה Bill Mill Bill (KRS)218A.175 et seq. עד 2012, 41 מדינות בארצות הברית יישמו תוכניות ניטור כאלה, ועד 2019 כל המדינות מלבד מיזורי יישמו תוכניות כאלה. קיים ויכוח בספרות האם ועד כמה ההחמרה בחוקי הסמים גורמת למכורים לפנות לחומרים ממכרים אחרים כגון הרואין, כאשר מכורים רבים להרואין טוענים בדרך כלל שהם ניצלו בעבר אופיואידים שניתנו במרשם רופא. מכורים גם עברו לפנטניל, לעיתים קרובות עם השלכות קטלניות.

תיאור ביצירות 
"The OxyContin Express", סרט תיעודי משנת 2009 של העיתונאית הפורטוגזית מריאנה ואן זלר, עוקב אחר ערוצי המכירה של טחנות גלולות בפלורידה, הסרט קיבל פרסים ומועמדויות לפרס אמי בנוסף לפרס פיבודי (2010).

סדרת הטלוויזיה האמריקרית "American Greed", עוסקת בפשעי צווארון לבן מאז 2007, התמקדה בטחנות גלולות בפרקים 137 (מרץ 2017) ו-152 (מרץ 2018). הלבנת הון עבור טחנת גלולות משחקת תפקיד חשוב בסדרת הטלוויזיה "ציפורניים".

הסרט התיעודי "הרוקח", שיצא בנטפליקס ב-2020, מראה כיצד הרוקח דן שניידר חשף טחנת כדורים בסנט ברנרד פאריש, לואיזיאנה באמצעות חקירות פרטיות.

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

פשעים כלכליים
ארצות הברית: בריאות ורפואה
התמכרות
מגפת האופיואידים