מלחמות לא מוכרזות עם ישראל

מלחמות לא מוכרזות עם ישראל: מזרח גרמניה והשמאל הקיצוני במערב גרמניה, 1967–1989 הוא ספר מאת ג'פרי הרף, שיצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ב-2015. הספר טוען שמזרח גרמניה במיוחד הייתה עוינת ביותר לישראל וניהלה נגדה "מלחמות לא מוכרזות" על ידי מימון קבוצות מיליטנטיות ערביות ופעולות אנטי-ישראליות אחרות. הספר זכה לביקורות חיוביות על מחקר איכותי וחשיפת מידע חדש על יחסי גרמניה המזרחית–ישראל.

תוכן 
הספר דן בתקופה שבין מלחמת ששת הימים ב-1967 לנפילת חומת ברלין, ומתעד אירועים כמו טבח מינכן (1972), מלחמת יום הכיפורים (1973), פיגועי קריית שמונה ומעלות בישראל בשנת 1975, הצהרת "ציונות היא גזענות" (1975), מבצע אנטבה והתקפות על בתי קולנוע שהקרינו את "הניצחון באנטבה" (1976), מלחמת לבנון הראשונה והפצצות דיסקוטקים במערב ברלין (1986).

גישתו, בניגוד להיסטוריונים גרמנים שבחנו את הנושא, כוללת כמקורות קורבנות יהודים של פיגועים. הוא גם מסתמך על מחקר ארכיון נרחב במשרד הפוליטי של מפלגת השלטון SED, במועצת השרים ובמשרדי החוץ וההגנה של גרמניה המזרחית ובמקומות אחרים.

לפי המחקר של הרף, מזרח גרמניה שלחה למדינות ולקבוצות שנלחמו בישראל "750,000 כלי נשק מסוג קלצ'ניקוב; 120 מטוסי קרב מיג; 180,000 מוקשים יבשתיים נגד אדם; 235,000 רימונים; 25,000 רקטות נגד טנקים (RPG), מיליוני כדורים בגדלים שונים. חלקם הגיעו לאש"ף, החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין והחזית העממית לשחרור פלסטין.

הרף מתאר כיצד מזרח גרמניה מימנה קבוצות מיליטנטיות פלסטיניות ואנשי שמאל קיצוני במערב גרמניה אומנו על ידי פת"ח, ה-PFLP וקבוצות אחרות לבצע התקפות על מטרות ישראליות. הוא דן גם ב"מלחמת התעמולה נגד ישראל" באו"ם ובארגונים בינלאומיים אחרים. באמצעות פעולות אנטי-ישראליות, הצליחה גרמניה המזרחית להשיג הכרה דיפלומטית מחוץ לגוש המזרחי, ממדינות כמו עיראק, סודן, סוריה ומצרים. הרף מגלה שממשלת מזרח גרמניה הבחינה בין "מתונים" ל"קיצוניים" בעולם הערבי.

"קיצוני" היה טרוריסט שהרחיב את "מאבק המעמדות הבינלאומי" כך שיכלול פיגועים במערב אירופה, בעוד ש"מתון" היה מחבל ממדינות ערב או מהארגונים הפלסטיניים שמיקד פיגועים רק נגד ישראל, ואולי מטרות "אימפריאליסטיות". מחוץ למערב אירופה.

הרף מציין את ההבדל בין גרמניה המערבית, עם "המצווה" שלא לפגוע ביהודים, לבין גרמניה המזרחית, שלא הייתה לה הנחת יסוד כזו. הוא משבח את תפקידו של מנהיג יהודי ממערב גרמניה היינץ גלינסקי, שכתב מאמרי מערכת שהוקיעו את האנטישמיות בשמאל. לעומת זאת, הרף מבקר את וילי ברנדט, משום ש"קנצלר מערב גרמניה, שכרע ברך במעשה כפרה באנדרטה לזכר היהודים שנהרגו בגטו ורשה, מנגד הכריז על ארצו כנייטרלית בימים הנוראים ביותר בתולדות ישראל [מלחמת יום הכיפורים] מאז 1948". הוא מתאר את מאמרה של אולריקה מיינהוף המגן על הטבח במינכן כ"אחד המסמכים החשובים ביותר בתולדות האנטישמיות באירופה לאחר השואה".

ביקורת 
במחקרי שואה ורצח עם, ראסל ברמן שיבח את הספר על כך שהוא נחקר היטב. הוא כותב שהספר שופך אור על "מחקר חשוב על פרק קשה ורב ממדי בתולדות הגרמנים והיהודים".

מרטין יאנדר שיבח את "הניתוח המצוין" של הרף.

פרטי אהונן תיאר את הספר כ"מחקר קפדני, אם כי לפעמים שוקע בטיעונים חוזרים ופרטים מיותרים על משלוחי נשק.

אלן ארקוש מתאר את הספר "כתב אישום פרי מחקר נרחב" ו"תזכורת מתוזמנת היטב", אך מנבא ש"סיפור שתי השנאות לא ירתיע את מי שממשיכים במדיניות שהרף מתאר.

הערות שוליים 

יחסי גרמניה–ישראל
גרמניה המזרחית: יחסי חוץ
ספרי עיון
ספרי 2015