קיווית לבנת-זנב

קִיוִית לִבְנַת-זָנָב (שם מדעי: Vanellus leucurus) היא עוף-מים בסוג קיווית.

בישראל היא חולפת נדירה וחורפת נדירה עוד יותר. לרוב היא נצפית בעמקי הצפון, בפרט בעמק החולה.

טקסונומיה ואטימולוגיה 
שם הסוג Vanellus הוא המילה הלטינית עבור קיוויות, והוא צורת הקטנה ל-vannus מעין כברה מקש ששימשה כדי לברור גרגרי חיטה. ההקשר מגיע ככל הנראה בשל הדמיון לצליל חבטות הכנף של הקיוויות. שם המין הספציפי leucurus הוא מיוונית עתיקה ל"לבן-זנב": "leukos" - לבן; ו-"oura" - זנב.

זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים נפרדים.

אקולוגיה

תפוצה 
מין זה נודד במלואו במרכז אסיה, למרות שישנן כמה אוכלוסיות יציבות במזרח התיכון (חלקים מעיראק ואיראן). אוכלוסיות נודדות מקננות ברוסיה בין אמצע אפריל למאי ויוצאות בחזית רחבה לשטחי החריפה בצפון-מזרח אפריקה, המזרח התיכון, פקיסטן וצפון הודו בין אמצע יולי לספטמבר (אם כי מדי פעם ישנם פרטים החורפים ברוסיה), וחוזרים לאזורי הקינון במהלך מרץ ואפריל. מין זה מקנן לעיתים קרובות במושבות קטנות של בין 4 ל-24 זוגות, לפעמים עד 100 זוגות (עיראק). מחוץ לעונת הקינון מופיע מין זה ביחידים, זוגות או בקבוצות קטנות, עם להקות נודדות קטנות של בין 1–6 פרטים ולהקות חורפות של 6–25 פרטים. היא מזדמנת נדירה למדי במערב אירופה.

בית-גידול 
המין מראה העדפה לבתי-גידול בקרבת מים עומדים רדודים או הזורמים באיטיות עם כיסי אדמה המאפשרים הליכה ושכשוך במים ללא הפרעות. מין זה מקנן ברוסיה באזורים לחים ועשירים בצמחייה ליד מים מתוקים או מלוחים, ובאיונים קטנים וירוקים או חופים ביצתיים של אגמים מליחים. במהלך החורף מין זה מעדיף נהרות, תעלות ניקוז, בריכות, לגונות חופיות, ביצות ושטחי עשב מוצפים או כאלו שהתייבשו לאחרונה. היא מופיעה גם באזורים מליחיים עם צמחייה נמוכה ודלילה, באגני חלחול רדודים ליד תעלות ומאגרים ובשדות אורז מושקים. במהלך עונה זו המין מופיע גם על קרקע יבשה ליד מים כגון גדות נהרות וחופי אגמים, אך נמנע מארץ יבשה ופתוחה אם כי הוא נצפה לעיתים נח על שדות חרושים ויבשים (פקיסטן). המין תועד גם ניזון בשפכי ביוב זורם בסודן.

קינון 
היא בונה את קיניה על הקרקע בשקעים רדודים בשטח הפתוח, בדרך כלל ליד מים. תצפיות מועטות על אתרי קינון זמינות, אך אתר אחד נמצא על שדה מכוסה עשב מושקה ולא מעובד, ואחר נצפה על אדמה יבשה סמוך לביצה. התטולה מכילה כ-4 ביצים.

תזונה 
היא נוהגת להישאר בקרבת מים מתוקים או מלוחים, שם היא מחפשת מזון. היא אוכלת-כל, תזונתה מורכבת בעיקר מחרקים (במיוחד חיפושיות, חגבים, זחלים, זחלי זבובים וארבה), אך גם תולעים, רכיכות וסרטנים (כולל חסילוני מים מתוקים). ידוע כי היא שוחה בעת חיפוש מזון, והיא אחת משני המינים היחידים במשפחתה שמכניסים את ראשה באופן קבוע מתחת למים בעת חיפוש אחר מזון.

תיאור 
זוהי קיווית בינונית, באורך 26–29 ס"מ, עם מוטת כנפיים של 67–70 ס"מ ומשקל 99–198 גרם. היא בעלת גזרה זקופה ודקה ומקור שחור צר וארוך יחסית. הבוגרים בעלי ראש, צוואר וגב בצבע חום-ורדרד, עם פנים חיוורות יותר וחזה אפור, המתחלף בבטן לבנה-ורדרדה. זנבה הלבן הנקי הכנפיים הייחודיות בצבעי חום, לבן ושחור, ורגליה הצהובות והארוכות הבולטות בתעופה מעבר לזנב, הופכים את המין הזה לקל לזיהוי. לצעירים גב בעל מראה קשקשי, והם עשויים להראות מעט צבע חום בזנב.

מעופה קליל ו"פרפרי", אופייני לקיוויות.

קולות 
הקריאה, הנשמעת בעיקר בעונת הקינון, היא "פיוויט" בדומה לקיווית מצוייצת.

סטטוס 
האוכלוסייה העולמית מוערכת ב-20,000–130,000 פרטים. האוכלוסייה האירופית מוערכת ב-560–5,100 זוגות, מה שמשתווה ל-1,100–10,200 פרטים בוגרים. מגמת האוכלוסייה הכוללת אינה ודאית, שכן אוכלוסיות מסוימות מצטמצמות, בעוד שאחרות גדלות. ההערכה היא כי האוכלוסייה האירופית גדלה.

יש לה טווח תפוצה נרחב למדי, ועל-אף שמגמות האוכלוסייה מעורבות, מסווגת קיווית זו ברמת סיכון של "ללא חשש" על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).

קיווית לבנת-זנב היא אחד המינים עליהם חל ההסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירו-אסייתים (AEWA).

גלריה

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים 

 דף מידע ותמונות של המין, באתר תצפית של ליאור כסלו
 תצפיות, קטעי וידאו, תמונות וקולות של קיווית לבנת-זנב, באתר eBird
 הקלטות אודיו של קיווית לבנת-זנב, באתר xeno-canto

הערות שוליים 

בעלי חיים שתוארו ב-1823
טקסונים שתוארו בידי מרטין ליכטנשטיין
חופמיים
ארץ ישראל: חופמיים
הודו: עופות
פקיסטן: עופות
איראן: עופות
עומאן: עופות
איחוד האמירויות הערביות: עופות
מצרים: עופות
ערב הסעודית: עופות
סוריה: עופות
טורקיה: עופות
עיראק: עופות
רוסיה: עופות
ארמניה: עופות