אדם ג'אווה

אדם ג'אווה (נקרא גם Homo erectus erectus) הוא מאובן של אדם קדום שהתגלה ב-1891 באי ג'אווה (באזור איי הודו המזרחיים ההולנדים, אשר נמצא כיום באינדונזיה). לפי הערכות אותו האדם היה חי במועד מסוים לפני 700,000 עד 1,490,000 שנים. כאשר הוא התגלה אדם ג'אווה היה המאובן ההומינידי העתיק ביותר שהתגלה אי פעם, והוא נותר עד ביום הדוגמה המייצגת של האורגניזם הומו ארקטוס.

צוות החוקרים בראשותו של הפליאונתרופולוג והגאולוג ההולנדי יוג'ין דובואה הצליח למצוא את מאובנים של השן, החלק העליון של הגולגולת ועצם הירך של אדם ג'אווה לאורך גדות נהר סולו אשר במזרח ג'אווה. דובואה טען שהמאובן מייצג את "החוליה החסרה" בין קופי אדם לבני אדם, והוא העניק למין את השם המדעי Anthropopitecus erectus, ולאחר מכן שינה את השם המדעי ל-Pithecanthropus erectus. המאובן עורר מחלוקת רבה. בתוך עשור מהגילוי התפרסמו בסביבות 80 ספרים ומאמרים רבים על ממצאיו של דובואה. למרות הטיעון של דובואה שמדובר בחולייה החסרה, באותה העת מעטים הסכימו עימו שמדובר במאובן מעבר בין קופי אדם לבני אדם. חלק טענו שמדובר במאובן של קוף ואחרים טענו שמדובר במאובן של בן אדם מודרני, בעוד שחוקרים אחרים סברו שמדובר התפתחות אבולוציונית פרימיטיבית שאינה קשורה כלל להתפתחות האבולוציונית של בני האדם המודרניים. בסופו של דבר, קווי הדמיון בין Pithecanthropus erectus (אדם ג'אווה) לבין Sinanthropus pekinensis (אדם פקינג) גרמו לכך שבשנת 1950 הביולוג האבולוציוני ארנסט מאייר בחר לשנות את שמם של שניהם להומו ארקטוס, ולהוסיף אותם בעץ הפילוגנטי האנושי.

על מנת להבדיל את איש ג'אווה מאנשים אחרים ממין הומו ארקטוס שהתגלו לאורך השנים, בשנות ה-70 החלו חוקרים להתייחס לאיש ג'אווה כתת-מין "Homo erectus erectus". במחצית הראשונה של המאה ה-20 התגלו מאובנים נוספים אחרים בג'אווה בסנגיראן ובמוג'וקרטו שהיו קדומים יותר לתגלית של דובואה, ואשר נחשבים גם הם כמשתייכים למין הומו ארקטוס.

השרידים של איש ג'אווה מוצגים כיום לציבור במרכז נטורליס בעיר ליידן שבהולנד.

גלריית תמונות

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

בעלי חיים שתוארו ב-1892
טקסונים שתוארו בידי אז'ן דובואה
מאובני טקסונים שתוארו ב-1892
תת-מין