מרד הגליל (67)

מרד הגליל התרחש בשנת 67, כאשר המצביא הרומי אספסיאנוס פלש לגליל בארץ ישראל בהוראת הקיסר נירון במטרה לסיים את המרד הגדול בפרובינקיה יהודה, שהיה הראשון מבין מרידות יהודה ברומא.

המרד 
לאחר תבוסת צבאו של קסטיוס גאלוס בקרב בית חורון בשנת 66, מינה הקיסר נירון את הגנרל אספסיאנוס, במקום גאלוס, על מנת שישים סוף למרד הגדול ביהודה.

אספסיאנוס, יחד עם הלגיון העשירי פרטנסיס והלגיון החמישי מקדוניקה, הגיעו בתחילה לפטולמאיס (עכו) באפריל 67. בפטולמאיס הצטרף אליהם טיטוס, שהגיע לשם מאלכסנדריה יחד עם הלגיון החמישה עשר אפולינריס, וכן צבאותיהם של בעלי ברית מקומיים שונים, כולל צבאו של המלך אגריפס השני.

אספסיאנוס, אשר פיקד על מעל ל-60,000 חיילים, החל לשעבד את אזור הגליל. יישובים רבים ברחבי הגליל נכנעו לרומאים באופן מיידי ללא שום קרב, אם כי ביישובים אחרים הרומאים נאלצו להשתמש בכוח על מנת להכניעם. יוספוס סיפק בכתביו תיאורים מפורטים בעיקר על המצור שערכו הרומאים בגמלא וביודפת.

עד שנת 68 לספירה הוכנעה לחלוטין ההתנגדות של האוכלוסייה היהודית בחלק הצפוני של ארץ ישראל על ידי הרומאים, אספסיאנוס הפך את קיסריה למפקדתו, והוא המשיך באופן שיטתי לטהר את אזור רצועת החוף של ארץ ישראל, תוך הימנעות מעימות ישיר עם המורדים בירושלים.

על פי יוספוס פלאוויוס, הכיבוש הרומאי של אזור הגליל גרם לכך, שכ-100,000 יהודים נרצחו או נמכרו לעבדות.

ראו גם 
 המרד הגדול
 המצור על גמלא
 המצור על יודפת

הערות שוליים 

המרד הגדול
המזרח התיכון: היסטוריה
האימפריה הרומית: קרבות
67