קונסוליית מצרים בירושלים

קונסוליית מצרים בירושלים הייתה נציגות דיפלומטית של ממלכת מצרים, רפובליקת מצרים וקע"ם בירושלים בתקופת המנדט ובתקופה הירדנית. הקונסוליה שימשה כאחראית על העדה הקופטית בארץ ישראל.

היסטוריה
הקונסוליה נפתחה בספטמבר 1925, כאשר פואד הראשון, מלך מצרים מינה את חסן עלי ביי לקונסול בירושלים. המשרד הראשון של הקונסוליה הוקם ברחוב יפו, ליד גן העיר. בהמשך עברה הקונסוליה לקטמון, ברחוב רחל אמנו, וחלקה מבנה עם הקונסוליה היוונית.

ב-1930 פוטר הקונסול המצרי בירושלים, עבדיין ביי, והצעד גרר מחאה מהקהילה המצרית בירושלים.

הקונסוליה שימשה גם כנציגות דיפלומטית לאמירות עבר הירדן, עד להקמת הממלכה ההאשמית של ירדן ב-1946, שבעקבותיה נפתחה שגרירות מצרית בעמאן.

לאחר מלחמת העצמאות ב-1948, נותר בית הקונסוליה בשכונת קטמון בשליטת ישראל, והקונסוליה עבר לשייח' ג'ראח שבירושלים הירדנית.

ביוני 1957 גירשה ירדן את הקונסול המצרי, מוחמד עבד אל-עזיז, בו ראתה את האשם להפגנות שהתקיימו באפריל. ממשלת ירדן הודיעה כי לא תאפשר מינוי קונסול חדש כל עוד לא תתחייב ממשלת מצרים כי הקונסול לא יעסוק בפוליטיקה.

במרץ 1958 הכריזה ממשלת ירדן על הקונסול המצרי בירושלים, מוחיב סמארה, כאישיות בלתי רצויה, לאחר שהאשימה אותו בקיום קשר עם מחבלים.

לאחר הקמת קע"ם ב-1958, התאחדו הקונסוליה המצרית והקונסוליה הסורית בירושלים.

במרץ 1960 הגיש הקונסול המצרי כתב האמנה בו הוגדר תפקידו כממונה על "ירושלים העתיקה וערים אחרות של הגדה המערבית ושטחים המוחזקים בידי צבא ירדן", וממשלת ירדן סירבה לקבל את הקונסול.

הקונסולים של לבנון וערב הסעודית נמלטו לעמאן ערב מלחמת ששת הימים, אך הקונסולים של מצרים, סוריה ועיראק נותרו בעיר במהלך הכיבוש הישראלי. הקונסולים ביקשו מחסה דיפלומטי מהקונסוליה הבלגית, אך ישראל הכריזה עליהם כבני ערובה וכי לא תשחררם עד קבלת הבטחה כי לא יפגעו היהודים בארצותיהם עקב המלחמה.

ב-23 בנובמבר 1968 שוחררו הדיפלומטיים המצריים במסגרת חילופי שבויים.

קונסולים ידועים 
 מחמוד פאוזי , שכיהן כקונסול מ-1942 ועד ל-1946, שימש לימים כראש ממשלת מצרים וכסגן נשיא מצרים.

קישורים חיצוניים 
 תיקי הקונסוליה המצרית בירושלים, באתר ארכיון המדינה - ארגונים ממשלתיים: חומר שלל

הערות שוליים

מצרים
קטמון
יחסי ישראל–מצרים
שייח' ג'ראח