גלוריה גינס

גלוריה גינס (באנגלית: Gloria Guinness, בעבר גלוריה פון פירסטנברג, לבית רוביו אי אלטורה; 27 באוגוסט 1912 – 9 בנובמבר 1980). הייתה אשת חברה מקסיקנית ואייקון אופנה ותרבות, וכן מארגנת תרומות שלהארפר'ס בזאר בין השנים 1963 ל-1971 ונחשבה לאחת הנשים האלגנטיות בכל הזמנים. היא צולמה על ידי ססיל ביטון, סלים אהרון, אלג'ו וידאל-קוודראס, ואחרים, בבגדים שעוצבו בין היתר על ידי כריסטובל בלנסיאגה, אלזה סקיאפרלי, הוברט דה ז'יבנשי, איב סן לורן, והייתה גם חברה קרובה והשראה לטרומן קפוטה.

ילדות ומשפחה 
גלוריה רוביו אי אלאטורה נולדה בגוודלחרה, מקסיקו. היא הייתה בתו של חוסה רפאל רוביו אי טורס, עיתונאי ליברלי שתמך בפרנסיסקו מדרו שעבורו מת בגלות בארצות הברית, ושל אשתו מריה לואיזה אלטורה דה לה קואבה אי דיאז-אוקמפו שהשתייכה למשפחה ספרדית בעלת אדמות קולוניאלית מחליסקו שעשתה את הונה מגידול סוכר (צאצאים של הכובש דון דייגו דה אוצ'ואה-גריביי). הנושא מתואר בחלקו על ידי קרוב משפחתם, שהיה מועמד חמש פעמים לפרס נובל, אלפונסו רייס אוצ'ואה, בספרו "ההורים שלי".

דרך משפחת האם, גינס הייתה אחייניתו של גספר רוביו דה טג'דה אי בנבנטה (בן דודו של אספן האמנות המהולל מהמאה ה-19 רמון דה ארזו ורוביו דה טג'דה ), ושל ישו קולון דה לארטגי ו-ואלארטה (צאצא ישיר של הדוכס הראשון מוורגואה, בנו הבכור של כריסטופר קולומבוס). לגינס היו שני אחים מבוגרים: רפאל ומריה לואיסה.

ילדותה הייתה לא יציבה, בעיקר בגלל הרדיפה הפוליטית של אביה במהלך המהפכה המקסיקנית ומותו המוקדם בגלות (בשל סיבוכים בריאותיים במרפאת בריאות בסן אנטוניו, טקסס, כשגינס הייתה בת חמש). היא ואחיה בילו את רוב ילדותם בפינקות ובהסיינדות של קרובי משפחתה של אמה, כמו משפחות אוצ'ואה-גריביי, וילאסניור-יאסו וסאנצ'ז דה אלדנה, איתם חיו בני הזוג רוביו לפרקי זמן. אף על פי כן, מלחמת כריסטרו בחליסקו אילצה גם אותם וגם את קרוביהם לעזוב את הכפר למקסיקו סיטי, שם פגשה בסופו של דבר את בעלה הראשון.

ללא שום הסבר ידוע, גינס לעיתים קרובות המעיטה או שיקרה ישירות לגבי מוצאה, ולעיתים קרובות אמרה שהיא מווראקרוס, שאביה היה חייל מהפכני שנהרג בפעולה ושאמה הייתה כובסת או תופרת. מקורותיה האמיתיים והמסתוריים גרמו לשמועות והשערות. אנשים רבים התכוונו לצמצם את מעמדה החברתי, אך בסופו של דבר לא עשו דבר כדי להרוס את המוניטין שלה כ"האישה האלגנטית ביותר בעולם", כדבריה של אלינור למברט, המייסדת של Met Gala, שבוע האופנה בניו יורק ורשימת המתלבשים הבינלאומית.

נישואים וצאצאים 
גינס הייתה נשואה ארבע פעמים.

נישואיה הראשונים, ליקובוס הנדריק פרנסיסקוס שולטנס, המנהל ההולנדי של אחוזת בית זיקוק סוכר בווראקרוז התקיימו במקסיקו סיטי ב-31 במרץ 1933. רוביו הייתה בת 20, והחתן, היה בן 47. הם נפרדו זמן קצר לאחר מכן ולבסוף התגרשו ב-1935.

נישואיה השניים היו לפרנץ-אגון מריה מיינהרד אנגלברט פיוס אלויסיוס קספר פרדיננד דיטריך ה-3 גרף פון פירסטנברג-הרדינגן (1896–1975), לו נישאה ב-4 באוקטובר 1935, בקנזינגטון, לונדון, אנגליה. אלה היו הנישואים השניים לשניהם והפכו אותה לאם חורגת של השחקנית בטסי פון פירסטנברג. הם היו ההורים של:
 דולורס מריה אגתה וילהלמינה לואיז, הברונית מפירסטנברג-הדרינגן (31 ביולי 1936 – 20 בינואר 2012). היא נישאה לפטריק בנג'מין גינס (אחיה החורג) ב-22 באוקטובר 1955, שמת ב-1965 בתאונת דרכים בשווייץ.
 פרנץ-אגון אנגלברט רפאל כריסטופורוס הוברטוס, הגרף ה-4 פון פירסטנברג-הדרינגן (נולד ב-27 ביולי 1939 וילמרסדורף). הוא התחתן עם אגנטה סאנדבי (נולדה ב-12 באפריל 1943), דוגמנית שוודית ב-20 באוגוסט 1967, בשוודיה. לאחר גירושיהם, הוא התחתן עם אדלינה פון פירסטנברג (לבית קובריאן).

נישואיה השלישיים היו לאחמד-אבו אל-פוטוח פח'רי ביי (1921–1998), לו נישאה ב-1946 והתגרשה ב-1949. הוא היה נכדו של מלך מצרים פואד הראשון, בנה היחיד של הנסיכה פווקיה ממצרים, הרוזנת ולדימיר ד'אדיקס-דלמנזינגן ובעלה הראשון, מחמוד פחרי פאשה. דרך אמו הוא היה אחיינו של פארוק הראשון מלך מצרים ושל המלכה פאוזיה מאיראנט (אשתו הראשונה של מוחמד רזא פהלווי, השאה מאיראן).

נישואיה הרביעיים והאחרונים היו לקפטן הקבוצה (דרגה בחיל האוויר הבריטי) תומאס לואל גינס (1906–1988), חבר פרלמנט, בעל מניות של גינס מהון, כחבר בסניף הבנקאות של משפחת גינס. הם נישאו ב-7 באפריל 1951 באנטיב. מנישואים אלה היו לה שלושה ילדים חורגים: פטריק בנג'מין גינס (1931–1965), שנישא לבתה דולורס, וויליאם לואל סימור גינס (נולד ב-1939), ובלינדה גינס (1941-2020), אשתו של המרקיז החמישי והאחרון מדופרין.

בין מאהביה לכאורה של גינס בין נישואיה היו דייוויד ביטי, הרוזן השני ביטי, והשגריר הבריטי בצרפת דאף קופר.

אייקון אופנה ותרבות 
בגיל מתקדם גינס החלה לכתוב לעיתים קרובות עבור הארפר'ס בזאר.

היא צוירה על ידי אמנים כמו רנה בושה, קנת' פול בלוק ואלח'ו וידאל-קוואדרס. היא צולמה ל"ווג", "הארפר'ס בזאר" וליומון בגדי נשים על ידי ססיל ביטון, ריצ'רד אבדון, ג'ון רולינגס, טוני פריסל, הורסט פ. הורסט, סלים ארון והנרי קלארק.

גלוריה כונתה על ידי טרומן קפוטה כאחד מ"הברבורים" שלו, קבוצה שכללה את לי רדזיוויל, מרלה אגני, גלוריה ונדרבילט, בייב פיילי, דיאנה ורילנד, ואחרות, קבוצה שבה השתמש כהשראה לדמויותיו, בעיקר בפרק ברומן שלו "החוף הבאסקי 1965".

גינס הולבשה על ידי מעצבי אופנה מובילים כמו: כריסטובל בלנסיאגה, אלזה סקיאפרלי, מארק בוהן בכריסטיאן דיור, שאנל, הוברט דה ז'יבנשי, איב סן לורן, ולנטינו גראוואני, האלסטון ונעליים של רוג'ר ויבייר.

היא הייתה אחת הדוגמניות הראשונות שלבשו מכנסי קאפרי מאת אמיליו פוצ'י.

בין שבע עשרה התלבושות, שנים-עשר כובעים וזוגות נעליים שהיא תרמה, היו שמלת ערב מ-1948 של בלנסיאגה מאורגנדי עם פרחי עדר, שמלת ערב משנת 1965, שמלת ערב שצוירה ביד מ-1949 על ידי מרסל שאומונט ושמלת ערב משנות ה-50 של ז'אן לאפורני, השמלה היחידה של אותו מעצב באוסף של מוזיאון ויקטוריה ואלברט.

האישה הכי אלגנטית בעולם 
למרות שנבחרה במקום השני ב"האישה המתלבשת הטובה ביותר בעולם" של מגזין טיים בשנת 1962, אחרי הגברת הראשונה של ארצות הברית דאז, ג'קלין קנדי, אלינור למברט טענה כי ללא ספק גלוריה גינס הייתה "עבורי, האישה הכי אלגנטית בעולם".

היא הופיעה ברשימת המתלבשים הטובים ביותר בין השנים 1959 עד 1963. שנה לאחר מכן, היא הוכנסה להיכל התהילה.

שמועות על ריגול 
בסדרה של ספרי עיון כביכול שנכתבה על ידי אלין גריפית', רוזנת רומנונס (שהכריזה על עצמה שריגלה עבור האמריקאים בספרד הנייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה), היא הצהירה ש"הרוזנת פון פירסטנברג" הזוהרת, דמות כמעט אגדית בשלב זה, ובעלה הגרמני שמרו על קשרים חברתיים עם נאצים חשובים, והאשימה אותם בריגול למען מדינות הציר. בשום מקום אחר לא הופיעו טענות נוספות התומכות בטענותיה של גריפית.

מוות 
בשנת 1980, גינס נפטרה מהתקף לב, באחד מבתיהם, בווילה זנרוק, אפלינגס, שווייץ. היא קבורה לצד בעלה האחרון בבית הקברות Bois de Vaux בלוזאן, שהועבר לשם לאחר מותו במרפאת בריאות ביוסטון, טקסס, ב-1988.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

אנשי חברה צרפתים
נפטרים ב-1980
ילידי 1912
מרגלות
מרגלים
מרגלים במלחמת העולם השנייה
אופנה
נשים מקסיקניות