אלן אולמן

אלן ברטראן רובר אולמן (בצרפתית:Alain Bertrand Robert Oulman, 15 ביוני 1928 - 29 במרץ 1990) היה מלחין, פזמונאי ומוציא לאור יהודי פורטוגזי, בעל שורשים צרפתיים. היה אחראי לרבים משירי הפאדו מהרפרטואר של עמליה רודריגז, כמו Madrugada de Alfama,Gaivota ,Maria Lisboa  Meu amor, meu amor  Com que voz

קורות חייו
אלן אולמן נולד ב-1928 בקרוז-קבראדה - דפונדו, במחוז אואיירה בפורטוגל ,במשפחה של יהודים צרפתים בעלי שורשים אשכנזים ומרוקאים-פורטוגזים, שהתיישבו בפורטוגל. ב22 ביוני עבר ברית מילה על ידי ד"ר אליאס ברואל  והרב אברהם קסטל, כשסנדקיו היו רובר קלמן-לוי וז'קלין נתן.  
  
אביו היה התעשיין אלברטו בנסאודה אולמן, בעל שורשים במרוקו  ובחבל לורנה ואמו - המוציאה לאור ניקול ז'רמן קלמן-לוי, בעלת שורשים בלורנה.  
הוא למד בבית הספר האנגלי סנט ג'וליאן בקרקוולוש על יד ליסבון  ומנעוריו התעניין  בתיאטרון, מוזיקה, ציור ומעל הכל, בספרות, בעיקר בשירה הפורטוגזית. 
אחרי סיום לימודיו הוא עבד בעסק אביו ובמקביל המשיך לקדם את שאיפותיו בתחום המוזיקה. 
ב1962 בעת חופשה בפראיה דה ליזנדרו, על יד אנסיירה לואיש דה מאסדו , דיפלומט בפריז , הציג את אולמן בפני עמליה רודריגז. הוא ניגן לה בפסנתר שיר שהלחין  על מילות השיר " Vagamundo"
(נווד) שכתב דה מאסדו עצמו.
באותה שנה, ב- 1962  היא הוציאה לאור את האלבום שלה  Asas Fechadas  (כפיים נעולות)  הידוע כ Busto (פרוטומה) לפי התמונה בעטיפה, ושסימן את התחלת שיתוף הפעולה ארוך השנים בין אולמן לעמליה רודריגז. . 
אולמן הלחין בהמשך עבור רודריגז  שירים על טקסטים שיוחסו למשורר הלאומי לואיש דה קמואש (Com que voz) וכן מאת משוררים פורטוגזים מודרניים כמו  דוד מוראו-פריירה (Maria Lisboa, Madrugada Abandono, Aves Agoirentas) , לואיש דה מאסבו (Asas fechadas, Cais de outora Vagamundo), אלשנדרה או'ניל ומנואל אלגרה ועל לחנים מאת אולמן. דעות המבקרים  לגביהם היו בהתחלה מסויגות.
אולמן הביא לשינוי עמוק ברפרטואר של רודריגז.

הרדיפה הפוליטית והגלות
בעקבות התגייסותו הפוליטית נרדף אלן אולמן על ידי הבולשת PIDE . הפאדו "O Abandono" ששהלחין על מילותיו של דוד מוראו-פריירה  הוקדש  לאסיר פוליטי מן השמאל שהושלך לכלא פנישה הידוע לשמצה ונאסר להפצה על ידי צנזורת המשטר.  הוא נודע כ"פאדו של פנישה".  ב-1966 הוא נעצר ואחרי שלוש שנות מאסר בהתערבותה של עמליה רודריגז שוחרר וגורש  ב-1968 מהמדינה. הוא יצא תחילה לגלות לונדון וב-1968 התיישב בפריז ועבד שם בהוצאה לאור של משפחת אמו, קלמן-לוי. למשך מספר שנים  הוא כיהן כמנהל של ההוצאה לאור. באותה תקופה  פירסם ספרים מאת סוזן פרו, עמוס עוז ופטרישה הייסמית',מרי שקס . הוא הוציא לאור גם את "פורטוגל המושתקת" מאתמריו סוארש, לימים ראש ממשלה ונשיא פורטוגל החופשית. בנוסף עודד את ידידתו, הסופרת  קתרין קלמאן לכתוב את הרומן על דונה גרסיה נשיא "לה סניורה".

הוא ועמליה רודריגז שמרו על קשר גם  אחרי הגלייתו. בסופו של דבר בהתערבות השלטון הצרפתי פורטוגל הרשתה לו לשוב למולדתו.
אולמן כתב את המוזיקה ל Meu Amor é Marinheiro (אהבתי הוא ימאי), שיר המבוסס על A Trova do Amor Lusíada אותו כתב מנואל אלגרה בעת מאסרו בקשיאש.
האלבום שלהם , Com que Voz (באיזה קול) הוקלט ב-1969  אבל הוצא לאור רק ב-1970. השירים בו נכתבו על טקסטים מאת ססיליה מיירלש, אלשנדרה או'ניל  (Gaivota), דוד מוראו-פריירה (Madrugada de Alfama) מנואל אלגרה (שהיה גולה באלג'ריה - Trova do vento que passa), ז'וזה  קרלוש ארי דוס סנטוש  (Meu limão de amargura - Meu amor,meu amor) ופדרו אומיי דה מלו (Povo que lavas no rio). בעצמו כתב את המלים לשיר Estranha forma de vida.

אחרי מהפכת הצפורנים
אחרי נפילת הרודנות הסלזריסטית ב25 באפריל 1974  חילק אולמן את זמנו בין פריז וליסבון.
אולמן נמנה עם המיעוט שסינגר על עמליה רודריגז כשהזמרת הואשמה בקשרים עם המשטר הקודם וכתב מאמרים להגנתה בעיתונים "רפובליקה ו"או סקולו". 

אולמן נפטר בפריז במרץ 1990 בגיל 61.

חייו הפרטיים
ב-1970-1962 היה אולמן נשוי לפליסיטי סרה, ילידת 1938. הזוג הוליד שני בנים.
ניקולאס  אולמן (יליד 1967)  ואלכסנדר (יליד 1970).

מורשתו 
אף על פי שעמליה רודריגז הייתה כבר זמרת נערצת עוד מתום מלחמת העולם השנייה, כפי שהעיר המבקר ז'ורז'ה פירש מ"אקספרסו" אולמן קידם את קולה, השכיל לנצל את איכויותיו תוך הצבת אתגרים נועזים: כשהזמרת מלווה לא רק עלידי גיטרה וכינור אלא גם  ליוויים תזמורתיים, בווריאציות שונות עד להרכבי ג'אז. 
פרט לעמליה רודריגז, לחניו של אולמן בוצעו על ידי זמרי פאדו נוספים כמו קרלוש דו קרמו ואנטוניו מוראו.
הזמר קמאנה ביצע שירים לא ידועים של אולמן.

פרסים ואותות הוקרה
עבור האלבום " Com Que Voz  זכו בפרס מבקרי התקליטים האיטלקים (מהדורה התשיעית) (1971), בפרס הגדול של העיר פריז והפרס הגדול של פריז רקורד  (1975)
עיטור מסדר הנסיך אנריקה בדרגת מפקד.

הנצחה
2000 - רחוב ביישוב פאסו דב ארקוש נקרא על שמו 
2002 - במסגרת הפסטיבל של המוזיקה ושל הפורטו  וב-2006 ב"פסטה דו אוואנטה" (חגיגות שנתיות של העיתון הקומוניסטי "אוואנטה" ) זכתה מורשת המלחין בהוקרת מוזיקאים כמו  קטיה גריירו וקרלה פירש
2002 רובן דה קרווליו וקטיה גריירו ערכו מופע לזכרו  של אולמן - "מלח עצוב היה שר" - אלן אולמן והפאדו הפורטוגזי. 
2006 - הזמרים קרלה פירש, אנטוניו זמבוז'ו וליאנה  ביצעו מבחר שירי  פאדו מאת אלן אולמן 
ביוני - דצמבר 2009 - במוזיאון הפאדו בליסבון התקיימה תערוכה מיוחדת תחת הכותרת "'Alain Oulman - As Mãos Que Trago'(אלן אולמן - הידיים שאני מביא)

דיסקוגרפיה
עמליה רודריגז שרה 22 שירים מאת אלן אולמן ב- 8 אלבומים. 
 Amália Rodrigues: Busto, LP, 1962  
(פרוטומה)
 Amália Rodrigues: Fado Português, LP, 1965
(פאדו פורטוגזי)
 Amália Rodrigues: Com Que Voz, LP, 1970
(באיזה קול)
 Amália Rodrigues: Cantigas Numa Língua Antiga, LP, 1977
(שירים בשפה העתיקה)

קישורים חיצוניים
באתר המוזיאון של הפאדו
 מאמר מאת Alberto Costa 
באתר "אני בוכה ללא סיבה" - שירי פאדו מאת אלן אולמן 
מסלול הפאדו - באתר visit isboa

הערות שוליים

נפטרים ב-1990
ילידי 1928
פורטוגזים
מלחינים
פזמונאים יהודים
מלחינים יהודים
יהודים פורטוגזים
יהודים צרפתים
מו"לים צרפתים