אה"מ איירון דיוק (1912)

אוניית הוד־מלכותו "איירון דיוק" (באנגלית: HMS Iron Duke; HMS – ראשי תיבות של His/Her Majesty's Ship, מאנגלית: אוניית הוד מלכותו/מלכותה) הייתה אוניית מערכה מסוג דרדנוט של הצי המלכותי הבריטי, הספינה המובילה בסדרה שלה, שנקראה לכבודו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון. היא נבנתה על ידי מספנת פורטסמות', והשדרית שלה הונחה בינואר 1912. היא הושקה עשרה חודשים לאחר מכן, היא הוזמנה לצי הבית במרץ 1914 כספינת הדגל של הצי. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי  והייתה מסוגלת למהירות מרבית של 21.25 קשרים (39.36 קמ"ש).

האונייה שימשה כספינת הדגל של הצי הגדול במהלך מלחמת העולם הראשונה, כולל בקרב יוטלנד. שם היא גרמה נזק משמעותי לאוניית המערכה הגרמנית קניג בתחילת קרב אוניות המערכה. בינואר 1917 היא הוחלפה כספינת הדגל של הצי. לאחר המלחמה, איירון דיוק פעלה בים התיכון כספינת הדגל של צי הים התיכון. היא השתתפה הן בהתערבות בעלות הברית במלחמת האזרחים הרוסית בים השחור והן במלחמת יוון–טורקיה. היא גם סייעה בפינוי פליטים מסמירנה. בשנת 1926, היא שובצה לצי האטלנטי, שם שירתה כספינת אימונים.

האונייה נשארה בשירות פעיל רק עוד כמה שנים; בשנת 1930, הסכם הצי של לונדון קבע כי ארבע אוניות המערכה מסדרת איירון דיוק ייגרטו או יפורזו בדרך אחרת. איירון דיוק הוסבה אפוא לספינת אימונים של ירי; השריון שלה וחלק גדול מהנשק שלה הוסרו כדי להפוך אותה לבלתי כשירה ללחימה. היא שירתה בתפקיד זה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, אז עגנה בסקפה פלו כספינת הגנת הנמל. באוקטובר היא נפגעה קשות ממפציצים גרמנים ועלתה על שרטון כדי להימנע מטביעה. היא המשיכה לשמש כפלטפורמה נגד מטוסים במשך המלחמה, ובסופו של דבר הוצפה ונשברה לגרוטאות בסוף שנות ה-40.

תכנון 

ארבע אוניות המערכה מסדרת איירון דיוק הוזמנו בתוכנית הבנייה של 1911, והיוו שיפור מצטבר לעומת אוניות המערכה מסדרת המלך ג'ורג' החמישי הקודמת. השינוי העיקרי בין שני התכנונים היה החלפת סוללה משנית כבדה יותר בכלים החדשים יותר. אורך האונייה היה , רוחבה היה  ושוקע ממוצע של . היא הייתה בעלת הדחק של  כפי שתוכנן ועד  בעומס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה ארבע טורבינות קיטור של פארסונס, עם קיטור שסופק על ידי שמונה עשר דוודי Babcock & Wilcox. המנועים דורגו ב-29,000 כוחות סוס (21,625 קילוואט) והפיקו מהירות מרבית של 21.25 קשרים (39 קמ"ש). רדיוס השיוט שלה היה 7,800 מיילים ימיים (14,446 ק"מ) בשיט חסכוני יותר ב-10 קשרים (19 קמ"ש). על האונייה היה צוות של 995 קצינים ומלחים, אם כי בזמן מלחמה זה גדל עד ל-1,022.

איירון דיוק הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי BL 13.5 אינץ' (343 מ"מ) Mk V מותקנים בחמישה צריחי תותחים תאומים. הם היו מסודרים בשני זוגות אחד מעל השני, אחד מקדימה ואחד מאחורה; הצריח החמישי היה ממוקם באמצע הספינה, בין הארובות למבנה העילי האחורי. הגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו סופקה על ידי סוללה משנית של שנים עשר תותחי BL 6 אינץ' Mk VII. הספינה צוידה גם בזוג תותחי QF 3 אינץ' 20 cwt נ"מ וארבעה תותחי  3 פאונד. כפי שהיה אופייני לאניות מערכה של התקופה, היא צוידה בארבע צינורות טורפדו  שקועים בצד הדופן.

האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון ראשית בת  מעל מחסני התחמושת וחדרי המנועים והדודים של הספינה, והצטמצמה ל- לכיוון החרטום והירכתיים. הסיפון שלה היה מוגן עם חגורת שריון בעובי  בחלק המרכזי של הספינה, שהצטמצם ל- בקצוות. מיגון צריחי הסוללות העיקריים היו בעובי , והצריחים נתמכו בשריון בעובי .

היסטוריית שירות 
השדרית של איירון דיוק הונחה במספנת פורטסמות' ב-12 בינואר 1912 והיא הושקה ב-12 באוקטובר של אותה שנה. לאחר שסיימה את עבודות הציוד, היא החלה בניסויים ימיים ב-25 בנובמבר 1913. הספינה הושלמה במרץ 1914, והיא הצטרפה לצי הבית לאחר שסיימה את הניסויים. בצי הבית, היא שירתה כספינת הדגל של האדמירל סר ג'ורג' קלגהאן. ב-29 ביולי 1914, בזמן שהיבשת התכוננה למלחמה, הצטוו איירון דיוק ושאר צי הבית להמשיך לסקפה פלו מפורטלנד כדי להגן על הצי מפני התקפת פתע גרמנית אפשרית.

מלחמת העולם הראשונה 
באוגוסט 1914, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אורגן צי הבית מחדש כצי הגדול; איירון דיוק נותרה ספינת הדגל של הצי, כעת תחת האדמירל סר ג'ון ג'ליקו. בערב 22 בנובמבר 1914, הצי הגדול ערך סריקה עקרונית בחציו הדרומי של הים הצפוני; איירון דיוק ניצבה עם הכוח העיקרי בתמיכה בשייטת אוניות המערכה הראשונה של תת אדמירל דייוויד ביטי. הצי חזר לנמל בסקפה פלו ב-27 בנובמבר. איירון דיוק ורוב הצי נשארו בתחילה בנמל במהלך הפשיטה הגרמנית על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-16 בדצמבר 1914, אם כי שייטת אוניות המערכה השלישית נשלחה לתגבר את הכוחות הבריטיים באזור. לאחר שקיבל מידע נוסף על האפשרות של שאר הצי הגרמני להיות בים, ג'ליקו נתן פקודה לצי לגיחה כדי לנסות ליירט את הגרמנים, אם כי עד אז הם כבר נסוגו. איירון דיוק יצאה לים עם שייטות אוניות המערכה השנייה והרביעית לאימון ירי מצפון לאיים הברידיים ב-23 וב-24 בדצמבר. למחרת, שאר הצי הצטרף לאיירון דיוק לסריקה בים הצפוני, שהסתיימה ב-27 בדצמבר.

איירון דיוק ושאר הצי ערכו תרגילי ירי ב-10–13 בינואר 1915 ממערב לאורקני ושטלנד. בערב 23 בינואר הפליג עיקר הצי הגדול לתמיכה בצי סיירות המערכה של ביטי, אך איירון דיוק ושאר הצי לא התערבו בקרב שרטון דוגר למחרת. עם שובה מהקרב, איירון דיוק פנתה לאינברגורדון לתיקון; בזמן שהיא לא הייתה, אה"מ צנטוריון שימשה כספינת הדגל הזמנית של הצי. העבודה הסתיימה עד 23 בפברואר, ולאחר מכן היא חזרה לסקפה פלו. ב-7–10 במרץ, ערך הצי הגדול סריקה בצפון הים הצפוני, במהלכו ביצע תמרוני אימונים. שייט נוסף כזה התקיים ב-16–19 במרץ. ב-11 באפריל ערך הצי הגדול סיור במרכז הים הצפוני וחזר לנמל ב-14 באפריל; סיור נוסף באזור התקיים ב-17–19 באפריל, ואחריו תרגילי ירי מול שטלנד ב-20–21 באפריל.

הצי הגדול ביצע סריקה במרכז הים הצפוני ב-17–19 במאי מבלי להיתקל בכלי שיט גרמני. ב-25 במאי, איירון דיוק נשאה את ג'ליקו לרוסית' כדי להיפגש עם האדמירל הנרי ג'קסון, לורד הים הראשון החדש. איירון דיוק חזרה לסקפה פלו ב-28 במאי, בזמן כדי להשתתף בסריקה נוספת לים הצפוני ב-29–31 במאי. לאחר שחזרה לסקפה פלו, איירון דיוק עזבה מיד לקרומארטי. הצי ערך אימוני ירי באמצע יוני. איירון דיוק, שייטת אוניות המערכה השנייה ושייטת הסיירות הראשונה ערכו אימוני ירי בקרומארטי ב-2 באוגוסט; לאחר השלמת התרגילים, הספינות חזרו לסקפה פלו. ב-7 באוגוסט, הספינה שוב לקחה את ג'ליקו לקרומארטי לפגישה נוספת, הפעם עם ראש הממשלה, הרברט הנרי אסקווית'. איירון דיוק חזרה לסקפה פלו ב-16 באוגוסט.

ב-2–5 בספטמבר יצא הצי לשייט נוסף בקצה הצפוני של הים הצפוני וערך תרגילי ירי. במהלך שאר החודש, הצי הגדול ערך אימונים רבים. איירון דיוק הפליגה לאינברגורדון ב-1 באוקטובר לתקופה נוספת של שיפוץ – העבודה נמשכה עד 11 באוקטובר. יומיים לאחר מכן, רוב הצי ביצע סריקה נוספת לים הצפוני, וחזר לנמל ב-15 באוקטובר. ב-2–5 בנובמבר, איירון דיוק השתתפה במבצע אימון צי נוסף ממערב לאורקני. הפלגה נוספת כזו התקיימה ב-1–4 בדצמבר. בהמשך החודש השתתפה איירון דיוק בתרגילי ירי, ובמהלכם ערך ניסוי מסוגים לקביעת הדיוק של התותחנים של הספינה. ג'ליקו סיכם כי "התוצאה הייתה משביעת רצון מאוד".

איירון דיוק התנגשה במכלית Prudentia ב-12 בינואר 1916 במהלך שהותה בסקפה פלו, והאחרונה טבעה. המכלית השתחררה במהלך סערה חזקה, שהיו בה רוחות של עד . איירון דיוק לא נפגעה בתאונה. השגרה האופיינית של תרגילי ירי ותרגילי שייטת התרחשה בינואר. הצי יצא לשייט בים הצפוני ב-26 בפברואר; ג'ליקו התכוון להשתמש בכוח הארוויץ' כדי לטאטא את מפרץ הלגולנד, אך מזג אוויר גרוע מנע פעולות בדרום הים הצפוני. כתוצאה מכך, הפעילות מוגבלת לקצה הצפוני של הים. בליל 25 במרץ, איירון דיוק ושאר הצי הפליגו מסקפה פלו כדי לתמוך בצי סיירות המערכה ובכוחות קלים אחרים שפשטו על בסיס הצפלין הגרמני בטונדרן. כשהצי הגדול התקרב לאזור ב-26 במרץ, הכוחות הבריטיים והגרמנים כבר התנתקו וסערה קשה איימה על כלי השיט הקלים. איירון דיוק הדריכה את המשחתות בחזרה לסקפה פלו בזמן ששאר הצי פרשו באופן עצמאי.

ב-21 באפריל, הצי הגדול ערך הפגנה מול שונית הורנס כדי להסיח את דעתם של הגרמנים בזמן שהצי הרוסי שיקם את שדות המוקשים ההגנתיים שלו בים הבלטי. הצי חזר לסקפה פלו ב-24 באפריל ותדלק לפני שהמשיך דרומה בתגובה לדיווחים מודיעיניים לפיהם הגרמנים עומדים לפתוח בפשיטה על לואוסטופט. אולם הצי הגדול לא הגיע לאזור אלא לאחר שהגרמנים נסוגו. ב-2–4 במאי, הצי ערכה הפגנה נוספת מול שונית הורנס כדי לשמור על תשומת הלב הגרמנית ממוקדת בים הצפוני.

קרב יוטלנד 

בניסיון לפתות ולהשמיד חלק מהצי הגדול, צי הים הפתוח הגרמני, המורכב מ-16 דרדנוטים, שש פרה-דרדנוטים, שש סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו, עזב את בסיס הצי מוקדם בבוקר 31 במאי. הצי הפליג בשיתוף פעולה עם חמשת סיירות המערכה והסיירות התומכות וסירות הטורפדו של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופענח את תעבורת הרדיו הגרמנית שהכילה תוכניות של המבצע. האדמירליות הורתה על הצי הגדול, הכולל כ-28 אניות דרדנוט ו-9 סיירות מערכה, להתייצב בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח. ביום הקרב, איירון דיוק הפליגה עם שייטת אוניות המערכה הרביעית, והייתה הספינה התשיעית בטור הבריטי.

הפעולה הראשונית התרחשה בעיקר על ידי סיירות המערכה הבריטיות והגרמניות בשעות אחר הצהריים, אך עד השעה 18:00, הצי הגדול התקרב למקום. בסביבות השעה 18:14 נפלו שני פגזים בקליבר גדול ליד איירון דיוק אך לא גרמו נזק. 15 דקות לאחר מכן, איירון דיוק הגיעה לטווח ירי יעיל – כ – מהצי הגרמני, והמטירה אש על SMS קניג. המטח הראשון פספס, אבל השלושה הבאים היו על המטרה; התותחן של הספינה טען כי לפחות שש פגיעות פגעו באוניית המערכה הגרמנית. למעשה, הם קלעו שבעה פגזים על קניג וגרמו נזק משמעותי.

מעט אחרי השעה 19:00, קרבות סביב הסיירת הגרמנית הנכה SMS ויסבאדן – שנפגעה קשות קודם לכן בקרב – התחדשו. איירון דיוק פתחה באש על הסיירת הנכה ועל המשחתות הסמוכות עם הסוללה המשנית שלה בשעה 19:11 בטווח של . התותחנים של איירון דיוק טענו שהטביעו את אחת המשחתות ופגעו בשנייה, אבל הם למעשה החמיצו את המטרות שלהם לחלוטין. זמן קצר לאחר מכן, ניסו המשחתות הגרמניות לפתוח במתקפת טורפדו על הטור הבריטי; איירון דיוק החלה לירות ב-19:24. טביעת המשחתת SMS S35 נזקפה לזכותה של איירון דיוק, אך קשה לקבוע איזו ספינה ירתה אילו פגזים בתגרה, לפי ההיסטוריון הימי ג'ון קמפבל.

בעקבות מתקפת המשחתת הגרמנית, צי הים הפתוח התנתק, ואיירון דיוק ושאר הצי הגדול לא ראו פעולה נוספת בקרב. הדבר נבע, בין השאר, מבלבול על סיפונה של "איירון דיוק" בנוגע למיקומו המדויק ולמסלולו של הצי הגרמני; ללא המידע הזה, ג'ליקו לא יכול היה להביא את הצי שלו לפעולה. בשעה 21:30, הצי הגדול החל להתארגן מחדש למערך השיוט הלילי שלו. מוקדם בבוקר 1 ביוני, הצי הגדול סרק את האזור בחיפוש אחר ספינות גרמניות פגועות, אך לאחר שבילה מספר שעות בחיפושים, הם לא מצאו כלום. איירון דיוק חזרה לסקפה פלו, והגיעה ב-11:30. במהלך הקרב, איירון דיוק ירתה תשעים פגזים מהסוללה הראשית שלה, יחד עם חמישים פגזים מהתותחים המשניים שלה.

הפעולות הבאות בים הצפוני 

ב-18 באוגוסט שוב יצאו הגרמנים לפעולה, הפעם כדי להפגיז את סנדרלנד; שר קיווה למשוך את מטוסי הקרב של ביטי ולהשמיד אותם. מודיעין האותות הבריטי פיענח שידורים אלחוטיים גרמניים, מה שאפשר לג'ליקו מספיק זמן לפרוס את הצי הגדול בניסיון להשתתף בקרב מכריע. עם זאת, שני הצדדים נסוגו לאחר שצוללות יריביהם גרמו אבדות בפעולה של 19 באוגוסט 1916: הסיירות הבריטיות נוטינגהאם ופאלמות' הוטבעו על ידי צוללות גרמניות, וספינת הקרב הגרמנית SMS וסטפאלן ניזוקה מהצוללת הבריטית E23. לאחר שחזר לנמל, הוציא ג'ליקו צו שאוסר על סיכון הצי בחציו הדרומי של הים הצפוני בשל הסיכון המכריע ממוקשים וצוללות, אלא אם כן הסיכויים להביס את צי הים הפתוח בהתערבות מכרעת היו גבוהים.

בעקבות יוטלנד, הצי המלכותי קבע שהגנה אופקית, במיוחד על מחסני תחמושת, אינה מספקת. כתוצאה מכך, לספינות רבות בצי הגדול הותקן שריון נוסף; איירון דיוק נכנסה לרציף לעבודה זו באוקטובר. העבודה, שהביאה להוספת למעלה מ של שריון שנוספו לספינה, הושלמה עד דצמבר. ב-28 בנובמבר 1916, כשהיא עדיין ברציף היבש, החליף אדמירל ביטי את ג'ליקו כמפקד הצי הגדול; איירון דיוק שימש כספינת הדגל שלו עד ינואר 1917, אז עבר לאה"מ קווין אליזבת. בשנת 1918, הותקנו מעוטים למטוסים על צריחי "B" ו-"Q" של איירון דיוק.

קריירה שלאחר המלחמה 
במרץ 1919 הועברה איירון דיוק לצי הים התיכון, שם שוב שימשה כספינת דגל. הספינה יצאה לים השחור באפריל כדי להשתתף בהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה. בעודה בדרך, הספינה עצרה בקונסטנטינופול ב-7 באפריל. שם, איירון דיוק הייתה מעורבת בהשמדת ספינות מלחמה וכלי חילוף אחרים שהיו עלולים לשמש את הבולשביקים. ב-12 במאי נסעה איירון דיוק מקונסטנטינופול לסמירנה, שם סיפקה פלוגת נחיתה לכיבוש חלק מהמבצרים החיצוניים של העיר. היא חזרה לים השחור, שם שהתה עד יוני, אז שבה לים התיכון.

איירון דיוק חזרה לים השחור בסוף 1919. היא הגיעה לנובורוסיסק ב-12 באוקטובר, שם פגשה את הסיירת המוגנת הלבנה גנרל קורנילוב. ב-14 באוקטובר הספינה עצרה בסבסטופול. איירון דיוק חזרה לנובורוסיסק ב-19 בינואר 1920. ב-25 בינואר היא עצרה בנמלי יאלטה וסבסטופול כדי לבדוק את מצב הרוסים הלבנים שם. ב-17 ביוני השמידו פלוגות נחתים של איירון דיוק והמשחתת שארק תותחים טורקיים במבצרים המגינים על הבוספורוס בים השחור.

ב-2 בספטמבר 1922, איירון דיוק יצאה לחוף הדלמטי לשייט אימונים, כאשר קיבלה ידיעות על התבוסה היוונית בטורקיה. אדמירל אוסמונד ברוק, מפקד צי הים התיכון, הורה לאיירון דיוק להמשיך לסמירנה, שם ציפה להפרעות. היא שימשה שם כספינת הדגל של כוחות הצי הבריטי המשתתפים בפינוי הפליטים היוונים מהעיר. היא נכחה במהלך השריפה הגדולה שהחריבה את העיר. במהלך הכאוס, הצליחו מספר פליטים לבוא לצד איירון דיוק בסירות קטנות, והועלו על סיפונה של אוניית המערכה. בחודש שלאחר מכן קיימו בעלות הברית ועידה על סיפונה של איירון דיוק במודניה כדי לתווך בסכסוך היווני-טורקי. לאחר מכן המשיכה הספינה לקונסטנטינופול.

בנובמבר 1924, קווין אליזבת החליפה את איירון דיוק כספינת הדגל של צי הים התיכון; לאחר מכן הועברה איירון דיוק לשייטת אוניות המערכה השלישית, צי הים התיכון, שם הפכה לספינת הדגל של השייטת. השייטת השלישית הועברה לצי האטלנטי במרץ 1926, שם שימשה כטייסת אימונים. איירון דיוק נותרה ספינת הדגל של השייטת בתקופה זו, עד 30 במאי 1928, כאשר היא הוחלפה על ידי אחותה בנבואו. בשנת 1927, הצי שקל להוסיף בליטות נגד טורפדו לאיירון דיוק ולספינות האחיות שלה, אך התוכנית בוטלה מכיוון שהספינות היו אמורות להיות מוחלפות בשנים 1931–1932 על פי תנאי הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 והתוכנית הייתה לא חסכונית. באותה שנה הוסרה פלטפורמת השיגור של המטוס שהותקנה על צריח "B" של איירון דיוק. הספינה נכנסה למעגן יבש במאי 1928 לצורך שיפוץ תקופתי; העבודה נמשכה עד מאי 1929. שני תותחים נגד מטוסים  הותקנו על המבנה הקדמי. גם המעוט בצריח "Q" הוסר בתקופה זו.

איירון דיוק חזרה לשירות ב-30 במאי 1929, כאשר הוזמנה מחדש כספינת אימונים לתותחנים. עם זאת, היא שירתה בתפקיד זה רק שנה וחצי. בנובמבר 1931, על פי תנאי האמנה הימית של לונדון, פורקה איירון דיוק מנשקה והוסבה לכלי אימון ירי. העבודה נמשכה עד 21 בספטמבר 1932, אז הוזמנה לניסויים חדשים בים. כמו כן הוסרו צריחי "B" ו-"Y" של הספינה, וכמה תותחים קטנים מסוגים שונים הותקנו על גבי הברבט "B". הותקנו גם שני תותחים נגד מטוסים , אך אלה הוסרו מאוחר יותר ב-1935. במקומו של מד הטווח האחורי נוסף גם מנהל זווית גבוהה עבור תותחי הנ"מ. מעל  מפלדה מחגורת השריון שלה הוסר במהלך הפירוז; בסך הכל,  הוסרו מהספינה ו נוספו. הספינה הופעלה מחדש ב-4 באוקטובר 1932 בדבונפורט, שוב כספינת אימונים לתותחנים. היא הופיעה בסרט "בראון על רזולושן", שיצא לאקרנים במאי 1935. ב-16 ביולי 1935, היא נכחה בביקורת הצי של יובל הכסף בספיטהד עבור המלך ג'ורג' החמישי. היא השתתפה בביקורת הצי נוספת, בסקירת ההכתרה של ג'ורג' השישי, ב-20 במאי 1937. בשנת 1939 הותקן תותח דו-תכליתי מסוג QF 5.25 אינץ', מאחורי הברבט "Y".

מלחמת העולם השנייה 

במהלך מלחמת העולם השנייה, היא שימשה כספינת בסיס וכפלטפורמה צפה נגד מטוסים בסקפה פלו. התותחים המשניים שלה הוסרו ושימשו להגנת החוף סביב הבסיס. ב-17 באוקטובר 1939, ארבעה מפציצים בינוניים יונקרס Ju 88 תקפו את סקפה פלו, ופגעו באיירון דיוק במספר פצצות שנפלו קרוב אליה. כדי למנוע ממנה לטבוע, הצוות שלה נאלץ להעלות את הספינה על שרטון. ב-16 במרץ 1940 הספינה, שעדיין הייתה על חוף הים, הותקפה שוב על ידי מטוסי הלופטוואפה. הפעם, שמונה עשר מטוסי Ju 88 תקפו את הנמל ואת המתקנים שמסביב. איירון דיוק שוב ניזוקה קשות, וכך גם הסיירת הכבדה נורפוק.

ייתכן שנוכחות הספינה בסקפה פלו השפיעה על תוכניותיהם של הגרמנים במהלך מבצע Rheinübung, הגיחה האטלנטית של ספינת המערכה ביסמרק במאי 1941. סיור אווירי גרמני הבחין בנמל באיירון דיוק ושתי אוניות מערכה, ספינות סוחר שהוסוו בעץ ובבד כדי להיראות כמו אוניות המערכה מסדרת רוונג', וזיהה אותן בטעות כיחידות פעילות של צי הבית. תחת הרושם המוטעה שהיחידות הכבדות של צי הבית עדיין היו בנמל, החליט מפקד הצי הגרמני, גינתר ליטיינס, לפרוץ לאוקיינוס האטלנטי דרך מצר דנמרק, מה שהביא לקרב מצר דנמרק.

מאוחר יותר תוקנה הספינה והוחזרה לשירות כספינת נמל למשך המלחמה, אם כי היא נותרה על חוף הים. איירון דיוק נשארה ברשימות הצי המלכותי עד מרץ 1946, אז היא נמכרה לגריטה לתעשיות מתכת, שעדיין הייתה על חוף הים בסקפה פלו. הספינה הוצפה מחדש ב-19 באפריל 1946 והועברה לפסלנה ב-19 באוגוסט. בספטמבר 1948, היא נמכרה מחדש ועברה לגלאזגו, כשהיא הגיעה ב-30 בנובמבר 1948, היא פורקה לגרוטאות. הפעמון של איירון דיוק מוצג בקתדרלת וינצ'סטר. חלק מהעצים של הספינה שימשו ליצירת מזכרות הנצחה, ולעיתים קרובות נשאו לוח המתאר את מקורן.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

אוניות מערכה בריטיות במלחמת העולם הראשונה
אוניות מערכה בריטיות