זכויות להט"ב במזרח התיכון

לאזרחים המוגדרים כלהט"ב (לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) קיים מעמד זכויות אדם מוגבל ביותר ברובו המכריע של המזרח התיכון נכון ליולי 2023 שנתון לעיתים קרובות לקבלת עוינות מצד הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כפלילית ב-9 מתוך 18 המדינות המרכיבות את האזור בעוד עונש מוות (נאכף ולא נאכף בפועל) נוכח ב-5 מתוכן (כולל רצועת עזה). החירויות האזרחיות של אזרחי להט"ב באזור מושפעות מאוד מהמסורות התרבותיות והמוסר הדתי של האנשים החיים באזור המוגדר כאסלאם והשריעה. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית בבחריין, קפריסין, ישראל, ירדן, טורקיה ושטחי הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון (שטחי A ו-B), הבסיסים הצבאיים של הממלכה המאוחדת אקרוטירי ודקליה והמדינה דה פקטו של צפון קפריסין.

פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כפלילית ונענשת במאסר בכווית, מצרים, עומאן, לבנון וסוריה. ברחבי איראן, ערב הסעודית, קטר ואיחוד האמירויות הערביות קיים עונש מוות על רקע קיום פעילות הומוסקסואלית. בתימן ורצועת עזה העונש על מורשעים עשוי להיות שונה בין מוות למאסר בהתאם למעשה שבוצע.

מדינות המזרח התיכון זכו לאורך השנים לביקורות בינלאומיות חריפות מצד ארגוני זכויות אדם על רדיפת אזרחי להט"ב בשטחיהן על ידי שימוש בין היתר במתן גזרי דין מוות, מאסרי עולם, קנסות, עינויים, אלימות פיזית, הוצאות להורג, הוצאות להורג ללא משפט, רציחות על חילול כבוד המשפחה, טיפולים פסיכיאטריים כפויים, בדיקות אנאליות כפויות, הזרקות הורמונים כפויות, סירוסים כימיים וענישות גופניות על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית.

היסטוריה 

ניתן לאתר עדויות קדומות להומוסקסואליות במזרח התיכון עד לתקופת מצרים העתיקה ומסופוטמיה. באשור העתיקה, פשעים על רקע מין נענשו באופן זהה בין אם נעשו בקרב הומוסקסואלים או הטרוסקסואלים. עם זאת, אדם לא עמד בפני עונש על כך שעסק במין אנאלי עם מי ששויך למעמד חברתי השווה לו, לזונה מקרב כת, או עם אדם שתפקידיו המגדריים לא נחשבו גבריים "באופן מוצק". בלוח אכדי , "Šumma ālu"  - הכותרת לסדרה של מספר אסופה של כתבי יתדות של מסופוטמיה העתיקה בהיקף של מאה ועשרים לוחות חימר, נכתב: "אם אדם מזדווג עם השווה לו מהחלק האחורי, הוא הופך למנהיג בין בני גילו ואחיו". עם זאת, יחסים הומוסקסואלים עם עמיתים בין חיילים, עבדים, מלווים מלכותיים, או אלה שנחשבו ממעמד חברתי גבוה יותר, יוחסו באופן שלילי. בקוד הפלילי האשורי  המתוארך לשנת 1075 לפני הספירה התקיים חוק די חריף נגד הומוסקסואליות בצבא, אשר כלל את הכיתוב כי: "אם אדם מקיים יחסי מין עם אחיו לנשק, יהפכו אותו לסריס".

על פי הפרשנויות המקובלות לתורה, ויקרא י"ח 3 רומז לנוהג שמצרים העתיקה התירה לשתי נשים או שני גברים להינשא זה לזה. המקרה הידוע ביותר של הומוסקסואליות אפשרית במצרים העתיקה הוא זה של שני הפקידים הגבוהים בהיררכיה, קנום-הוטפ וניאנק קנום . שני הגברים חיו ושירתו תחת פרעה ניוזר  במהלך השושלת החמישית של מצרים (2494–2345 לפני הספירה). לקנום-הוטפ וניאנק קנום היו משפחות משלהם עם ילדים ונשים, אך לאחר שנפטרו, החליטו ככל הנראה משפחותיהם לקבור אותם יחד באותו קבר מסטבה אחד. במסטבה זו, מספר ציורים מתארים את הזוג מחבקים זה את זה ונוגעים בפניהם אף על אף. תיאורים אלה משאירים הרבה מקום לספקולציות, כיוון שבמצרים העתיקה נגיעה באף אחד של השני על ידי אף אחר ייצגה בדרך כלל נשיקה.

אגיפטולוגים והיסטוריונים חלוקים בדעתם כיצד לפרש את הציורים של קנום-הוטפ וניאנק קנום. מספר חוקרים מאמינים שהציורים משקפים דוגמה להומוסקסואליות בין שני גברים נשואים ומוכיחים שהמצריים הקדמונים היו בעלי קבלה חברתית כלפי מערכות יחסים חד-מיניות. חוקרים אחרים אינם מסכימים עם הטענה ומפרשים את הציורים כראיה לכך שקנום-הוטפ וניאנק קנום היו תאומים, או אף תאומים סיאמיים. לא משנה איזו פרשנות היא הנכונה, הציורים מוכיחים לכל הפחות שקנום-הוטפ וניאנק קנום היו קרובים מאוד זה לזה בחיים כמו במוות.

הקלף האשמולי 940.1981  מהמאה ה-6 או ה-7 המצוי במוזיאון אשמוליאן, מספק את הדוגמה היחידה בשפה הקופטית של כישוף אהבה בין גברים. פיסת הקלף מכילה לחש של אדם בשם אפפולו, בנו של נח, כדי לחייב את נוכחותו ואהבתו של אדם אחר, פלו, בנו של מור, בעוד שאפפולו יחווה חוסר מנוחה עד שימצא את פלו אשר יספק את רצונו בקלף.

בסביבות שנת 250 לפני הספירה, בתקופת האימפריה הפרתית, נכתב הטקסט הזורואסטרי - ונדידד . הטקסט מכיל הוראות שהן חלק מהקוד המיני המאפיין מיניות מולדת שמתפרשות כאוסרות על קיום יחסים חד-מיניים אותם מכנות כ-"חטאים". פרשנות עתיקה על קטע זה מציעה כי העוסקים ב-"מעשי סדום" יכולים להיות מוצאים להורג ללא ציווי מכהן גדול (דאסטור , באנגלית: dastūr). עם זאת, היסטוריונים יוונים מהמאה ה-5 ואילך מעידים על מסורת הומוסקסואלית חזקה באיראן בזמנו, שכתוצאה מכך, לאיסור ככל הנראה הייתה השפעה מועטה על עמדות איראן או התנהגות מינית מחוץ לשורות ההזורואסטריות האדוקות בכפרי מזרח איראן.

היחס כלפי לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) וחוויותיהם בעולם המוסלמי הושפעו מההיסטוריה הדתית, המשפטית, החברתית, הפוליטית והתרבותית שלו לאורך ההיסטוריה. הקוראן מספר את סיפורם של "עם לוט " שנהרס על ידי זעמו של האל האסלאמי  כיוון שגבריו עסקו "בינם לבין עצמם במעשי תשוקה". אם כי בתוך הקוראן, הוא אף פעם לא קובע עונש מוות על פעילות הומוסקסואלית בעוד היסטוריונים מודרניים מסיקים שהנביא ומייסד האסלאם מוחמד מעולם לא אסר על קיום מערכות יחסים הומוסקסואליות, אף על פי שהוא חלק תחושת בוז כלפי המבצעים אותן לצד בני דורו. עם זאת, מספר אוספי חדית' מגנים קיום מעשים הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים, וקובעים עונש מוות הן לבני הזוג האקטיביים והן לבני הזוג הפסיביים המקיימים יחסי מין הומוסקסואלים גבריים.

ישנן עדויות מועטות לנוהג הומוסקסואלי בחברות אסלאמיות במאה וחצי הראשונות של ההיסטוריה המוקדמת של האסלאם, אף על פי שמערכות יחסים הומוסקסואליות בין גברים היו ידועות. עם זאת, היו נתונות ללעג, אך לא הוגדרו תחת עונשים, בחצי האי ערב.

בתקופת ימי הביניים והעידן המודרני המוקדם, החברות במזרח התיכון ראו פריחה של ספרות הומוארוטית. שושה גופי ממגזין ההשכלה הגבוה של טיימס  ("Times Higher Education") טענה כי למרות "הנחה בקרב זמן רב שהחברות הערביות-אסלאמיות תמיד היו פחות סובלניות להומוסקסואליות מהמערב", ב-"עידן הקדם-מודרני, מטיילים מערביים נדהמו לגלות את האסלאם כדת בעלת קבלה לסוגיות מין וגברים המביעים בגלוי את אהבתם לנערים צעירים במילים ובתנועות".

בתקופת תור הזהב של האסלאם, השושלת העבאסית הייתה ידועה בהיותה ליברלית יחסית כלפי הומוסקסואליות. יחס זה נבע ממגוון גורמים, אשר כללו בעיקר את המעבר לשלטון אסלאמי בירוקרטי יותר והתרחקות מדבקות מילולית בכתבי קודש.

שליטים אסלאמים רבים נודעו כמי שעוסקים, או לפחות סובלים, פעילות הומוסקסואלית. הח'ליף האומיי אל-וואליד השני  נהנה מ-"אל-טלאוט", מילה ערבית המתארת קיום יחסי מין עם גברים אחרים. אבו נוואס, אחד המשוררים הערבים הבולטים שיצרו בהרחבה יצירות הומואירוטיות, עשה זאת בהדרכתו ובחסותו של הארון א-רשיד. יורשו של אל-אשיד, אל-אמין, דחה נשים ופילגשות, והעדיף סריסים גברים במקומן.

מעשים הומוסקסואלים אסורים (חראם) בפסיקה האסלאמית המסורתית (פיקה) ועלולים להוביל להטלת עונשים שונים, לרבות עונש מוות, בהתאם למקרה ולמד'הב. עם זאת, יחסים הומוסקסואלים היו נסבלים בדרך כלל בחברות אסלאמיות פרה-מודרניות, ורישומים היסטוריים מצביעים על כך שחוקים אלה הופעלו לעיתים רחוקות, בעיקר במקרים של אונס או הפרה בוטה אחרת של "המוסר הציבורי". עמדות הציבור כלפי הומוסקסואליות בעולם המוסלמי עברו שינוי שלילי ניכר החל מסוף המאה ה-19, דרך התפשטות הדרגתית  של תנועות פונדמנטליסטיות אסלאמיסטיות כגון סלאפיזם ווהאביזם באמצע שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, והשפעת המושגים המיניים והנורמות החברתיות שרווחו ביבשת אירופה וחוקי האימפריה הבריטית בפרט באותה תקופה. במשך עשרות השנים לאחר מכן, מדינות בעלות רוב מוסלמי שמרו על העונשים הפליליים שאסרו על קיום פעילות הומוסקסואלית שנחקקו בתקופת השלטון הקולוניאלי האירופאי.

במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, פעילות הומוסקסואלית הייתה נפוצה יחסית במזרח התיכון, בין היתר בשל הפרדה מגדרית נרחבת, שהקשתה על מפגשים הטרוסקסואלים מחוץ לנישואים. בכתיבתו, גאורג קלודה, מציין כי "אין ספור סופרים ואמנים כמו אנדרה ז'יד, אוסקר ויילד, א.מ. פורסטר וז'אן ז'נה עלו לרגל במאות ה-19 וה-20 מאירופה ההומופובית לאלג'יריה, מרוקו, מצרים ומדינות ערב שונות, בהן מין הומוסקסואלי הוגדר כלא רק נתון לאי אפליה או גטואיזציה תת-תרבותית כלשהי, אלא, בנוסף, כתוצאה מהפרדה נוקשה בין המינים, נראה היה זמין בכל פינה". הומוסקסואליות הוצאה אל מחוץ לחוק בלבנון בשנת 1943, כדי להתאים את עצמה לשלטון משטר וישי בצרפת. ההפללה נודעה כסעיף 543 בחוק העונשין של המדינה. באיראן, גברים יכלו להיות בעלי אינטימיות עם גברים אחרים מבלי להיות מוגדרים כמי שנמצאים במערכת יחסים רשמית. גברים צעירים ללא שיער פנים נחשבו לנאים וגברים מבוגרים היו נמשכים אליהם באופן רומנטי.

תושבי נווה המדבר סיווה, אשר צוינו על ידי היסטוריונים כמי שהוגדרו עם קבלה חברתית רחבה באופן היסטורי כלפי הומוסקסואליות, היו נתונים למספר מחקרים על ידי אנתרופולוגים בתחילת המאה ה-20. האגיפטולוג הגרמני גיאורג שטיינדורף  חקר את נווה המדבר בשנת 1900 ודיווח כי יחסים הומוסקסואלים "היו נפוצים" ולעיתים קרובות התרחבו לסוג של נישואים: "הסעודה לחיתון נער נחגגה בפאר רב, והכסף ששולם עבור נער הסתכם לפעמים בחמישה עשר לירות בעוד שהכסף ששולם עבור אישה היה קצת יותר מפאונד אחד". מחמוד מוחמד עבד אללה, שכתב את מנהגי סיווה עבור המוזיאון הפיבודי לארכאולוגיה ואתנולוגיה  ב-1917, העיר שאף על פי שגברים בסיווה יכלו לקחת עד ארבע נשים "מנהגי סיווה אפשרו לגבר לקחת רק נער אחד שהוא מחויב אליו בקוד מחויבויות מחמיר". בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, סוחר בסיווה הצהיר לסופר הבריטי המבקר רובין מוהם  כי נשות סיווה "הוזנחו קשות" בעוד שגברי סיווה "יהרגו זה את זה עבור נער. אך לעולם לא עבור אישה", אם כי כפי שציין מוהם, נישואים עם נערים הפכו כבר ללא חוקיים באותה תקופה.

רק במאה ה-19, כאשר האירופאים החלו לבקר באיראן, הפכה ההשקפה על יחסים בין גברים הומוסקסואלים לשלילית בחברה הפרסית בעוד גברים אירופאים טענו שהיחסים הרומנטיים הקיימים בין גברים איראנים "לא מוסריים". נקודת מבט אירופאית זו אומצה באופן נרחב על ידי החברה הפרסית. תפיסה זו על קוויריות במזרח התיכון החמירה ככל שממשלות טוטליטריות, החל משנות ה-70 של המאה ה-20, עלו לשלטון והצדיקו את יחסיהן נגד הנושא על רקע פונדמנטליזם אסלאמי.

טרנסג'נדרים החלו להתמודד גם כן עם קבלת דחייה חברתית במזרח התיכון מאז סוף המאה ה-19 אשר נכללה בחשש כי מאחר שלא ניתן להבדיל בין גברים טרנסג'נדרים לנשים טרנסג'נדריות על סמך המראה החיצוני שלהם, נושא זה יגרום ל-"אי יציבות בחברה". אם כי לפני כן, ניתוחים להתאמה מגדרית הוכללו והפכו נגישים ונפוצים בקרב נשים טרנסקסואליות באיראן. בשנת 1976, המועצה הרפואית של איראן הוציאה אל מחוץ לחוק את הנוהג לאחר שראתה את הגדלת מספר קיום ההליכים בקרב נשים טרנסג'נדרים. עם זאת, הפסיקה שונתה מאז בעוד כיום, איראן מדורגת כמדינה השנייה בעולם בכמות קיום הניתוחים בשטחה לאחר תאילנד במקום הראשון.

לפני תחילתה של הגלובליזציה והתפשטותה במזרח התיכון, גברים הומוסקסואלים ונשים לסביות מהאזור שניהלו יחסים חד-מיניים לא ראו את עצמם כ-"הומוסקסואלים" או "לסביות". עקב חילופי המושגים בין העולם המערבי למזרח התיכון, הרעיון של המונח "הומוסקסואליות" הוצג לאזורים במזרח התיכון, ולאחר מכן התרחב השימוש בו בקרב תחושת שייכות והגדרה עצמית של הומוסקסואלים לצד המונחים: "לסבית" "הומוסקסואל", "טרנסג'נדר" ו-"ביסקסואל". לפני השימוש במונחים אלה, אזרחי להט"ב באזור לא סיווגו את נטייתם המינית או זהותם המגדרית בצורה כזו.

המזרח התיכון בהווה 

כיום, באיראן, ערב הסעודית, קטר, איחוד האמירויות הערביות ותימן חוקי העונשין קובעים כי אם אדם יימצא אשם בקיום פעילות מינית יחד עם אדם נוסף מאותו המין, יוטל עליו עונש מוות. על פי דוחות מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית על רקע מעמד זכויות האדם באזורים, דיווחים על אפליה רשמית וחברתית על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית נותרו לא ברורים במדינות אלה בשל לחץ חברתי חזק שלא לדון כלל בנושאים של זכויות להט"ב. בעיראק, ניתן להאשים הומוסקסואלים על פי חוק "מגונה בציבור 401" שמעניש קיום פעילות הומוסקסואלית עד 6 חודשי מאסר בתוספת קנסות. לאורך השנים, דווח כי אזרחי להט"ב במזרח התיכון מתמודדים גם עם הוצאות להורג, מכות, עינויים, התקפות על ידי המשטר, פסיקות עונשי מוות מטעם בתי דין שרעים, טיפולים פסיכיאטרים כפויים, הזרקות הורמונים כפויות, סירוסים כימיים, רציחות על רקע חילול כבוד המשפחה ורדיפות מאת המדינה האסלאמית ללא קשר למעמדה החוקי של הומוסקסואליות בשטחי המדינה דה יורה. ירדן ובחריין מוגדרות כמדינות הערביות היחידות שבהן הומוסקסואליות מוגדרת כחוקית באופן רשמי במזרח התיכון נכון ליולי 2023.

לחלק ממדינות המזרח התיכון ישנה סובלנות מסוימת והגנות משפטיות כלפי אזרחים טרנסג'נדרים. ממשלת איראן אישרה הכרה בשינוי מגדר עוד בשנת 1987 באישור רפואי ומתן צו בית משפט וטורקיה ב-1988 לאחר העברת ניתוח להתאמה מגדרית, בעוד במשך השנים בסוריה, לבנון, בחריין וירדן הכרות בשינוי מגדר תועדו על ידי פסיקות שונות של בתי משפט מקומיים. תנועות למען זכויות להט"ב הפכו לנוכחות ברמה הציבורית במדינות ערביות מסוימות במזרח התיכון בהן טורקיה אשר מוגדרת כמדינה בעלת מצעד הגאווה הגדול ביותר בעולם המוסלמי באיסטנבול עם מעל ל-100,000 מפגינים שהשתתפו בציונו בשנים 2013–2014 לצד מצעדי אנקרה ואיזמיר, ולבנון בה מתקיים מצעד הגאווה בביירות מאז שנת 2017. עם זאת, שינויים במעמד זכויות אזרחי להט"ב באותן מדינות הוגדרו כאיטיים בעוד התקפות על ידי הרשויות נגד אירועים המכוונים עבור העלאת סוגיות למעמד זכויות אזרחי להט"ב לסדר היום העלו חששות לגבי חופש ההתאגדות והביטוי של חברי הקהילה במדינות אלה בקרב התקשורת הבינלאומית. ישראל ידועה כמדינה חריגה ובולטת בנושא, בהיותה מוגדרת כמדינה היחידה שמעניקה שוויון זכויות בין אזרחים הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד במזרח התיכון.

ישנן הערכות שונות לגבי מעמד זכויות להט"ב ברשות הפלסטינית. דו"ח של ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch" ביחס לנטייה מינית וזהות מגדרית במזרח התיכון ציין באומרו בשנת 2017 כי "פקודת החוק הפלילי של המנדט הבריטי, מס' 74 משנת 1936, נותרה בתוקף ברצועת עזה. בגדה המערבית ומזרח ירושלים חל חוק העונשין הירדני משנת 1960, אשר אינו מכיל הוראות שאוסרות על פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין מבוגרים. ברצועת עזה, קיום "מגע לא טבעי" בעל אופי מיני, המובן ככולל יחסים חד-מיניים, הוא פשע שדינו עד 10 שנות מאסר. בפברואר 2016 הזרוע המזוינת של ארגון הטרור חמאס הוציאה להורג את אחד מלוחמיה ברצועת עזה בגין "הפרות התנהגותיות ומוסריות" לכאורה שאנשי הארגון הכירו שמשמעותן "קיום יחסים חד-מיניים".השקפות ערביות ומוסלמיות על הומוסקסואליות כיצירה "מערבית" נחקרו בסרט "Dangerous Living: Coming Out in the Developing World"  משנת 2003 על ידי מפיק הסרטים ג'ון סקגליוטי . קו ההתחלה של הדיאלוג במהלכו שנאמר על ידי גבר מצרי הומוסקסואל שטרם הוצג, מצהיר באומרו כי "האשמתי את עצמי בהתמערבות" לאחר שגילה את נטייתו החד-מינית. הסרט עוסק גם כן בפרשת קהיר 52, שכללה קבוצה של 52 גברים מצריים שנעצרו על סיפון מועדון לילה צף ב-2001 בחשד שעסקו בתוכו בפעילות הומוסקסואלית, ומתאר את חייהם של גברים הומוסקסואלים במצרים על רקע הפרשה.

למרות שבמדינות רבות במזרח התיכון ישנם חוקי עונשין נגד קיום יחסים הומוסקסואלים בהסכמה, אלה נאכפים לעיתים רחוקות בשל הקושי של הרשויות להוכיח את קיומם אלא אם כן נתפסו בני הזוג במהלכם. בערב הסעודית, נהוגה הפרדה מגדרית כדי לשמור על "טוהר הנשים" אשר כתוצאה מכך, חלק מהנשים והגברים מחפשים בגלוי חברות הומוסקסואלית במרחבים פתוחים כגון בתי קפה, משקי בית ושירותים ציבוריים. כדי לנווט את המיניות שלהם, גברים רבים שעוסקים במעשים הומוסקסואלים בערב הסעודית אינם רואים בהם כמעשים הומוסקסואלים אלא אם כן הם מוגדרים בעמדה פסיבית, עמדה מינית הנחשבת "נשית יותר" בעת קיום יחסי מין בעוד שעמדה אקטיבית נחשבת כ-"גברית". במזרח התיכון כיום במדינות רבות טרם ישנה קודיפיקציה של הומוסקסואליות כזיהוי של נטייה מינית.

באיראן, קיימת בינאריות מגדרית קפדנית בעוד הממשלה אוכפת את המדיניות על ידי דיכוי מידע על נושאי הומוסקסואליות ועידוד אנשים המפקפקים במיניות שלהם לעבור ניתוח להתאמה מגדרית. כיוון שהניתוח מתקבל על ידי הממשלה והמוסדות הדתיים כאחד עם קבלת מימון לביצוע שלו מהממשלה, איראנים רבים שנמשכים לבני אותו המין רואים בכך דרך להצהיר בפומבי על נטייתם המינית מבלי להירדף על ידי החברה והממשלה, אף על פי שאינם חווים דיספוריה מגדרית בפועל. כיוון שלחיות כהומוסקסואל גלוי זו לא צורת חיים המוצגת לאיראנים באופן בו יוכלו לחיות את חייהם ללא התמודדות עם רדיפה, אלימות, בריונות והטרדה, במשך השנים חלה עלייה בכמות האיראנים שהחלו לעבור ניתוח להתאמה מגדרית שנטייתם המינית נמשכת באופן רומנטי למין השני מזה שהתאימו את מגדרם אליו. הליך זה מעודד על ידי אנשי דת, פסיכולוגים והממשלה שכן הומוסקסואליות מוגדרת כעבירה פלילית וניתנת לעונשים רבים בין ענישה גופנית של הלקאות עד עונש נפוץ יותר של הוצאה להורג. עם זאת, איראנים רבים שעוברים הליך להתאמה מגדרית עדיין מסווגים כמי שמנודים לעיתים קרובות מהמשפחות שלהם ומופלים לרעה בשוק העבודה, אשר כתוצאה מכך, נאלצים לעבוד בזנות כפרנסה למחייתם.

ארגוני זכויות להט"ב אזוריים 
להלן מספר ארגונים שהשפיעו במידה רבה באזורים אלה במזרח התיכון בנוגע לשיפור מעמד זכויות אזרחי להט"ב:

Rainbow Street

"Rainbow Street" - ארגון לא ממשלתי בעל מטרה לתמיכה באזרחי להט"ב באזורי המזרח התיכון וצפון אפריקה  בנושאים שונים הכוללים "עבודה עם ספקי בריאות מקומיים עבור קידום בריאות נפשית ופיזית של חברי קהילת הלהט"ב המקומית" ו-"הענקת קצבאות קבועות במזומן לאזרחי להט"ב פגיעים במיוחד עבור הקלה על אתגרים של מעמד חסרי בית, חוסר ביטחון תזונתי וחסמים אחרים לכבוד ולהגדרה עצמית".

OutRight Action International

"OutRight Action International" - ארגון המקדם זכויות אדם של אזרחי להט"ב ברחבי העולם, כולל במזרח התיכון. הארגון מתמקד בדגש על שטחי עיראק, איראן וטורקיה, אך משתף פעולה גם עם קבוצות מקומיות נוספות באזור על מנת להקשיב לצרכים של פעילי זכויות להט"ב מקומיים ולייצגם באו"ם.

Helem

"Helem"  - ארגון לא ממשלתי שבסיסו בלבנון שהוקם בעשור הראשון של המאה ה-21 אשר מטרתו העיקרית היא לבטל את סעיף 534 בחוק העונשין של המדינה המעניש "מגע מיני לא טבעי" המשמש לרוב עבור רדיפת אזרחים שאינם תואמים את מערכת הבינאריות המגדרית של החברה והומוסקסואליות. מטרות נוספות של הארגון כוללות את הפיכתה של החברה הלבנונית לבעלת מודעת גבוהה יותר למגפת האיידס ולמחלות המועברות במגע מיני והגנה על זכויותיהם של אזרחי להט"ב לבנונים. שמו של הארגון, "Helem", משמש כראשי תיבות של המשפט "Himaya Lubnaniya lil Mithliyeen wal Mithliyat" - "הגנה לבנונית על הומוסקסואלים ולסביות".

דעת קהל 

עקב עלייה בתנועות הסלאפיזם ווהאביזם בסוף המאה ה-20 במזרח התיכון, כל פעילות מינית שאינה מתיישרת עם המוסר הדתי האסלאמי מתקבלת בעוינות רבה ומופללת במדינות האזור. מקובל לחשוב שדעה זו משותפת רק לפקידי ממשל ולגברים דתיים. עם זאת, סקר של מרכז המחקר פיו שנערך בשנת 2018 בסוריה מצא כי למעלה מ-80% מהנסקרים סברו כי הומוסקסואליות היא "בלתי מקובלת מבחינה מוסרית" בעוד מי שכן הצהיר על תמיכה בחקיקת זכויות להט"ב הוגדר כדיסקרטי בשל החשש לביטחונו האישי וקבלת ענישה. בעוד שחלק מאזרחי מדינות המזרח התיכון מרגישים בנוח להשתתף באירועים שקשורים לסוגיות של זכויות להט"ב, רבים שמים מסכות על הפנים שלהם עבור הסתרה של הזהות שלהם מהציבור. לפיכך, לא ברור מה הם באמת אחוזי התמיכה בקרב האוכלוסיות המקומיות בנושאי חקיקת זכויות להט"ב.

ב-22 בפברואר 2022 חברת יוביסופט הודיעה על הסרת הטורניר שלה "Six Invitational 2022" מלהתקיים באיחוד האמירויות הערביות, מספר ימים לאחר שפעילי זכויות להט"ב בינלאומיים, השחקנים וקהל המעריצים של המשחק מחו נגד בחירתה של המדינה לאירוח הטורניר לאור יחסה לזכויות להט"ב בשטחה. בעקבות זאת, קיום הטורניר הועבר למדינה אחרת.

צנזורה

סרטים 
כתוצאה מהחוקים הקיימים שמפלילים הומוסקסואליות במדינות רבות באזור, סרטים רבים עם דמויות או נושאים שהציגו סוגיות להט"ב צונזרו או נאסרו להקרנה במדינות המזרח התיכון לאורך השנים ומדינות המפרץ הפרסי בפרט. להלן מספר דוגמאות בולטות:

טבלת סיכום

ראו גם 
 זכויות להט"ב באוקיאניה
 זכויות להט"ב באירופה
 זכויות להט"ב באמריקה
 זכויות להט"ב באסיה
 זכויות להט"ב באפריקה
 זכויות להט"ב באיחוד האירופי
 זכויות להט"ב בחבר העמים הבריטי
 זכויות להט"ב במדינות ברית המועצות לשעבר

הערות שוליים