טיבור סני

טיבור סני (במקור הופמן, (בהונגרית: Szőnyi Tibor; בודפשט, 30 בדצמבר 1903 – בודפשט, 15 באוקטובר 1949)  היה רופא, פוליטיקאי קומוניסטי יהודי-הונגרי, אחד מהמורשעים במשפט הראווה של לאסלו רייק.

משפחתו 
טיבור הופמן נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל הופמן (1871–1929), סוחר עצים ומנהל חנות, ושל גיזלה הופמן (1878–?). אשתו, ד"ר פירושקה טמאש, הייתה רופאה, איתה היה נשוי במשך שנה בלבד.

ביוגרפיה

פעילות פולטית 

סני למד רפואה בווינה ככל הנראה בשל החוק האנטישמי הנומרוס קלאוזוס שהגביל את מספר הסטודנטים היהודים באוניברסיטאות בממלכת הונגריה. הוא חזר הביתה לאחר שסיים את לימודיו והפך לחבר במפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) ב-1930. בשנת 1932 נמלט מהמדינה בהוראת המפלגה, כדי להימנע ממעצר. תחילה נסע לווינה, ולאחר שנאלץ לברוח משם, נסע לפראג ב-1936, שם היה פעיל במסגרת המפלגה הקומוניסטית. לאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה ב-15 במרץ 1939, ברח לשווייץ, שם עבד במרפאה הנוירולוגית של אוניברסיטת ציריך. שם הוא גם ערך מחקר מוערך ביותר בתחום הנוירולוגיה. במהלך מלחמת העולם השנייה הנהיג בשווייץ את ה"חזית העצמאות הלאומית ההונגרית" (Magyar Nemzeti Függetlenségi Front) האנטי-פשיסטית. בתחילת 1945, הודות לשירות הביון האמריקאי (המשרד לשירותים אסטרטגיים-OSS) ולפרטיזנים הסרבים של יוסיפ ברוז טיטו, הוא חזר להונגריה, שם הפך לראש מזכירות הוועדה המארגנת במסגרת המפלגה הקומוניסטית ההונגרית (MKP) עד מרץ 1947. משנת 1947 היה חבר האספה הלאומית של הונגריה (חבר פרלמנט). בשנת 1949 הוענק לו פרס קושוט.

משפט הראווה 
בשנת 1949, מתיאש ראקושי ומקורביו עצרו אותו באשמת ריגול למען האמריקאים והיוגוסלבים. הם הכריחו אותו בכוח להכיר בלאסלו רייק (שר החוץ אז) בתור הבוס שלו בריגול. מאחר שרייק היה המתחרה של ראקושי במפלגה הקומוניסטית, ראקושי רצה להיפטר ממנו ומתומכיו בכל מחיר. בהתבסס על הווידוי הכפוי של סני, התקיים משפט ראווה, שסביבו נבנו מספר משפטי צד, כך שהתוצאה הייתה טיהור רחב היקף בתוך מפלגת העובדים ההונגרית (MDP) שמה החדש של המפלגה הקומוניסטית. טיבור סני נידון למוות במשפט רייק כנאשם דרג ב', ולאחר מכן הוצא להורג יחד עם לאסלו רייק ואנדראש סלאי. המוצאים להורג נקברו בקברים לא מסומנים. מותו נרשם ב-1949 ברובע 8 בבודפשט. הוא היה רשום תחת מספר סימוכין 2270, ונאמר כי סיבת המוות היא תלייה או חנק.

טיהור ושיקום 
סטלין נפטר ב-1953, וירש אותו ניקיטה סרגייביץ' חרושצ'וב לאחר מאבק פוליטי פנימי. חרושצ'וב ניסה להקל על היחסים המתוחים עם מעצמות המערב והחליט לגנות את הפשעים שבוצעו תחת שלטונו של סטלין ואף ביקר ביוגוסלביה שהייתה אז מוקצה בעיני השלטון הסובייטי. שם ניקה את טיטו מהאשמה שהוא "כלב השרשראות של האימפריאליסטים". זה הפך את האישומים שבהם הורשעו אנשי רייק והפעיל לחץ גדול על ההנהגה הפוליטית ההונגרית לטהר ולשקם את המורשעים במשפטים. לבסוף ב-25 בנובמבר 1955 עונש המוות נגדם הוכרז כבטל ומבוטל, ולאחר מכן, בהכרח, ב-6 באוקטובר 1956 כל המורשעים במשפט 1949 הובאו מחדש לקבורה. אלה היו רייק, סני, סלאי וג'רג' פאלפי, שהוצא להורג גם כן בשל יחסיו הקרובים עם רייק. הלוויותיהם הפכו להפגנה נגד השלטון הקומוניסטי והיוו את הזרז למרד ההונגרי כשבועיים לאחר מכן.

לקריאה נוספת 
 טיבור סני באתר האינטרנט של מכון המרד ההונגרי-1956
 טיבור סני בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

רופאים יהודים הונגרים
קומוניסטים יהודים הונגרים
קורבנות הטיהורים הגדולים
משפטי ראווה
חברי האספה הלאומית ההונגרית
יהודים זוכי פרס קושוט
בודפשט: אישים
יהדות בודפשט
הונגרים שנולדו ב-1903
הונגרים שנפטרו ב-1949