ניקולס לוקהוף

ניקולס לוקהוף (ברוסית: Николай Лохов; באיטלקית: Nicola Lockhoff;   20 באוקטובר 1872 - 7 ביולי 1948) היה צייר-מעתיק ומשחזר רוסי.

ביוגרפיה 

לוקהוף נולד למשפחת סוחרי ברזל. אביו, ניקולאי לוקהוף, היה אזרח כבוד של העיר פסקוב   בשנת 1882 נכנס למכינה של הגימנסיה המחוזית של פסקוב, שם למד עד 1891. לאחר מכן עבר לגימנסיה של החברה הפילנתרופית הקיסרית בסנט פטרבורג, אותה סיים ב-1893. באותה שנה הוא נכנס לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנט פטרבורג. בשנים שלאחר מכן, מסיבות שונות, הוא פוטר מספר פעמים והוחזר לתפקידו באוניברסיטה. אך במרץ 1899 הוא הודח סופית בגלל השתתפות בתסיסה של סטודנטים. 

לאחר הגירוש מהאוניברסיטה התגורר לוקהוף בפסקוב, שם פגש את ולדימיר לנין שהוגלה אליה ב-1900. ב-13 באוקטובר 1900 נידון לוקהוף לגירוש למחוז אסטרחאן בפיקוח משטרתי ציבורי למשך ארבע שנים, אך ברח מרוסיה. הוא התגורר בשווייץ, שם נפגש שוב עם לנין. הוא כתב בעיתונות הרוסית מאמרים בשם הבדוי "אולכין" (ברוסית: Ольхин).  בשנת 1901, הוא צייר את הפירמידה החברתית המפורסמת. ציור זה חוזר על עצמו מספר פעמים בדפוס והפכה לבסיס ליצירת תמונות רבות תחת הכותרת הכללית פירמידת המערכת הקפיטליסטית. 

לאחר הקונגרס השני של מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית בבריסל (1903), יחד עם מהפכנים רוסים אחרים, הוא גורש מבלגיה, עבר ללונדון, ומשם לפריז. הוא התפרנס ממכירת ציוריו. בשנת 1906 חזר לרוסיה. עד אז הוא התפכח מרעיונות מהפכניים, פרש מפעילות פוליטית והתמסר לאמנות.

המטרה העיקרית של חייו בשלב הזה, הייתה יצירה עבור רוסיה - עותקים של פרסקאות וציורים של מאסטרים מהרנסאנס האיטלקי. הרעיון נתמך על ידי מנהל מוזיאון מוסקבה לאמנויות יפות על שם אלכסנדר השלישי. האמן קיבל מקדמה עבור יצירת 70 עותקים ומדריך. ב-1907 לוקהוף עזב לאיטליה עם משפחתו והתיישב בפירנצה.

הוא היה נשוי למריה מיטרופנובנה סיזרבה. בני הזוג נפגשו בסנט פטרסבורג כסטודנטים, והפכו לבלתי נפרדים במשך כל חייהם הארוכים המשותפים. ב-1905 נולד בנם בוריס בפריז; ב-1915 נולדה בתם לידיה בפירנצה.

ללא השכלה אמנותית, לוקהוף היה אוטודידקט, למד באופן אינטואיטיבי את רזי האמנות וחווה אותם באופן אישי. העותקים שלו בולטים בדיוק מושלם, נאמנות מוחלטת למקור. הוא עצמו הכין את הציור והצבע לפי מתכונים ישנים, חזר על מרקם העבודות, על אופיים, על רצף השכבה והזיגוגים, על הטכניקות האישיות של המאסטרים הוותיקים. 

במלחמת העולם הראשונה הוא נותק מרוסיה, הפסיק לקבל קצבאות, חי בעוני, אבל המשיך לעבוד, ולא זנח את החלום לשלוח לרוסיה אוסף מיצירותיו. בשנות ה-20 החל לעבוד על שיקום מקצועי וקיבל הזמנות ממשלת איטליה. במיוחד הוא שיחזר את ציורי הקיר של אנג'ליקו בחצר של מנזר סן מרקו. בשנים 1924–1925, כמומחה לציור איטלקי ישן, הוא ביקר בפריז מספר פעמים. בשנים 1927–1928 הוא מכר מספר רפרודוקציות למוזיאונים ולאספנים פרטיים, אך הציורים שנמכרו חזרו על עצמם בהכרח, תוך הקפדה על שלמות האוסף. בשנות ה-30 צייר נופים של מרכז איטליה.

בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 יצר לוקהוף מערכת יחסים עם הצוות של מוזיאון פוג לאמנות באוניברסיטת הרווארד. בכמה שלבים רכש המוזיאון שלוש סצנות פלורנטיניות שלו. מוסדות אמריקאים נוספים רכשו יצירות של לוקהוף כללו את מוזיאון פורטלנד לאמנות באורגון, בית הספר סנט פול בקונקורד, ניו המפשייר

ניקולס לוקהוף נפטר ב-7 ביולי 1948 .

יורשי האמן הציעו לברית המועצות לרכוש אוסף עותקים, אך הסובייטים סירבו. הם הגיעו לאוניברסיטת פיטסבורג, שם הם מוצגים בקלויסטר ניקולס לוקהוף של האוניברסיטה. בניין לאמנויות. 

ב-21 בדצמבר 2017 הוקם לוח זיכרון לכבודו על מבנה הגימנסיה פסקוב, בה למד האמן

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ציירים רוסים
ילידי 1872
נפטרים ב-1948