קהילת יהודי ערב הסעודית

קהילות יהודיות בשטחה של ערב הסעודית המודרנית התקיימו מתחילה ימי המקרא, לכל המאוחר עוד מימי בית המקדש הראשון שבנה שלמה המלך.

יש שהעריכו כי בשנת 2022 התגוררו בערב הסעודית כ-3,000 יהודים.

היסטוריה מוקדמת 
האזכור הראשון של יהודים באזורי סעודיה המודרנית מתוארך, לפי כמה דיווחים, לתקופת בית ראשון. היהודים הראשונים הגיעו לערב הסעודית בימי נבונאיד מלך הממלכה הבבלית, ויורשו של נבוכדנאצר שהיה אחראי לחורבן בית ראשון, שכבש את ערים בצפון סעודיה המודרנית; אחד מפקידיו או חייליו שם הותיר אחריו כתובת בה הוא ציין שהוא עברי בשם "שמעון" שכונה גם "שושן" (ייתכן שהכוונה היא ל"פקיד/עובד המלך" או שמא תעתיק לעברית מבבלית חדשה כמו בתעודות אל-יהודו: "שושנו" - אדם ממוצא זר לממלכה שבה הוא מועסק). 

למן המאה ה-1 ישנן עדויות כתובות על מצבות קבורה הנושאות שמות יהודים. היהודים חיו בערב בשבטים בנאות מדבר לאורכם של נתיבי המסחר השונים. יהדות חצי האי ערב מוזכרת במשנה, בתלמוד ובמדרשים. 

במהלך המחצית השנייה של המאה הרביעית ישנה תופעה של כביכול דת חדשה בדרום חצי האי ערב שבניגוד לפגניות המקומית היא נסובה סביב אל אחד, לא ברור האם ליהודים יד בדבר אף על פי שידוע שמספר שבטים ערבים אימצו לחיקם את היהדות והתגיירו בשל רצונם להידמות ליהודים האתניים שחיו בגלות בערב והתפרנסו ממשק של ישיבת קבע (בניגוד לנוודות שהיא אורח החיים המקובל בערב) וחקלאות, ועסקו בלימודי הדת היהודית (בעוד שקריאה וכתיבה לא היו נפוצים כלל בקרב שבטי ערב). ההגירה לחצי האי ערב החלה במאה ה-2 לספירה. במאות ה-6 וה-7 על פי המסורת המוסלמית, הייתה בחיג'אז אוכלוסייה יהודית גדולה, בעיקר בעיר אל-מדינה וסביבתה. צמיחת האוכלוסייה נבעה בחלקו מהקשרים הטובים של היהדות עם מנהיגים כמו יוסף ד'ו נואס; שהיה מאוד תוקפני לגבי המרת נתיניו ליהדות. נואס רדף נוצרים בממלכתו כתגובה לרדיפה של הנוצרים את היהודים על ידי הנוצרים המקומיים בערב ואבו קריב אסד.  בשנת 523, המלך ההימיארי דהו נוואס (דונאן), שהתגייר, טבח גם הוא בנוצרים בחצי האי ערב. 

לפי אל-מסודי החלק הצפוני של החיג'אז היה חלק מממלכת יהודה,  ולפי בוטרוס אל-בוסתאני היהודים הקימו בחיג'אז מדינה ריבונית.  המזרחן הגרמני פרדיננד ווסטנפלד אמר שהיהודים הקימו מדינה בצפון החיג'אז.

שבטי מדינה 

היו שלושה שבטים יהודים עיקריים במדינה לפני עליית האסלאם בערב הסעודית: הבאנו נאדיר, באנו קינוקאע ובאנו קורייזה. באנו נאדיר היה עוין לדתו החדשה של מוחמד. שבטים יהודים אחרים חיו בשלווה יחסית תחת השלטון המוסלמי. השבים באנו נאדיר, באנו קינוקאע ובאנו קורייזה חיו בצפון ערב, בנווה המדבר שנקרא ית'ריב עד המאה ה-7. באותה תקופה צבאות מוסלמים בראשות מוחמד טבחו ביהודים, הגברים הוצאו להורג והנשים והילדים שועבדו, מאחר שבגדו בברית שכרתו עם המוסלמים, בעקבות הפלישה לבאנו קורייזה בראשות מוחמד. עם זאת, נצרים של שבטי בני נדיר ובני קינוקאע המשיכו להתקיים. דוד הראובני, לפי עדותו (הנמצאת בסימן שאלה במחקר) היה כנראה בן שבט יהודי שחי בחייבר. הוא מספר כי שבטו הוא צאצאי שבט ראובן והם חיים בשלטון יהודי עצמאי. ייתכן שגם אלדד הדני בן המאה התשיעית חי בערב הסעודית.

שבטים יהודים ערבים אחרים 
 באנו אלפגיר  
 באנו אוף 
 בנו חרית או בנו חורת 
 באנו ג'ושאם 
 באנו שוטיבה

מסעו של בנימין מטודלה 

הנוסע היהודי בנימין מטודלה ביקר בקהילות היהודיות בצפון חצי ערב בשנים 1165 עד 1173 כשסייר בחלק מהאזורים הנמצאים בסעודיה של ימינו. אחת ממפות מסעותיו מראה שהוא עצר בקהילות היהודיות המתגוררות בתימא ובח'ייבר שני מקומות שידוע שיש בהם נוכחות יהודית היסטורית משמעותית, קרב ח'ייבר נערך בין מוחמד וחסידיו נגד היהודים המבוססים שחיו במקום, במשך מאות שנים. בני הקהילה היהודית של ח'ייבר חיו במקום משנת 629. המסע של בנימין מטודלה התחיל בעלייה לרגל לארץ הקודש.  הוא קיווה להשתקע בארץ הקודש. ישנה מחלוקת בין החוקרים לגבי הסיבות לנסיעותיו. הוצע, כי ייתכן שהיה לו מניע מסחרי כמו גם מניע דתי. מצד שני, ייתכן שהוא התכוון לתעד את הקהילות היהודיות בדרך לארץ הקודש כדי לצור מדריך היכן ניתן למצוא הכנסת אורחים ליהודים הנוסעים לארץ הקודש.  הוא עשה את "הדרך הארוכה" ועצר תכופות, פגש אנשים, ביקר במקומות, תיאר עיסוקים ואף נתן אומדן מספרי דמוגרפי של היהודים בכל עיר ומדינה.

אחת העיירות הידועות שעליהן דיווח בנימין מטודלה כבעלת קהילה יהודית הייתה " אל קטיף "  הממוקמת באזור העיר המודרנית הופוף שבחלקו הצפוני של חצי האי ערב. (Al-Hofuf also Hofuf or Al-Hufuf ; בערבית: الهفوف ) העיר מהווה את המרכז העירוני הגדול, בנווה המדבר אל-אחסא שבמחוז המזרחי, מחוז א-שרקייה של ערב הסעודית. העיר מונה 287,841 תושבים (נכון למפקד 2004) והיא חלק מאזור נווה המדבר המיושב הגדול ביותר הכולל עיירות וכפרים שבהם חיים כ-600,000 תושבים. העיר ממוקמת בפנים הארץ, מדרום-מערב לאבקאיק  ולאזור המטרופולין של דהראן - דמאם - אל-ח'ובאר על הכביש דרומה לחרד.

קהילת נג'ראן 

בין השנים 1934 עד 1950 בעיר הגבול נג'ראן הייתה קהילה יהודית קטנה, רובה מחברי בני חורת . העיר נג'ראן שוחררה על ידי כוחות סעודיה ב-1934 לאחר שנכבשה על ידי תימנים ב-1933, בכך קלטה סעודיה בחזרה את הקהילה היהודית שלה, המתוארכת לתקופות הפרה-אסלאמיות.  עם התגברות הרדיפות, תכננו יהודי נג'ראן להתפנות מהעיר. המושל המקומי, האמיר טורקי בן מהדי, איפשר ל-600 יהודי נג'ראן  להתפנות או לא לעזוב. חיילים סעודים ליוו אותם לגבול תימן. יהודים אלו הגיעו לסעדה,  וכ-200 מהם המשיכו דרומה לעיר עדן בין ספטמבר לאוקטובר 1949. המלך הסעודי אבן סעוד דרש את חזרתם, אך מלך תימן, אחמד בן יחיא  סירב, משום שהפליטים הללו היו יהודים תימנים. לאחר שהתיישבו במחנה חשיד (הנקרא גם מחנה גאולה) הם הועלו לישראל במסגרת מבצע מרבד הקסמים הגדול. 

כמה קבוצות מיהודי נג'ראן ברחו לעיר קוצ'י בהודו, מכיוון שהיו להם יחסים טובים מאוד עם שליטי קוצ'ין ושמרו על קשרי מסחר עם יהודי מדרס (פאראדסי) . 

על פי מסורת יהודי תימן, יהודי נג'ראן שמרו על מוצאם היהודי כעשרת השבטים.

התקופה המודרנית 
מאז תחילת המאה העשרים ואחת, כמעט ולא הייתה פעילות יהודית בסעודיה. כי בערב הסעודית קיים איסור לקיים, שירותי דת יהודיים (כמו גם נוצרים ולא מוסלמים אחרים). כאשר אנשי צבא אמריקאים הוצבו בסעודיה במהלך מלחמת המפרץ, ניתן אישור לקיים שירותי דת קטנים נוצריים, אך שירותים יהודיים הותרו רק בספינות המלחמה האמריקאיות. בנתוני מפקד האוכלוסין של סעודיה אין זכר ליהודים כלשהם שמתגוררים בשטח סעודיה. 

תיירים שבדרכוניהם חותמות של אשרות כניסה לישראל או שהם דתיים גלויים (ולא איסלאמיים) לא הורשו בדרך כלל להיכנס לממלכה. בשנות ה-70 של המאה העשרים, זרים שרצו לעבוד בממלכה נאלצו לחתום על תצהיר לפיו הם אינם יהודים  וטפסים ממשלתיים רשמיים המעניקים לזרים אישור להיכנס או לצאת מהמדינה אכן מבקשים לציין את ההשתייכות הדתית שלהם.

בשל איסור על כניסת יהודים למדינה, לקראת ביקור אפשרי של שר החוץ של הולנד מקס ואן דר סטול בערב הסעודית בשנת 1975, אמר השגריר הסעודי בהאג כי "שום עיתונאי יהודי לא יורשה להיכנס לערב הסעודית... מאז ומתמיד הקו הרשמי הוא שאין מרשים כניסה ליהודים מפני שהם תומכים בישראל כמדינה". בעקבות זאת, ביטל ואן דר סטול את ביקורו. באותו חודש דיווח עיתונאי מלונדון כי בעת ביקורו בסעודיה, "התעקש" מורה הדרך המקומי שלו לתת לו עותק של "הפרוטוקולים של זקני ציון", והתברר לו כי חיבור זה ניתן "לכל העיתונאים המבקרים בארץ".

במהלך מלחמת המפרץ, היו דיווחים, שכמה מרשויות הצבא של ארצות הברית, עודדו אנשי צבא יהודים להימנע מלציין את דתם על תגי הזיהוי שלהם.  אנשי שירות ונשים אמריקאים יהודים הורשו להיכנס לממלכה, אך את שירותי הדת הם היו צריכים לקיים בצינעה ובהסתר בבסיסם. על דיסקיות הזיהוי של אנשי ונשות הצבא היהודים נרשם "פרוטסטנטי B".  עובדה זו כלולה בסיפור שנכלל באנתולוגיה האמריקאית אודות סיפורים צבאיים שסופרו. העובדה צוינה גם במקומות רבים באינטרנט, כולל במגזין הדסה . קיימים וויכוחים רבים לגבי אמיתותו של הסיפור, בזמן שכמה אנשי צבא אמריקאים קבעו שהסיפור "שקרי לחלוטין". 

בסוף דצמבר 2014, דיווח העיתון "אל-וטן"  הסעודי שאתר האינטרנט של משרד העבודה הסעודי התיר לעובדים זרים ממגוון דתות שונות, כולל יהודים, לחיות ולעבוד בסעודיה. גורם במשרד אמר, שלמעשה, לישראלים אסור להיכנס לסעודיה, אך על יהודים בני לאומים אחרים לא יחול איסור הכניסה.  בפועל נוצרים ויהודים רשאים לקיים שירותי דת אך רק בבתיהם והם אינם רשאים להזמין מוסלמים אליהם. עם זאת, החל ממאי 2022, כלי תקשורת ישראלים דיווחו כי עשרות ישראלים הצליחו להיכנס לסעודיה עם דרכונים ישראלים באמצעות אשרות מיוחדות. מספר יהודים החיים בממלכה, דיווחו באפריל 2022, שחיים בסעודיה כ-3,000 יהודים, רובם בעלי דרכונים ואזרחות של ארצות הברית, קנדה, צרפת ודרום אפריקה. 

מאז 2019, הרב יעקב ישראל הרצוג יליד ארצות הברית, יזם עסק חקלאי ישראלי בסעודיה, הוא מרבה לבקר בסעודיה  כדי ליצור קשרים עם מנהיגיה הדתיים המוסלמים, כדי לאפשר ביקור תיירים יהודים, כשמטרת העל לארגן קהילה יהודית בסעודיה. 

לאחר הסכמי אברהם, סעודיה הוציאה אל מחוץ לחוק את ביזוי היהודים והנוצרים במסגדים, כמו גם הסירה קטעים אנטישמיים מספרי הלימוד בבתי הספר.

בית קברות יהודי בסעודיה 
בשנים שבין תחילת המאה התשע עשרה לאמצע המאה העשרים יהודים הגיעו למזרח ערב הסעודית בחיפוש אחר מקורות פרנסה במסחר ובשעה שברחו מעיראק. גם הרשויות העות'מאניות הביאו מספר יהודים ממוצא עיראקי שינהלו להם מבחינה מנהלתית וכלכלית את חבל אל-אחסא, שבמזרח ערב הסעודית שהיווה את מקור הנפט העיקרי של המדינה. היהודים החזיקו במשרות החשובות ביותר מטעם הרשויות העות'מאניות, הם היו שופטים, עמילי מכס והחזיקו בתפקיד האוצר הכללי של האזור. רבים מהרישומים בספרי האוצרות מאותה תקופה מולאו על ידי היהודים בכתב רש"י בשפה העברית. בערב הסעודית שמרו היהודים על קשרים הדוקים עם השליטים המקומיים והעות'מאניים, עד כדי כך שבאחד המקרים תלונות על יחסיו הקרובים של מושל האזור עם יהודי בשם דאוד בין שינטוב, (הצורה הערבית ל"שם-טוב"), הובילו להדחתו של המושל מתפקידו.

בית הקברות של הקהילה היהודית נמצא נכון ל-2013 בלב העיר הופוף. הוא ממוקם מאחורי בנק ריאד המרכזי והמסעדה המקומית בשם "ביירות". בספרו של אל-מותאירי אף כלולה תמונה משנת 2009 של אזור מוקף חומה ובין כותלי החומה מצוי בית הקברות. תושבי המקום מספרים כי בין החומות היה מצוי מרכז הממשל העותמאני, ובצמוד אליו בית הקברות היהודי. מאז השתחררה ערב הסעודית מהשלטון הטורקי פורקו רוב החומות והאזור הפך למרכז המסחרי של הופוף. אדמת בית הקברות נותרה נטושה ברובה, המקום נקרא בפי המקומיים "מאקבאראת אל-יהוד", בית הקברות של היהודים, זו כנראה הסיבה שאיש לא דרש בעלות על המקום מעולם.

ראו גם
 יחסי ישראל-ערב הסעודית
 תולדות היהודים בחצי האי ערב
 קרב ח'ייבר
 יהודים ערבים
 שבי בבל
 היסטוריה של היהודים תחת שלטון מוסלמי
 יציאת יהודים מארצות ערב
 יהדות ואסלאם
 יהודים מזרחים
 אנטישמיות מוסלמית

לקריאה נוספת 

 Stillman, Norman. Jews of Arab Lands, Jewish Publications Society, 1979.
 New Standard Jewish Encyclopedia, 1992, Encyclopedia Publishing, "Aden", "Arabia", "Hadramaut"

קישורים חיצוניים
 
 
 
 חיים שוארצבוים, גרים ומתייהדים בחצי-האי ערב, תשכ"ד, מכללת הרצוג.
 
 
 אודות ח'ייבר בספריה הלאומית כולל צילום של המקום

הערות שוליים 

ערב הסעודית
חצי האי ערב
חצי האי ערב
יהדות ארצות האסלאם
פליטים יהודים
הסכסוך הישראלי-ערבי
גירוש יהודים
ערב הסעודית: היסטוריה
אסלאם: היסטוריה צבאית