עיר 15 דקות

עיר 15 דקות הוא רעיון בתכנון ערים ואזורים שלפיו רוב השירותים היומיומיים הנדרשים, דוגמת עבודה, קניות, חינוך, רפואה ופנאי יימצאו במרחק 15 דקות הליכה או רכיבה מכל נקודה בעיר. מטרת הרעיון היא לצמצם את התלות ברכב הפרטי, לקדם אורח חיים בריא ומקיים יותר ולשפר את הרווחה הכללית של תושבי העיר.

היישום של עיר 15 דקות דורש פעולה בהיבטים רבים, ומערב מתכנני תחבורה וערים יחד עם מובילי מדיניות כדי ליצור מרחב ציבורי ידידותי להולכי רגל ולרוכבי אופניים וכזה שקיים בו עירוב שימושים. השינוי באורח החיים דורש לעיתים גם עבודה מהבית, כדי לצמצם את הנסיעות המבוצעות, דבר שצבר תאוצה בשנים האחרונות וביתר שאת מאז מגפת הקורונה. מודל עיר 15 דקות זכה גם להגדרה כ"חזרה לניהול אורח חיים מקומי".

שורשי עיר 15 דקות נעוצים בתכנון המסורתי, ובו הליכה וקהילה היו מרכיב חשוב בתכנון, בטרם עבר המיקוד לרשת רחובות ולכלי רכב. הוא מתבסס על תכנון שמתמקד בהולכי רגל כפי שניתן למצוא בניו אורבניזם, בפיתוח מוטה-תחבורה ציבורית ובהצעות אחרות שמקדמות הליכה, עירוב שימושים ו"עיר קומפקטית". קיים מגוון רעיונות כיצד ליישם את המודל, כמו ערי 15 דקות שנבנות מסדרה של שכונות בגודל של 5 דקות הליכה, רעיון שמוכר גם כקהילות שלמות או כשכונות הליכתיות.

מודל עיר 15 דקות זכה לתשומת לב רבה אחרי שראש עיריית פריז, אן אידלגו, הציגה תוכנית ליישומו במהלך קמפיין הבחירות שלה ב-2020. מאז, ערים שונות ברחבי העולם החלו ליישם את המודל ברמות שונות. בתחילת 2023, החלו להישמע תיאוריות קונספירציה לפיהן מטרת המודל היא לאפשר לממשלה לדכא את האוכלוסייה, בדומה לסגרים שיושמו בתקופת הקורונה.

היסטוריה 
רעיון עיר 15 דקות שואב השראה מרעיונות ההליכתיות והקרבה, ומרעיונות כמו יחידת השכנות שפיתח מתכנן הערים קלרנס פרי, וכן הושפע מערים כמו פריז. יועץ של ראש עיריית פריז ציין שהמודל של ג'יין ג'ייקובס שהוצג במותן וחייהן של ערים אמריקאיות גדולות שימש כמקור השראה.

משבר האקלים ומגפת הקורונה העלו את קרנו של המודל בעיני מתכננים רבים. ביולי 2020, קבוצת C40 Cities Climate Leadership פרסמה הצעה ל"בנייה מחדש טוב יותר" של הערים תוך שימוש במודל עיר 15 דקות, תוך התייחסות לתוכניות שיושמו במילאנו, אדינבורו, מדריד וסיאטל אחרי התפרצויות הקורונה. הדו"ח הדגיש את חשיבות המעורבות הקהילתית במודל.

מחקר 
עיר 15 דקות היא הצעה לעיר רב–מוקדית, שבה הצפיפות היא יתרון, הקרבה של התושב למוקדי העניין משתנה ומספר הקשרים הפוריים בין התושבים גדל. קרלוס מורנו, שפיתח גרסה של הרעיון, מגדיר אותו "כרונו–אורבניזם" ומציע לבחון את העיר במונחי זמן ולא במרחקים.

עיר 15 דקות 
האורבניסט קרלוס מורנו הציג ב-2021 את הצעתו לעיר 15 דקות, בה התושבים יכולים להגיע לשישה שימושים מרכזיים במרחק 15 דקות הליכה או רכיבה: מחיה, עבודה, מסחר, בריאות, חינוך ופנאי. המודל הזה מתבסס על ארבעה היבטים: צפיפות, קרבה, גיוון ודיגיטציה.

מורנו מציין את עבודתו של ניקוס סלינגרוס, ששיער שקיימת צפיפות מיטבית בתכנון העירוני, אשר תעודד פתרונות מקומיים לבעיות מקומיות. המחבר דן בסמיכות הן במונחים של מרחב והן במונחים של זמן, בטענה שעיר 15 דקות תצמצם את המרחב והזמן הדרושים לקיום פעילות. הגיוון במודל מתייחס לעירוב שימושים ושכונות רב–תרבותיות, ששתיהן ישפרו את החוויה העירונית ויגבירו את מעורבות הקהילה בתכנון. לפי מורנו, דיגיטציה היא חלק מרכזי מהעיר, כחלק מרעיון ערים חכמות. מורנו ואחרים טוענים שהמהפכה התעשייתית הרביעית הפחיתה את הצורך בנסיעה לעבודה בזכות הטכנולוגיה שמאפשרת תקשורת מקוונת.

עיר 20 דקות 
בשנת 2012 הציג קנת לרסון את רעיון עיר 20 דקות. הוא פיתח במעבדה ב-MIT סימולציה לשכונה שמשלבת בין התערבות תכנונית, טכנולוגיה ומדיניות כדי להציג את מה שנדרש לקיום "תאים עירוניים קומפקטיים". לרסון העלה את הרעיון שכדור הארץ הופך לרשת של ערים, ושערים מצליחות יהפכו בעתיד לרשת של קהילות יזמיות בעלות ביצועים גבוהים וגמישות.

מאמר שפרסמו דניס דה סילבה, דייוויד קינג ושיאה למאר ב-2019 בחן את העיר טמפה שבאריזונה כמקרה מייצג של מרחב עירוני בו ניתן להגיע לכל הצרכים הנדרשים בהליכה, רכיבה או תחבורה ציבורית בפרק זמן של פחות מ-20 דקות. במאמר נמצא שטמפה נגישה מאוד, בדגש על אופניים, אולם היא נתונה לשינויים בהתאם למיקום הגאוגרפי. במאמר ניתן דגש על הנגישות במרחב הבנוי.

עיר מייל אחד 
ב-2013 העלה לוקה דאצ'י (פרופסור שותף בלימודים אורבניים בפוליטיכניקו של טורינו) מודל של עיר ובה "כל נקודה יכולה להגיע לאזורי טבע רציפים, מקומות עבודה, מרכזים, חנויות, שירותים (פנאי, רפואה ותרבות) ופעילות יומיומית רגילה באמצעות הליכה של 15–30 דקות או 15 דקות רכיבה על אופניים". הוא כינה עיר זו כ"עיר ירוקה של מייל אחד", או "עירוניות של רווח שווה".

שכונת 15 דקות 
במאמר שהתפרסם ב-2019 הוצגה שנגחאי כמקרה מבחן לקונספט של עיר המורכבת משכונות נגישות של 15 דקות ועם התמקדות בבריאות, בדגש על מחלות שאינן מידבקות. המחברים הציעו ששכונה של 15 דקות משפרת את בריאות התושבים, ותיעדו פערים קיימים בכושר ההליכה בתוך שנגחאי.

יישום

אירופה 
ראש העיר פריז, אן אידלגו, הציגה את רעיון עיר 15 דקות בקמפיין הבחירות שלה ב-2020. לפי התוכנית, חצרות בתי ספר הוסבו לפארקים אחרי שעות הלימודים, ושדרות ראשיות בעיר שופצו ונשתלו בהם עצים ונסללו שבילי אופניים.

העיר קליארי, בירת סרדיניה, החלה גם היא בתוכנית לשיפור ההליכתיות. העירייה ביקשה מהציבור משוב לכל אורך העבודות, ובכך אימצה את מודל קרלוס מורנו.

באוטרכט, העיר הרביעית בגודלה בהולנד, 100% מהתושבים יכולים להגיע לכל השירותים העירוניים באמצעות 15 דקות רכיבה, ו-94% יכולים לעשות כן ברכיבה של 10 דקות. העירייה מתכננת לשפר עוד את הנגישות בעיר עד 2040.

אסיה 
ב-2019, רשות התחבורה היבשתית של סינגפור הציגה תוכנית אב ל"עיירות 20 דקות" ול"עיר 45 דקות" עד 2040.

קזון סיטי, העיר הגדולה ביותר בפיליפינים, הכריזה ב-2023 על תוכנית לאמץ את קונספט עיר 15 דקות כדי לקדם הליכתיות בעיר. בהשראת פריז, הוחלט להפוך את המרחב הציבורי לידידותי יותר להולכי רגל, כדי להגיע ליעד של נייטרליות פחמנית עד 2050.

ישראל 
בישראל, אומץ הרעיון של עיר 15 דקות במספר שכונות חדשות שנבנו. לפי ד"ר אורלי רונן מאוניברסיטת תל אביב, ירושלים, חיפה, באר שבע ותל אביב הצליחו ליישם את הרעיון בלפחות חלק מהפיתוח החדש שבהן, אולם רק האחרונה עשתה זאת בהצלחה יחסית.

כדי לעודד תכנון שכונות איכותיות, פיתח משרד הבינוי והשיכון יחד עם המועצה הישראלית לבנייה ירוקה את "שכונה 360", כלי מדידה שמקדם תכנון, פיתוח ובינוי של שכונות איכותיות ומשגשגות לאורך זמן.

סין 
בשנת 2016 פורסמה בשנגחאי תוכנית בשם "מעגלים קהילתיים של 15 דקות", בהם התושבים יכולים להגיע לכל מוקדי העניין הבסיסיים בתוך 15 דקות הליכה. ערים אחרות בסין יישמו גם הן את הרעיון, כמו באודינג וגואנגג'ואו.

ב-2018 נכנס לתוקף "תקן לתכנון ועיצוב אזורי מגורים עירוניים" מגדיר ארבע רמות של אזורי מגורים: שכונת 15 דקות, שכונת 10 דקות, שכונת 5 דקות ובלוק מגורים. ביניהם, שכונת 15 דקות פירושה "אזור מגורים שמחולק לפי העיקרון שתושבים יכולים לקבל את הצורך החומרי, התרבותי והנחוץ להם באמצעות הליכה של 15 דקות; לרוב תחום בדרכים עורקיות ראשיות או בגבולות, ועם אוכלוסייה של 50–100 אלף תושבים (17–32 אלף בתי אב) וכל המתקנים הנדרשים לתמוך בהם".

במטרה להיאבק בהשתרעות העירונית, צ'נגדו החלה ליישם את תוכנית "העיר הגדולה", לפיה הפיתוח בפאתי העיר יהיה צפוף דיו כדי לתמוך בכל השירותים הנדרשים במרחק 15 דקות הליכה.

צפון אמריקה 
בשנת 2012, פורטלנד שבאורגון, הציגה תוכנית לשכונות שמטרתן לתמוך בצעירים, תוך הצעת דיור בהישג יד וקידום פיתוח קהילתי ומסחר בשכונות שבאופן היסטורי שורתו בצורה פחות טובה. התוכנית מדגישה את ההליכה והרכיבה על אופניים ככלי תחבורה וכאמצעי לשיפור בריאות הציבור. היא קוראת לשיפור המעורבות הקהילתית בתהליכי התכנון ולהגביר את ההטרוגניות.

דרום אמריקה 
עד מרץ 2021 הקימה בוגוטה, בירת קולומביה רשת של 84 ק"מ של נתיבי אופניים כדי לעודד ריחוק חברתי במהלך מגפת הקורונה. רשת הנתיבים הייתה המשך למדיניות מ-1974 שנותנת לאופניים עדיפות ברחובות.

אפריקה 
במהלך מגפת הקורונה הומרו בתי ספר בלאגוס, בירת ניגריה, לשוקי מזון כדי למנוע היסטריה. המהלך הוכח ככזה שקיצר את זמני הנסיעה ושיפר את אספקת המזון.

אוסטרליה 
במלבורן פותחה תוכנית "מלבורן 2017–2050" שנועדה לענות על הגידול הצפוי באוכלוסייה ולמנוע השתרעות אורבנית. התוכנית כוללת בין השאר בניית רשת התניידות באופניים ובניית "שכונות 20 דקות".

השפעה חברתית 
עיר 15 דקות ששמה דגש על הליכתיות ונגישות, הוצגה כדרך לשרת טוב יותר קבוצות אוכלוסייה שנדחקו הצידה בתכנון עד כה, דוגמת נשים, ילדים, אנשים עם מוגבלות וקשישים.

התשתית שבצד עיר 15 דקות מאפשרת גם שימוש טוב יותר בשירותים עירוניים כמו פארקים ומוסדות חינוך. הגישה שמה דגש גם על שטחים ירוקים, דבר שעשוי לשפר את המגוון הביולוגי בעיר ולמנוע כניסת מינים פולשים. מחקרים מצאו שהגדלת הנגישות לשטחים פתוחים משפיעה לטובה גם על הבריאות הפיזית והנפשית של התושבים, מצמצמת את הלחץ, מגדילה את האושר, משפרת את השינה ומקדמת אינטראקציות חברתיות חיוביות. תושבים שגרים בקרבת שטחים פתוחים נמצאו גם כמי שעושים יותר פעילות גופנית.

מגבלות 
לצד הקטנת התלות ברכב ושיפור ההליכתיות בשטחים עירוניים, קיימות גם מספר מגבלות למודל עיר 15 דקות.

קושי אחד נוגע לשטחים עירוניים בנויים, אשר בהם דפוסי השימוש בקרקע כבר נקבעו. כמו כן, קיים קושי ליישם אותו באזורים בצפיפות נמוכה, או באזורים עם אוכלוסייה בעלת הכנסה נמוכה, עקב אפשרויות תחבורה מצומצמות.

מגבלה אחרת היא היעדר האוניברסליות שלו – קל יותר לבנות ערי 15 דקות בערים שלא עברו פרוור, כמו הערים באירופה, לעומת ערים באסיה ובצפון אמריקה. ערים חריגות כוללות את צ'נגדו שבסין, שנעזרה בעיר 15 דקות כדי לצמצם את הפרוור, ומלבורן, בה הושם דגש על תחבורה ציבורית כדי להגדיל את רדיוס עיר 15 דקות.

זאת ועוד, המושג משמש כדי לתאר את הרדיוס של אזור שנחשב מקומי. עם זאת, ההסתמכות על רדיוס לכלל האוכלוסייה לא מתייחס לקבוצות כמו קשישים וילדים שעבורן הרדיוס שונה. דבר זה עלול לגרום לאי דיוקים אפשריים ולכשלים.

תיאוריות קשר 
בשנת 2023 נפוצו תיאוריות קונספירציה ולפיהן עיר 15 דקות הוא מונח שנועד לאפשר לממשלות לדכא את האזרחים. תיאוריה זו מקושרת לרוב לתאוריות אחרות כמו QAnon, התנגדות לחיסונים, ותאוריית ה-5G, לפיהן ממשלות המערב משתמשות בטכנולוגיות שונות כדי לשלוט באוכלוסייה. מפתח מודל עיר 15 דקות, קרלוס מורנו, אף ספג איומים לחייו.

קיימים מספר אנשים שמקשרים בין עיר 15 דקות להצעת הממשלה הבריטית ל"שכונות דלות תנועה", שכוללת התקנת סורקי לוחיות רישוי בנקודות שונות. עובדה זו גרמה לחלקים מהציבור לטעון שמדובר בכוונה לקנוס את מי שיעזבו את מקום מגוריהם, מה שייצור "בתי כלא פתוחים". האנשים המצדדים בתיאוריות אלו טוענים שהפורום הכלכלי העולמי מתכנן לשלול מהם את חירותם ולכלוא אותם בבתיהם באמתלה של משבר האקלים. התיאוריה הזו היא חלק מרשת של תיאוריות שטוענות שנעשה מאמץ לקדם שלטון טוטליטרי עולמי.

בשנת 2023 פרצו מחאות באוקספורד, בהן השתתפו 2,000 מוחים, בשל התנגדותם לרעיון של עיר 15 דקות אותו כינו כ"גטאות" ו"שלטון דיקטטורי" של הפורום הכלכלי העולמי. חבר הפרלמנט השמרני ניק פלטשר קרא לכוונה זו "רעיון סוציאליסטי בינלאומי". הפרשן הקנדי ג'ורדן פיטרסון טען כי מדובר ב"סטייה", ותומכי QAnon טענו כי תאונה בה רכבת שהובילה כימיקלים ירדה מהמסילה, הייתה חלק ממזימה להכניס את התושבים לבתיהם.

ראו גם 
הליכתיות
עירוב שימושים
שביל אופניים

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

תכנון עירוני
עירוניות חדשה