יוהאן הנריק שלגרן

יוֹהַאן הֶנְרִיק שֶלְגְרֶן (בשוודית: Johan Henric Kellgren; 1 בדצמבר 1751 – 20 באפריל 1795) היה משורר, מחזאי, לבריתן ומבקר ספרות שוודי.

ביוגרפיה
הוא נולד ב ב (כיום חלק מהקומין , מחוז וסטרה ייטלנד). הוא היה בן של כומר, אבל הוא היה חילוני בדעותיו. הוא למד ב, וכבר היה לו מוניטין כמשורר כשהפך ל"" (שווה ערך לפרופסור) לאסתטיקה באקדמיה ב-1774.

שלוש שנים לאחר מכן עבר לסטוקהולם, שם החל ב-1778 לפרסם את כתב העת "" עם העורך . שלגרן היה העורך היחיד משנת 1788 ואילך. ב-1779 כתב שיר המתאר את הלווייתה של השחקנית הצעירה והפופולרית אולריקה רוסנבלד (Ulrica Rosenblad), שצוטט בעיתונות. שלגרן היה הספרן של גוסטב השלישי, מלך שוודיה משנת 1780, והפך למזכירו הפרטי בשנת 1785. עם הקמת האקדמיה השוודית ב-1786 הוא מונה לאחד מחבריה הראשונים.

הוא מת משחפת בסטוקהולם. שלגרן מעולם לא היה נשוי, אבל היה בשלב מסוים מאהבה של הפרימה דונה .

יצירותיו
נטייתו הסאטירית העזה הובילה אותו למחלוקות רבות, בעיקר עם מבקר הספרות , נגדו ביים את הסאטירה שלו Nytt försök till orimmad vers ("ניסיון חדש לפסוק לא-מחורז"), שם הוא גם מגחך על "השתוללות של שייקספיר" ו"העוויתות של גתה". חוסר ההומור שלו גורע מהעניין של כתביו הפולמוסיים. יצירותיו הפואטיות בחלקן ליריות, בחלקן דרמטיות; מחזותיו מבוססים על עלילותיו של גוסטב השלישי. השירים המשולבים בארבע האופרות שהפיקו יחד, כלומר, Gustaf Vasa ("גוסטב ואסה"), Gustaf Adolf och Ebba Brahe (גוסטב אדולף ואבה ברהה), Aeneas i Carthago (איניאס בקרתגו) ו-Drottning Kristina ("המלכה כריסטינה"), הם כולם פרי יצירתו של שלגרן.

משנת 1788 לערך, תחושה רצינית יותר שולטת בחרוזיו של שלגרן, בין היתר בשל השפעתם של לסינג וגתה, אך כנראה באופן ישיר יותר בשל המחלוקת שלו עם תורילד. מבין שיריו הקטנים שנכתבו לפני תאריך זה החשובים ביותר הם שיר האביב המקסים Vinterns valde lyktar ("הפנסים הנבחרים של החורף"), ו-Mina Löjen ("השקרים שלי") הסאטירי, מתקפה על כותב השירים קארל מיקאל בלמן, ו-Man äger ej snille för det man är galen ("אין לך גאונות כי אתה משוגע"). היצירות הטובות ביותר של מה שמכונה תקופתו המאוחרת הן הסאטירה Ljusets fiender ("אויבי האור"), השיר הקומי Dumboms lefverne ("הכבד של המטומטם"), Kantat d. 1. Jan. 1789 ("קנטטה ל-1 בינואר 1789") הפטריוטי, האודה Till Kristina ("לכריסטינה"), הקטע Sigwart och Hilma ("סיגוורט והילמה"), והשיר היפה Nya skapelsen ("בריאה חדשה"), "המתאר את כוח האהבה שביכולתה להעניק לסופר תפיסה חושית של כל פלאי הטבע, על ההרמוניה הנפלאה שבהם". שני השירים הם מיטב יצירותיו הן בחשיבה והן בצורה.

בין מילות שיריו ניתן למצוא את הפירות המובחרים ביותר של העידן הגוסטביאני של הכתיבה השוודית. שיריו הקודמים אכן מבטאים את הספק השטחי ואת קלות הדעת המחוצפת האופיינית לתקופתו; אבל ביצירותיו בשנותיו הבשלות יותר הוא אינו סתם "משורר של עונג", כפי שתיאר תורילד את סגנונו בבוז, אלא נציג ראוי של רגש מוסרי רציני ואהדה אנושית נבונה בחרוזים הולמים ומלודיים.

מהדורות
את ה-Samlade skrifter שלו ("אסופת כתבים", 3 כרכים, 1796; מהדורה מאוחרת יותר, 1884–1885) הוא תיקן בעצמו. את ההתכתבות שלו עם  ועם  ערך  (1886–1887 ו-1894).

קישורים חיצוניים

 
 
 Kellgren, Johan Henrik - 1911 Encyclopædia Britannica
 Henrik Schück (1894), Johan Henrik Kellgrens bref till Abraham Niclas Clewberg

הערות שוליים

לבריתנים
חברי האקדמיה השוודית
שוודים שנפטרו משחפת
ילידי 1751
נפטרים ב-1795