ביצת יען

ביצת יען היא הביצה הגדולה בעולם החי. לקליפת הביצה היסטוריה ארוכה של שימוש על ידי בני אדם כמיכל אחסון וליצירות אמנות דקורטיביות. הביצים לא נאכלות בדרך כלל.

ביולוגיה 
נקבת היען המצוי מטילה את ביציה המופרות בקן משותף אחד, בור פשוט, בעומק 30 עד 60 ס"מ ורוחב 3 מטר אשר נחפר באדמה על ידי הזכר, (לעיתים הקן הוא רב פעמי) הנקבה הדומיננטית מטילה תחילה את ביציה (11 ביצים, ביצה ליומיים), וכשמגיע הזמן לכסות אותן לדגירה היא משליכה ביצים נוספות מהנקבות החלשות יותר ("נקבות לוייניות"), ומשאירה כ-20 במרבית המקרים. נקבת יען מצוי יכולה להבחין בין הביצים שלה לבין אחרות בקן משותף. ביצי יען הן הגדולות מכל הביצים, אם כי הן למעשה הביצים הקטנות ביותר ביחס לגודל הציפור הבוגרת - בממוצע הן באורך 15 ס"מ ורוחב 13 ס"מ ובמשקל 1.4 ק"ג, מעל פי 20 ממשקל ביצת תרנגולת ורק 1 עד 4% מהגודל של הנקבה.

הביצים בצבע שמנת מבריק, עם קונכיות עבות המסומנות על ידי בורות קטנים.

מרבית בעלי החיים אינם מסוגלים לפצח ביצת יען למעט הרחם המדברי שנוהג להשליך אבנים על הביצה.

הנקבות דוגרות על הביצים ביום והזכרים דוגרים בלילה, ה"הסדר" משתמש בצבע של שני המינים לצורכי הסוואה, שכן הנקבה האפורה משתלבת עם החול, בעוד שהזכר השחור כמעט ואינו ניתן לזיהוי בלילה. תקופת הדגירה היא 35 עד 45 ימים, שהוא די קצר בהשוואה ליענאים אחרים. יש המסבירים את זה בגלל שיעור הטריפה הגבוה. בדרך כלל, הזכר מגן על הגוזלים ומלמד אותם להאכיל, אם כי הזכרים והנקבות משתפים פעולה בגידול הגוזלים.

פחות מ-10% מהקנים שורדים את תקופת ההטלה והדגירה של 9 שבועות, ומהגוזלים השורדים רק 15% שורדים עד גיל שנה.

שימושים 
בתבאי בקברו של חרמחב, המתוארך לשנת 1320 לפנה"ס בקירוב, מוצג תיאור של אדם הנושא קערות של ביצי יען וביצים גדולות אחרות, ככל הנראה של שקנאי, כמנחות.

קליפות ביצי יען שימשו כקופסאות אחסון בצפון אפריקה כבר באלף הרביעי לפני הספירה ובבית הקברות המלכותי באוּר מהאלף השלישי. בקרתגו העתיקה ישנן דוגמאות רבות של ביצי יען המעוטרות בעיצובים גיאומטריים מצוירים לשימוש ככוסות וקערות מהאלף הראשונה. כאלה נמצאו בקרתגו, סרדיניה, סיציליה, חצי האי האיברי ואיביזה. המסורת של שימוש בביצי יען כמיכלים (לעיתים מקושטים) נמשכת עד היום בקרב הבושמנים, ישראל אהרוני סיפר שראה רועים ערבים המשתמשים בביצה לאחסון מים.

השימוש בביצי יען מוזכר במשנה, כך גם בתוספתא הביצה נחשבה ככלי.

בימי הביניים ייצאו ביצי יען מאתיופיה דרך נמל באדי בים סוף. בתקופת הרנסאנס באירופה (מאות 15–16 לספירה), ביצי יען הותקנו בכסף כגביעים לתצוגה בחדר פלאות.

בשנת 2020, מחקרים על ביצי יען מעוטרים במוזיאון הבריטי הראו כי השיטות שבהן הן נוצרו, יוצרו וסחרו היו מסובכות יותר ממה שחשבו קודם לכן. ניתוח איזוטופים הראה שמקורן של ביצים מאותו אתר ארכאולוגי הם במקור ממקומות שונים. המחקרים העלו כי במקום שהביצים הוטלו על ידי ציפורים בשבי, קרוב לוודאי שכמעט כולן נאספו בטבע; מעשה שעלול להיות מסוכן.

קליפת ביצת היען שימשה גם לייצור מחרוזות.

ביצי יען נאכלות לעיתים, יש מקומות בהן הן נחשבות מזון יוקרה.

מחיר הביצה נכון ל-2011 הוא בסביבת 250 דולר.

שימושים מיסטיים 
מנהג נפוץ הוא להציב ביצת יען במבני דת שונים בכל הדתות, במסגדים, בכנסיות נוצריות קופטיות, ומעל הארון קודש בבית כנסת יהודי, יש מספר הסברים למנהג.

ביהדות, הרב מרדכי הכהן בספרו שפתי כהן מביא את האגדה על הדגירה באמצעות העין והוסיף שאם חיה תפסיק בין עיני היען לביצים, הביצים יהרסו. וכך הביצה מסמלת שאין משהו שמבדיל בין האדם לה', היעב"ץ כתב אף הוא על סמך האגדה, שזוהי תזכורת לאדם לכוון בתפילתו, משה קוניץ כתב שהביצה נועדה לעורר את הלבבות להשגחת ה', הרב שלמה בדיחי כתב שזה כדי לרמז לקהל לשתוק כמו ביצה, הרב יצחק רצאבי הדפיס ספר שבו כשישים טעמים למנהג, רובם בדרך דרש.

בחדרי לידה בתימן נהגו להציב ביצת יען נגד עין הרע.

עדויות על קיום המנהג ביהדות מבואות על קהילת יהודי חלב, יהודי תימן, יהודי צפת, יהדות עיראק, יהדות ספרד בכללותה, יהדות איזמיר, יהדות מרוקו, יהדות גבוז'דז'יץ באוקראינה, בית הכנסת עדס - יהדות חלב, ועוד, כך גם ביהדות הקראית מאותם נימוקים.

בנצרות, תליית הביצה עשויה לסמל את לידת הבתולה, זאת בהסתמך על אגדת הדגירה, משמעות זו עשויה להיות מאחורי הביצה התלויה מעל מריה הבתולה בציור של פיירו דלה פרנצ'סקה המדונה של בררה .

באסלאם, הוסבר שהביצה היא נגד עין הרע, אפרים דיינרד טען שזה זכר ליונה שמוחמד נשא בחיקו.

אגדות 
אגדה נפוצה היא שהיען לא דוגר על הביצים אלא מביט בהם ובכוח ראייתו הוא גורם לבקיעת הביצים, שמואל אשכנזי שיער שאגדה זו מופיעה לראשונה בכתבי רבי גרשום בן שלמה לקראת סוף ימי הביניים, ופורסם בעיקר בתחילת העת החדשה בכתבי מקובלי צפת.

הרב מרדכי הכהן הוסיף שאם בהמה עוברת בין היען לביצה, היען הורגת אותה מכיוון שאם הקשר עין מנותק הביצה נהרסת.

מקור אפשרי למיתוס לפיו יענים טומנים את ראשם בחול כדי למנוע סכנה נעוץ בעובדה שהיענים שומרים את ביציהן בחורים בחול במקום בקנים, וחייבים לסובב אותן באמצעות מקורן במהלך הדגירה; חפירת הבור, הנחת הביצים וסיבובן עלולים להיחשב בטעות כניסיון לטמון את ראשו בחול.

גלריה

קישורים חיצוניים 

 חיים מויאל, היען (הנעמית) - נולד לרוץ, מטבע הדברים, 17 - 29
 יעקב ישראל סטל (עורך), שמואל אשכנזי (מחבר), אלפא ביתא תניתא דשמואל זעירא, חלק א, ירושלים תשע"א, עמ' 159 - 162.

הערות שוליים 

יען