אמילי סיבלי ווטסון

אמילי סיבלי ווטסון (באנגלית: Emily Sibley Watson  10 במאי 1855 – 8 בפברואר 1945) הייתה פילנתרופית ופטרונית אמנויות נודעת ברוצ'סטר, מדינת ניו יורק. היא הייתה בתם הצעירה ביותר של הנשיא הראשון של וסטרן יוניון, חירם סיבלי ואליזבת טינקר סיבלי, וגדלה במשפחה שהעריכה שירות, אמונה ואת האמנויות. היא ידועה בעיקר כמייסדת גלריית ממוריאל לאמנות באוניברסיטת רוצ'סטר, ופטרונית בית ספר הוכשטיין למוזיקה ולמחול ברוצ'סטר. היא ואמה היו התומכות העיקריות בבית החולים ההומיאופתי (בהמשך "בית חולים ג'נסי").

ילדות, נעורים ולימודים 
הצעירה בילדיו של חירם סיבלי, אמילי סיבלי, נולדה שנים ספורות לאחר ייסוד ההישג המפורסם ביותר של אביה, וסטרן יוניון. הצלחתה הכלכלית של החברה הביאה עושר רב ועצום הן לו והן לרבים אחרים מתושבי רוצ'סטר.

לא הרבה ידוע על ראשית חינוכה של אמילי סיבלי, אבל מסעות שנלקחה אליהם בגיל מוקדם תרמו רבות לעניינה באמנות ובתרבות. בשנים 1864–1866 ערך חירם סיבלי מסע ברחבי אירופה, שנועד בחלקו למשא ומתן עם עם אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה בדבר העברת כבל טלגרף על פני מיצר ברינג, מאלסקה לרוסיה. למסע זה לקח עמו חירם את אשתו ובתו במטרה לפגוש את בנו, חירם ווטסון סיבלי, ששהה כבר מחוץ לארצות הברית לצורך לימודים. לימודיה ומסעותיה של אמילי מתקופה זו מתועדים ביומן, השמור עכשיו באוסף הארכיון של גלריית האמנות באוניברסיטת רוצ'סטר. היא מספרת ביומנה על ביקורים במוזיאונים ובגלריות אמנות, על קונצרטים ועל מצעדים. היא למדה בפנימייה בפריז לפני שמשפחתה שבה לרוצ'סטר בשנת 1866.

בשנת 1871 למדה אמילי סיבלי בפנימייה בניו יורק.

חיי משפחה ומסעות 

יומנה של אמילי סיבלי משנת 1875
מתעד את פגישתה עם בעלה לעתיד, איזאק סימור אָווֶרֶל (אייק), מאוגדנסבורו, ניו יורק. הם נישאו ב-27 באפריל 1876 ויצאו להתחיל בחיי הנישואים בצרפת. בתם אליזבת לואיז נולדה בניס ב-25 בינואר 1877. במהלך שנה זו חזרה משפחת אוורל לרוצ'סטר, ובנם ג'יימס ג'ורג' (שנודע בכינוי J.G.) נולד ב-23 בדצמבר 1877.

בראשית 1878 רכש אייק אוורל את הזכויות מבעליו הקודמים של בנק מונרו, והיה לנשיא הבנק, עם חירם סיבלי במועצת המנהלים. במאי 1880 החלו להופיע בעיות כספים, שנמשכו לאורך שנים אחדות. ביולי 1883 הוסיף חירם סיבלי נספח לצוואתו, בו ציווה למנוע מאייק כל גישה לקרנות משפחת סיבלי בכל זמן בעתיד. דבר הנספח התגלה רק לאחר מותו של חירם. פחות משבוע לאחר חתימת הנספח, יצאו חירם ואליזבת סיבלי, ועמם אמילי סיבלי אוורל ושני ילדיה לשהייה ממושכת באירופה. עד שובם ביוני 1884, כבר לא התגורר איזאק אוורל ברוצ'סטר והופיע במרשם התושבים העירוני של אלמדה, קליפורניה.

עם שובה לרוצ'סטר, עברה אמילי סיבלי לבית חדש סמוך לבית הוריה, ברח' פרינס 11. מקץ שנתיים שמה מחלת אסכרה קץ לחיי בתה לואיז בת התשע.

בין אמילי סיבלי אוורל, פרודה מבעלה, לבין ג'יימס סיבלי ווטסון, בנו של שותפו של אביה, דון אלונזו ווטסון, נקשרה ידידות, שתהדקה והלכה. גיימס ווטסון ואמילי הרבו להתכתב ביניהם כל אימת שג'יימס שהה מחוץ לרוצ'טסר והוא אף נלווה אל הטיול של משפחת סיבלי המורחבת לפארק ילוסטון בשנת 1889.

בסתיו 1890 הגישה אמילי אוורל סיבלי בקשה לגירושין מאיזאק אוורל וב-6 באפריל 1891 נישאה לג'יימס ווטסון.
הזוג נסע לירח דבש לספרד ומרוקו. באוגוסט 1894 נולד בנם, ג'יימס סיבלי ווטסון הבן (שנקרא סיבלי).

פילנתרופיה 
ווטסון גדלה באווירה פילנתרופית. אמה, אליזבת טינקר סיבלי, תמכה בכנסיות בעיר הולדתה, נורת' אדמס, מסצ'וסטס, בסיבלי, אילינוי וברוצ'סטר, מדינת ניו יורק, והייתה המייסדת של אחד מבתי החולים ההומאופתיים הראשונים ברוצ'סטר.

בית חולים הומאופתי 
משלהי שנות ה-80' של המאה ה-19 הייתה אמילי סיבלי אוורל שותפה, עם עוד בני משפחה, לתמיכה בבית חולים הומאופתי (בהמשך "בית חולים ג'נסי", שאיננו פעיל כיום). משפחת סיבלי ומשפחת ווטסון, כולל מי שיהיה לבעלה של אמילי, ג'יימס סיבלי ווטסון, היו פעילות בתמיכה בבית החולים. ילדיה של אמילי סיבלי ווטסון, מנישואיה הראשונים והשניים, היו מעורבים בגיוס תרומות. ב-1898 תרמה ווטסון אגף יולדות חדש לבית החולים.

אמנות חזותית 

אוסף האמנות של ווטסון החל לאחר נישואיה הראשונים ונמשך לכל אורך חייה. בשנת 1881 נכנסה למעורבות פעילה ב"בורסת האמנויות של גבירות רוצ'סטר" (שהתארגנה בשנת 1879), ארגון צדקה שטיפח את העניין באמנות בקהילה באמצעות תערוכות, מכירות ושיעורי אמנות, תוך התמקדות בעבודתם של אומנים ואמנים מקומיים. היא השאילה יצירות אמנות מן האוסף האישי שלה לתערוכה של בורסת האמנויות בשנת 1881. היא נמנתה על הנהלת בורסת האמנויות משנת 1883.

בשנת 1886 החלה בורסת האמנויות לארח תערוכות בשיתוף עם מועדון האמנות של רוצ'סטר. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 תמכה ווטסון באמנים מקומיים ברכישת יצירות אמנות מתערוכות של מועדון האמנות מ-1893 ואילך (יומן רכישות אמנות, ארכיבי ממוריאל ארט גלרי). אחרי סגירתה של גלריית פאוארס לאמנות בשנת 1877 והמכירה הפומבית של אוסף יצירות האמנות של דניאל ו. פאוארס בשנת 1899 בניו יורק, הגביר מועדון האמנות של רוצ'סטר את הדרישה להקמת מוזיאון אמנות ברוצ'סטר. ב-1903 החל מועדון האמנות לפנות אל בעלי יצירות אמנות בבקשה לתרום אותן למוזיאון כזה, וקיבל תרומות מאמנים ומאספנים, הן מקומיים והן ידועי-שם ברחבי ארצות הברית.

בנה של ווטסון, ג'יי. ג'י אוורל, אדריכל בראשית דרכו וספורטאי חובב פעיל, מת בגיל 26 מטיפוס, בשנת 1904. כמי שמשפחתה נודעה בתרומות להנצחת בני משפחה שהלכו לעולמם, סביר להניח, שווטסון לא איחרה לשקול מה תהיה הדרך הטובה ביותר להנצחת זכר בנה. נשיא אוניברסיטת רוצ'סטר ראש ריז חשב על מוזיאון אמנות בשטח הקמפוס עוד בשנת 1905. תרומת ווטסון, "ממוריאל ארט גלרי" לאוניברסיטת רוצ'סטר, הוכרזה ברבים ב-22 באפריל 1912. יותר מ-500 פריטים משל אמילי וג'יימס סיבלי ווטסון, עם תוספות מן הדורות הבאים של המשפחה, מוצגים כחלק מן האוסף של ממוריאל ארט גלרי.

מוזיקה 
במקביל לעניינה ומעורבותה באמנויות החזותיות, עמדה אהבתה של ווטסון למוזיקה, שאותה חלקה עם משפחתה. אחיה של ווטסון, חירם ווטסון סיבלי, ייסד את ספריית סיבלי למוזיקה ברוצ'סטר בשנת 1904. בנה של ווטסון, ג'יי. ג'י. אוורל, למד נגינה בכינור בהדרכת הרמן דוסנבאך, שווטסון מימנה את מסעותיו לאירופה.

מכל האנשים שווטסון פרשה את חסותה עליהם, דייוויד הוכשטיין היה הידוע ביותר. גאון מוזיקלי, בן להורים יהודים, שבאו לארצות הברית מרוסיה עם גל ההגירה הגדול ממזרח אירופה בשלהי המאה ה-19. הוכשטיין עשה לו שם בקהילה המוזיקלית בשנים שסביב מות בנה של אמילי. יחד עם ג'ורג' איסטמן, תמכה אמילי סיבלי ווטסון בלימודי הכינור של הוכשטיין הצעיר באירופה. אחרי מותו במלחמת העולם הראשונה, קנתה סיבלי ווטסון את בית משפחת הוכשטיין כדי להקים בו בית ספר קהילתי, שהיה בהמשך לבית ספר הוכשטיין למוזיקה ולמחול.

כגמול על תרומותיה למוזיקה, נבחרה ווטסון כחברה מייסדת של היכל התהילה למוזיקה של רוצ'סטר.

מוות וקבורה 
ווטסון מתה בביתה ברחוב פרינס ב-8 בפברואר 1945. היא קבורה בבית הקברות מאונט הופ ברוצ'סטר, מדינת ניו יורק. את המצבה על קברה ואת המונומנט המשפחתי עיצב אדריכל מקומי, קלוד פאייט בראגדון.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

פטרוניות אמנות
נדבנים אמריקאים
אמריקאיות שנולדו ב-1855
אמריקאים שנולדו ב-1855
אמריקאיות שנפטרו ב-1945
אמריקאים שנפטרו ב-1945