איליה אוסטרוכוב

איליה אוסטרוכוב (ברוסית: Илья́ Остроу́хов; 20 ביולי 1858 – 8 ביולי 1929) היה צייר נוף ואספן אמנות רוסי; קשור לנודדים.

ביוגרפיה 
הוא בא ממשפחה של סוחרים אמידים. בשנת 1870, הוא נרשם ל"אקדמיה של מוסקבה למדעי המסחר המעשיים". בעודו שם, הוא החל להתעניין בזואולוגיה והחל בהתכתבות עם אלפרד ברם. הוא גם פתח אוסף אנטומולוגי שנתרם מאוחר יותר לאוניברסיטת מוסקבה.

הוא נרשם לשיעורי האמנות הראשונים שלו רק ב-1880, אז פיתח את הרצון להיות צייר לאחר שראה תערוכה של ציורי נוף שהעלו הנוודדים. הוא חשש שהוא מבוגר מכדי להתחיל ללמוד בבית ספר לאמנות, וחיפש מישהו שיעביר לו שיעורים פרטיים. מכר ותיק הכיר לו את אלכסנדר קיסליוב, שבאותה תקופה עבד בבית ספר פרטי לבנות ולימד שיעורים בציור.

בשנה שלאחר מכן, הוא הרגיש בטוח מספיק כדי ללמוד עם איליה רפין. באותו חג המולד, הוא עבד יחד עם ויקטור וסנצוב, עיצב ויצר קישוטים להופעה בביתו של הסוחר והפטרון סבבה מאמונטוב. לאחר מכן, הוא הפך למבקר קבוע באחוזת אברמצבו, ושרטט את הנופים והארכיטקטורה.

בינתיים, הוא הגיש מועמדות לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות, אך הורשה רק לבקר בשיעורים. בערבים למד רישום בחברה האימפריאלית לעידוד האמנויות ולקח שיעורים נוספים מרפין. עד 1884, הוא גם בילה זמן מה בבית המלאכה של פאבל צ'יסטיאקוב. בשנת 1886 הוא הצליח ללמוד אצל ולדימיר מקובסקי בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. באותה שנה הציג שני ציורים בתערוכה הארבע-עשרה של הנוודים והציג איתם בקביעות לאחר מכן.

גלריית טרטיאקוב 

הוא פיתח ידידות קרובה עם פאבל טרטיאקוב, שקנה כמה מציוריו המוקדמים. לאחר מותו של טרטיאקוב ב-1898, בחרה מועצת העיר מוסקבה באוסטרוכוב כאחד הנאמנים של גלריית טרטיאקוב. מ-1899 עד 1903, הוא כיהן כראש מועצת המנהלים בפועל, ולאחר מכן הודח בגלל הוצאות רבות מדי על רכישות.

ב-1905, לאחר ויכוחים מסוימים, בחרו בו שוב ליושב ראש ההנהלה. הכל הלך כשורה עד 1913, כאשר בריון בעל סכין חתך את הבד של "איבן האיום ואת בנו איוון" - ציור של רפין. האירוע נתן ליריביו של אוסטרוכוב הזדמנות לתקוף אותו. הוא התפטר ובהסכמה הדדית הוא הוחלף על ידי איגור גרבאר.

במהלך תקופה זו הוא כמעט ויתר על הציור. רק ב-1916, כאשר בילה זמן מה עם חברים בחצי האי קרים, החל שוב לצייר. שנתיים לאחר מכן, הוא ערך את התערוכה האחרונה שלו בקנה מידה מלא עם הנודדים.

אספן 

בנוסף לעבודתו בגלריה טרטיאקוב, הוא היה אספן בולט בזכות עצמו. החל בשנות ה-90 לאחר שנישא למשפחת סוחרי התה העשירה Botkin ורכש בית גדול כנדוניה. הוא צבר למעלה מ-300 ציורים (כולל אייקונים מימי הביניים) ו-500 רישומים; בעיקר של אמנים רוסים, אבל גם ציורים של האימפרסיוניסטים: דגה, מאנה, רנואר ומאטיס. אחד מנקודות השיא שלו היה "אלגוריית האמונה" מאת ורמיר. הייתה לו גם ספרייה של למעלה מ-12,000 ספרים, כולל עותק של הקומדיה האלוהית מ-1515 ודה קמרון מ-1757. בשנת 1918, האוסף שלו הולאם כמוזיאון ציבורי והוא מונה לאוצר לכל החיים.

במרץ 1929, כאשר הוא מצא את עצמו משולל מזכויותיו הוא היה במצב בריאותי ירוד מאוד וכמעט עיוור. הוא נפטר ארבעה חודשים לאחר מכן. זמן קצר לאחר מכן נסגר המוזיאון, ואלמנתו הוגבלה לשימוש בשני חדרים בביתם. היא נפטרה בשנת 1935.

האוסף שלו הועבר לגלריה טרטיאקוב. מאוחר יותר, הבית נפתח מחדש כסניף של "המוזיאון הממלכתי לספרות".

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ציירים רוסים
ילידי 1858
נפטרים ב-1929