סלעית איברית

סלעית איברית או סלעית קיץ מערבית (שם מדעי: Oenanthe hispanica) היא ציפור שיר בסוג סלעית, שמצויה בצפון מערב אפריקה ומערב אירופה. זהו מין בקבוצה שסווגה בעבר כבני משפחת הקיכליים Turdidae, אך כיום נחשבת באופן כללי יותר לחלק ממשפחת החטפיתיים.

טקסונומיה ואטימולוגיה 
ב-1743 חוקר הטבע האנגלי ג'ורג' אדוארדס פרסם איור ותיאור של הסלעית האיברית בספרו "A Natural History of Uncommon Birds". הוא קרא לה בשם האנגלי "The Red or Russet-colour’d Wheat-Ear". אדוארדס ביסס את האיורים שלו על פוחלץ של מארק קטסבי ש"נאסף" בגיברלטר. כשב-1758 חוקר הטבע השוודי קארולוס ליניאוס עדכן את Systema Naturae למהדורה עשירית, הוא מיקם את הסלעית האיברית עם הנחליאליים בסוג Motacilla. ליניאוס כתב תיאור קצר, טבע את השם המדעי "Motacilla hispanica" וציטט את עבודתו של אדוארדס. שם הסוג, Oenanthe, הוא גם שמו של סוג צמחים בעל שם זהה, והוא נגזר מ-"ainos" היווני "יין" ו"-anthos" "פרח", מהריח דמוי היין של הפרחים. במקרה של הסלעית, הכוונה היא לחזרת הציפורים ליוון באביב בזמן פריחת הגפנים. שם המין הספציפי הוא מ-hispanicus "ספרדי" בלטינית, כיוון שהאוכלוסייה העיקרית של מין זה בספרד. שמה באנגלית Western black eared wheater מרמז על הקרבה בין סלעית איברית וסלעית קיץ (Eastern black eared wheatear) שנחשבו אותו מין של עד 2019. (בחלק מהרשימות הן עדיין מוגדרות כשייכות לאותו מין.

תיאור 
לזכר בחיזור המצח והכיפה לבנים או לבנבנים, הגב העליון בצבע בז' או קרם, והכנפיים שחורות בוהקות יותר מאלו של סלעית אירופית. הבטן והשת בצבע לבנבן או חום בהיר. הגב, העל שת ורוב הזנב לבנים. מסכה שחורה משתרעת מסוככות האוזניים ועד למקור. הגרון יכול להיות שחור או לבן (יש מופעים שונים).

בלבוש סתיו ובלבוש חורף הראש והגב העליון חומים באופן מובהק, וכך גם החלקים התחתונים (כולל הגרון אצל פרטים במופע "לבן גרון"), אך הצבע משתנה בעוצמתו. נוצות הזנב הרבה יותר לבנות מסלעית אירופית, הלבן על הרשת הפנימית משתרע לעיתים קרובות עד לקצה.

הנקבה חומה יותר, אך בעלת הגב התחתון לבן, והשינויים ממופע קיץ לחורף שלה פחות בולטים.

ניתן להבחין בין זכר סלעית איברית לבין זכר סלעית קיץ על ידי חלקיה העליונים בעלי גוון זהוב יותר, מה שמקנה לה מראה שחור-לבן פחות מובהק מסלעית קיץ, וגם ה"מסכה" השחורה של סלעית איברית מגיעה עד בסיס המקור בעוד שלסלעית קיץ המסכה ממשיכה מעל המקור. לפרטים שחורי גרון ממין זה יש פחות שחור בגרון ובפנים מסלעיות קיץ, והשחור בדרך כלל מסתיים בפחות קונטרסט. נקבות ממין זה שונות ממקבילותיהן סלעיות הקיץ בהיותן בעלות צבע חום חזק יותר בסך הכל.

תפוצה ובית גידול 
סלעית זו מקננת באזורי אקלים חמים בשטחים סלעיים, מחורצים, ושיחיים (מדרונות ולמרגלות גבעות) בסביבות חורשים פתוחים של מיני ברושים כמו Tetraclinis וערער (Juniperus) או אלונים (Quercus); מטעי קקטוסים, זיתים, ופיסטוק; ובאדמות בור, כרמים, ערבות מאקי יבשות וגבעות גיר מכוסות שיחים. עונת הקינון מתחילה ממרץ עד יוני בצפון-מערב אפריקה, סוף אפריל בספרד ומתחילת מאי ביוון ובארמניה. הקן בצורת כוס שטוחה למדי ומורכב מגבעולים, טחב, וסיבים; מרופד בשיער או בפלומה; וממוקם על הקרקע מתחת לסלע, סלעית או ציצת עשב, בין דרדרות אבנים, בתוך מחילה או חור בחורבה, או גדות ואדי. התטולה מכילה בדרך כלל ארבע עד חמש ביצים. התזונה מורכבת מחסרי חוליות, פירות יער, וזרעים. המין נודד בחזית רחבה מעל הים התיכון והסהרה עד לאזורי החריפה בחבל הסאהל האפריקאי.

היא תועדה במדינות הבאות: קרואטיה, איטליה, צ'כיה, שוודיה, גרמניה, דנמרק, שווייץ, מונקו, צרפת, בלגיה, הולנד, בריטניה, אירלנד, ספרד, פורטוגל, לוב, תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו, מאוריטניה, סנגל, מאלי וקמרון.

לקריאה נוספת 
 מגנוס אולמן, הפיצול בין סלעית קיץ לסלעית איברית. צפרות הולנדית, 25 (2), עמ' 77–97.

קישורים חיצוניים 

 גיול וקביעת זוויג (PDF; 3.2 MB) מאת חוויאר בלסקו-זומטה וגרד-מייקל היינצה
 תצפיות, קטעי וידאו, תמונות וצלילים של סלעית איברית, באתר eBird
 הקלטות אודיו של סלעית איברית, באתר xeno-canto

הערות שוליים 

טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
בעלי חיים שתוארו ב-1758
חטפיתיים
ספרד: עופות
פורטוגל: עופות
איטליה: עופות
מרוקו: עופות
תוניסיה: עופות
לוב: עופות
סנגל: עופות