מקור התודעה בהתמוטטות התודעה הדו-קאמרית

מקור התודעה בהתמוטטות התודעה הדו-קאמרית הוא ספר משנת 1976 מאת הפסיכולוג, הפסיכוהיסטוריון ותאורטיקן התודעה של פרינסטון, ג'וליאן ג'יינס (1920–1997). הספר מתייחס לבעייתיות של התודעה - "היכולת להתבוננות פנימה" - שלדעתו של ג'ינס יש להבדיל ממודעות חושית ותהליכים אחרים של קוגניציה. ג'יינס מציג את הפתרון המוצע שלו: שתודעה היא "התנהגות נלמדת" המבוססת יותר על שפה ותרבות מאשר על ביולוגיה. פתרון זה, בתורו, מצביע על מקורה של התודעה בהיסטוריה האנושית העתיקה ולא בתהליכים מטפיזיים או אבולוציוניים. יתרה מכך, עדויות ארכאולוגיות והיסטוריות מצביעות על כך שלפני "למידה" של התודעה, המנטליות האנושית הייתה מה שג'יינס כינה "המוח הדו-קמרי" - מנטליות המבוססת על הזיה מילולית.

המהדורה הראשונה יצאה בינואר 1977 באנגלית. שתי מהדורות מאוחרות יותר, ב-1982 וב-1990, יצאו על ידי ג'יינס עם תוספות אך ללא שינויים. זה היה ספרו היחיד של ג'יינס, והוא עדיין מודפס, במספר שפות. בנוסף לביקורות ופרשנויות רבות, ישנם מספר סיכומים של חומר הספר. למשל, בכתב העת Behavioral and Brain Sciences, בהרצאות ובדיונים שפורסמו ב-Canadian Psychology, וב-Art/World.

התיאוריות של ג'ינס 

בספרו, ג'ינס סוקר את מה שאחד ממבקריו המוקדמים הכיר כ"היסטוריה מרהיבה של כישלון" כדי להסביר את התודעה - "היכולת האנושית להתבונן בפנים". כשהוא נוטש את ההנחה שהתודעה היא מולדת, ג'יינס מסביר זאת במקום זאת כהתנהגות נלמדת ש"מתעוררת ... מהשפה, ובמיוחד מהמטאפורה." עם הבנה זו, ג'יינס הוכיח אז שטקסטים עתיקים וארכאולוגיה יכולים לחשוף היסטוריה של מנטליות אנושית לצד היסטוריות של מוצרים תרבותיים אחרים. הניתוח שלו של העדויות הוביל אותו לא רק למקם את מקור התודעה במהלך האלף השני לפני הספירה, אלא גם לשער את קיומה של "מנטליות לא-מודעת ישנה יותר שאותה כינה המוח הדו-קמרי, בהתייחסו לשתי ההמיספרות של המוח".

בפרק השלישי של הספר, "המוח של האיליאדה", ג'יינס קובע שלאנשים של התקופה לא הייתה תודעה.

ג'יינס כתב המשך נרחב במהדורת 1990 של ספרו, בה התייחס לביקורות והבהיר כי לתיאוריה שלו יש ארבע השערות נפרדות: התודעה מבוססת על השפה ונגישה אליה; המוח הדו-קאמרי הלא מודע מבוסס על הזיות מילוליות; התמוטטות התודעה הדו-קאמרית קודמת לתודעה, אך התיארוך משתנה; ה'מוח הכפול' של הדו-קאמרליות אינו הצידייזציה הפונקציונלית של היום של ההמיספרות המוחיות. הוא גם הרחיב על השפעת התודעה על הדמיון והזיכרון, מושגי העצמי, רגשות, חרדה, אשמה ומיניות.

קבלה והשפעה 
"מקור התודעה בהתמוטטות התודעה הדו-קאמרית" הייתה יצירה מוצלחת של מדע פופולרי, שמכרה את ההדפסה הראשונה לפני ששנייה הצליחה להחליף אותה. הספר היה מועמד לפרס הספר הלאומי ב-1978, וזכה לעשרות ביקורות ספרים חיוביות, כולל אלה של מבקרים ידועים כמו ג'ון אפדייק ב"ניו יורקר", כריסטופר להמן-האאפט ב"ניו יורק טיימס", ומרשל מקלוהן ב"טורונטו גלוב אנד מייל". מאמרים על ג'ינס ורעיונותיו הופיעו במגזין Time וב-Psychology Today ב-1977, וב-Quest/78 ב-1978.

הוא מוזכר בעבודתו של ריצ'רד דוקינס משנת 2006 "יש אלוהים?" כ"אחד מהספרים האלה שהם זבל מוחלט או יצירה של גאונות מוחלטת, שום דבר באמצע! כנראה הראשון, אבל אני מגדר את ההימורים שלי". עבודתו של ג'יינס על התודעה השפיעה על הפילוסופים דניאל דנט,  סוזן בלקמור וקן וילבר, והמודל הדו-קמרי של ההמיספרות המוחיות השפיע על חוקרי הסכיזופרניה הנרי נסראללה  וטים קרואו. 

התיאוריה של דו-קאמרליות צוטטה באלפי ספרים ומאמרים, מדעיים ופופולריים כאחד.  זה נתן השראה לחקירות מוקדמות של הזיה שמיעתית על ידי הפסיכולוג תומאס פוזי  והפסיכולוג הקליני ג'ון המילטון.  עם מחקר נוסף בסוף שנות ה-90 באמצעות טכנולוגיית הדמיית מוח חדשה, רעיונותיו של ג'יינס קיבלו תשומת לב מחודשת   והכרה על כך שהם תרמו לחשיבה מחודשת על הזיות שמיעה ומחלות נפש.

בתרבות נפוצה 
 ברומן הבלתי גמור של דאגלס אדמס, "סלמון הספק", דירק ג'נטלי משיג עותקים של פייננשל טיימס - "מנווד ישן בתמורה לשמיכה, קצת סיידר, ועותק של "מקור התודעה בהתמוטטות המוח הדו-קמרי". 
 ב-2009 פרסם הסופר האמריקני טרנס הוקינס את "זעם אכילס", סיפור מחודש של איליאד של הומר שמדמיין את המעבר של הגיבור ממנטליות דו-קאמרית לתודעה.
 לפי בריאן ג'יי מקווי ב-The Psychology of Westworld: When Machines Go Mad, הרעיון של דו-קאמראליות קיים בסדרת המדע הבדיוני וסטוורלד משנת 2016.
 רעיון הדו-קומרליות השפיע על הסופרים פיליפ ק. דיק,  ויליאם ס. בורוז,  ניל סטפנסון  ורוברט ג'יי סוייר. 
 באלים האמריקאיים של ניל גיימן, יש רמיזה לתיאוריה של ג'ינס. גיבור הרומן, הצל, דן בתיאוריות על מקורות האלים עם טרמפיסט שהוא אוסף; הטרמפיסט אומר "'קראתי איזה ספר על מוחות... איך לפני חמשת אלפים שנה אונות המוח התמזגו ולפני זה אנשים חשבו כשהאונה הימנית של המוח אמרה משהו זה היה קולו של האל שאומר להם מה לעשות לַעֲשׂוֹת'."

ועידות 
היו מספר כנסים וסימפוזיון שהוקדשו לתיאוריה של ג'וליאן ג'יינס. אלו כוללים:
 סימפוזיון מקמאסטר-באואר על תודעה באוניברסיטת מקמאסטר נערך בנובמבר 1983, עם הרצאות ודיון של ג'וליאן ג'יינס, דניאל דנט ואחרים.
 סימפוזיון על התיאוריה של ג'יינס נערך באוניברסיטת הרווארד בדצמבר 1988, עם הרצאות ודיון של ג'וליאן ג'יינס, דניאל דנט ואחרים.
 ועידת ג'וליאן ג'יינס בנושא תודעה אורגנה על ידי פרופסור סקוט גריר באוניברסיטת הנסיך אדוארד איילנד בשנים 2006 ו-2008 (סימפוזיון של יום אחד נערך בין השנים 2002–2005), והציגו דוברים כמו דניאל דנט, מייקל גזאניגה, ריצ'רד רסטאק., קארל פריברם ורבים אחרים.
 בוועידת "לקראת מדע של תודעה" באפריל 2008 שהתקיימה בטוסון, אריזונה, אירחו מרסל קויסטן (מנכ"ל ומייסד אגודת ג'וליאן ג'יינס) ובריאן ג'יי מקווי (אוניברסיטת אריזונה) סדנה שהוקדשה לפסיכולוגיה ג'ינסיאנית. באותו כנס התקיים גם פאנל שהוקדש לג'יינס, עם ג'ון לימבר (אוניברסיטת ניו המפשייר), מרסל קויסטן, ג'ון היינלי (האוניברסיטה הדרומית), סקוט גריר (אוניברסיטת הנסיך אדוארד איילנד), ובריאן ג'יי מקווי. מחקר רלוונטי. באותו כנס מסר הפילוסוף יאן סלוטלס (אוניברסיטת ליידן) מאמר על פסיכולוגיה ג'ינסיאנית.
 ביוני 2013, התקיים ועידת ג'וליאן ג'יינס בנושא תודעה ולימודי דו-קאמר בצ'ארלסטון, מערב וירג'יניה. התוכנית הרב-תחומית כללה 26 דוברים במשך שלושה ימים מלאים, כולל הרצאות מרכזיות של פרופסור רוי באומיסטר, פרופסור מרלין דונלד וד"ר דירק קורסטנס.

פרסומים 
מספר הולך וגדל של פרסומים דנים ומרחיבים את התיאוריה של ג'וליאן ג'יינס. אלו כוללים:
 Reflections on the Dawn of Consciousness: Julian Jaynes's Bicameral Mind Theory Revisited (2007), המכילה כמה ממאמריו של ג'יינס יחד עם פרקים של חוקרים ממגוון דיסציפלינות המרחיבות את רעיונותיו. 
 אוסף ג'וליאן ג'יינס (2012), המאגד רבים מההרצאות והמאמרים של ג'יינס הרלוונטיים לתיאוריה שלו (כולל כמה שלא פורסמו בעבר), יחד עם ראיונות ומפגשי שאלות ותשובות שבהם ג'יינס מתייחס לתפיסות מוטעות לגבי התיאוריה ומרחיב את תיאוריה לתחומים חדשים. 
 The Minds of the Bible: Speculations on the Cultural Evolution of Human Consciousness (2013) מאת הרב ג'יימס קון, הבוחן את העדויות לתיאוריה של ג'יינס בברית הישנה. 
 Gods, Voices, and the Bicameral Mind (2016), הכולל מאמרים על מגוון היבטים של התיאוריה של ג'יינס, לרבות היסטוריה עתיקה, שפה, התפתחות התודעה אצל ילדים והמעבר מדו-קאמרליות לתודעה בטיבט העתיקה. 
 כיצד התפתחה הדת: הסבר על המתים החיים, אלילים מדברים ומונומנטים מהפנטים (2016) מאת בריאן ג'יי מקווי 
 הפסיכולוגיה ה'אחרת' של ג'וליאן ג'יינס: שפות עתיקות, חזיונות קדושים ומנטליות נשכחת (2018) מאת בריאן ג'יי מקווי 
 The Psychology of the Bible: Explaining Divine Voices and Visions (2020) מאת בריאן ג'יי מקווי

מחלוקת וביקורת 
באופן כללי, ג'יינס זוכה לכבוד כמרצה והיסטוריון של פסיכולוגיה. מרסל קויסטן, מייסד אגודת ג'וליאן ג'יינס, שואל מדוע, בעשרות השנים שלאחר פרסום הספר, "היו מעט דיונים מעמיקים, חיוביים או שליליים", ודוחה כפשטנית מדי את הביקורת ש"ג'יינס טעה".

ג'יינס תיאר את מגוון התגובות לספרו כ"מאנשים שמרגישים [הרעיונות] חשובים מאוד כל הדרך ועד לעוינות חזקה מאוד. ... כשמישהו בא ואומר שהתודעה נמצאת בהיסטוריה, אי אפשר לקבל אותה. אם [פסיכולוגים] אכן יקבלו את זה, לא תהיה להם המוטיבציה לחזור למעבדה ..."

WT Jones, סוציולוג שתואר כ"אחד המבקרים היסודיים ביותר של ג'יינס", שאל ב-1979, "מדוע, למרות חוסר הסבירות שלו, הספר [של ג'יינס] נלקח ברצינות על ידי אנשים מתחשבים ואינטליגנטיים?" ג'ונס הסכים עם ג'ינס ש"השפה שבה מתנהל הדיבור על התודעה היא מטפורית", אבל הוא סתר את הבסיס של הטיעון של ג'יינס - שהמטפורה יוצרת תודעה - בכך שטען ש"השפה (ובמיוחד המטאפורה) לא יוצרת, היא מגלה, קווי הדמיון שהשפה מסמנת". ג'ונס גם טען ששלוש "אוריינטציות קוסמולוגיות" הטיו את חשיבתו של ג'יינס: 1) "עוינות לדרווין" וברירה טבעית; 2) "כמיהה ל'דו-זוגיות אבודה'" (ג'ונס האשים את ג'ינס בטענה ש"לכולנו יהיה טוב יותר אם 'כולם' היו שוב סכיזופרנים"); 3) "רצון לנוסחה גורפת וכוללת הכל שמסבירה את כל מה שקרה". ג'ונס הגיע למסקנה ש"... אלה שחולקים את ההטיות הללו ... צפויים למצוא את הספר משכנע; מי שלא ידחה את הטיעונים [של ג'יינס] ..."

המודל הנוירולוגי ב"מקור התודעה בהתמוטטות המוח הדו-קמרי" היה השערה נוירו - מדעית רדיקלית שהתבססה על רומן מחקר באותה תקופה, בעיקר על תאוריית " המוח המפוצל " של הגזאניגה.  כיום, ההשערות שלו עדיין שנויות במחלוקת לרבים בתחום.  עם זאת, הרעיון הכללי יותר של "עצמי מפוצל" (לעומת " עצמי יחידתי ") מצא תמיכה ממחקרים פסיכולוגיים ונוירולוגיים, ורבים מהטיעונים ההיסטוריים המופיעים בספר נותרו נתמכים, ולא הופרכו (אם כי בשל האופי התאורטי של העבודה, ייתכן שיידרש מחקר נוסף כדי להתנסות בכמה מהרעיונות). 

ביקורת מוקדמת של הפילוסוף נד בלוק טענה שג'יינס בלבל את הופעת התודעה עם הופעתו של מושג התודעה. במילים אחרות, לפי בלוק, בני האדם היו מודעים לאורך כל הדרך אך לא היה להם מושג התודעה ולכן לא דנו בו בטקסטים שלהם. דניאל דנט השיב שלדברים מסוימים, כמו כסף, בייסבול או תודעה, אי אפשר לקבל את הדבר מבלי שיהיה לו גם את הרעיון של הדבר.  יתרה מכך, ניתן לטעון שבלוק פירש לא נכון את טבעו של מה שג'ינס טען שהוא בנייה חברתית.

תרגומים 
מקור התודעה בהתמוטטות התודעה הדו-קאמרית תורגם לשבע שפות זרות לפחות: 
 גרמנית: Der Ursprung des Bewusstseins durch den Zusammenbruch der Bikameralen Psyche
 ספרדית: El Origen de la Conciencia en la Ruptura de la Mente Bicameral
 צרפתית: La Naissance de la Conscience dans L’Effondrement de L’Esprit Bicaméral
 איטלקית: Il Crollo della Mente Bicamerale e L’origine della Coscienza
 יפנית: 神々の沈黙―意識の誕生と文明の興亡 (日本語) 単行本
 קוריאנית: 의식의 기원 : 옛 인류는 신의 음성을 들을 수 있었다
 פרסית: منشا آگاهی در فروپاشی ذهن دو ساحتی

הערות שוליים

קישורים חיצוניים 
 הספר באתר של חברת ג'וליאן ג'יינס
 ביקורת ספר מאת סקוט אלכסנדר

דפים עם תרגומים שלא נסקרו