גבול מצרים–רצועת עזה

גבול מצרים–רצועת עזה הוא גבול באורך 12 קילומטרים בין רצועת עזה למצרים. ישנו אזור חיץ לאורך הגבול שאורכו כ-14 ק"מ.

מעבר גבול רפיח הוא נקודת המעבר היחידה בין מצרים לרצועת עזה. הוא ממוקם על הגבול הבינלאומי שאושר בהסכם השלום בין ישראל למצרים משנת 1979. רק מעבר אנשים מתבצע במעבר גבול רפיח; ככזה, הגבול בין מצרים לעזה פתוח רק למעבר של אנשים, לא של סחורות. כל תנועת המטענים חייבת לעבור דרך ישראל, בדרך כלל דרך מעבר הגבול כרם שלום שבשליטת ישראל על מכשול עזה–ישראל.

רקע
ב-1 באוקטובר 1906, הממשלות העות'מאניות והבריטיות הסכימו על גבול בין ארץ ישראל שבשליטה העות'מאנית לבין מצרים שבשליטת הבריטים, החל מטאבה לרפיח. למרות שאחרי מלחמת העולם הראשונה ארץ ישראל הייתה גם בשליטה בריטית, גבול מצרים-ארץ ישראל נשמר כדי לשלוט בתנועת הבדואים המקומית. משנת 1948 עזה נכבשה על ידי מצרים העצמאית. כתוצאה מכך, הגבול בין רצועת עזה למצרים עצמה היה גבול מינהלי בלבד ללא ביקורת גבולות. במלחמת ששת הימים של 1967 כבשה ישראל את חצי האי סיני ואת רצועת עזה מידי מצרים, ושוב הייתה ביקורת גבולות נומינלית.

ב-1979 חתמו ישראל ומצרים על הסכם שלום שהחזיר את סיני, הגובלת ברצועת עזה, לשליטה מצרית. כחלק מאותה הסכם, הוקמה רצועת אדמה ברוחב 100 מטר, הידועה בשם ציר פילדלפי, כאזור חיץ בין רצועת עזה למצרים. בהסכם השלום, גבול עזה-מצרים שהוקם מחדש נמתח על פני העיר רפיח. כשישראל נסוגה מסיני ב-1982, חולקה רפיח לחלקים מצריים ופלסטינים, תוך פיצול משפחות, מופרדות על ידי מחסומי תיל.

הערות שוליים

מצרים: גבולות