איגניקה נאצית

האיגניקה הנאצית מתייחסת למדיניות האיגניקה בגרמניה הנאצית, שהייתה מורכבת מרעיונות על גנטיקה שנחשבים כיום פסאודו-מדעיים. האידאולוגיה הגזעית של הנאציזם שמה במרכזה את השיפור הביולוגי של העם הגרמני על ידי גידול סלקטיבי של תכונות "נורדיות" או "אריות". מדיניות זו שימשה להצדיק עיקור בכפייה ורצח המוני של אלה שנחשבו "בלתי רצויים".

מחקר האיגניקה בגרמניה לפני התקופה הנאצית ובמהלכה היה דומה לזה שבארצות הברית, ממנו קיבל השראה. עם זאת, הוא עלה בחדות תחת הנהגתו של אדולף היטלר כאשר עשירים תומכי נאצים החלו להשקיע בו. התוכניות עוצבו כדי להשלים את מדיניות הגזע הנאצית.

אלו שנועדו לרצח במסגרת מדיניות האיגניקה הנאצית חיו בעיקר במוסדות פרטיים וממלכתיים, וזוהו כ"חיים שאינם ראויים לחיותם". היו בהם אסירים, מי שנחשבו "מנוונים", מתנגדים פוליטיים ואנשים עם מוגבלויות קוגניטיביות ופיזיות מולדות שנחשבו בעלי חושים חלשים. "מאובחן עם חולשת נפש" הייתה התווית העיקרית שהביאה לעיקור בכפייה, שכלל אנשים שאובחנו על ידי רופא או בדרך אחרת, כ -
 חולי נפילה (אפילפטיים)
 סכיזופרנים
 לוקים במאניה-דפרסיה (הפרעה דו-קוטבית)
 שיתוק מוחין או ניוון שרירים
 חירשים ו/או עיוורים
 הומוסקסואלים או "טרנסווסטיטים" (המונח בן התקופה לאינטרסקס וטרנסג'נדרים, במיוחד נשים טרנסיות)
 כל אדם אחר שנחשב בטלן, מטורף ו/או חלש, כולל "חולשת נפש"

כל אלה נועדו להעלמה משרשרת התורשה על ידי חיסול. יותר מ-400,000 אנשים עוקרו בכפייה. עד 300,000 נרצחו במסגרת תוכנית המתת החסד "תוכנית T4". אלפים נוספים מתו מסיבוכי הניתוחים הכפויים. הרוב היו נשים שמתו מסיבוכים של קשירת חצוצרות כפויה.

בגרמנית, המושג איגניקה היה ידוע בעיקר בתור המונח Rassenhygiene, "היגיינה גזעית". המילה השאולה Eugenik הייתה בשימוש מזדמן, כמו גם ההשאלה שלה ל-Erbpflege, דאגה לתורשה. מונח חלופי היה Volksaufartung ("שיפור גזעי", בקירוב).

היחסים עם תנועת האיגניקה האמריקאית 
את תנועת האאוגניקה הגרמנית המוקדמת הובילו וילהלם שלמאייר (Schallmayer) ואלפרד פלץ (Ploetz). הנרי פרידלנדר כתב שתנועות האאוגניקה הגרמנית והאמריקאית היו דומות, אך התנועה הגרמנית הייתה ריכוזית יותר ולא הכילה רעיונות מגוונים כמו התנועה האמריקאית. בניגוד לתנועה האמריקאית, שכללה פרסום אחד וחברה אחת, האגודה הגרמנית ל"היגיינת גזע" ייצגה את כל האאוגניסטים.

אדווין בלאק כתב שלאחר שתנועת האיגניקה התבססה בארצות הברית, היא התפשטה לגרמניה. אאוגניקאים בקליפורניה החלו לייצר ספרות לקידום איגניקה ועיקור ולשלוח אותה אל מעבר לים למדענים ואנשי רפואה גרמנים. עד 1933, קליפורניה העבירה אנשים לעיקור בכפייה יותר מכל שאר מדינות ארצות הברית גם יחד. תוכנית העיקור בכפייה של הנאצים נוצרה בחלקה בהשראת זו שבקליפורניה.

בשנת 1927 נוסד בברלין מכון הקייזר וילהלם לאנתרופולוגיה (KWIA, וראו אגודת הקייזר וילהלם), ארגון שעסק באנתרופולוגיה פיזית וחברתית ובגנטיקה אנושית עם תמיכה כספית מהקבוצה הפילנתרופית האמריקאית קרן רוקפלר. הפרופסור הגרמני לרפואה, אנתרופולוגיה ואיגניקה אויגן פישר היה מנהל הארגון. עבודתו סייעה לספק את הבסיס המדעי למדיניות האיגניקה של הנאצים. קרן רוקפלר מימנה חלק מהמחקרים שערך יוזף מנגלה לפני שנסע לאושוויץ.

עם שובו מגרמניה ב-1934, שם יותר מ-5,000 איש בחודש עוקרו בכפייה, אמר מנהיג האיגניקה של קליפורניה גתה (C. M. Goethe):יעניין אותך לדעת שלעבודה שלך יש חלק רב עוצמה בעיצוב דעותיהם של קבוצת האינטלקטואלים שעומדים מאחורי היטלר בתוכנית מעצבת-עידן זו. בכל מקום חשתי שהדעות שלהם שאבו השראה רבה מהמחשבה האמריקאית... אני רוצה שאתה, ידידי היקר, תישא איתך את המחשבה הזו עד סוף חייך, שבאמת הזזת לפעולה ממשלה גדולה ששולטת ב-60 מיליון אנשים.חוקר האיגניקה הארי לאפלין (Laughlin) התרברב בכך שחוקי העיקור האאוגני לפי המודל שלו יושמו בחוקי ההיגיינה הגזעית של נירנברג משנת 1935. בשנת 1936 הוזמן לאפלין לטקס הענקת פרס באוניברסיטת היידלברג בגרמניה שתוכנן ליום השנה לטיהור היהודים מסגל היידלברג ב-1934, כדי לקבל תואר דוקטור לשם כבוד על עבודתו בנושא "מדע הטיהור הגזעי". בשל מגבלות כלכליות, לא הצליח לאפלין להשתתף בטקס ונאלץ לאסוף את הפרס ממכון רוקפלר. לאחר מכן חלק את הפרס בגאווה עם עמיתיו, והעיר כי הוא חש שהוא מסמל את "ההבנה המשותפת של מדענים גרמנים ואמריקאים לגבי טבע האיגניקה".

היטלר על איגניקה 

אדולף היטלר קרא על היגיינה גזעית במהלך מאסרו בכלא לנדסברג ב-1924. היטלר האמין שהאומה הפכה לחלשה, מושחתת על ידי גנטיקה פגונה, עירוי אלמנטים מנוונים לזרם הדם שלה.

הגזענות ורעיון התחרות, שכונו דרוויניזם חברתי, נדונו על ידי מדענים אירופאים וגם בעיתונות במהלך שנות ה-20. לא ברור איפה היטלר קלט את הרעיונות. תורת האבולוציה הייתה מקובלת בגרמניה באותה תקופה, אך קיצוניות מסוג זה הייתה נדירה.

בספרו השני, שלא פורסם בתקופת הנאציזם, שיבח היטלר את ספרטה באמצעות רעיונות שאולי שאל ארנסט הקל, והוסיף כי הוא החשיב את ספרטה כ"מדינת העם" הראשונה. הוא תמך במה שתפס כאיגניקה בילדים מעוותים.
ביוני 1935, היטלר והקבינט שלו הכינו רשימה של שבע גזירות חדשות, שבהן האצת העיקור. היטלר קבע בספר השני שלו:

"יש להתייחס לספרטה כמדינת העם (פולק) הראשונה. השמדת הילדים החולים, החלשים, המעוותים, היא הגונה יותר ופי אלף יותר אנושית מהטירוף העלוב של ימינו המשמר את נשא [הליקוי הפיזי] הפתולוגי ביותר, בכל מחיר, לוקח את חייהם של מאה אלף ילדים בריאים כתוצאה ממניעת הריון או באמצעות הפלות, כדי להצמיח אחר כך גזע של מנוונים עמוסי מחלות."

תוכנית האיגניקה הנאצית 
בארגון תוכנית האיגניקה שלהם קיבלו הנאצים השראה מתוכניות העיקור הכפוי של ארצות הברית, במיוחד חוקי האיגניקה שנחקקו בקליפורניה.

החוק למניעת צאצאים בעלי מחלות תורשתיות, שנחקק ב-14 ביולי 1933, התיר עיקור בכפייה של כל אזרח שעל פי חוות דעתו של "בית משפט לבריאות גנטית" "סבל" מרשימה של הפרעות גנטיות לכאורה וחייב את הרופאים לרשום כל מקרה של מחלה תורשתית המוכרת להם, למעט אצל נשים מעל גיל 45. רופאים היו עלולים להיקנס על אי ציות.

בשנת 1934, השנה הראשונה להפעלת החוק, ערערו קרוב ל-4,000 איש על החלטות רשויות העיקור. 3,559 מהערעורים נכשלו. עד סוף המשטר הנאצי נוצרו למעלה מ-200 בתי משפט לבריאות תורשתי ותחת פסיקותיהם עוקרו מעל ל-400,000 אנשים בניגוד לרצונם.

מוסדות האיגניקה הנאצית 

מרפאת הדמר (Hadamar) הייתה בית חולים לחולי נפש בעיירה הגרמנית הדמר ששימש את ממשלת גרמניה הנאצית כאתר לתוכנית T4. מכון קייזר וילהלם לאנתרופולוגיה, תורשה אנושית ואיגניקה נוסד ב-1927. מרכז ההרג של הרטהיים היה גם הוא חלק מתוכנית המתת חסד שבה הנאצים רצחו אנשים שחשבו לנכים. חולים הובלו במשאיות גז והורעלו או נחנקו באמצעות פליטת המנוע במהלך המעבר. תאי גזים פותחו מאוחר יותר והשתמשו בגז פחמן חד-חמצני כדי לרצוח את החולים. בשנותיה הראשונות ובתקופת הנאצים, המרפאה הייתה קשורה לתיאוריות של איגניקה והיגיינה גזעית שדגלו בה התאורטיקנים פריץ לנץ ואויגן פישר, והמנהל שלה אוטמר פרייהר פון פרשוהר. תחת פישר בוצע עיקור של מה שנקרא "ממזרי ריינלנד" (צאצאי גרמניות וחיילים צרפתים שחורים ששהו בחבל הריין במהלך כיבוש הריין על ידי צרפת לאחר מלחמת העולם הראשונה). טירת גרפנק הייתה אחד ממרכזי ההרג בגרמניה הנאצית וכיום זהו מקום הנצחה לקורבנות תוכנית T4.

זיהוי 
החוק לפישוט מערכת הבריאות מיולי 1934 יצר מרכזי מידע להיגיינה גנטית וגזעית, כמו גם מרכזי בריאות. החוק תיאר נהלים ל'גינוי' ו'הערכה' של אנשים, שנשלחו לאחר מכן לבית משפט לבריאות גנטית שם הוחלט על עיקור.

ההחלטה מי נחשב 'חולה מבחינה גנטית' התקבלה על סמך מידע שגרתי שסיפקו אנשים ללשכות הרופאים ולמחלקות הרווחה. שאלונים סטנדרטיים עוצבו על ידי פקידים נאצים בעזרת Dehomag (חברה בת של IBM בשנות ה-30), כך שניתן יהיה לקודד את המידע בקלות על גבי כרטיסי ניקוב של הולרית' לצורך מיון וספירה מהירים.

בהמבורג, רופאים מסרו מידע לארכיון תיעוד בריאות מרכזי (מ-1934), תחת הכותרת 'התבוננות כוללת בחיים בקשר לבריאות'. תיעוד זה היה אמור להכיל דוחות מרופאים, בתי משפט, חברות ביטוח, מועדוני ספורט, הנוער ההיטלראי, הצבא, שירות העבודה, מכללות וכו'. כל מוסד שנתן מידע קיבל מידע בחזרה. ב-1940 ניסה משרד הפנים של הרייך לכפות שיטה בסגנון המבורג על הרייך כולו.

מדיניות האיגניקה הנאצית בנוגע לנישואין 
לאחר שהנאצים העבירו את חוקי נירנברג ב-1935, חלה חובה על בני הזוג להיבדק עקב האפשרות שהם נשאי מחלות תורשתיות, כדי לשמר את מה שנקרא "הטוהר הגזעי" של הגזע הארי. הנשואים עברו עידוד להעריך בקפידה את בן הזוג הפוטנציאלי לנישואין באופן אאוגני במהלך החיזור. חברי האס אס הוזהרו לראיין בקפידה בני זוג פוטנציאליים כדי לוודא שאין להם היסטוריה משפחתית של מחלה תורשתית או אי שפיות, אך לעשות זאת בזהירות כדי לא לפגוע ברגשותיה של הארוסה העתידית, ואם יהיה צורך לדחות אותה מסיבות אאוגניות, יש לעשות זאת בטקט.

מדיניות הפלות נאצית 
מדיניות הנאצים בנושא הפלות נוצרה לצד תוכנית האיגניקה הנאצית הכללית. עם עלייתם לשלטון הגבילו הנאצים פרסומות על מכירת אמצעי מניעה. במאי 1933 הנאצים הציגו מחדש חוקים מוקדמים יותר שהוציאו מחוץ לחוק פרסום הליכי הפלות. בספטמבר הזהירה מועצת הרופאים של ברלין את חבריה כי "ינקטו הליכים נגד כל מי שיעז לפגוע בגזע הבריא הקדוש שלנו". הליכי הפלות הושמו תחת פיקוח פוליטי קפדני. הפלות מסיבות אאוגניות נאסרו גם בתקופה זו, אך בחלק מבתי משפט בריאות תורשתיים הפלות כאלה היו פטורות מעונש. שיקול זה התרחב לפטור מעונש לזוג יהודים שניסו לבצע הפלה בשנת 1938, על בסיס הקביעה שהחוק לא מגן על עוברים יהודים.

ראו גם 
 לבנסבורן
 התאוריה הנורדית
 היגיינה גזעית
 ראסנשאנדה

לקריאה נוספת

ספרים 
 Aly, G. (1994). Cleansing the Fatherland: Nazi Medicine and Racial Hygiene. The Johns Hopkins University Press. 
 Baer, E. et al. (2003). Experience and Expression: Women, the Nazis, and the Holocaust. Wayne State University Press. 
 Baumslag, N. (2005).  Murderous Medicine: Nazi Doctors, Human Experimentation, and Typhus. Praeger Publishers. 
 Biesold, H. (1999). Crying Hands: Eugenics and Deaf People in Nazi Germany. Washington, D.C.: Gallaudet University Press. 
 Burleigh, M. (1991). The Racial State: Germany 1933-1945. Cambridge University Press. 
 Burleigh, M. (1994). Death and Deliverance: 'Euthanasia' in Germany, c.1900 to 1945. Cambridge University Press. 
 Caplan, A. (1992). When Medicine Went Mad: Bioethics and the Holocaust. Totowa, New Jersey: Humana Press. 
 Conroy, M. (2017). Nazi Eugenics: Precursors, Policy, Aftermath. Columbia University Press. 
 Ehrenreich, Eric. The Nazi Ancestral Proof: Genealogy, Racial Science, and the Final Solution. Bloomington, Indiana: Indiana University Press, 2007. 
 Evans, Suzanne E. (2004). Forgotten Crimes: The Holocaust and People with Disabilities. Chicago: Ivan R. Dee. 
 Friedlander, H. (1995). The Origins of Nazi Genocide. From Euthanasia to the Final Solution. University of North Carolina Press. 
 Gallagher, G. (1995). By Trust Betrayed: Patients, Physicians, and the License to Kill in the Third Reich. Arlington, Virginia: Vandamere Press. 
 Glass, J. (1999). Life Unworthy of Life: Racial Phobia and Mass Murder in Hitler's Germany Basic Books. 
 Kater, M. (1989). Doctors Under Hitler. Chapel Hill: University of North Carolina Press. 
 Kuhl, S. (2002). The Nazi Connection: Eugenics, American Racism, and German National Socialism. Oxford University Press. 
 Kuntz, D. (2006). Deadly Medicine: Creating the Master Race. The University of North Carolina Press. 
 Lifton, R. (1986). THE NAZI DOCTORS: Medical Killing and the Psychology of Genocide. Basic Books. 
 McFarland-Icke, B. (1999). Nurses in Nazi Germany: Moral Choice in History. Princeton University Press. 
 Müller-Hill, B. (1998). Murderous Science: Elimination by Scientific Selection of Jews, Gypsies, and Others in Germany, 1933-1945. Plainview, New York: Cold Spring Harbor Laboratory Press. 
 Nicosia, F. et al. (2002). Medicine and Medical Ethics in Nazi Germany: Origins, Practices, Legacies. Berghahn Books. 
 Proctor, R. (2003). Racial Hygiene: Medicine Under the Nazis. Harvard University Press. 
 Ryan, Donna F., et al. (2002). Deaf People in Hitler's Europe. Washington, D.C.: Gallaudet University Press, 
 Schafft, G. (2004). From Racism to Genocide: Anthropology in the Third Reich. University of Illinois Press. 
 Spitz, V. (2005).  Doctors from Hell: The Horrific Account of Nazi Experiments on Humans. Sentient Publications. 
 Snyder, S. & D. Mitchell. (2006). Cultural Locations of Disability. University of Michigan Press.
 Weindling, P.J. (2005). Nazi Medicine and the Nuremberg Trials: From Medical War Crimes to Informed Consent. Palgrave Macmillan. 
 Weindling, P.J. (1989). Health, Race and German Politics between National Unification and Nazism, 1870-1945. Cambridge University Press.

מאמרים 
 
 
 
 
 Knittel, Suzanne., "Remembering Euthanasia: Grafeneck in the Past, Present, and Future", B. Niven & C. Paver [eds.]. Memorialization in Germany Since 1945. New York: Palgrave MacMillan, 2010: 124-133, , 30.
 König, Malte, "Racism within the Axis: Sexual Intercourse and Marriage Plans between Italians and Germans, 1940–3". Journal of Contemporary History  54 (3), 2019, pp. 508-526.
 Martin III, Matthew D., "The Dysfunctional Progeny of Eugenics: Autonomy Gone AWOL", Cardozo Journal of International Law, Vol. 15, No. 2, Fall 2007, pp. 371–421, .
 
 
 Strous, R. D. (2006). "Nazi Euthanasia of the Mentally Ill at Hadamar". American Journal of Psychiatry  January 2006; 163: 27.
 
 
 "Eugenical Sterilization in Germany" Eugenical News 1933, Cold Spring Harbor Laboratory ; vol.18:5.

סרטים תיעודיים 
 Burleigh, M. (1991). Selling Murder: The Killing Films of the Third Reich. London: Domino Films.
 Michalczyk, J.J. (1997). Nazi Medicine: In The Shadow Of The Reich. New York: First-Run Features.

קישורים חיצוניים 

 אתיקה של שימוש בנתונים רפואיים מניסויים נאציים
 ניסויים רפואיים בשואה ורפואה נאצית
 חוק עיקור בגרמניה
 "המתת חסד" נאצית
 קורבנות התקופה הנאצית
 רפואה נאצית מאת מייקל ברנבאום

מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה
 מדע הגזע הנאצי
 תרופה קטלנית
 תוכנית המתת חסד
 מוגבלות נפשית ופיזית
 רדיפת הנכים של הנאצים

הערות שוליים

תורת הגזע
נאציזם
פסאודו-מדע
המתת חסד