נסיכות ארפורט

נסיכות ארפורט (בגרמנית: Fürstentum Erfurt; בצרפתית: Principauté d'Erfurt) הייתה מדינה קטנה בתורינגיה המודרנית, גרמניה, שהתקיימה בין השנים 1807–1814, הכוללת את העיר המודרנית ארפורט והארץ שמסביב. היא הייתה כפופה ישירות לנפוליאון, קיסר הצרפתים, במקום להיות חלק מהקונפדרציה של הריין. לאחר כמעט 3 חודשי מצור, נפלה העיר בידי הכוחות הפרוסיים, האוסטריים והרוסים. לאחר שהייתה בעיקר שטח פרוסי לפני מלחמות נפוליאון, רוב האדמות הוחזרו לפרוסיה על ידי קונגרס וינה.

רקע והקמה 
בעקבות מלחמות המהפכה הצרפתית והסכם לינוויל, האימפריה הרומית הקדושה עברה תהליך של ארגון מחדש טריטוריאלי מהותי הידוע בשם החילון הגרמני, במסגרתו ארפורט, שהייתה מאז המאה ה-10 נתינה של נסיכות הבוחר ממיינץ הועברה לממלכת פרוסיה, כדי לפצות על שטחים שפרוסיה הפסידה לצרפת בגדה השמאלית של הריין.

מחשש לעליית כוחה של האימפריה הצרפתית הראשונה של נפוליאון לאחר תבוסתם באוסטריה והקמת הקונפדרציה של הריין בחסות צרפת, התגייסו פרוסיה ורוסיה למערכה חדשה, וכוחות פרוסים התאספו בסקסוניה כחלק מהקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. קרבות התאומים של ינה ואאורשטדט נערכו ב-14 באוקטובר 1806 על הרמה ממערב לנהר הזאלה, בין ה"גרנד ארמה" וכוחותיו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. התבוסה המכרעת שספג הצבא הפרוסי הכניעה את פרוסיה לאימפריה הצרפתית עד להקמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית ב-1813.

אחרי ינה ואאורשטדט, הופיעו מספר רב של פליטים במצודה הפרוסית של ארפורט. תחילה סירבו להם להיכנס, אך מאוחר יותר נפתחו השערים ועד מהרה התמלאה העיר בלפחות 12,000 חיילים מדוכאים. כמה קצינים עשו ניסיונות להחזיר את הכוחות לגדודים שלהם, אך הלוחמים סירבו לשתף פעולה. ז'ואקים מירא, מרשל צרפת, שלח את הקולונל הצרפתי  לתוך ארפורט תחת דגל לבן. הצרפתי דרש כניעה מיידית, מה שהקומנדנט הפרוסי סירב בתחילה. קרל אוגוסט, דוכס סקסוניה-ויימאר וסקסוניה-אייזנך, המתין ליד ארפורט בתקווה שמספר גדול של חיילים יצטרפו לנסיגה; כאשר מעטים עשו זאת, הוא נסוג לכיוון לאנגנזאלצה. ללא תמיכה מהגנרלפלדמרשל , אשר התמוטט מפציעות שנגרמו לו באאורשטדט, חתם מפקד המבצר על כתב כניעה; כלולים בתנאים כניעת מצודת פטרסברג וכמויות גדולות של אבק שריפה ותחמושת. בסך הכל, כ-12,000 חיילים פרוסים וסקסונים תחת וילם השישי, נסיך אורנז'-נסאו, נשבו ו-65 כלי ארטילריה נתפסו. בזמן הכניעה היו למירא כ-16,000 חיילים ליד ארפורט. ההיסטוריון פרנסיס לוריין פטר ציין כי ארפורט הייתה הראשונה בסדרה של "כניעות מוגזמות" של מפקדי המבצר הפרוסי, וכתב כי ייתכן שתוכניותיו של נפוליאון היו מתעכבות אילו העיר הייתה מחזיקה מעמד לכמה ימים בלבד. במקום זאת, הקיסר הצרפתי הצליח לשגר מיד את כל כוחותיו אחרי אויביו הנמלטים.

שלטון צרפתי 

ארפורט נוהלה על ידי סנאט אזרחי וצבאי תחת מושל צרפתי, שישב במקום מושבו בעבר של מושל העיר תחת נסיכות הבוחר. נפוליאון ביקר לראשונה בנסיכות ב-23 ביולי 1807, ובדק את המצודות והביצורים.

ב-4 באוגוסט 1807, נפוליאון צירף את טריטוריית סקסוניה-ויימאר של בלנקנהיין והכריז על נסיכות ארפורט ככפופה לו ישירות כ"תחום מדינה אימפריאלי", נפרדת מהקונפדרציה של הריין (שהייתה באופן נומינלי מדינת חסות צרפתית שהוקמה להחליף את האימפריה הרומית הקדושה שפורקה כעת), שאליה הצטרפו מדינות תורינגיה שמסביב.

ב-27 בספטמבר 1808, נפוליאון קיבל באופן חגיגי את מפתחות העיר ב-Brühler-Tor לפני שנסע לפגוש את הצאר אלכסנדר הראשון בוויימאר כדי להיכנס שוב לעיר עם הצאר. בין 27 בספטמבר ל-14 באוקטובר 1808, אירח נפוליאון את קונגרס ארפורט בנסיכות, שנועד לאשר מחדש את הברית עם הצאר, שנכרתה בשנה הקודמת עם הסכמי טילזיט בתום מלחמת הקואליציה הרביעית. הפגישה הפכה לוועידה גדולה שכללה מערך של מלכים, נסיכים, דוכסים, ברונים וידועים מכל רחבי אירופה, כולל מלכי סקסוניה, בוואריה, וירטמברג ווסטפליה (האחרון היה אחיו של נפוליאון ז'רום). האמנה שהתקבלה הכירה בכיבושים הרוסיים של פינלנד משוודיה ונסיכות הדנוביות מהאימפריה העות'מאנית וקבעה שאם צרפת תיכנס שוב למלחמה עם אוסטריה, על רוסיה להצטרף ללחימה לצידה, אך למרות זאת תמיכתו של הצאר במלחמת הקואליציה החמישית הייתה מינימלית.

במהלך הממשל שלהם, הצרפתים הכניסו תאורת רחוב ומס על סוסים זרים כדי לשלם עבור תחזוקת פני הכביש. כנסיית  סבלה תחת הכיבוש הצרפתי, כשהמלאי שלה נמכר במכירה פומבית לכנסיות מקומיות אחרות - כולל העוגב, הפעמונים ואפילו המגדל של קפלת Corpus Christi - וספריית המנזר לשעבר נתרמה לאוניברסיטת ארפורט (ולאחר מכן לספריית בוינבורג כשהאוניברסיטה נסגרה ב-1816). באופן דומה מצודת Cyriaksburg ניזוקה על ידי הצרפתים כאשר חומות העיר פורקו חלקית במצוד אחר אוצרות דמיוניים מהמנזר, כאשר העובדים מקבלים תשלום ממכירת חומרי הבנייה.

בשנת 1811, להנצחת הולדתו של הנסיך הקיסרי (לימים נפוליאון השני), עמוד טקסי  (Die Napoleonsäule) של עץ וטיח הוקם בעיר, ביוזמת הממשל הצרפתי תוך שהוא ממומן על ידי אוצר העיר. נחנך ב-20 במרץ 1811; הוא נשרף והושמד על ידי האזרחים ב-6 בינואר 1814 כאשר הקואליציה השישית נכנסה לבסוף לעיר לאחר יותר מחודשיים של מצור. באופן דומה, Napoleonshöhe - מקדש בסגנון יווני ובראשו ניקה מסמותרקיה עם מגן, חרב ורומח ומכיל פרוטומה של נפוליאון שפוסל על ידי פרידריך דל – הוקם ביערות שטייגר בהנחיית נשיא הסנאט פון רש; העיצוב כלל מערה עם מזרקה וערוגות פרחים, באמצעות אגן מים גדול שהוסר מכנסיית פטרסקירכה. נחנך בטקס ב-14 באוגוסט 1811 לאחר חגיגות אקסטרווגנטיות ליום הולדתו של נפוליאון, עם הספד על נפוליאון שניתן על ידי רש לחגיגה קטנה מצד האזרחים, המינהל הצרפתי הזמין ציור של המקדש  בשנת 1812, אך הוא נשרף ב-1 בנובמבר 1813 ונהרס לחלוטין על ידי תושבי ארפורט בשנת 1814. חגיגות יום הולדתו של נפוליאון חזרו על עצמם בשנת 1812, עם קונצרט ב, בניצוחו של לואי שפור.

מצור ונפילה 

לאחר פלישתו הרת אסון לרוסיה, הותיר נפוליאון לזמן קצר את שרידי הגרנד ארמה בארפורט ב-15 בדצמבר 1812, בדרכם חזרה לצרפת עצמה.

עם הקמת הקואליציה השישית לאחר התבוסה הצרפתית ברוסיה, ב-24 בפברואר 1813 הורה נפוליאון למצודת פטרבורג להתכונן למצור, וביקר בעיר ב-25 באפריל כדי לבדוק את הביצורים, במיוחד את שתי המצודות. השלטונות הצרפתיים אסרו על כל קבורה בבתי קברות בעיר החל מה-26 ביוני 1813, והקימו בית קברות מרכזי יחיד, הסדר שנמשך עד 9 בדצמבר 1816 לאחר החזרת העיר לפרוסיה. לאחר הטלת חוק צבאי על מצודת פטרסברג בשנת 1813,  שימשה כמחסן ורוזני גלייכן נקברו מחדש בקתדרלת ארפורט.

ב-10 ביולי 1813, הפקיד נפוליאון על הגנתה של ארפורט את בריגדיר גנרל , ברון האימפריה. עם זאת, כאשר הצרפתים קבעו כי 1000 גברים יתגייסו לגרנד ארמה, למתגייסים הצטרפו אזרחים נוספים להתפרעות ב-19 ביולי שהובילה ל-20 מעצרים, מתוכם שניים נידונו למוות על ידי בית המשפט הצבאי הצרפתי; כתוצאה מכך, הורו הצרפתים לסגור את כל הפונדקים ובתי המזון.

עם הניצחון המכריע של הקואליציה השישית בלייפציג (16–19 באוקטובר 1813), כוחות צרפתים פנו לארפורט; נפוליאון ביקר ב-23 באוקטובר, ארפורט הייתה מחסן הנשק והאחסון העיקרי היחיד שלו ממזרח לנהר הריין. אולם תוך שבוע מקרב לייפציג, ארפורט הייתה נצורה על ידי חיילים פרוסים, אוסטריים ורוסים בפיקודו של הגנרל-לויטננט הפרוסי פון קלייסט. הפגזה של כוחות הקואליציה על מצודת פטרסברג ב-6 בנובמבר גרמה נזק משמעותי למחוזות מצפון לקתדרלה ולהרס של חלק גדול מבנייני המנזר בכנסיית פטרסקירכה.

לאחר כניעה שנחתמה על ידי ד'אלטון ב-20 בדצמבר 1813 נסוגו הכוחות הצרפתיים לשני המבצרים פטרסברג וקיריאקסבורג, מה שאיפשר לכוחות הקואליציה לצעוד לתוך ארפורט ב-6 בינואר 1814 דרך שער שמידטשטראסה, לקול צהלות ההמון; אנדרטה של נפוליאון נשרפה ונהרסה כסמל לדיכוי האזרחים תחת הצרפתים. לאחר קריאה למתנדבים 3 ימים לאחר מכן, 300 ארפורטרים הצטרפו לצבאות הקואליציה בצרפת.

לבסוף, במאי 1814, נכנעו הצרפתים, כש-1,700 חיילים צרפתים פינו את מבצרי פטרסברג וקיריאקסבורג. במהלך חודשיים וחצי של המצור עלה מאוד שיעור התמותה בעיר; 1,564 אזרחי ארפורט מתו ב-1813, כאלף יותר מהשנה שקדמה לה.

לאחר קונגרס וינה, ארפורט הוחזרה לפרוסיה ב-21 ביוני 1815, והפכה לבירת אחד משלושת המחוזות של פרובינציית סקסוניה, אבל כמה חלקים דרומיים ומזרחיים של אדמות ארפורט הצטרפו לבלנקנהיין בהעברה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך בספטמבר שלאחר מכן. למרות שהייתה תחומה על ידי שטח תורינגי במערב, בדרום ובמזרח, העיר נשארה חלק מפרובינציית סקסוניה הפרוסית עד 1944.

הערות שוליים 

גרמניה: היסטוריה
מדינות שנוצרו בידי נפוליאון
מדינות לשעבר בתחומי גרמניה
ארפורט