הקרב על האיזר

הקרב על האיזר (בצרפתית: Bataille de l'Yser; בהולנדית: Slag om de IJzer) היה קרב במלחמת העולם הראשונה שהתרחש באוקטובר 1914 בין העיירות ניופורט ודיקסמוד, לאורך קטע של 35 ק"מ של נהר איזר ותעלת איפרלי, בבלגיה. קו החזית הוחזק בידי כוח בלגי גדול, שעצר את התקדמות הגרמנים בקרב הגנה יקר.

הניצחון באיזר אפשר לבלגיה לשמור על רצועת שטח קטנה, כאשר גרמניה שולטת ב-95 אחוז מהשטח הבלגי, מה שהפך את המלך אלברט לגיבור לאומי בלגי, שמר על גאווה לאומית והיווה מקום להנצחה של הקרבת גבורה למען מאה השנים הבאות.

רקע כללי

הפלישה הגרמנית לבלגיה 
ב-2 באוגוסט 1914 סירבה ממשלת בלגיה לעבור דרך בלגיה לכוחות גרמנים, ובלילה של 3/4 באוגוסט הורה המטה הכללי הבלגי על הדיוויזיה ה-3 לפנות ללייז' כדי למנוע התקדמות גרמנית. הצבא הגרמני פלש לבלגיה בבוקר ה-4 באוגוסט. מחופה על ידי הדיוויזיה ה-3, חיל המצב של מבצר לייז', מסך של דיוויזיית הפרשים ויחידות מלייז' ומנאמור, צבא השדה הבלגי נסוג עד לנהר Gete ועד 4 באוגוסט, הדיוויזיה ה-1 התכנסה בטינן, הדיוויזיה ה-5 ב-Perwez, הדיוויזיה ה-2 בלוון והדיוויזיה ה-6 ב-Wavre, וחיפה על מרכז ומערב בלגיה ותקשורת לכיוון אנטוורפן. פרשים גרמניים הופיעו בוויזה מוקדם ב-4 באוגוסט, כדי למצוא את הגשר הרוס ואת החיילים הבלגים בגדה המערבית; הגרמנים חצו בפור ואילצו את הבלגים לסגת לכיוון לייז'. עד הערב היה ברור לפיקוד העליון הבלגי שהדיוויזיה ה-3 וחיל המצב של לייז' נמצאים בדרכו של כוח פלישה גדול מאוד.

עם מידע שחמישה קורפוסים גרמניים ושישה קורפוסי מילואים נמצאים בבלגיה וללא תמיכה מיידית מהצבא הצרפתי וחיל המשלוח הבריטי (BEF), צבא השדה הבלגי קיבל הוראה לסגת לעבר הפיצוץ הלאומי בערב ה-18 באוגוסט. הגיע ב-20 באוגוסט. בקרב בין הדיוויזיה ה-1 לקורפוס התשיעי הגרמני ליד טיינן, ספגו הבלגים 1,630 אבדות. ממשלת בלגיה של שארל דה ברוקוויל עזבה את בריסל לאנטוורפן ובירת בלגיה נכבשה ללא התנגדות ב-20 באוגוסט, כאשר צבא השדה הבלגי השלים את נסיגתו לאנטוורפן. המצור הגרמני על נאמור הסתיים בכניעה בלגית ב-24 באוגוסט, כאשר צבא השדה ביצע גיחה מאנטוורפן לכיוון בריסל. הגרמנים ניתקו את קורפוס המילואים השלישי מהארמייה הראשונה כדי לצור על העיר ודיוויזיה של קורפוס המילואים הרביעי לכיבוש בריסל.

ב-1 באוקטובר, הורה הגנרל הנס פון בזלר לתקוף את מבצרי אנטוורפן Sint-Katelijne-Waver, ואלם ומחוזות בוסביק ו-Dorpveld על ידי דיוויזיית המילואים ה-5 ודיוויזיית הצי. עד 11 בבוקר פורט וואלם ניזוק קשות, פורט ליר נפגע על ידי פגזי 16 אינץ' (410 מ"מ) מעטפת, מבצר קונינגשויקט וחבל טאלברט ובוסביק היו שלמים ברובם ושטח הביניים בין מבצר סינט-קטליין-וובר וחבל דורפולד נכבש. התקפת נגד נכשלה והדיוויזיה ה-4 צומצמה ל 4,800 חיילים המפקדים הבלגים הורו לאגף השמאלי של הצבא לסגת לקו מצפון לנט, שכיסה את הפער בהגנות החיצוניות והרחיק את העיר מטווח הארטילריה הגרמנית הסופר-כבדה. כרוזים המזהירים את התושבים כי המלך אלברט הראשון והממשלה יעזבו את אנטוורפן הוצאו במהלך היום. בתחילת ה-9 באוקטובר מצאו חיילים גרמנים כמה מבצרים מהטבעת הפנימית ריקים; בזלר סיים את ההפצצה וזימן את המושל הצבאי, הגנרל ויקטור דגיז, להיכנע. כ-30,000 אנשי חיל המצב של אנטוורפן נכנעו והעיר נכבשה על ידי כוחות גרמנים. כ 33,000 אנשי חיל המצב (בערך 30 אחוז מהצבא הבלגי) נמלטו צפונה להולנד, שם היו כלואים במשך כל התקופה.

במהלך המצור על אנטוורפן, הצבאות הגרמניים והצרפתים נלחמו במערכה על הגבולות ב-7 באוגוסט–13 בספטמבר ולאחר מכן צבאות גרמניה בצפון רדפו אחרי הצרפתים וחיל המשלוח הבריטי דרומה לתוך צרפת בנסיגה הגדולה, שהגיעה לשיאה בקרב הראשון על המארן ב-5–12 בספטמבר, ואחריו הקרב הראשון על האן ב-13–28 בספטמבר. ניסיונות הדדיים של הצבאות הצרפתיים-בריטיים והגרמנים לאגף את האגף הצפוני של הצבא היריב, המרוץ אל הים התרחש דרך פיקרדי, ארטואה ופלנדריה ב-17 בספטמבר–19 באוקטובר. ה"מרוץ" הסתיים בחוף הים הצפוני של בלגיה, כאשר השטח הפתוח האחרון מדיקסמוד ועד לים הצפוני נכבש על ידי כוחות בלגים מאנטוורפן.

בעלות הברית נסוגות לאיזר 

כוחות בריטיים וצרפתים בבלגיה חיפו על נסיגת הבלגים והבריטים מאנטוורפן. הדיוויזיות ה-1, ה-3 וה-4 הגיעו לאוסטנדה, הדיוויזיות ה-5 וה-6 הגיעו לטורהוט ולדיקסמוד וחיילי חיל המצב של אנטוורפן עברו לאזור מצפון-מערב לגנט. דיוויזיית התחלופה ה-4 של הגרמנים וחיילי לנדווהר בלוקרן ובמורבקה פנו מזרחה לכיוון גנט לפני שהתגלתה הנסיגה. קורפוס המילואים השלישי ודיוויזיית התחלופה ה-4 הצטוו לפנות מערבה ולהתקדם בקורטרייק, כדי להאריך את החזית הגרמנית הראשית, לפני שנשלחו לכיוון גנט וברוז', עם פקודות להגיע לבלנקנברג ולאוסטנד על החוף. ב-11 באוקטובר התגלו חיילים גרמנים כשהם מתקדמים לגנט, עד אז הצטרפו חיילי המבצר הבלגי לצבא השדה. החלה נסיגה מגנט בין 3:00 בצהריים 10:00 בערב, ולאחריה נכנסו כוחות גרמנים לעיר. כמה גשרים נהרסו במהלך הפרישה, אם כי המוני אזרחים על הכביש הראשי וגשרי הרכבת הובילו להשארתם שלמים.

עד ה-18 באוקטובר, הכוחות הבלגים, הבריטים והצרפתים בצפון צרפת ובלגיה יצרו קו הגנה, הקורפוס הבריטי השני התאסף עם הדיוויזיה ה-5 מתעלת לה באסה צפונה ל-Beau Puits, הדיוויזיה ה-3 מאיליס לאובר ושלוש דיוויזיות של קורפוס הפרשים הצרפתי (גנרל לואי קונו) שנפרס מפרומל ל-Le Maisnil. לקורפוס השלישי הבריטי היו הדיוויזיה ה-6 מרדינגהם עד אפינט והדיוויזיה ה-4 מאפינטה לפונט רוז', קורפוס הפרשים הבריטי עם דיוויזיות הפרשים ה-1 וה-2, מדימונט ועד טנבריילן. הקורפוס הבריטי הרביעי עם הדיוויזיה ה-7 ודיוויזיית הפרשים ה-3 מזנדוורד לאוסטנווקרקה;  הצרפתית וקורפוס הפרשים של דה מיטרי חיפה על הקרקע מ-Roeselare (Roulers) ל-Kortemark (Cortemarck), הדיוויזיות הטריטוריאליות ה-87 וה-89 מפשנדל (Passchendaele) ל-Boezinge (Boesinghe) ולאחר מכן צבא השדה הבלגי וחיילי המבצר מ-Boezinge לניופורט.  (אדמירל משנה פייר אלכסיס רונרך נשלח מפיירפיט, ליד פריז, ב-7 באוקטובר לפלנדריה ועד ה-18 באוקטובר היו בדיקסמוד (Dixmude). רובאי הצי כללו שישה גדודים שרובם היו חיילי מילואים, עם 6,670 איש מתוכם 1,450 לוחמים, פלוגת מקלעים (16 תותחים) וארבעה מקלעים בכל גדוד.

שטח פלנדריה 

חלק מצפון צרפת וצפון בלגיה מפה-דה-קאלה ועד לשפך הסכלדה היה ידוע בשם פלנדריה מאז המאה ה-11. ממערב לקו בין אראס לקאלה בצפון צרפת משתרעות קרקעות קירטון מכוסות באדמה המספיקה לחקלאות, וממזרח לקו האדמה יורדת בסדרה של שלוחות אל מישור פלנדריה. עד 1914, המישור היה תחום בתעלות המקשרות את דואי, בת'ון, סן אומר וקאלה. מדרום-מזרח עוברות תעלות בין לאנס, ליל, רובה וקורטרייק, נהר הליס מקורטרייק לגנט ומצפון-מערב שוכן הים. המישור כמעט שטוח, מלבד קו של גבעות נמוכות מקאסל, מזרחה למון דה קאטס (קצברג), זווארטברג (מון נואר), רודברג (מון רוז'), שרפנברג וקמלברג (הר קמל). מקמל, רכס נמוך שוכן בצפון מזרח, יורד בגובהו מעבר לאיפר דרך Wijtschate (Wytschaete), Geluveld (Gheluvelt) ופשנדל (Passchendale), מתעקל צפונה ואז צפון מערב עד דיקסמוד שם הוא מתמזג עם המישור. רצועת חוף ברוחב כ-16 ק"מ קרובה לגובה פני הים וממוקמת בדיונות חול. בפנים הארץ הקרקע היא בעיקר אחו, קטועה על ידי תעלות, דייקים, תעלות ניקוז וכבישים. הליס, האיזר והסכלדה העליון עברו תעלת וביניהם מפלס המים מתחת לפני הקרקע קרוב לפני השטח, עולה עוד בסתיו וממלא כל שקע, שצדדיו קורסים. פני הקרקע הופכים במהירות לצפיפות של גבינת שמנת ובחוף תנועות הכוחות היו מוגבלות לכבישים, למעט בזמן הכפור.

שאר מישור פלנדריה הוא יערות ושדות קטנים, המחולקים על ידי משוכות נטועות עצים ומעובדות מכפרים וחוות קטנות. השטח היה קשה לפעולות חי"ר בגלל חוסר תצפית, בלתי אפשרי לפעולה רכובה בגלל המכשולים הרבים וקשה לארטילריה בגלל הנוף המצומצם. דרומית לתעלת לה באסה, סביב לאנס ובת'ון, היה מחוז כריית פחם מלא ערימות סיגים, ראשי בורות ובתי כורים. מצפון לתעלה, הערים ליל, טורקואן ורובה יוצרים קומפלקס ייצור, עם תעשיות מרוחקות בארמנטייר, קומינס, הלואין ומנן, לאורך נהר הליס, עם בתי זיקוק מבודדים לסלק סוכר ואלכוהול ומפעל פלדה ליד אייר-סור-לה-ליס. אזורי הביניים הם חקלאיים, עם כבישים רחבים על יסודות רדודים, מסלולי בוץ לא סלולים בצרפת וכבישי פאווה צרים לאורך הגבול ובבלגיה. בצרפת, הכבישים נסגרו על ידי הרשויות המקומיות במהלך ההפשרה כדי לשמור על פני השטח וסומנו על ידי שערים שנסגרו, שבשנת 1914 התעלמו מהם נהגי משאיות בריטיים. הקושי בתנועה לאחר סוף הקיץ ספג הרבה מהעבודה האזרחית הקיימת בתחזוקת הכבישים, והותיר הגנות שדה שייבנו על ידי חיילי הקו הקדמי.

פתיח 

הנסיגה הבלגית נמשכה ב-11–12 באוקטובר, בחיפוי של פרשים, רוכבי אופניים ויחידות מקלעים ממונעות. ב-14 באוקטובר החל הצבא הבלגי לחפור לאורך האיזר, הדיוויזיות ה-6 וה-5 מצפון לדיוויזיות הטריטוריאליות הצרפתיות, שהתאספו בבואזינגה, ואז צפונה לאורך תעלת איזר עד רובאי הצי בדיקסמוד (Dixmude). הדיוויזיות ה-4, ה-1 וה-2 האריכו את הקו צפונה, עם עמדות קדמיות בבארסט, קיים, שוורה ומנקנסוור, בערך 1 mi (2 ק"מ) קדימה על הגדה המזרחית. ראש גשר נערך גם ליד החוף סביב לומברטזיד ווסטנדה, כדי לחפות על ניופורט (Nieuport), עם דיוויזיית הפרשים ה-2 בעתודה. ב-18 באוקטובר, הדיוויזיות הטריטוריאליות הצרפתיות 87 ו-89 השתלטו על הגנת קו החזית דרומית לפורט נוקה מידי הדיוויזיה ה-6, שהועברה לחזית איזר. ב-21 באוקטובר, הצבא הבלגי שנלחץ קשה תוגבר על ידי הדיוויזיה הצרפתית ה-42 (מייג'ור-גנרל פול פרנסואה גרוסטי).

בעלות הברית הרכיבו כוח ימי תחת האדמירל הבריטי הוראס הוד עם שלוש מוניטורים, סוורן, האמבר, מרסי וכלי שיט שונים כדי לספק תמיכה ארטילרית כבדה למגיני האגף הפונה לים. הכוחות הגרמניים כללו את הארמייה הרביעית החדשה (אלברכט, דוכס וירטמברג), עם קורפוס המילואים השלישי מאנטוורפן וארבעה קורפוסי מילואים חדשים מגרמניה, יחד עם יחידות פרשים ותותחים כבדות. היא נעה דרומה מברוז' ואוסטנדה לכיוון נהר האיזר, כדי ללכוד את הקו מניופורט לאיפר.

הקרב 
ב-16 באוקטובר הותקפה דיקסמוד, שהוגנה על ידי כוחות בלגים וצרפתים בפיקודו של קולונל אלפונס ז'אק. למרות אבדות רבות, הבלגים והצרפתים החזיקו בעיירה. העיתונות, הפוליטיקאים, אנשי הספרות והצבא עשו מניפולציות על דעת הקהל, והוכיחו שההגנה על העיירה היא אסטרטגית חשובה והרואית.

ב-18 באוקטובר, החלה המתקפה הגרמנית ודרסה את חיילי בעלות הברית מניופורט דרומה ועד אראס. המטרה הייתה להביס את צבאות בלגיה וצרפת ולמנוע מהבריטים גישה לקאלה, בולון ודנקרק. קורפוס המילואים השלישי תקף את ההגנות הבלגיות מדיקסמוד ועד הים, ללא קשר לאבדות. הגרמנים כבשו עמדות קדמיות בקייאם, בשורה ובחלק מ-Mannekensvere והגיעו לאיזר, למרות הפגזות של השייטת האנגלו-צרפתית, שהפגיזה חיילים גרמנים לאורך החוף עד מידלקרקה. על דיוויזיית התחלופה ה-4 נאסר לחצות את האיזר בניופורט בגלל ירי הפגזים של ספינות בעלות הברית.

ב-21 באוקטובר הקימו הגרמנים ראש גשר קטן בגדה המערבית, למרות התקפת נגד של הדיוויזיה הצרפתית ה-42, שזה עתה הגיעה והגשר האחרון פוצץ ב-23 באוקטובר. דיקסמוד הופגזה והותקפה ללא הרף אך המגינים הצליחו להחזיק מעמד. , הפיקוד העליון הצרפתי, תכנן להציף את הארץ כדי לחסום את הגרמנים, מה שילכוד את הצבא הבלגי בין האזור המוצף לגרמנים או יאלץ אותם לנטוש את החלק האחרון של בלגיה הבלתי כבושה. התוכנית נדחתה מכיוון שהצבא הבלגי התכונן להציף את השטח שבין האיזר ותעלות היובל שלו.

ב-25 באוקטובר הלחץ הגרמני על הבלגים היה כה גדול עד שהתקבלה החלטה להציף את קו החזית הבלגי. לאחר ניסיון מופרך ב-21 באוקטובר, הבלגים הצליחו לפתוח את הסכרים בניופורט בלילות 26–30 באוקטובר, בזמן הגאות, מפלס המים עלה בהתמדה עד שנוצר אזור מוצף בלתי עביר של 2 ק"מ רוחב, שהשתרע עד דרומה עד דיקסמוד.

הגרמנים תקפו שוב בחזית איזר ב-30 באוקטובר, עקף את הקו השני הבלגי והגיע לרמסקאפל ולפרוויז'ה. התקפות נגד של בלגים וצרפתים כבשו מחדש את רמסקאפל והמתקפה האחרונה, שתוכננה למחרת, בוטלה כשהגרמנים הבינו שהאדמה שמאחוריהם מוצפת. הגרמנים נסוגו בליל 30/31 באוקטובר. ב-10 בנובמבר, דיקסמוד נפלה והלחימה נמשכה דרומה עד 22 בנובמבר, בקרב איפר הראשון.

לאחר מכן 
הצבא הבלגי ובעלי בריתו הצליחו להחזיק את הפינה האחרונה של בלגיה, ובכך סיים את המרוץ אל הים ואת תקופת המלחמה הגלויה. קו החזית לאורך נהר האיזר נודע כחזית איזר והוחזק על ידי הצבא הבלגי עד 1918. ההיסטוריון הרשמי הבריטי, ג'יימס אדמונדס, כתב ב-1925, בכרך השני של "תולדות המלחמה הגדולה" משנת 1914, שמ-18 באוקטובר עד 30 בנובמבר 1914, בין גלובלט לחוף, סבלו הגרמנים כ-76,250 נפגעים.

בשנת 2010, ג'ק שלדון כתב כי בין ה-18 ל-30 באוקטובר, הצבא הבלגי סבל מ-20,000 נפגעים וכי ייתכן שהאבידות הגרמניות היו הרבה יותר גדולות. מאבקו של הצבא הבלגי להחזיק בשטחו במהלך שארית המלחמה וחוויותיהם של חיילי רגלים פלמים רגילים, הביאו לעלייה בסנטימנט הלאומי הפלמי ולייסוד ה- Frontbeweging, המפלגה הראשונה של התנועה הפלמית, בשנת 1917.

הנצחה 
הדודנגאנג, תעלה בלגית מהקרב, נשתמרה לאחר המלחמה כאטרקציה תיירותית ואנדרטה למלחמה.

"האיש שניצח במלחמה", סיפור קצר משנת 1936 מאת רוברט באקנר, מתרחש במהלך הקרב ומפרט תיאור חלופי בדיוני של הניצחון הבלגי, שבו הבלגים נתמכים על ידי אה"מ פיירדרייק ומתחפשים לחברי הקמרון היילנדרס להונות את הגרמנים להאמין שהצבא הבריטי תומך בבלגים. במציאות, אה"מ פיירדרייק לא השתתפה בקרב, והמעורבות הבריטית הוגבלה לתמיכה ימית.

ראו גם 
 בלגיה במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים 

1914 בצרפת
1914 בבלגיה
קרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
קרבות גרמניה במלחמת העולם הראשונה
קרבות צרפת במלחמת העולם הראשונה
קרבות בלגיה במלחמת העולם הראשונה
מלחמת העולם הראשונה: 1914