קסם אישי שטחי

קסם אישי שטחי (או קסם מלאכותי) הוא תכונת אישיות המתארת אדם דַּבְּרָן, נחפז ופזיז, שהוא בעל יכולות ורבליות שוטפות וקלילות, המתוארות בצביעות, קסם אישי ושטחיות. אדם עם תכונת אישיות זאת בדרך כלל מתואר על ידי הסובבים אותו כאדם מעניין וכבעל שיחה מבדר, מצויד בתשובות מהירות ומבריקות, בעל יכולת לספר סיפורים, אשר אינם בהכרח סבירים בהתחשב במה שידוע עליו, אך משכנעים מאוד, שממקמים אותו באור הזרקורים וגורמים לו או לה להיראות טוב. אדם עם תכונת אישיות זאת עשוי לטעון כי הוא בר סמכא בתחומים רבים: סוציולוגיה, פסיכיאטריה, רפואה, פסיכולוגיה, פילוסופיה, שירה, ספרות, אמנות ומשפט, והוא משתמש באופן מקרי (כביכול) במונחים טכניים וז'רגון אפקטיבי מספיק כדי להרשים אנשים. אם יישאל שאלות עמוקות בנושא, הפסאדה תיכשל ויתגלה שהידע הממשי שלו שטחי ביותר. היבט נוסף של התכונה הוא דברנות. פסיכופתים לעיתים קרובות מדברים במהירות, בקול רם, ומפריעים לקצב השיחה באמצעות נאומים ארוכים, לא עקביים ונמרצים שהמאזינים יכולים להתקשות לעקוב אחריהם ולעבד אותם בזמן אמת. על כן, ברושם ראשוני, אדם עם תכונת אישיות זאת בדרך כלל מצטייר כבעל שיחה מבדר, כאדם "חלקלק", ובעזרת ההתנהגות הייחודית שלו מצליח לגרום לאנשים להאמין לו, ואפילו לגרום להם לחבב אותו.

הביטוי מופיע לעיתים בספרו של של הייר "ללא מצפון", ובספרו של הרווי מ' קלקלי "מסכת השפיות" על מנת לתאר את אישיותם של פסיכופתים. בוחנים זהירים עשויים לקבל את הרושם שהאדם משחק בהצגה (Showmanship), ו"וקורא את השורות" באופן מכני. לפי רוברט הייר, אדם עם קסם פסיכופתי אינו ביישן, אינו חושש לומר דבר, אינו חושש להיתפס, ואינו בעל מודעות עצמית.

במסגרת הטיפול תכונה זאת מובילה לשטחיות ולמשחק תפקידים של המטופל במקום לשיתוף פעולה אמיתי והיא תבלוט יותר בריאיון לא מובנה מאשר בשאלות סגורות.

הסברים 
הסבר פסיכואנליטי להתנהגות זאת הוא שעל ידי הצגת עצמי כוזב משכנע, עונה אדם עם פסיכופתיה על צרכיו הנרקיסיסטיים ופנטזיות של דומיננטיות חברתית, ו"שליטה אומניפוטנטית" על האחר. הסבר חלופי הוא התעוזה המאפיינת את הפסיכופת. העוררות הנמוכה של הפסיכופת מאפשרת לו לתמרן אחרים ללא חשש ומובילה אותו לחיפוש אחר ריגושים באמצעות הונאה. הפסיכולוגיה החברתית מסבירה תכונה זאת באופן חלקי באמצעות תאוריית ניהול הרושם לפיה האדם מנסה לשלוט ברשמים של אחרים לגביו כדי לזכות בהערכה חברתית ולקדם את מטרותיו.

שפה 

כמו קלינאים רבים ומשפיעים אחרים, קלקלי היה המום מהשפה שבה השתמשו המטופלים שלו, משום שהיא נראתה לעיתים קרובות נטולת אפקט ולעיתים קרובות חסרת לכידות. קלקלי הציע כי פסיכופתיה קשורה להפרעה סמנטית עמוקה, שבה המרכיבים הלשוניים והרגשיים של השפה אינם משולבים היטב בדיבור. תמיכה אמפירית ראשונה לכך נמצאה במחקר האמפירי "לכידות וקוהרנטיות בנרטיבים של עבריינים עם פסיכופתיה", ווילאימסון (1991) מצא כי פסיכופתים אמרו הרבה משפטים לא עקביים וסותרים מבחינה לוגית, שינו נושאים במהירות, והגיבו לשאלות בתשובות מפותלות, לא קשורות, ארוכות, וחלקיות.

פורטר ואח' (2013) מצאו כי פסיכופתים משתמשים יותר בתיאורי סיבה ותוצאה (למשל, "because", "since"), התמקדו יותר בצרכים חומריים (מזון, שתייה, כסף), והתייחסו פחות לצרכים חברתיים (משפחה, דת, רוחניות). צורת הדיבור שלהם גם הכילה תדירות גבוהה יותר של הפרעות בדיבור כאשר הם נדרשו לתאר אירועים רגשיים בעלי עוצמה, דבר המעיד על כך כי ייתכן ופסיכופתים מתקשים לתאר אירועים רגשיים לאדם אחר. לבסוף, פסיכופתים השתמשו יותר בפעלים בזמן עבר, דבר המעיד על ניתוק פסיכולוגי ורגשי גדול מהאירועים בחייהם.

תיאור מקרה 
בספרו של קלקלי 'מסיכת השפיות' ו'ללא מצפון' של רוברט הייר קיימים תיאורי מקרה רבים המתארים את תכונת האישיות המדוברת, להלן אחד מהם:

ראו גם
ניטור עצמי
ניהול הרושם
שקרנות פתולוגית
האדרה עצמית
הסתמכות על החנופה

הערות שוליים 

התנהגות האדם
פסיכולוגיה של האישיות
נרקיסיזם