שרה רוברטסון

שרה רוברטסון (באנגלית: Sarah Robertson ; 16 ביוני 1891 – 6 בדצמבר 1948) הייתה ציירת קנדית של נופים, טבע דומם, דיוקנאות וציורי קיר בבתים פרטיים.

ביוגרפיה

ראשית חייה 
רוברטסון נולדה במונטריאול ב־16 ביוני 1891, בתם של ג'ון ארמור רוברטסון וג'סי אן כריסטי. הוריה היו במקור מסקוטלנד. היא התחנכה במונטריאול. במהלך ילדותה, המשפחה חיה בנוחות, אך בהמשך התמודדה עם מאבקים כלכליים. היא החלה בלימודי אמנות בגיל תשע עשרה עם מלגה מאגודת האמנות של מונטריאול בהנהלת ויליאם ברימנר  ומוריס קולן. מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיה, ולאחריה המשיכה אותם בשנים 1921 עד 1924 אצל רנדולף יוטון, חבר מייסד בקבוצת הציירים הקנדית.

קריירה אמנותית 

במהלך השנים האחרונות שלה באגודת האמנות, רוברטסון הצטרפה לתלמידים לשעבר יחד עם המורה שלהם רנדולף יוטון, לקבוצת ביבר הול. אלכסנדר יאנג ג'קסון היה נשיא הקבוצה. עבודותיה של רוברטסון הוצגו בתערוכת יחיד בגלריה הלאומית של קנדה בשנת 1951. רוברטסון הציגה גם בארצות הברית, בתערוכות קבוצתיות בגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל בשנת 1944, במוזיאון הלאומי בריו דה ז'ניירו ובמוזיאון ריברסייד בניו יורק. 

קבוצת ביבר הול הייתה קבוצה של ציירים קנדים ממונטריאול שנפגשו בסוף שנת 1910 בזמן שלמדו אמנות בבית ספר שניהלה אגודת האמנות במונטריאול. נורה קולייר, אמילי קואן, פרודנס היוארד, מייבל לוקרבי, מייבל מאי, קתלין מוריס, ליליאס טורנס ניוטון, שרה רוברטסון, אן סאבאג' ואתל סאת' היו חלק מקבוצה זו. אגודה זו של 19 אמנים במונטריאול, התחייבה לפתח סגנונות אמנותיים מובהקים תוך הכרה בהשפעת קבוצת השבעה והמודרניזם הצרפתי.

אמני הול ביבר ערכו את התערוכה השנתית שלהם בגבעת ביבר הול. בסוף שנת 1921 נקלעה קבוצת ביבר הול לקשיים כלכליים חמורים שחייבו את הוויתור על האולפנים שלהם. הגברים הלכו בדרכם, אך מרבית הנשים נותרו בקשר הדוק זו עם זו. במקביל, שרה רוברטסון ניהלה גם התכתבות ארוכה עם אלכסנדר יאנג ג'קסון, שהציע לה שיפוט ביקורתי חיוני.

רוברטסון הייתה חברה מייסדת בקבוצת הציירים הקנדית, והציגה איתם שנים רבות. הקבוצה הורכבה מ -28 ציירים שונים דוברי אנגלית מרחבי קנדה. קבוצה זו שימשה בקביעת כיוון חדש לאמנות הקנדית, וביטאה את המגוון של החוויה הקנדית בנופים ומבנים על בסיס חזונה של קבוצת השבעה.

חיים מאוחרים 
עבודתה המאוחרת של רוברטסון הייתה חופשית יותר בקומפוזיציה ונועזת יותר בצבעים. הדבר שיקף את אהבתה לטבע ואת סגנונה הייחודי.

היא נפטרה ב־6 בדצמבר 1948 במונטריאול.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ילידות 1891
נפטרות ב-1948
ציירות קנדיות
ציירות המאה ה-19
ציירות המאה ה-20