אספקה נרקיסיסטית

בתיאוריה הפסיכואנליטית, אספקה נרקיסיסטית היא צורך פתולוגי, או מוגזם, בתשומת לב או בהערצה, מאנשים הנוטים למערכת יחסים של תלות שיתופית (המהווים אובייקט-עצמי עבור הנרקיסיסט), בשל קיבעון בשלב האוראלי, שאינו מאפשר לנרקיסיסט לקחת בחשבון את הרגשות, הדעות או ההעדפות של אותם אנשים המהווים עבורו מקורות לאספקה זו.

הרעיון הוצג על ידי אוטו פניכל בשנת 1938, כדי לתאר סוג של הערצה, תמיכה חברתית או תמיכה בינאישית, שהאדם שואב מסביבתו וחיוני להערכתו העצמית.

היסטוריה 
בהסתמך על תפיסתו של פרויד על סיפוק נרקיסיסטי ועל עבודתו של עמיתו הפסיכואנליטיקאי קרל אברהם, פניכל הדגיש את הצורך באספקה נרקיסיסטית, במהלך ההתפתחות המוקדמת, המאפשרת לילדים הצעירים לשמור על איזון נפשי בתהליך ההתבגרות שלהם. הוא זיהה שתי אסטרטגיות עיקריות להשגת אספקה נרקיסיסטית כזו - תוקפנות והתרפסות - שבתורם יוצרים שני דפוסים של יחסים, שמאוחר יותר יכולים להתפתח באופן פתולוגי לטיפוס הסדיסטי ולטיפוס הכנוע בהתאמה.

עבור פניכל, אובדן של אספקה נרקיסיסטית חיונית בילדות הוא הגורם המרכזי לדיכאון, כמו גם לנטייה לחפש אחר כך אספקה נרקיסיסטית מפצה. תוצאות המאבק על אספקה נרקיסיסטית בהמשך החיים, מתבטאות, לפי פניכל, בנוירוזות דחף התמכרותיות, כולל התמכרות לאהבה ולהימורים. הפסיכואנליטיקאי ארנסט סימל (1920), בעבודותיו המוקדמות, ראה הימורים נוירוטיים כניסיון להשיב אהבה ראשונית ותשומת לב בהקשר של חיי המבוגרים.

הפרעות אישיות 
הפסיכואנליטיקאי אוטו קרנברג ראה את הנרקיסיסט הממאיר כמאופיין בקור רוח ובהתעלמות מאחרים, אלא אם כן ניתן יהיה לעשות להם אידיאליזציה (Idealization) ולהפוך אותם למקור לאספקה נרקיסיסטית. היינץ קוהוט, אבי פסיכולוגיית העצמי, ראה את הסובלים מהפרעת אישיות נרקיסיסטית כמפוררים נפשית (disintegrating mentally) כאשר הם מנותקים ממקור קבוע של אספקה נרקיסיסטית. ניתן להתייחס למי שמספק אספקה נרקיסיסטית לדמויות כאלה כאילו הוא מהווה חלק מהנרקיסיסט (זולת-עצמי או אובייקט-עצמי), תוך כדי הרס של כל הגבולות האישיים.

מאפייני הפתולוגיה הנרקיסיסטית 
בגיל ההתבגרות שלהם, הנרקיסיסטים מפנימים סמכות "רעה" (בדרך כלל אחד ההורים). הם חשים סוג של ייאוש חברתי כלפי סמכות זו, כולל רגשות תוקפניים כמו שנאה וקנאה. תפיסות אלה מחזקות את הדימוי העצמי (self-image) של הנרקיסיסט כא-מוסרי וכמושחת. ובסופו של דבר, הם יוצרים תחושת הערכה עצמית רעועה ולא-פונקציונלית. הביטחון העצמי והדימוי העצמי שלהם הופכים נמוכים באופן לא מציאותי ומעוותים. בניסיון להדחיק רגשות "רעים" אלה, הנרקיסיסט מדכא גם את כל שאר הרגשות. התוקפנות שלו מתועלת לפנטזיות או לפורקן מקובל מבחינה חברתית כמו ספורט אתגרי, הימורים, נהיגה פזיזה וקניות. הנרקיסיסט רואה בסביבה מקום עוין, לא יציב, לא ממלא, לא נכון מבחינה מוסרית ובלתי צפוי.

לנרקיסיסטים, בדרך כלל, אין שום תחושת ערך עצמי אינהרנטית; לכן הם מסתמכים על אנשים אחרים שיספקו להם ערך, באמצעות תשומת לב או אספקה נרקיסיסטית. התיקוף הזה מאשר מחדש את החשיבות שלהם, על מנת שיוכלו להרגיש טוב עם עצמם ולקיים את ההערכה העצמית שלהם. תהליך זה הופך אחרים ל"פעולות" או ל"אובייקטים" באופן כזה שהם לא יהוו שום איום רגשי. דפוס תגובתי זה מכונה נרקיסיזם פתולוגי.

הנרקיסיסט מציג עצמי כוזב כדי לעורר זרם מתמיד של תשומת לב או אספקה נרקיסיסטית מאחרים. העצמי הכוזב הוא הכיסוי, הרושם הלא-אותנטי, שנרקיסיסטים מציגים כלפי חוץ, וכולל את כל מה שהנרקיסיסט רוצה שיחשבו עליו; למשל, שהוא בעל כוח, אלגנטי, חכם, עשיר או מקושר היטב. הנרקיסיסט 'אוסף' תגובות חיוביות לעצמי הכוזב שלו כדי לאשר את קיומו. התגובות מגיעות ממגוון של מקורות, מבן / בת הזוג, המשפחה, החברים, הקולגות, השותפים העסקיים ומכרים. אם האספקה הנרקיסיסטית הצפויה (הערכה, הערצה, תשומת לב, פחד, כבוד, מחיאות כפיים או אישור) לא מגיעה - הנרקיסיסט דורש אותה בכעס או סוחט אותה במניפולציה. כסף, מחמאות, הופעה תקשורתית, כיבוש מיני הם בסך הכל צורות שונות של אותו דבר עבור הנרקיסיסט - כולם בגדר אספקה נרקיסיסטית.

מקורות האספקה 
תשומת הלב שהם מקבלים מ"מקור האספקה" חיונית להישרדותו של הנרקיסיסט, בלעדיה הם ימותו (מטפורית) מכיוון שאין בכוחו של האגו השברירי שלהם לטפל בהערכה העצמית הבלתי יציבה שלהם. ישנן צורות ייחודיות של אספקה נרקיסיסטית כדי להשיג אותם בשני מקורות נפרדים. חוקרים וחוקרים מכירים בדרך כלל בשני סוגים עיקריים של אספקה נרקיסיסטית: ראשונית, הנרכשת לרוב באמצעות הכרה ציבורית, ומשנית, הנרכשת לרוב באמצעות שיקוף ואידיאליזציה ביחסים בין אישיים.

אספקה ראשונית 
האספקה הנרקיסיסטית הראשונית מבוססת על תשומת לב במימד הציבורי והבינאישי גם יחד. תשומת הלב שהנרקיסיסט מחפש באופן ראשוני הוא הכרה, תהילה, אמירות הלל ושבח, הערצה, ומחיאות כפיים. עם זאת, גם הכרה שלילית כמו להיות ידוע לשמצה, להיות מושא לפחד, או לעורר תחושת דחייה - מהווים אספקה נרקיסיסטית ראשונית. האספקה הנרקיסיסטית הראשונית מייצגת תשומת לב מכל סוג שהוא - חיובית או שלילית. המאפיינים שמעוררים את תשומת הלב הזו יכולים להיות דמיוניים, אבל לנרקיסיסט זה לא משנה אם הוא באמת מתאפיין בתכונה שהציג כלפי חוץ, כל עוד הוא מאמין שהשאר מאמינים שהוא אכן מתאפיין בה. העטיפה חשובה יותר מהתוכן; האמת חשובה פחות מהאופן שבו אנשים תופסים אותה. לכן, כל עוד נרקיסיסטים מקבלים את תשומת הלב הצפויה באמצעות העצמי הכוזב שהם מציגים, אין משמעות לאמת, ואין משמעות לסוג תשומת הלב שהשיגו, אם חיובית או שלילית.

טריגרים 
אחד הטריגרים המייצרים אספקה נרקיסיסטית ראשונית הוא אדם או אובייקט, שהעביר מידע על הנרקיסיסט, למקור האספקה הנרקיסיסטית. האספקה הנרקיסיסטית היא התגובה של מקור האספקה הנרקיסיסטית לטריגר (המידע על הנרקיסיסט). 

פרסום (להיות בעל שם או ידוע לשמצה) הוא טריגר לאספקה נרקיסיסטית מכיוון שהוא גורם לאנשים לשים לב לנרקיסיסט, ולהעביר מידע על הנרקיסיסט למקורות האספקה הנרקיסיסטית שלו. ניתן להתפרסם באמצעות חשיפה עצמית, יצירה אומנותית, או על ידי פעולה שמעוררת תשומת לב. הנרקיסיסט פונה ללא הרף לשלוש אפשרויות הפרסום הללו, בדומה למה שמכורים לסמים עושים כדי להבטיח את המינון הקבוע שלהם. מקור אחד לאספקה נרקיסיסטית כזו היא בן או בת הזוג.

אספקה משנית 
אספקה נרקיסיסטית משנית קשורה בהקרנת התדמית לפיה הנרקיסיסטים חיים חיים טובים (סיבה ראויה לגאווה עבור הנרקיסיסט), משמרים ומפתחים את המשאבים שלהם (ביטחון כלכלי, ביטחון גופני, קבלה אישית, צמיחה כלפי מעלה) ורכישת חברויות. לפיכך, להיות בעל קשרים משמעותיים, בעל רכוש, בעל יכולת יצירתית, בעל חברה עסקית, בעל תחושה של חירות ללא מגבלה מוסרית, להיות חלק מקהילה או מחברה, להיות בעל מוניטין, להצליח, להציג סמלי סטטוס - כל אלה מייצגים אספקה נרקיסיסטית משנית.  מה שמהווה סמל סטטוס בקהילת החברים של הנרקיסיסט - יחשב כמקור לאספקה נרקיסיסטית משנית בקהילה זו.  אספקה נרקיסיסטית משנית עוסקת בתדמית שהנרקיסיסטים מציגים בפני חבריהם וקרובי משפחתם. אספקה מסוג זה חייבת להיות חיובית.

הערות שוליים 

נרקיסיזם