מיעוט רבים שניים

מיעוט רבים שניים הוא כלל שמרבים להשתמש בו פרשני המקרא והתלמוד, ופשוטו: במקום שנקט הטקסט לשון רבים – היחידה הקטנה ביותר של לשון הרבים היא: שניים.
הכלל איננו מופיע כלשונו המדויק בתלמוד ובמדרשים,  אך תוכנו והוראתו קיימים בשניהם, ורמז לכלל זה ניתן למצוא במקרא.

בית המשפט הישראלי נעזר גם הוא בכלל.

מקורות לכלל

תנ"ך 
 נאמר: "וַיְהִי, אַחֲרֵי מוֹת שָׁאוּל, וְדָוִד שָׁב, מֵהַכּוֹת אֶת-הָעֲמָלֵק; וַיֵּשֶׁב דָּוִד בְּצִקְלָג, יָמִים שְׁנָיִם. וַיְהִי בַּיּוֹם הַשְּׁלִישִׁי... " יונתן שגיב העיר על הפסוק, שהוא "היחידי בכל המקרא שניתן ללמוד ממנו ש'יָמִים' הם היחידה המינימלית".

תלמוד 
  "ויהי לתקופות הימים מיעוט תקופות שתים ומיעוט ימים שנים" - אותה משמעות וביטוי דומה, שאינו כוללני: במקום "רבים" נוקט התלמוד בפריט עצמו: ימים או שנים.
  "כמה כוכבים יצאו ויהא לילה? רבי פינחס בשם רבי אבא בר פפא: כוכב אחד ודאי יום. שנים ספק לילה. שלשה ודאי לילה. שני ספק?! והכתיב 'עד צאת הכוכבים' אלא מיעוט כוכבים שנים. קדמיא לא מתחשב [אין התנא מונה הראשון]"

פרשנים 
 אבן עזרא כותב בפירושו לפסוק : "אוֹ מִכֹּל אֲשֶׁר-יִשָּׁבַע עָלָיו לַשֶּׁקֶר וְשִׁלַּם אֹתוֹ בְּרֹאשׁוֹ וַחֲמִשִׁתָיו יֹסֵף עָלָיו לַאֲשֶׁר הוּא לוֹ יִתְּנֶנּוּ בְּיוֹם אַשְׁמָתוֹ" - וחמשתיו - מיעוט רבים שנים והנה הם שתי חמישיות ועוד אפרשנו"
 ב דנים חז"ל בפסוק בבמדבר: "וישאהו במוט בשניים". "ממשמע שנאמר 'במוט' איני יודע שבשנים? שהרי נושאים במוט רק בשנים. מה אם כן תלמוד לומר "בשנים" — בשני מוטות, שנשאוהו ארבעה אנשים" ואומר על כך בעל ה"משכיל לדוד": "דר"ל אינו יודע שבשנים אנשים? ולאו ממשמעות דמוט אלא מ'וישאוהו' קא דריש שהוא לשון רבים ומיעוט רבים שנים".
  "תנו רבנן [שנו חכמים]: נאמר: "ייקח שני שעירי עזים" (ויקרא טז, ה), מיעוט "שעירי" — שנים, שכן מיעוט לשון רבים שלא נתפרש מניינה הריהי שנים. אם כן מה תלמוד לומר: "שני" — ללמד שיהיו שניהן שוים". את הכלל מביא הרב עדין שטיינזלץ שמפרש את הטקסט התלמודי.
 גם הרמב"ם נעזר בכלל זה, על אף שהביא אותו במקור בערבית

שימושים בעברית המודרנית 
 בעיתון הצופה, מאי 1969, במדור "תצפית" התפרסמה כתבה בשם: "ניב המדרשייה" - שמו של כתב עת חדש שיוצא וכולל פרקי ספרות. אבל בגיליון פורסם רק סיפור אחד, מתלונן העיתון, והמדור אינו מצדיק את השימוש בלשון רבים (פרקי) - "והרי מיעוט רבים - שניים"
בעיתון מעריב, אוגוסט 1972, מסופר על השוודים שדווחו שיש בארצם 600 פליטים, מתוכם ישראלים. כאשר נשאלו כמה "פליטים" הגיעו מישראל, השיבו: שניים. "ומדוע 'פליטים', בלשון רבים? כי מיעוט רבים שניים"
יהודה ברנדס כותב בספרו על ברכת המזון: "בשני הפסוקים מדובר על יחיד הפונה לרבים, ומיעוט רבים שניים".

הערות שוליים

כללים ועקרונות בהלכה
ניבים וביטויים חז"ליים