ז'וליאן קלר

פול-אלן אוגוסט לקלר (נולד ב-4 באוקטובר 1947), הידוע יותר בשם הבמה ז'וליאן קלר (Julien Clerc), הוא זמר-יוצר צרפתי.

ביוגרפיה 
קלר נולד ברובע ה-19 בפריז. אביו, פול לקלר, היה בעל תפקיד בכיר באונסק"ו והרבה להשמיע לבנו מוזיקה קלאסית, בעוד אמו אוולין מרלו, ילידת גוואדלופ, הכירה לו את המוזיקה של זמרים כגון ז'ורז' ברסנס ואדית פיאף. הוריו התגרשו כשהיה בן שנתיים, ואביו, שזכה במאבק המשמורת עליו, נישא שוב - מנישואים אלה נולדו לקלר שני אחים למחצה ושלוש אחיות למחצה. קלר ראה את עצמו כבן גוואדלופ, וציין בראיונות שלסבו, אלכסנדר מרלו, היה צבע עור כמו של יאניק נואה, וכי יצירתו המוזיקלית הייתה בהשראת סבו.

קלר התגורר אצל אביו בבור-לה-רן. אמו החורגת, ז'יסלן טרי, שהייתה נגנית צ'מבלו, רשמה אותו בגיל 6 ללימודי נגינה בפסנתר, ולקחה אותו להאזין לקונצרטים בתיאטרון שאנז אליזה. בגיל 13 נהג קלר לנגן משמיעה את כל מה ששמע ברדיו.

בתקופת בית הספר התיכון והאוניברסיטה, פגש קלר את מוריס ואלט ואת אטיין רודה-גיל, אשר לימים כתבו רבים משיריו, והלחין את שיריו הראשונים. הוא שינה את שמו לז'וליאן קלר כאשר חתם לראשונה על חוזה עם חברת התקליטים "פאטה-מרקוני", והוציא את אלבומו הראשון במאי 1968.

האלבום זכה בפרס אקדמיית שרל קרו לשיר הצרפתי הטוב ביותר לשנת 1969. בשנה זו, עלה גם קלר לראשונה על במת תיאטרון אולימפיה כמופע פתיחה למופע של ז'ילבר בקו. למרות ותק של שנה אחת בלבד בעסקי הבידור, ההופעה הייתה הצלחה גדולה. מאוחר יותר הוא חזר לאולימפיה שוב ושוב לסדרת הופעות.

ממאי 1969 עד פברואר 1970 הוא כיכב בגרסה הפריזאית המצליחה מאוד של המחזמר "שיער", וכתוצאה מכך התפרסם אף יותר.

בגיל 24, היה קלר כבר כוכב מצליח, והקליט להיטים רבים, שרבים מהם נמכרו גם מחוץ לצרפת, ותורגמו והופצו בשפות אחרות, ביניהם גם השיר "c'est ne rien", שתורגם מאוחר יותר גם לעברית בשם "זה חוזר" בביצועו של דני גרנות.

בשנת 1979, השתתף קלר בשני מיזמים שיתופיים חדשים. הוא שר את שיר הנושא של המחזמר לילדים, "אמילי ז'ולי" והשתתף ב-"החזית העממית 36", מחזמר באורך אלבום כפול על תקופה היסטורית סוערת. במהלך השנים, הרפרטואר של קלר נע בין יצירות משלו לשירים צרפתיים קלאסיים כמו "Comme Hier" של ז'ורז' ברסנס ו-"L'hymne à l'amour" של אדית פיאף. הוא הופיע ברחבי אפריקה, אמריקה ואירופה.

בינואר 1999 עלה קלר לבמת תיאטרון שאנז אליזה למופע אקוסטי שהיה רחוק ממופעי הרוק/פופ שנתן בשנים הקודמות. בשנת 2000 הופיע, יחד עם אמנים רבים אחרים, במספר מופעים למען Restaurants du Coeur, ארגון צדקה של מזון לחורף.

בשנת 2003 הקליט קלר אלבום חדש של שירים אמריקאיים קלאסיים בצרפתית. בנוסף התמנה קלר לשגריר רצון טוב של נציבות האו"ם לפליטים בטקס בפריז בנובמבר 2003 לאחר שעבד במשך כמעט שנתיים עם הסוכנות בפרויקטים שונים למען פליטים. במרץ 2004 הוא לקח על עצמו את משימתו הראשונה בשטח - להיפגש עם פליטים ועובדי סיוע בצ'אד. שליחותו תועדה ושודרה בערוץ הטלוויזיה הצרפתי France 2 באפריל 2004.

משפחתו 
לקלר יש חמישה ילדים: שתיים מהן, הבנות אנז'ל (מאומצת) וז'אן (הבמאית והשחקנית ז'אן הרי), עם השחקנית הצרפתייה מיו-מיו; הבת וניל והבן ברנבה עם אשתו לשעבר וירז'יני קופרי; והבן לאונרד עם אלן גרמיון, שאיתה התחתן ב-2012. אחיו למחצה הוא שדרן הרדיו והטלוויזיה ז'ראר לקלר, הנשוי למגישת הרדיו והטלוויזיה ז'ולי לקלר.

פרסים 
 1969: פרס אקדמיית שרל פרו לשיר הצרפתי הטוב ביותר
 1974: חמישה מאלבומיו הגיעו למעמד של אלבום זהב
 1991: פרס Victoires de la musique על שירו "Fais-moi une place".
 1993: פרס ונסן-סקוטו על שירו Utile
 1998: פרס רולף מרבו, המוענק מטעם איגוד הכותבים, המלחינים והעורכים המוזיקליים בצרפת, על הלחנת וביצוע השיר "Les Séparés" שכתבה המשוררת בת המאה ה-19 מרסלין דבורד-ולמור.

דיסקוגרפיה 

אלבומים וסינגלים
 1970: Julien Clerc - Premier Album
 1970: Des jours entiers à t'aimer
 1971: Julien Clerc
 1971: Olympia 70
 1971: Niagara
 1972: Liberté, égalité, fraternité ... ou la mort
 1973: Ca fait pleurer le bon dieu
 1974: Terre de France
 1974: N°7
 1976: A mon âge et à l'heure qu'il est
 1978: Jaloux
 1979: 36 Front populaire (comédie musicale)
 1980: Quand je joue
 1980: Sans entracte
 1982: Femmes, indiscrétion, blasphème
 1984: Aime-moi
 1987: Les aventures à l'eau
 1990: Fais-moi une place
 1992: Utile
 1994: Julien
 2000: Si j'étais elle
 2003: Studio (album de reprise 13 titres)
 2005: Double enfance
 2008: Où s'en vont les avions ?
 2009: Tour 09 (live)
 2011: Fou, Peut-être
 2011: Hôtel des Caravelles (סינגל)
 2012: Le temps d'aimee (סינגל)
 2012: Symphonique - À l'Opéra national de Paris - Palais Garnier (live)
 2014: Partout la musique vient
 2014: On ne se méfie jamais assez (סינגל)
 2016: Entre elle et moi (סינגל)
 2016: Fans, je vous aime (סינגל)
 2017: À nos amours
 2021: Terrien

אלבומים בהם השתתף:
 1979: Emilie Jolie מאת פיליפ שאטל

קישורים חיצוניים 

 

 www.julienclerc.eu

הערות שוליים 

זמרים-יוצרים צרפתים
צרפתים ממוצא גוואדלופי
צרפתים שנולדו ב-1947