קורט יוליוס גולדשטיין

קורט יוליוס גולדשטיין (בגרמנית: Kurt Julius Goldstein; 3 בנובמבר 1914 – 24 בספטמבר 2007) היה עיתונאי יהודי-גרמני ומנהל הרדיו הציבורי במזרח גרמניה. היה חבר פעיל במפלגה הקומוניסטית הגרמנית, והתנדב להילחם בבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים הספרדית.

ביוגרפיה 
גולדשטיין נולד למשפחת סוחרים יהודית בדורטמונד ב-3 בנובמבר 1914. האנטישמיות שחווה בבית הספר הובילה אותו לפתח תודעה פוליטית. בשנת 1928 הוא הצטרף לליגה הקומוניסטית הצעירה, וכעבור שנתיים למפלגה הקומוניסטית של גרמניה. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, גולדשטיין ברח ללוקסמבורג והתפרנס שם כגנן. לאחר מכן עבר לפריז, שם הצטרף לתנועת "החלוץ", ועבר הכשרה לעלייה לארץ, שבמהלכה פגש את מי שהפכה לבת זוגו. בשנת 1934 עלה לא"י-פלשתינה.

ביולי 1936 נפתח בספרד מרד צבאי לאומני בהנהגת הגנרל פרנסיסקו פרנקו, בעקבות ניצחון השמאל בבחירות והקמת ממשלת "החזית העממית" בפברואר אותה שנה. בעקבות המרד פרצה בספרד מלחמת אזרחים, שמתנגדים לפשיזם מרחבי העולם התנדבו להילחם בה לצד כוחות הרפובליקה הספרדית. גולדשטיין היה בין המתנדבים הראשונים שיצאו למלחמה מא"י-פלשתינה, שמספרם הכולל מוערך ב-200-150. הוא נלחם בבריגדה ה-11, "בריגדת תלמאן" (Thälmann), שמרבית חבריה היו גרמנים ואוסטרים. השתתף בקרב ברונטה (Brunete) ביולי 1937, ובקרב טרואל (Teruel) בדצמבר אותה שנה. לאחר שנפצע בקרב, שימש כקומיסר פוליטי בבית חולים צבאי בסנטה קולומה דה פרנרס (Santa Coloma de Farners) שבקטלוניה.

בפברואר 1939, לאחר הכרזת הניצחון של פרנקו, נכלא גולדשטיין במחנה המעצר גירס (Gurs) בצרפת, בו רוכזו פליטי מלחמת האזרחים הספרדית שחצו את הגבול למדינה. הוא התנדב לשרת בצבא צרפת, אך נדחה, ובמקום זאת הוצע לו להצטרף ללגיון הזרים. הוא סירב להצעה בנימוק שאינו מוכן להילחם בשירות האימפריאליזם באפריקה. לאחר מכן הועבר גולדשטיין, לצד אסירים קומוניסטים נוספים, למחנה המעצר ורנה (Vernet) שבהרי הפירנאים. ב-1942 גורשו העצירים היהודים במחנה למחנה דראנסי, ומשם נשלחו לאושוויץ. באושוויץ עבד גולדשטיין במשך שנתיים וחצי בכריית פחם. גולדשטיין שרד את צעדת המוות מאושוויץ לבוכנוואלד. לאחר פינויו החלקי של בוכנוואלד השתתף גולדשטיין, לצד אסירים קומוניסטים נוספים, בהסתערות על מגדל השמירה, בה הרגו את אחרוני השומרים הנאצים והשתלטו על המחנה.

לאחר שחרור המחנה חזר גולדשטיין לגרמניה המזרחית, שם עבד כעיתונאי, שדרן רדיו וסופר.

בשנת 2001, הגישו גולדשטיין וניצול השואה פיטר גינגולד (Peter Gingold) תובענה ייצוגית נגד ממשלת ארצות הברית ומשפחת בוש. הם תבעו פיצויים בסך 40 מיליארד דולר, בטענה כי סבו של הנשיא ג'ורג' בוש הבן, הסנאטור פרסקוט בוש (Prescott Bush), היה דירקטור ובעל מניות בחברות אמריקאיות שהרוויחו מקשרים עסקיים עם גרמניה הנאצית. התביעה נדחתה בנימוק שהממשלה אינה יכולה לשאת באחריות למעשים.

ב-1976 הצטרף גולדשטיין לארגון אושוויץ הבינלאומי, שהוקם על ידי ניצולי המחנה כדי לייצגם וכדי להעלות את המודעות לזוועות השואה, ובפרט להיסטוריה של אושוויץ-בירקנאו. ב-2003 מונה לנשיא לשם כבוד של הארגון.

בשנת 2005 הוענק לגולדשטיין צלב הכבוד הפדרלי, עיטור הכבוד היחיד המוענק על ידי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, בשל פעילותו לקידום הסובלנות ולמאבק באנטישמיות ובגזענות.

נפטר בברלין ב-24 בספטמבר 2007.

לקריאה נוספת 
 טורבינר, ערן (במאי), מדריד לפני חניתה (2006), באתר יוטיוב.
 רענן ריין, "כניסה מאוחרת, מתנדבים יהודים במלחמת האזרחים בספרד ומקומם בנרטיב הלאומי הישראלי", בתוך * מכאן למדריד: המתנדבים הארץ-ישראלים לבריגדות הבין-לאומיות בספרד, 1936–1938 (תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, 2012), עמ' 65–88.
 Lustiger, Arno, Schalom Libertad! Juden im spanischen Bürgerkrieg (Frankfurt am Main: Athenäum, 1989).

הערות שוליים 

קומוניסטים גרמנים
גרמנים במלחמת האזרחים בספרד
עיתונאים גרמנים
הבריגדות הבין-לאומיות
ניצולי השואה
יהודים מזרח גרמנים
אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
סופרים מזרח גרמנים
גרמנים שנולדו ב-1914
גרמנים שנפטרו ב-2007