איסור הגיור בארגנטינה

איסור הגיור בארגנטינה הוא חרם האוסר גיור בארגנטינה, שהוצא ב-1927 על ידי הרב הספרדי שאול סתהון (חלב, סוריה, 1851 - ארגנטינה, 15 ביוני 1930) והרב אהרן הלוי גולדמן (פודוליה, האימפריה הרוסית, 1854 - ארגנטינה, 13 בפברואר 1932). החרם לא כובד, וישנן עדויות רבות על קיומם של גיורים גם לאחר הטלתו. בפועל החרם לא השיג את מטרתו, וההתבוללות נותרה תופעה רווחת מאוד בארגנטינה.

הרקע לחרם
החרם הוכרז נוכח ריבוי המקרים של נישואי תערובת של יהודים ולא יהודים, שבעקבותיהם הלא יהודים ניסו להתגייר - אם כדי לאפשר נישואים לפי ההלכה, ואם כדי לאפשר להם להתקבל על ידי המשפחה הקהילה; אבל לא מטעמים של אמונה ורצון לקיים מצוות.
התופעה הזו הפכה לרווחת במהלך גל ההגירה הגדול לארגנטינה מסוף המאה ה-19 ועד למלחמת העולם הראשונה, שכלל בין היתר יהודים אשכנזים שנמלטו ממזרח אירופה בשל הפרעות שם, ויהודים ספרדים מסוריה שהייתה אז תחת השלטון העות'מאני; ומה שהיה פחות נפוץ בעולם הישן בו היהודים היו מיעוט שחי בגטו והתבדל מהרוב, הפך לנפוץ יותר בעולם החדש בו נוצרו חברות של מהגרים והמסגרת הקהילתית התרופפה.

הרעיון להטלת החרם הגיע מהרב גולדמן, שסירב לבקשתו של הרב סתהון לגייר מוסלמי שבא לפניו ורצה להתגייר. נימוקו העיקרי היה שהגרים לא שומרים מצוות אחר הגיור, כפי שנוהגים רוב היהודים במדינה, ולכן אין מקום לבצע גיורים. בתחילה הרב סתהון הביע פקפוק בנימוקים אלו, משום שלדידו הפוסקים התירו גם גיורים שכאלה, בהם הנהר מצרים והעצי הלבנון. לאחר דין ודברים הרב סתהון הסכים להטלת החרם, וביקש מהרב צירלסון, מחבר הספר עצי הלבנון, שלא להפיץ את ספריו בארגנטינה, כדי שהמבקשים להקל לא ידעו על דעתו ולא ינסו להסתמך עליה. הוא הוסיף לנמק שגם לפי פוסקים אלו, המציאות הקשה בארגנטינה דורשת דווקא הטלת חרם ולא גיורים שמכילים את תופעת נישואי התערובת.

תוכן החרם
החרם הוכרז כחרם לתמיד ולא כהוראת שעה, דבר שלא איפשר לבטלו והוא נותר בתוקף עד עצם היום הזה, אם כי רק על אדמת ארגנטינה.
מי שרצה להתגייר נתבקש לעשות זאת בירושלים, אפשרות שהייתה קשה מאוד למימוש בתקופה ההיא.
הרב סתהון שהתגורר בבואנוס איירס פרסם את נוסח החרם בכרוז בעצה אחת עם הרב גולדמן שגר במושבה מוזסוויל:

הרב הראשי בארץ ישראל הרב קוק פרסם מכתב תמיכה בחרם שהופנה לרב סתהון (שו"ת דעת כהן סימן קנד):  אמנם, הרבנים הראשיים הרב עוזיאל והרב הרצוג הסתייגו מעט מהחרם הזה, וגם קבעו שלמרות החרם, בדיעבד אם התקיים גיור הוא תקף לחומרא. וכן פסק הראשון לציון הרב עובדיה יוסף.

בשנת 1966 כאשר הרב דוד כהנא התמנה לרב הראשי לארגנטינה הוא עסק במידה מוגבלת בגיורים על סמך זה שהוא שליח הרבנות בירושלים.

הרחבת החרם
אף על פי שהחרם תקף רק בארגנטינה, הוא התקבל בפועל גם על ידי קהילות אחרות באמריקה הלטינית, בשל הדמיון בנסיבות.
בפועל, החרם כובד במידת מה רק על ידי הקהילות האורתודוקסיות, בשעה שהקונסרבטיביות המשיכו לגייר, כולל בארגנטינה עצמה,

החומרות בקרב יהודי סוריה
הקהילות הסוריות הקפידו על כך אף יותר, נמנעו מלקבל גרים בכל מקרה, והנוהג קיבל תוקף הלכתי החל משנת 1935 בניו יורק ובמקסיקו. הרב עובדיה יוסף ביקר את ההחלטה הזאת, ואמר: "וכמה נצטערתי על מה שהנהיגו בדור הזה רבני סוריה בניו-יורק שלא לקבל גרים בשום אופן, ועל ידי כך מרחיקים את הבחורים... ונמחה שמם מישראל, לא כן אם יקיימו שמאל דוחה וימין מקרבת, על ידי כך יש תקוה שאם ישמרו תורה ומצות, על ידי קבלת עול מצות, לאט לאט יתקרבו ליהדות ולא ידח ממנו נדח." 
חבריהן נטו להתחתן אך ורק עם בני הקהילה הסורית, ולא עם יהודים מקהילות אחרות; דבר שעורר ביקורת הלכתית
.

הערות שוליים 

גיור
חרמות
יהדות ארגנטינה