חאיאת אל-פהד

חאיאת אל-פהד (בערבית: حياة الفهد, באנגלית: Hayat Al-Fahad ; נולדה ב-18 באפריל 1948) היא שחקנית, שדרנית, סופרת ומפיקה כוויתית. ידועה בעיקר בזכות מחזותיה הכוויתיים מים, רק הים  (1972) ותוכנית הטלוויזיה הפופולרית דודתי קומאשה, (1983).

נעורים 
אל-פהד נולדה בעיר שרק שבכווית ובגיל חמש עברה עם משפחתה לעיר אל-מירקאב והתגוררה בסמוך למסגד עבדאללה אלמוברק. היא התייתמה מאביה. היא לא סיימה את לימודיה בבית הספר היסודי, אמנם לאחר מכן למדה לקרוא ולכתוב והיא הצליחה לשלוט בקריאה וכתיבה בערבית ובאנגלית קלאסית. חאיאת גילתה את אהבתה לאמנות בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים כבר בילדותה. במיוחד לעולם הקולנוע. היא צפתה שעות רבות בסרטים עם כוכב הקולנוע הערבי פריד אל-אטרש. עד מהרה הצפייה בסרטים ובכלל עולם הקולנוע הפך לתחביב ובהמשך לקריירה. אחותה הגדולה שאריפה גידלה אותה עם מות אמה בשנת 1987 יחד עם אחותה הצעירה גאנימה ואחיה היחיד.

משפחה
אל-פהד התחתנה בפעם הראשונה בשנת 1965 בגיל שבע עשרה עם כירורג עיראקי מהעיר בצרה בשם קוסאי סלבי ועבדה כמזכירה וכממונה על משרד ההסברה הכוויתי. היא ליוותה את בעלה לקהיר בזמן שהוא למד רפואה. דבר שגרם לה לעזב את המשחק למשך שלוש שנים על פי בקשתו של בעלה. באותה תקופה עבדה ברדיו כשדרנית, למרות ההסכם לפני הנישואין שהיא לא תעזוב את האמנות. מאוחר יותר זה היה הגורם להפרדותם. לפני שנפרדו נולדה בתה היחידה, סוזן. בשנת 1967 התחתנה בפעם השנייה עם זמר לבנוני בשם מחמוד חמדי. חאיאת נפרדה גם ממנו. בהמשך היא אמצה ילדה יתומה בשם "רוזאן" וגידלה אותה כבתה.

קריירה 

בשנת 1962 במהלך עבודתה של חאיאת בבית החולים "אל-סבח" היא פגשה את האמן הטלוויזיה הכוויתי אבו ג'אסום. הוא שאל אותה האם היא רוצה להיות שדרנית או שחקנית טלוויזיה. חאיאת השיבה שהיא רוצה להיות שחקנית. אבו ג'אסום שאל אותה האם משפחתה תסכים לכך, והודיע ​​לה שהוא יחזור לאחר זמן מה לבית החולים כדי לקבל את התשובה. אמה של חאיאת סירבה נמרצות להצעה. מאידך חאיאת נעשתה עקשנית יותר. לאחר חודשיים של עימותים קשים בבית, היא החליטה לפתוח בשביתת רעב. במקביל אבו ג'אסום נפגש עם אחיה וניסה לשכנע אותו להסכים. האח גילה גמישות וגם שכנע את אמו על כך, בתנאי שהאח ילווה את חאיאת בזמן עבודתה בטלוויזיה. חאיאת החלה את הקריירה האמנותית שלה בהצגה "הקורבן" בשנת 1963 עם האמן מנצור אל מנסור. בשנת 1964 התחילה לעבוד בטלוויזיה בסדרה אילה אבו ג'סום. התשלום הראשון שקיבלה למשחק היה 30 דינרים. היא הציגה בקומדיות ובטרגדיות רבות ובסדרות, הצגות ומסיבות טלוויזיה במהלך הקריירה האמנותית שלה. היא התרחבה בתחום האמנותי והתקשורת, וכונתה "גבירת מסך המפרץ". היא עבדה גם כשדרנית ברדיו כווית בין השנים 1965 - 1968, במהלכה הציגה מספר תוכניות רדיו עם עמל עבדאללה וג'אסם כמאל. חאיאת אל-פהד עומדת בשורה אחת עם נשים מפיקות טלוויזיה ידועות במדינות המפרץ כגון עם זיינב אל-עסכרי.

בפתיחת פסטיבל הסרטים הערבי הבינלאומי אורן 2010 שהתקיים באלג'יריה, היא הוזמנה כאחת משלושת האמנים הערביים הגדולים, יחד עם האמנית האלג'יראית חפיה בודרה  והשחקן האלג'יראי לרבי זקאל; היא לא יכלה להגיע באופן אישי מטעמי בריאות, אך שלחה הודעה לעיר אוראן לקראת הפסטיבל.

מחלוקת קורונה 2020 
ב-25 באפריל 2020 התפרסם מאמר שפורסם בשבועון הבריטי האקונומיסט תחת הכותרת "מגפת הקורונה במחנות" והתמודדות עם מגפת הקורונה במזרח התיכון. במאמר נכתב שחיאת אל-פאהד קראה בפומבי לגירוש מהגרי עבודה של כווית לאדמות המדבר."חייט אל-פחד, שחקנית כווייתית, אמרה בראיון לטלוויזיה כי למדינה נמאס מהעובדים הזרים שמהווים שני שלישים מהאוכלוסייה והציעה לשלוח אותם למדבר". חאיאת אל-פהד מתייחסת לבעיית העובדים הזרים במגפת הקורונה בכווית ביוטיוב:- https://www.youtube.com/watch?v=J5Gf_JMXOl4

פילמוגרפיה

טלוויזיה
 2020: אום הארון
 2017: אהלן ראמדן
 2017: רומאנה
 1987: אלה אל-דוניה אל-סאלם
 1983: דודתי קומאשה
 1972: רק הים

קולנוע
 1971: רק הים
 1986: ביי ביי ערב
 2020: אנחנו מוצאים

פרסים והוקרה

קישורים חיצוניים 

  
 חאיאת אל-פהד באתר IMDb

הערות שוליים 

שחקניות
סופרות כוויתיות
מפיקות
מפיקות טלוויזיה
ילידות 1948
נשים כוויתיות
נשים מוסלמיות