רוזנות טירול

רוזנות טירול הייתה נחלת האימפריה הרומית הקדושה שהוקמה בערך בשנת 1140. במקור היא הייתה תחת הריבונות של רוזני טירול, היא עברה בירושה לידי רוזני גוריציה ב-1253 ולבסוף נפלה בידי בית הבסבורג האוסטרי ב-1363. בשנת 1804 הפכה רוזנות טירול, שאוחדה עם נסיכויות-הבישוף החילוניות של טרנט ובריקסן, לאדמת כתר של האימפריה האוסטרית בשנת 1804, ובשנת 1867 הפכה לנחלת כתר ציסלייטנית של האימפריה האוסטרו-הונגרית.

היום שטחה של ארץ הכתר ההיסטורי מחולקת בין האזור האוטונומי של טרנטינו-אלטו אדיג'ה האיטלקי ומדינת טירול האוסטרית. שני החלקים מאוחדים כיום שוב כחלק מהאזור האירופאי טירול-דרום טירול-טרנטינו.

היסטוריה

הקמת הרוזנות 

לפחות מאז שהמלך הגרמני אוטו הראשון כבש את ממלכת איטליה הלומברדית בשנת 961 והוכתר בעצמו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה ברומא, הפכו המעברים העיקריים של האלפים המזרחיים לאזור מעבר חשוב. המלכים הגרמניים טיילו בקביעות במעבר ברנר או במעבר רשן במסעותיהם האיטלקים במטרה להכתרת האפיפיור או להתבססות השלטון הקיסרי.

בשנת 1004 הפריד היינריך השני, מלך גרמניה את אחוזות טריינט ממרקיזות ורונה הצפון-איטלקית והעניק לבישופי טרנטו זכויות שלטון באזור. בשנת 1027 העניק יורשו הסאלי של היינריך, הקיסר קונרד השני, לבישופים של טרנט נחלות נוספות סביב בוצן ובאזור וינשגאו; יחד עם זאת, הוא הקנה לבישוף מבריקסן זכויות שליטה באכטל ובאינטל, חלק מדוכסות הגזע הגרמנית של בוואריה, תחת שלטונו של בנו של קונרד היינריך השלישי. במיוחד בישופי בריקסן נותרו תומכים נאמנים של השליטים הסאליים במאבק האינווסטיטורה ובשנת 1091 קיבלו גם את עמק הפוסטר מידיו של הקיסר היינריך הרביעי.

השושלת השלטת משנת 1140 ואילך, החזיקה בטירת טירול שליד מראן וניהלו את דיוקסיית טרנטו. הם הרחיבו את שטחם על חלק גדול מהאזור ובאו להתעלות על כוחם של הבישופים, שהיו מבחינתם האדונים הפיאודלים שלהם. לאחר שחרורו של היינריך העשירי, דוכס בוואריה מבית ולף בשנת 1138, קיבלו רוזני טירול את עצמאותם. כאשר היינריך האריה קיבל בחזרה את הדוכסות הבווארית מהקיסר פרידריך ברברוסה בגוסלאר בשנת 1154, נכסיו כבר לא כללו את אדמות טירול. הרוזנים טענו לעצמאותם תחת שושלת ויטלסבאך הבווארית העולה. בשנת 1210 השתלט אלברכט הרביעי, רוזן טירול גם על ניהול בישופות בריקסן, מול רוזני אנדכס המתחרים.

גוריציה-טירול 
בשנת 1253 ירש מיינהארד, רוזן גוריציה את אדמות טירול על ידי נישואיו לאדלייד, בתו של הרוזן האחרון אלברכט הרביעי מטירול. כשבניהם חילקו את אחוזתם בשנת 1271, בנם הבכור מיינהארד השני לקח את טירול. הוא תמך במלך הגרמני רודולף מהבסבורג נגד יריבו אוטוקאר השני, מלך בוהמיה. בתמורה הוא קיבל את דוכסות קרינתיה עם מרקיזות קרניולה בשנת 1286.

בשנת 1307 בנו של מיינהארד, היינריך נבחר למלך בוהמיה, לאחר מותו, היה לו בת אחת ששרדה, מרגרטה, אשר יכלה לקבל רק את טירול. בשנת 1342 היא נישאה ללודוויג החמישי, דוכס בוואריה, אז מרקיז ברנדנבורג. העיט האדום במעיל טירול עשוי לנבוע מנשר ברנדנבורג בתקופה שבה היא ובעלה שלטו בטירול ובברנדנבורג באיחוד אישי, אם כי הנשר הטירולי הופיע כבר במאה ה-13.

לודוויג החמישי נפטר בשנת 1361, ושנתיים לאחר מכן מת בנה של מרגרט מיינהארד השלישי. בהיעדר צאצאים שירשו אותה, ירש את הרוזנות רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה ההבסבורגי בשנת 1363. הוא הוכר על ידי בית ויטלסבאך בשנת 1369. מאותה תקופה ואילך שלטו בטירול בנים משושלת הבסבורג האוסטרית, שהחזיקו בתואר הרוזן.

אוסטריה 

לאחר חלוקת האדמות התורשתיות ההבסבורגיות על ידי חוזה נויברג משנת 1379, נשלטה טירול בידי צאצאיו של לאופולד השלישי מאוסטריה. לאחר חלוקה שנייה בתוך הקו הלאופולדיני בשנת 1406, שלט בה פרידריך הרביעי. בשנת 1420 הוא הפך את אינסברוק לבירת טירול. בשנת 1490 ויתרו בנו ויורשו סיגיסמונד על טירול ואוסטריה הנוספת לטובת בן דודו הגרמני הגרמני מקסימיליאן הראשון מהבסבורג. אז מקסימיליאן הראשון איחד מחדש את כל אדמות הבסבורג תחת שלטונו. בשנת 1500 הוא רכש גם את השטחים הנותרים של גוריציה (גרץ) סביב ליינץ ועמק פוסטר.

כאשר מת פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1564, הוא הוריש את השלטון על טירול ואוסטריה הנוספת לבנו השני, הארכידוכס פרדיננד השני. שני השטחים לאחר מכן נפלו לבניהם הצעירים של הקיסרים ההבסבורגים: הארכידוכס מתיאס בשנת 1608 ומקסימיליאן השלישי בשנת 1612. לאחר מותו של הארכידוכס זיגיסמונד פרנץ בשנת 1665, כל אדמות הבסבורג היו שוב תחת שלטונו המאוחד של הקיסר לאופולד הראשון .

מתקופתה של מריה תרזה מאוסטריה (1740–1780) ואילך נשלטה טירול על ידי השלטון המרכזי של המלוכה ההבסבורגית בווינה. בשנת 1803 נמסרו אדמות הבישופיות של טרנטו ובריקסן ושולבו ברוזנות.

מלחמות נפוליאון 

לאחר התבוסה על ידי נפוליאון בשנת 1805, נאלצה אוסטריה לוותר על טירול לטובת ממלכת בוואריה בחוזה פרסבורג. טירול כחלק מבוואריה הפכה לחברה בקונפדרציית הריין בשנת 1806. הטירולים קמו נגד הרשות הבווארית והצליחו שלוש פעמים להביס את הכוחות הבוואריים והצרפתים שניסו לכבוש את המדינה מחדש.

אוסטריה הפסידה במלחמת הקואליציה החמישית נגד צרפת, וקיבלה תנאים קשים בהסכם שנברון בשנת 1809. הגיבור הלאומי של טירול, אנדראס הופר, מנהיג המרד, הוצא להורג בשנת 1810 במנטובה. כוחותיו הפסידו בקרב שלישי ואחרון נגד הכוחות הצרפתים והבוואריים. טירול נשארה תחת בוואריה וממלכת איטליה הנפוליאונית במשך ארבע שנים נוספות.

בשנת 1814, בהחלטות קונגרס וינה, טירול התאחדה מחדש והוחזרה לאוסטריה ושולבה באימפריה האוסטרית. משנת 1867 ואילך היא הייתה נחלת הכתר בציסלייטניה.

פירוק הרוזנות 
לאחר מלחמת העולם הראשונה, השיגו המנצחים שינויי גבול. חוזה סן-ז'רמן משנת 1919 קבע על פי ברית לונדון משנת 1915, כי יש למסור את חלקה הדרומי של ארץ הכתר האוסטרית של טירול לממלכת איטליה, לרבות שטחה של הבישופות לשעבר בטרנטו, התואמת בערך את טרנטינו של ימינו, כמו גם דרום רוזנות טירול מימי הביניים, המחוז של דרום טירול כיום. כך השתלטה איטליה על קו פרשת המים האלפינית החשובה מבחינה אסטרטגית במעבר ברנר ומדרום לדרום טירול עם רובו הגדול דובר הגרמנית. מאז 1949 שני החלקים מהווים את אזור טרנטינו-אלטו אדיג'ה/דרום טירול האיטלקי האוטונומי. החלק הצפוני של טירול שנשמר על ידי הרפובליקה האוסטרית הראשונה מהווה היום את מדינת טירול האוסטרית יחד עם מזרח טירול.

בשנת 1945 בעקבות מלחמת העולם השנייה, ניסיונות אוסטריה ועתירות דרום טירול לאחד מחדש את דרום טירול עם אוסטריה לא צלחו. איטליה שמרה על השליטה. משנת 1972 ואילך, הרפובליקה האיטלקית העניקה אוטונומיה נוספת למחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה/דרום טירול.

רוזני טירול 
 אלברכט הראשון –1078
 אלברכט השני 1055–1101
 אלברכט השלישי 1101–1165
 ברטולד הראשון 1165–1180
 ברטולד השני 1180–1181
 היינריך הראשון 1180–1202
 אלברכט הרביעי 1202–1253

קו זכר נכחד.

בית מיינרדין 

הרוזנות הורשה לחתנו של אלברט:
 מיינהארד הראשון 1253–1258, גם רוזן גוריציה מאז 1231
 מיינהארד השנייה 1258–1295, גם רוזן של גוריציה עד 1271, דוכס קרינתיה ומרקיז קרניולה מ 1286, במשותף עם:
 אלברכט החמישי 1258–1271, אח, גם רוזן גוריציה עד שנת 1304
 אלברכט השישי, בנו, עד 1292
 היינריך השני 1295–1335, בנו של מיינהארד השני, גם דוכס קרינתיה, מלך בוהמיה 1306 ו-1307–1310, יחד עם אחיו.
 לודוויג, עד שנת 1305
 אוטו, עד 1310

קו זכר נכחד, הרוזנת מרגרטה, בתו של היינריך השני, התחתנה עם:
 יאן הנריק מבית לוקסמבורג 1335–1341;

גירושין ונישואין עם:
 לודוויג מבית ויטלסבאך 1341–1361, גם מרקיז ברנדנבורג 1323–1351, דוכס בוואריה משנת 1347, ירש אותו
 מיינהארד השלישי 1361–1363, בן.

קו נכחד.

בית הבסבורג 
הרוזנות הורשה
 רודולף הרביעי מהבסבורג 1363–1365, גם דוכס אוסטריה, שטיריה וקרינתיה מאז 1358, דוכס קרניולה משנת 1364
 ליאופולד הראשון 1365–1386, אח, גם דוכס אוסטריה עד 1379, דוכס שטיריה, קרינתיה וקרניולה (אוסטריה הפנימית על פי חוזה נויברג משנת 1379), יחד עם אחיו
 אלברכט השביעי עד 1379, הדוכס היחיד מאוסטריה משנת 1379
 וילהלם 1386–1406, בנו של לאופולד הראשון, גם שליט אוסטריה הפנימית, יחד עם אחיו
 לאופולד השני 1396–1406, יורש העצר של טירול ואוסטריה הנוספת (עד 1402), יורש העצר של אוסטריה מ-1406
 פרידריך 1406–1439, אח, גם יורש העצר של אוסטריה הנוספת מאז 1402
 זיגיסמונד 1439–1490, בן, גם שליט אוסטריה הנוספת, הודח

קו נכחד, אדמות הבסבורג התאחדו מחדש מתחת
 מקסימיליאן הראשון 1490–1519, מלך גרמניה (מלך הרומאים) מאז 1486, הארכידוכס של אוסטריה משנת 1493, הקיסר הרומי הקדוש ("הקיסר הנבחר") משנת 1508.

יורש העצר ההבסבורגי של טירול ואוסטריה הנוספת:
 פרדיננד השני 1564–1595, בנו השני של הקיסר פרדיננד הראשון
 מקסימיליאן השלישי 1612–1618, בן
 לאופולד החמישי 1619–1632, אחיו הצעיר של הקיסר פרדיננד השני
 פרדיננד קרל 1632–1662, בנו, עם אמו
 קלאודיה דה מדיצ'י 1632–1646, כעוצרת
 זיגיסמונד פרנץ 1663–1665, אח

קו נכחד, אדמות הבסבורג התאחדו מחדש מתחת
 לאופולד הראשון 1665–1705, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מאז 1658.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

טירול
מדינות האימפריה הרומית הקדושה
האימפריה האוסטרו-הונגרית: מדינות
מדינות לשעבר בתחומי איטליה
מדינות לשעבר באירופה