אנדור פלדש

אנדור פלדש (בהונגרית: Földes Andor; בודפשט, 21 בדצמבר 1913 – הרליברג, ליד ציריך, 9 בפברואר 1992) היה פסנתרן אמריקאי ממוצא יהודי-הונגרי.

ביוגרפיה 
אמו, ולריה איפויאי, שהייתה פסנתרנית קונצרטים, זיהתה את כישרונו של בנה ולימדה אותו בבית. ילד הפלא בן השמונה ניגן את הפיאנו קונצ'רטו 15 בבי מז'ור של מוצרט (Piano Concerto No. 15 in B♭ major, KV. 450) באולם האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט עם הפילהרמונית של בודפשט. הוא למד באופן פרטי כדי שיוכל להקדיש את כל זמנו לנגינה. הפסנתרן טיבור סטמארי (קודם: איז'אק) פיתח את טכניקת הפסנתר שלו. הוא היה בן 16 כאשר ארנה דוהנאני קיבל אותו לקורס המאסטר שלו. בנוסף לפסנתר, למד קומפוזיציה אצל לאו ויינר. הוא פגש גם את בלה בארטוק באקדמיה למוזיקה.

משנת 1934 הופיע באירופה (אוסטריה, גרמניה, איטליה, שווייץ, פולין, בלגיה, הולנד, ספרד) ובשנת 1939 הגיע תורן של פריז, אמסטרדם ולונדון. הוא נתן קונצרטים במדינות סקנדינביה כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה. כיוון שהייתה לו כבר הזמנה לקונצרט בארצות הברית הוא נסע לשם עם אשרת תייר בנובמבר 1939. בגלל מוצאו היהודי כבר לא חזר להונגריה במשך כל מלחמת העולם.

בשנת 1940 הוא ניגן את קונצ'רטו לפסנתר מס' 4 של בטהובן והקונצרט שודר ברדיו האמריקאי. את הופעת הבכורה הפומבית שלו ערך בשנת 1941 בבית עיריית ניו יורק. הוא העביר קונצרטים בקנדה ובארצות הברית במשך שלוש שנים וביצע 120 הופעות עם הכנר היהודי-הונגרי יוזף סיגטי. בשנת 1940 פגש בניו יורק את אשתו לעתיד, את לילי רנדי, עיתונאית הונגרייה.

הגורל הפגיש אותו שוב עם בלה ברטוק שהגיעה לארצות הברית בשנת 1940. בהסכמת המלחין למד פלדש את כל יצירות הפסנתר שלו וניסה להציג אותן בפני הקהל האמריקאי. הוא לא יכול היה לשכנע את סוכני הקונצרטים ואת המנצחים לנגן את הקונצ'רטו מס' 2 לפסנתר של ברטוק, שנחשבה בלתי ניתנת לניגון. הקונצרט התקיים רק לאחר מותו של ברטוק ב -3 בנובמבר 1947 בקרנגי הול, בפתיחת העונה של ה- National Orchestral Association. הביקורת על המוזיקה ועל נגינתו הייתה חיובית ביותר.

פלדש קיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1948. בשנת 1953 הופיע בדרום אמריקה ובדרום אפריקה. הרפרטואר שלו כלל גם יצירות מאת מוצרט, בטהובן, ברהמס, מנואל דה פליה, קלוד דביסי, פרנסיס פולנק, פרנץ ליסט וסרגיי רחמנינוב. הוא ערך כיתות אמן בלונדון, פריז, ברלין, טוקיו. בין השנים 1957–1965 היה מורה במכללה למוזיקה בזארבריקן, שם תפס למעשה את מקומו של ולטר גיזקינג המנוח. כל יצירות הפסנתר של ברטוק בנגינתו הוקלטו על ידי הדויטשה גרמופון ובשנת 1957 הוא זכה בפרס הגדול ביותר של המוזיקה הצרפתית (Grand Prix du Disque). כיוון שהיו לו יותר הזדמנויות לתת קונצרטים באירופה הוא ורעייתו עברו לשווייץ ב -1961. מהכנסות הקונצרטים שלו בניו יורק, לונדון, בואנוס איירס, בון, הוא תרם לשיקום הבטהובנהאלה בבון. בשנת 1964 קיבל את "צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה". בשנת 1978 היה הפסנתרן הראשון מהמערב שהופיע בבייג'ינג לאחר מהפכת התרבות בסין. הוענק לו גם פרס ה- Deutscher Schallplattenpreist בשנת 1982.

נפילה אומללה גרמה למותו בביתו בהרליברג. הוא התכונן לקיים כיתת אמן כעבור כמה חודשים בבית בטהובן (בטהובנהאלה) בבון.

עבודותיו 
 מפתחות למקלדת: ספר לפסנתרנים, עם מוזיקה מסבירה (Keys to the Keyboard: A Book for Pianists, with Explanatory Music )
 Gibt es einen zeitgenössischen Beethoven-Stil?
 Erinnerungen - בעברית: הזכרונות שלי 1995. 
 שבעים שנה על שטיח הקסם של המוזיקה (Seventy Years on Music's Magic Carpet)

מוצאו

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ילדי פלא במוזיקה קלאסית
בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
אמריקאים ממוצא הונגרי
מהגרים מהונגריה
פסנתרנים יהודים
פסנתרנים הונגרים
מוזיקאים יהודים הונגרים
הרוגי תאונות
הונגרים שנולדו ב-1913
אמריקאים שנולדו ב-1913
הונגרים שנפטרו ב-1992
אמריקאים שנפטרו ב-1992