בוריכה

בוריכה היה כפר ערבי פלסטיני בנפת חיפה, כ-29 ק"מ דרומית לחיפה.
הכפר נכבש בידי הארגון הצבאי הלאומי (האצ"ל), במהלך מלחמת העצמאות, ב-12 במאי 1948.

הצלבנים קראו למקום בשם ברוקיט. בשנת 1265 ולאחר גירוש הצלבנים הסולטן באיבארס הקצה את שטח הכפר לאמירים שלו. מחצית מההכנסה מבוריכה הגיעו לאמיר ג'מאל אלדין מוסא ב. יגמור. החצי השני הגיע לאמיר עלאם אל-דין סנג'אר אל-הילי אל-ג'זאווי.

מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 תיאר את הכפר כ"כפר קטן ומיוער על ראש גבעה, עם באר בצפון". בשנת 1887 התגוררו בכפר כ-115 תושבים, כולם מוסלמים. בכפר שכן בית ספר שנוסד ב-1889 בתקופה העות'מאנית, אך נסגר בתקופת המנדט הבריטי.

במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, בבוריכה חיו 249 תושבים. האוכלוסייה גדלה במפקד 1931 ל-237 תושבים שחיו ב-45 בתים. בסקר הכפרים של 1945 מנתה אוכלוסיית הכפר 290 תושבים. שטח הכפר כלל 1,864 דונם - מתוכם 78 דונם נועדו למטעים ולקרקעות להשקיה, 1,538 לדגנים, בעוד ש-15 דונם היו קרקעות בנויות.

הכפר נכבש סופית בתחילת מאי 1948, לאחר קרב משמר העמק, כאשר כוח של האצ"ל תקף את הכפרים באזור באש מרגמות. כיום נמצא במקום מפעל אזרחי לנפץ.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
רמות מנשה