קמחית (אם הכהנים הגדולים)

קמחית, הייתה אישה צדקת שחיה בימי בית שני, ואמם של שבעה בנים ששימשו בתפקיד הכהן הגדול בבית המקדש השני, ביניהם ישמעאל, יוסף וישבב (ששימשו שניהם בתפקיד יום אחד בלבד), וכן שמעון ויהודה. קמחית מצוינת לשבח בגמרא במידת הצניעות שלה ובהקפדתה על כיסוי הראש. סיפורה היה מקור למדרשים, אגדות ואף פסיקות הלכה למעשה.

המהרש"א מזהה את בנה, הכהן הגדול רבי ישמעאל בן קמחית, עם הכהן הגדול הידוע רבי ישמעאל בן פיאבי. משכך, הוא אומר כי פיאבי היה שם אביו של רבי ישמעאל ואשת קמחית.

במקורות 
במסכת יומא מבואר שלקמחית היו שבעה בנים ששימשו בכהונה גדולה ושאלוה חכמים "מה עשית שזכית לכך?" וענתה להם "מימַי לא ראו קורות ביתי קלעי שערי", כלומר שהחמירה מצניעות ומידת חסידות, עד כדי כך שאפילו לבדה בביתה לא פרעה את שיער ראשה. על בניה נכתב: 

במדרש רבה מסופר באופן דומה כי בזכות צניעותה של קמחית זכו בניה לכהונה גדולה:  ושם מובא סיפורם של שמעון בן קמחית ששימש בכהונה הגדולה, ואחיו שהחליפו היה לפי המדרש יהודה בן קמחית.

דיני כיסוי ראש 
בעקבות סיפורה של קמחית במקורות, נחלקו הפוסקים בשאלה האם מצד הדין חיוב כיסוי הראש הוא רק בשעה שהאשה יוצאת מחוץ לביתה, וכן סובר התוספות, או שחיוב כיסוי הראש הוא אף בתוך הבית, וכך משמע מדעת הרמב"ם. החתם סופר פסק, שהואיל ומנהג הנשים להחמיר ולכסות את ראשן אפילו בחדרן שבביתן, נחשב הדבר כדין גמור, וכל הנשים חייבות לכסות את ראשן אפילו בתוך חדרן. בזוהר מחמיר מאוד בעניין כיסוי ראש אפילו בתוך הבית, וכן הביאוֹ להלכה המגן אברהם, וכן פסק המשנה ברורה. יש מהאחרונים שמקילים, ולדעתם מעיקר הדין מותר לאשה ללכת בתוך ביתה ללא כיסוי ראש, ובתנאי שרק בני ביתה יראו אותה ולא אנשים זרים, וכך סובר בעל האגרות משה (אך גם האגרות משה בעצמו כותב ש"מן הראוי להחמיר").

הערות שוליים

ירושלים: אישים
יהודי תקופת בית שני
נשים בתלמוד
נשים במאה ה-1
כהונה