טבח קנדיה

טבח קנדיה התרחש ב-6 בספטמבר 1898, באי כרתים, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית. ההתרחשות באה כתגובה של קבוצות מוסלמיות חמושות להצעה מצד מעצמות זרות לתת סדרת זכויות אזרח לקהילה הנוצרית באי. המוסלמים תקפו את כוח הביטחון הבריטי בקנדיה, השם הקודם של הרקליון המודרנית, שהיה חלק מכוח ביטחון בינלאומי באי. המוסלמים המשיכו לטבוח בתושבים הנוצריים המקומיים בעיר. כתוצאה מכך נרצחו 14 אנשי צבא בריטים, סגן הקונסול הבריטי ומשפחתו נשרפו חיים בביתם ועל פי ההערכות נטבחו 500–800 תושבים נוצרים. חלק משמעותי מקנדיה נשרף והטבח הסתיים רק לאחר שספינות המלחמה הבריטיות החלו להפגיז את העיר. התקרית האיצה את סיום השלטון העות'מאני על כרתים וכעבור חודשיים החייל העות'מאני האחרון עזב את האי. 

המלכה ויקטוריה קראה באופן אישי ל"פעולה דרסטית", ולורד סליסברי זירז את המשפטים הצבאיים. למלח בריטי אחד, ויליאם מילארד, הוענק צלב ויקטוריה. מנהיגי מבצעי הטבח המוסלמים נתלו על קירות הרקליון.

האירוע האיץ את יישוב "שאלת כרתים". שגרירי צרפת, בריטניה הגדולה, איטליה ורוסיה הציבו אולטימטום בפני הסולטאן העות'מאני, בדרישה להסגת הכוחות העות'מאניים מכרתים תוך חודש. חודשיים אחר כך, ב-28 בנובמבר, הכוחות העות'מאניים האחרונים עזבו את כרתים, וסיימו את השלטון העות'מאני בן 253 השנים על האי. בשנה שלאחר מכן כרתים הקימה שלטון אוטונומי בתוך האימפריה העות'מאנית ובשנת 1913 היא הפכה לחלק מיוון.

הרחוב הראשי, בו התרחשו האירועים, נקרא מאוחר יותר "הקדושים המעונים של 25 באוגוסט" (תאריך היומן של האירוע בסגנון הישן) כדי לכבד את קורבנות הטבח. אנדרטה לימאים הבריטיים שנהרגו הוקמה בגני ברקקה העליונה, מלטה.

הערות שוליים

האימפריה העות'מאנית: רדיפת נוצרים
1898
כרתים: היסטוריה
הרקליון