הממלכה המאורו-רומאית

הממלכה המאורו-רומאית (לטינית: Regnum Maurorum et Romanorum, או ממלכת המאורים והרומים) הייתה ממלכה ברברית נוצרית שמרכזה בעיר הבירה אלטווה (שֵשַכנה בשטח אלג'יריה של ימינו) אשר שלטה על חלק ממאוריטניה שבצפון אפריקה.

רקע 

המאורים (ברברים) הם עם נוודים מהעת העתיקה שמוצאו ממאוריטניה. מאוריטניה נקראה על שמם. מאוריטניה סופחה באופן מלא על ידי האימפריה הרומית בשנת 40 לספירה והפכה לפרובינקיה רומית. הפרובינקיה חולקה לשתי יחידות מנהליות שונות, מאוריטניה של קיסריה (שפוצלה שוב על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס), ומאוריטניה של טינגיס. הערים טיניגס ווולובליס קיבלו מעמד של מוניקיפיום, הוצב נציב, בן למעמד הפרשים, והחל גיוס של ילידים לחיילות העזר של הצבא הרומי.

השם מאורי (Μαῦροι) הוזכר על ידי סטראבון, שכתב בתחילת המאה הראשונה, כשם הילידים, שאומץ גם ללטינית, בעוד שהוא מצטט את השם היווני לאותם אנשים כמו מאורוסי (Μαυρούσιοι). נראה כי השם מאורי כקונפדרציה שבטית או תיאור אתני כללי תואם באופן גס לאנשים המכונים נומידים באתנוגרפיה מוקדמת יותר; שני המונחים מקבצים ככל הנראה אוכלוסיות דוברות שפה ברברית מוקדמת.

המאורים  היו חלק מהברברים. הברברים הם תושביה הקדומים ביותר של צפון אפריקה. הם המכונים בשפתם "אמזיגים" ("אימאזיגין"; בני חורין).

במאה החמישית הייתה התמוטטותה ונפילתה של האימפריה הרומית המערבית. בחלקים של צפון אפריקה בהם היה ריק שלטוני בעת התמוטטות האימפריה ולאחר נפילתה, מספר שבטים ברברים פרסו את חסותם באזור, לצד ערים אשר החלו לצבור כוח והשפעה. בשנים אלו המשיכה הנצרות להוות את הדת המשמעותית באזור.

היסטוריה 

הממלכה הוקמה לראשונה במאה החמישית כאשר שליטת האימפריה הרומית במאוריטניה נחלשה. היה צורך לרכז משאבים אימפריאליים במקומות אחרים, בעיקר בהגנה על חצי האי האיטלקי עצמו מפני פלישת שבטים גרמאניים. עם פלישתם של הוונדלים ב־428 לצפון אפריקה נפלה גם מאוריטניה לידיהם והיוותה חלק מממלכתם. במקביל, הפלישה אפשרה למאורים להקים מדינה עצמאית בחלק ממאוריטניה שבירתה באלטווה.

על פי ההיסטוריון פרוקופיוס, המאורים רק החלו להתרחב ולבסס את כוחם באמת לאחר מותו של המלך הוונדלי החזק גאיזריק בשנת 477, ולאחר מכן הם זכו בניצחונות רבים מול ממלכת הוונדלים והשתלטו פחות או יותר על פרובינקית מאורטניה לשעבר.

מלכה המתועד הראשון היה מסונה . תוארו היה מלך המאורים והרומים. מרכזי המנהלה המרכזיים של הממלכה היו ממוקמים בממשק הטריטוריאלי של שתי אוכלוסיות מובחנות, הרומאים שבאזור המיושב והמאורים שבספר. אזרחי הערים הרומיות היו נושאי ממשל רשמי ומאורגן בראשות פקידים ממונים, כמו אלה שמינה המלך מסונה. כוח האדם הצבאי נגזר מהשבטים הברבריים אשר נשמרה השליטה עליהם באמצעות שליטה של אנשים מרכזיים, כמו מנהיגי השבטים. הם קיבלו כבודים ואחוזות. כשהממלכה המאורו-רומאית אימצה את הארגון הצבאי, הדתי והחברתי-תרבותי של האימפריה הרומית, היא המשיכה להיות במלואה בתוך העולם הלטיני המערבי. המבנה האדמיניסטרטיבי ותואר האצולה המשמשים את שליטי הממלכה מעידים על זהות פוליטית מסוימת באזור.

שליטי הממלכה המאורו-רומית היו מגיעים שוב ושוב לסכסוך הממלכה הוונדאלית השכנה. מסונה המלך כרת ברית עם צבאות האימפריה הרומית המזרחית (המכונה גם האימפריה הביזנטית) במהלך כיבושם בצפון אפריקה במלחמה הוונדאלית  בשנת 533. לאחר הניצחון הרומאי המזרחי על הוונדלים, הממלכה המאורו-רומאית שמרה על בריתה עם האימפריה הרומית המזרחית, וסייעה לה במלחמות נגד פלישת שבטים ברברים וממלכות אחרות.

בסופו של דבר, הקשרים הדיפלומטיים בין האימפריה הרומית המזרחית לבין הממלכה המאורו-רומאית התפרקו. גרמול המלך  היה פולש למחוז אפריקה הביזנטי בניסיון לכבוש שטחים ביזנטיים. תבוסתו בשנת 578 לספירה הובילה כמעט מיד לסופה של הממלכה המאורו-רומאית. האימפריה הרומית המזרחית שילבה חלק משטחה של הממלכה, בעיקר בערי החוף.

את הממלכה ירשו כמה מדינות ברבריות קטנות יותר, כגון ממלכת אלטווה. ממלכות קטנות אלה התקיימו בצפון אפריקה עד כיבוש האזור על ידי הח'ליפות האומיית במאות השביעית והשמינית.

ראו גם 
 שקיעת האימפריה הרומית
נדידת העמים
 יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
 ונדלים
 בית אומיה

הערות שוליים 

אלג'יריה: היסטוריה