תסמונת מלורי-וייס

תסמונת מלורי-וייס (באנגלית: Mallory–Weiss syndrome) הוא מצב בו ישנו דימום כתוצאה מקרע ברירית בצומת הקיבה והוושט. תסמונת מלורי-וייס נגרמת בדרך כלל כתוצאה מהקאות חוזרות וקשות כתוצאה מאלכוהוליזם או בולימיה, אם כי יכול להיגרם מכל מצב הכולל הקאות אלימות. התסמונת תוארה לראשונה ב-1929 על ידי ג'יי קנת' מאלורי וסומה וייס בחולים אלכוהוליסטים.

תסמונת מלורי-וייס מופיעה לעיתים קרובות כאפיזודה של הקאות דמיות (המופטיזיס) לאחר הקאות אלימות, אך עשויה להיות מאובחנת גם באמצעות דם בצואה (מלנה). ברוב המקרים, הדימום מפסיק באופן ספונטני לאחר 24–48 שעות, אך לעיתים נדרש טיפול אנדוסקופי או כירורגי לתיקון הקרעים. לעיתים נדירות התסמונת עלולה להיות קטלנית. תסמונת מלורי-וייס קשורה לעיתים קרובות לאלכוהוליזם, הפרעות אכילה, הקאות יתר בהיריון וישנן עדויות לכך שנוכחות של בקע סרעפתי ותופעת לוואי נדירה של NSAIDS הם גורמי סיכון. במקרים נדירים, הפרעות כרוניות כמו מחלת מנייר העלולה לגרום לבחילות והקאות לזמן רב יכולה להיות גם כן גורם סיכון. הקרע בתסמונת מערב את שכבת הרירית והתת-רירית, אך לא את השכבה השרירית (בניגוד לקרע של הוושט הכולל את כל השכבות). רוב החולים הם בין הגילאים 30 ל-50, על אף שהתסמונת תוארה גם בתינוקות בני 3 שבועות, כמו גם אצל קשישים.

אבחנה ודאית של התסמונת מתבצעת באמצעות אנדוסקופיה. הטיפול בדרך כלל כולל תמיכה ומעקב בלבד, שכן דימום מתמשך אינו שכיח לרוב. עם זאת, ניתן לבצע צריבה או הזרקה של אדרנלין לקרע כדי לעצור את הדימום באנדוסקופיה. לעיתים נדירות במיוחד, ייתכן ותידרש אמבוליזציה של העורקים המספקים את האזור כדי לעצור את הדימום. אם כל הטיפולים נכשלו, ניתן לבצע גסטרוטומיה גבוהה כדי לקשור את כלי הדם המדמם.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מחלות ושט, קיבה ותריסריון