סוחרי הספק (סרט)

סוחרי הספק (באנגלית: Merchants of Doubt; הופץ בישראל בשם יצרני הספין) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2014, בבימויו של רוברט קנר שנעשה בהשראת ספר באותו השם שחיברו נעמי אורסקס ואריק מ. קונוויי  בשנת 2010. הסרט מתחקה אחר השימוש בטקטיקות יחסי ציבור וספינים תקשורתיים, אשר פותחו במקור על ידי תעשיית הטבק כדי להגן על עסקיהם מפני מחקר המצביע על סכנות בריאותיות מעישון טבק. הבולטת ביותר בטקטיקות אלה היא מימונם של מדענים ואנשים אחרים כדי להטיל ספק בפומבי בממצאים המדעיים. בקטעי המעבר, הסרט בוחן באמצעות קוסם מקצועי אנלוגיה בין טקטיקות אלו לבין השיטות בהן משתמשים קוסמים להסחת דעת הקהל מהתבוננות באופן בו מתבצעות אשליות. מבחינת תעשיית הטבק, הטקטיקות הצליחו לעכב את הרגולציה הממשלתית זמן רב לאחר כינון הקונצנזוס המדעי לגבי הסיכונים הבריאותיים הנובעים מעישון. בהמשך, הסרט מתאר גם כיצד יצרנים של מעכבי בעירה פעלו להגנה על מכירותיהם, לאחר שבספרות המדעית התפרסמו דיווחים על השפעות רעילות של המעכבים. הנושא המרכזי של הסרט היא השימוש המתמשך בטקטיקות אלה כדי למנוע פעולה ממשלתית להסדרת פליטת גזי חממה נוכח ההתחממות העולמית.

הפקה

מרואיינים 
 סטנטון גלנץ – פרופסור לרפואה ופעיל לרגולציות בתחום עישון טבק. בשנת 1994 הוא קיבל מסמכים שהועתק מתיקי חברת הטבק בראון ויליאמסון  וחשף שהייתה מודעת לסיכונים הבריאותיים כבר בשנות החמישים.
 סם רו ופטרישיה קאלאהן – עיתונאים חוקרים של השיקגו טריביון שחשפו בשנת 2012 שיצרנים מסכנים את בריאות הציבור על ידי המשך שימוש בחומרים מעכבי בערה רעילים שהוכנסו לריהוט ביתי ולמזרנים. צמד העיתונאים היו מועמדים לפרס פוליצר עבור התחקיר.
 ג'יימס האנסן  – מדען נאס"א לשעבר שעדותו בשנת 1988 לוועדות הקונגרס אודות ההתחממות העולמית סייעה להעלת המודעות בנושא בציבור הרחב.
 ג'ון פסקנטנדו – מנכ"ל גרינפיס לשעבר.
 ויליאם אוקיף – מנכ"ל מכון ג'ורג סי מרשל (George C. Marshall Institute) ארגון המתנגד לרגולציה הממשלתית בנושא פליטת גזי חממה.

 נעמי אורסקס – מדענית והיסטוריונית של המדע, כותבת שותפה לספר שהיווה השראה לסרט, סוחרי הספק.
 פרד זינגר – פיזיקאי שבשנת 1990 הקים את SEPP  בין היתר, במטרה לפעול נגד רגולציה של פליטת גזי חממה, .
 מייקל שרמר – סופר ומוציא לאור של כתב העת "סקפטיק" (Skeptic). בתחילה התנגד לרגולציות סביבתיות בתור ליברטריאן, אך דעותיו השתנו בנושא זה ככל שהתפתחו מדעי האקלים.
 מתיו קרופורד – סופר. הוא לשעבר מנהל "מכון מרשל" שהתפטר בגלל השפעת נותני החסות של המכון בקביעת פעילויות המכון ותפקידיו.
 מארק מוראנו - פעיל פוליטי שפרסם את אתר הכחשת האקלים ClimateDepot מאז 2009. כדי לעודד תלונות בפני מדענים שעבודתם נתפסת כתומכת בפעולה בנושא פליטת גזי חממה, האתר מפרסם את כתובותיהם.
 בן סנטר , מייקל מאן וקתרין האייו  – מדעני אקלים שקיבלו איומים אישיים בגלל עבודתם לשינוי האקלים העולמי (ראו גם: אקלים-גייט).
 טים פיליפס – נשיא "האמריקנים למען שגשוג", ארגון פוליטי שמרני בארצות הברית שבין היתר פועל נגד רגולציה ממשלתית בנוגע להתחממות העולמית.
 בוב אינגליס – לשעבר נציג הקונגרס של דרום קרוליינה; הוא איבד את מושבו בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקאית בעקבות הודעתו כי שינה את השקפתו והכיר בהתחממות העולמית כבעיה שהממשלה צריכה לטפל בה.

קוסמות מקצועית 
הסרט משלב קטעי קישור של פרשנויות והופעות של הקוסם ג'יימי איאן סוויס . הנחת היסוד של שבהצגת קיטעי הקישור על סוויס היא שקיימת אנלוגיה בין טכניקות של קוסמים מקצועיים לטקטיקות של יחסי ציבור בהן הסרט עוסק. קוסמים לומדים כיצד להסיח את דעת הקהל מלהבחין בהונאות העומדות בבסיס הטריקים והאשליות שלהם. בדומי לקח, אנשי יחסי ציבור מסיחים את תשומת הלב של הציבור מהסיכונים הכרוכים במוצרים הנידונים ובהתחממות העולמית. טקטיקות אלה פותחו באופן שיטתי על ידי תעשיית הטבק בשנות החמישים בתגובה למחקר מדעי שהראה כי עישון מהווה סיכון בריאותי משמעותי; המחקר היווה איום משמעותי על מכירות הטבק. טקטיקת הסחת הדעת העיקרית הייתה השימוש באישים משכנעים שטוענים כי אי הוודאות בסיכונים מצריכה פעולה, יצירת "ספק" מדומה.

בסקירה אנונימית עיתון הבוסטון גלוב נכתב ש"כדי להבהיר את דבריו, קנר עוקב אחר מעשה הקסמים והשווייצרים המפוארים של שסוויס במונטאז 'מצחיק של מומחים שונים לאורך השנים מכחיש שסיגריות גורמות לסרטן, או להעלות את מעלות ההדברה או להכריז שאסבטקסט "נועד להחזיק כל החיים – חיים נטולי בעיות". ואז המצעד הבלתי נמנע של מכחישי שינויי האקלים המפוצצים בקונגרס או בחדשות הכבלים, כולם מגובים על ידי סינטרה ששר 'That Old Black Magic'". א. או. סקוט (A. O. Scott) כתב בניו יורק טיימס כי הנוכחות של סוויס," וכרטיסי המשחק המונפשים שלעיתים עפים על פני המסך, מרגיש כמו גימיק מאולתר מתנשא משהו, ניסיון לסחוט קצת הנאה מתוך סיפור עגום ומחריד".

קבלה וביקורת

איום בתביעה 
פרד זינגר כתב לבמאי קנר שהוא שוקל להגיש נגדו תביעה. אף על פי שלא הוגשה תביעה, קנר ציין בראיון כי "כאשר [זינגר] מרמז על התדיינות יקרה מאוד, אני חושב שזה ניסיון הפחדה". בשנות ה-90 תבע זינגר את ג'סטין לנקסטר על הצהרותיו בדבר הכללתו של רוג'ר רוול ככותב משותף למאמר על שינויי אקלים יחד עם זינגר וצ'ונסי סטאר; רוול נפטר זמן קצר לאחר הפרסום. תביעה זו הסתיימה כאשר לנקסטר חזר בו מהצהרותיו כ"לא מוצדקות", אף שלימים הביע לנקסטר צער על ההסדר.

עמדות המבקרים 
הסרט נסקר בהרחבה בתקשורת המרכזית בארצות הברית וזכה לביקורות חיוביות בעיקר. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג האישור של 84% בהתבסס על 89 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.95/10. בקונצנזוס מבקרי האתר נכתב: "סוחרי הספק הוא סרט תיעודי מעורר מחשבה המשלב אנרגיה וסטייל, גם אם אינו די מעמיק". באתר Metacritic יש לסרט ציון ממוצע משוקלל של 70 מתוך 100, בהתבסס על 24 מבקרים, המצביע על רוב של ביקורות חיוביות.

ג'סטין צ'אנג כתב במגזין וריאטי כי מדובר ב"הכנעה אינטליגנטית, מנומקת היטב וכמעט מלוטשת-מדי של מפעל הספינים של אמריקה - אותה רשת של מפיקים, מערפלים [obfuscators] ופסבדו מדענים, שניסו לאחרונה לשבש את הדיון המדעי סביב ההתחממות הגלובלית – הסרט כל כך מסוקרן מהנבלים שלו, שהוא כמעט משדר הערצה מעוותת, והקסם מוכיח שהוא מדבק." ויליאם גוס כתב ב"האוסטין כרוניקל" כתב כי טען כי קיים פגם בכך שהסרט מבקר אמצעים תעמולתיים אך בה בעת משתמש באמצעים שכאלו.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

סרטי 2014
סרטים באנגלית
סרטים תיעודיים
התחממות עולמית