המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1663–1664)

המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1663–1664) או המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית הרביעית הייתה מלחמה קצרה בין המלוכה ההבסבורגית לבין האימפריה העות'מאנית. המטרה העות'מאנית הייתה לחדש את ההתקדמות במרכז אירופה, לכבוש את וינה ולהכניע את אוסטריה. העות'מאנים הצליחו לכבוש מעוזים מרכזיים, אולם הצבא ההבסבורגי בראשותו של ריימונדו מונטקוקולי הצליח לעצור את הצבא העות'מאני בקרב על סנט גוטהארד.

רקע 
הגורם למלחמה זו היה הפלישה לפולין בשנת 1658 על ידי הנסיך גיירג' ראקוצי השני מטרנסילבניה, ללא אישור השער הנשגב. טרנסילבניה הכירה לאחר קרב מוהאץ' בשנת 1526 בכוח העות'מאני והוכפפה לשער הנשגב ובתמורה קיבלה אוטונומיה פוליטית ודתית. לאחר ששמעו על מלחמתו הבלתי מורשית של ראקוצי, הכריזו העות'מאנים מלחמה על הוואסל שלהם. לא עבר זמן רב והווזיר הגדול מהמט פאשא קפרולו (וזיר 1656–1661) ניצח את ראקוצי וכבש את טרנסילבניה. הנסיך הטרנסילבני החדש, יאנוש קמני, ברח לוינה בחיפוש אחר תמיכה אוסטרית.

הקיסר לאופולד הראשון, שלא רצה לראות את טרנסילבניה נופלת לשליטה עות'מאנית ישירה, שלח את מונטקוצ'ולי להונגריה עם צבא קטן. מונטקוצ'ולי היה במיעוט אל מול העות'מאנים.

בינתיים, על מנת לשחרר את קרואטיה והונגריה, מיקלוש זריני, הבאן של קרואטיה, עשה מאז 1661 כמיטב יכולתו כדי לפתוח בעימות אוסטרו-עות'מאני חדש על ידי ארגון פשיטות לשטח העות'מאני ממעוזו, נובי זרין (בהונגרית: Zrínyijjár). פשיטות אלה ונוכחות צבא מונטקוצ'ולי גרמו לעות'מאנים לסיים את הסטטוס-קוו עם וינה, שהתקיימה ביניהם מאז 1606.

מערכת 1663 

בקיץ 1663 נכנס צבא עות'מאני המונה יותר מ-100,000 לוחמים בפיקודו של הווזיר הגדול קופרו פאזיל אהמט להונגריה הבסבורגית ובספטמבר כבש את העיר ארסקובאר (נובה זמקי).

למפקד ההבסבורגי מונטקוקולי היו רק 12,000 לוחמיו ו-15,000 כוחות הונגרים-קרואטים של מיקלוש זריני להתנגד לטורקים.

הקיסר לאופולד הראשון זימן את הדיאטה הקיסרית בינואר 1663, כדי לבקש עזרה ממלכי גרמניה ואירופה, בהצלחה. צבא של 30,000 לוחמים בוואריים, ברנדנבורגים וסקסונים גויס. אפילו האויב התמידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שלח כוח של 6,000 לוחמים תחת ז'אן דה קוליני-סליני בתמיכה.

טורקים וטטרים עות'מאניים פלשו למורביה בשנת 1663, ותפסו 12,000 שבויים.

מערכת 1664 
בתחילת 1664 חולק הצבא הקיסרי לשלושה כוחות: בדרום 17,000 חיילים הונגרים-קרואטיים בפיקודו של מיקלוש זריני. במרכז הצבא הראשי של מונטקוצ'ולי, שכלל 28,500 חיילים, ובצפון כ-8,500 לוחמים בראשות הגנרל ז'אן לואי ראדואי דה סאוש. בעתודה נותרו כ-12,500 איש להגנה על המבצרים.

צבא זה של 66,500 איש לא היה מאוחד, שכן חילוקי הדעות בין המפקדים היו חזקים מאוד, במיוחד עם זריני.

כהכנה לקרבות המתוכננים ל-1664, זריני וחייליו יצאו להרוס את הגשר העות'מאני המבוצר מאוד (גשר אוסייק) אשר, מאז 1566, קישר בין Darda לאוסייק ברחבי דראווה וביצות ברניה. הרס הגשר ינתק את נסיגת הצבא העות'מאני ויהפוך כל חיזוק טורקי לבלתי אפשרי למשך מספר חודשים. הכוח כבש מחדש מבצרים חזקים (ברזנס, באבוצ'ה, העיירה פץ' וכו'). בדרכו, התקדם זריני 240 קילומטרים בשטח האויב והרס את הגשר ב-1 בפברואר 1664.  הוא לא הצליח לכבוש את Nagykanizsa, המטרה העיקרית, ונאלץ להסיר את המצור כאשר ביוני התקרב הצבא הראשי של קופרו.

הטורקים צרו וכבשו את מעוזו של זריני נובי זרין, שנאלץ להינטש כאשר מונטקוקולי סירב לבוא לעזרתו. זריני לעולם לא סלח על כך, מה שבסופו של דבר יוביל לקונספירציית מאגנאט ("קונספירציית זרינסקי-פרנקופאן" בקרואטיה, ו"קונספירציית ווסלני" בהונגריה).

קרב סנט גוטהארד 

לאחר כיבוש נובי זרין, הצבא הראשי העות'מאני צעד לכיוון וינה, אך נעצר בנהר הראבה בין מוגרסדורף למנזר סנט גוטהארד על ידי צבא מונטקוקולי. העות'מאנים איבדו 16,000 עד 22,000 מהחיילים הטובים ביותר שלהם.

בצפון הונגריה צבא דה סאוש זכה בכמה ניצחונות קטנים יותר מול קוצ'ק מהמט פאשה. החשוב ביותר בניצחונות אלה היה המצור על לאבה.

שלום ואסוואר 
רק תשעה ימים לאחר מכן, ב-10 באוגוסט 1664, נחתם שלום ואשוואר, שביתת נשק שתימשך 20 שנה. למרות הניצחון האוסטרי בסנט גוטהארד, הוכרה השליטה העות'מאנית בטרנסילבניה ובארסקובאר, ואוסטריה הסכימה לשלם 'מתנה' שנתית לאימפריה העות'מאנית. מבצר נובי זרין היה עתיד להתפרק. מצד שני, העות'מאנים הסכימו לשלוח 'מתנה' שנתית לאוסטרים.

הגורם העיקרי בהחלטת ההבסבורגים היה האיום הצרפתי על האחוזות היקרות בהרבה בארצות השפלה, גרמניה ואיטליה. יתר על כן, מאמץ המלחמה הקיסרי איבד חלק מתנופתו לאחר ניצחונו בסנט גוטהארד, כאשר הצרפתים פרשו מהקואליציה בעוד נסיכים גרמניים אחרים נרתעו להתקדם מזרחה.  מכאן שהאוסטרים לא האמינו שהם יכולים לשחרר את כל הונגריה ולא היו מוכנים להשאיר את ההתקדמות הצרפתית ללא השגחה בעד כמה מבצרים הונגריים.

השלכות 
הקרואטים וההונגרים זעמו על אובדן השטחים שנכבשו והרגישו שהיה צורך לשמור על היוזמה והתנופה לאחר הניצחון בסנט גוטהארד.

זה הוביל לקנוניה של מאגנאט.

השלום למעשה נמשך 20 שנה עד שהעות'מאנים תקפו את וינה בפעם השנייה בשנת 1683 ונדחקו לאחור מהונגריה במלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה שלאחר מכן (1683–1699).

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

מלחמות הונגריה
מלחמות צרפת
מלחמות קרואטיה