אנדי ארנוביץ

אנדי ארנוביץ (באנגלית: Andi Arnovitz, נולדה ב-1959) היא אמנית קונספטואלית ישראלית ממוצא אמריקאי, שעובדת במדיה מעורבת (דפוס, ציור ופיסול). ארנוביץ מגדירה עצמה אמנית אקטיביסטית ויצירותיה עוסקות בסוגיות מגדריות, פוליטיקה, אקולוגיה ודת.

ביוגרפיה 
אנדי ארנוביץ נולדה ב-1959 בקנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית. לאביה ולסבתה הייתה חנות בדים והיא שהתה שם שעות רבות בילדותה. שנים לאחר מכן הבדים מילדותה היוו השראה ליצירותיה. לדבריה "יש ביכולתו של בד אחד להעביר רבדים שונים של משמעות ולרמוז על היסטוריה, דיכוי, אמונה ואף ביטוי למחאה".

ארנוביץ סיימה תואר ראשון באמנות ועיצוב גרפי באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. עם סיום לימודיה עבדה בתור מנהלת אמנותית בחברת פרסום. אחרי 13 שנה בתחום הפרסום היא החליטה להתרכז באמנות שלה ולמדה ציור והדפס. נשואה לדייוויד ארנוביץ ולהם חמישה ילדים. ב-1998 הם הגיעו לישראל לשנתיים ובסוף התקופה החליטו להשתקע בירושלים. ארנוביץ שכרה סטודיו בסדנת ההדפס בירושלים והחלה לעבוד בטכניקות של הדפס ותחריט. בתחילת דרכה כאמנית היא יצרה הדפסים עם דימויים רומנטיים של ירושלים, אבל מאורעות האינתיפאדה השנייה גרמו לה לנטוש את "היפה" עבור "הפוליטי" וכך הפכה לאמנית אקטיביסטית. מלבד פוליטיקה, ארנוביץ, המגדירה עצמה דתייה פמיניסטית, מרבה לעסוק בעולם ההלכה היהודי ובמונופול של הרבנות במדינת ישראל, מתוך מבט חתרני וביקורתי אך גם מתוך זיקה עמוקה למסורת.

עבודותיה 
בסתיו 2005 הציגה ארנוביץ את העבודה "חגורת תהילים" בגלריה ארטספייס בירושלים, עבודה שנוצרה כ'תשובה יהודית' לחגורות הנפץ של המחבלים המתאבדים בתקופת האינתיפאדה השנייה. החגורה עשויה דפים שעליהן מודפסים בטכניקות של מונוטייפ וליטוגרפיה צילומית קטעים מספר תהילים שארנוביץ גלגלה בקפידה. את המגילות היא סידרה בצפיפות זו לצד זו כתגובת נגד למסמרים ולברגים הארוזים בגלילים סביב חגורת הנפץ של המחבל. השימוש בגלילה, בעיטוף ובליפוף - מזכירים פעולות טקסיות מבית הכנסת. עבור ארנוביץ הטקסט של תהילים משמש כתגובה יהודית למוות. "אני מזדהה עמוקות עם הכאב והמחאה הפלסטיניים, אך פעולת מחבלים מתאבדים היא מעבר להבנתי. תגובתי כאמנית וכאם, הייתה ליצור חגורות תהילים מהחומרים המהווים את הכלים היהודיים האידיאליסטיים האולטימטיביים: נייר ומילים".

בין השנים 2005 ו-2010 יצרה ארנוביץ את הסדרה "מעיל עגונה" שעוסקת בנשים שאינן יכולות לקבל גט מהאיש שהיו נשואות לו מאחר שנעלם או שאינו כשיר לכך מבחינה משפטית. "מעיל עגונה" מורכב מפיסות של כתובות עתיקות שארנוביץ סרקה מהספרייה הלאומית ואז קרעה אותן והרכיבה מחדש למעילים. כל מילה בכתובה כולאת את האישה העגונה שממתינה בקוצר רוח לגט שיגאל אותה. שרוולי המעיל, הצווארונים והאמרות תפורים וסגורים, אבל החוטים לא נחתכו ומשמשים תזכורת לכך שהעגונה נותרת תלויה ובעלת מעמד לא מוגדר ולא ידוע, בעוד סוחבת את סבלה לכל מקום כמו מעיל כבד.

בשנים 2014–2015 ארנוביץ יצרה את הסדרה בשחור-לבן ואדום "אימהות ובנים". באחד האיורים בסדרה מתוארת אישה שיושבת על כיסא וחוט אדום משתלשל בין רגליה, משתרך על האדמה ונקשר לטבור של חייל הניצב על גבי טנק. באיור אחר מתוך הסדרה מתוארים קבוצת צנחנים שמרחפים באוויר כאשר הם מחוברים מקצה אחד למצנח ומהקצה השני לחבל טבור שמשתלשל מטה ומגיע אל קבוצת נשים שיושבות בציפייה דרוכה. ארנוביץ מתמודדת בסדרה זו עם החרדה שחווה כל אם כשבנה מתגייס לצבא. כמהגרת שאינה ילידת המקום, ארנוביץ לא הוכשרה מגיל צעיר לכך שבבוא היום תצטרך למסור את בנה בשביל המולדת ולא חונכה לקבל את הדין בשתיקה והיא קוראת על כך תגר בעבודתה.

תערוכות יחיד 
 2001 - "אמונות טפלות", גלריה ארטספייס, ירושלים
 2005 - "בחזרה לסודות", גלריה ארטספייס, ירושלים
 2008 - "עולמה של אמנית הדפס", גלריה פיין, אטלנטה, ג'ורג'יה
 2010 - "קרע ואיחוי", גלריה קניזניק, אוניברסיטת ברנדייס, בוסטון
 2011 - "קרע ואיחוי", גלריה ג'ורג' ביליס, לוס אנג'לס
 2011 - "בגדי פיוס", גלריה לידס, ארלהם קולג', ריצ'מונד, אינדיאנה
 2013 - "קרעים", הגלריה של המרכז היהודי בקנזס סיטי, מיזורי
 2015 - "יופי מאוים", המוזיאון של ישיבה יוניברסיטי, ניו יורק
 2015 - "תפסיק לדבר בבקשה!", גלריה אגריפס 12, ירושלים
 2015 - "יופי מאוים", המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים
 2015 - "פני המציאות הטורדנית", אוניברסיטת דרום קליפורניה
 2017 - "הרשימה השחורה", בית האמנים, ירושלים
 2017 - "דפים מזמינים", גלריה אגריפס 12, ירושלים
 2019 - "אני לא", הביאנלה של ירושלים
 2019 - "שיר שביר", גלריה אגריפס 12, ירושלים
 2020 - "בשיחה", מרכז Usina Del Arte, בואנוס איירס.

תערוכות קבוצתיות

לקריאה נוספת 
 דוד שפרבר, "'מלבושי פיוס': יחסי יהדות-אסלם בעבודותיה של אנדי ארנוביץ", דברים: כתב העת של מכללת אורנים, קריית טבעון, 2013
 דוד שפרבר, "יחסי יהדות-אסלאם ביצירתן של שלוש אמניות דתיות", זהויות: כתב עת לתרבות ולזהות יהודית 4, עמ' 91–121, מכון ון ליר, ירושלים, 2013

קישורים חיצוניים 
 אתר הבית של אנדי ארנוביץ
 אנדי ארנוביץ במרכז מידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
 אנדי ארנוביץ באתר בית האמנים, ירושלים
 הילי מויאל, "אומנות ככלי לשינוי", מאמר בעיתון מקור ראשון, 5 באוקטובר 2012
 סמדר שפי, "לא שומרות נגיעה: על התערוכה 'מטרוניתא'", מאמר בעיתון הארץ, 17 בפברואר 2012
 דוד שפרבר, "אמנות פמיניסטית במרחב המסורתי והדתי", מטרוניתא: אמנות יהודית פמיניסטית (קטלוג תערוכה), המשכן לאמנות עין חרוד, 2012, עמ' 86- 69.
 דוד שפרבר, "הבזות: נידה, טומאה וטהרה באמנות יהודית פמיניסטית", היסטוריה ותיאוריה: הפרוטוקולים, כתב-עת מקוון, בצלאל: המחלקה להיסטוריה ותיאוריה 22 (2011).
 Israeli Artist’s Collages Address Nuclear Deal", Jonathan Zalman", מאמר בכתב העת טאבלט, 13 במאי 2015
 Israeli Artist Stitches Art and Politics Together", Jodi Rudoren", מאמר בניו יורק טיימס, 13 במאי 2015

הערות שוליים 

אמניות ישראליות
אמריקאים ישראלים
ישראליות ילידות ארצות הברית
ישראלים ילידי ארצות הברית
אמנים ישראלים
ציירות ישראליות
פסלות ישראליות
ציירים ישראלים
פסלים ישראלים
ישראליות שנולדו ב-1959
ישראלים שנולדו ב-1959