נחום ורלינסקי

נחום ורלינסקי (13 באוקטובר 1895 - 27 באוקטובר 1973) היה מנכ"ל תנובה (1937–1970).

קורות חיים

ורלינסקי נולד במחוז יליזבטגרד באוקראינה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), למשפחת סוחרים ציונים. בנעוריו קיבל חינוך מסורתי ועברי, בהמשך למד במכון הנוירולוגי בסנקט פטרבורג, בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אודסה (הוסמך ב-1920), בפקולטה לכלכלה באוניברסיטה הפוליטכנית באודסה. היה פעיל בצעירי ציון.

בהיותו סטודנט בסנקט פטרבורג ב-1916 נעצר על ידי הבולשת הממשלתית במהלך השתתפות בוועידה ציונית באודסה ונכלא למשך 4 חודשים. לאחר מהפכת פברואר ב-1917, כשבוטלו האיסורים על פעילות ציונית, היה יושב ראש צעירי ציון ביליזבטגרד ופעיל במוסדות עירוניים וקואופרטיביים, וב-1918 נבחר כחבר הלשכה המרכזית של צעירי ציון באוקראינה. החל מ-1920 נאסרה שוב פעילות ציונית, ותנועת צעירי ציון הפכה למחתרתית. באפריל 1922 השתתף בוועידה השלישית של צעירי ציון, שנערכה בחשאי, אך קיומה נודע לרשויות, והוא נאסר באוגוסט 1922 ונשפט עם עשרה מחבריו לשנתיים מאסר ועבודות כפייה. במשך שנה נאסר בקייב ולאחר מכן הוגלה לולדימיר בהמתנה למדינה שתסכים לקלוט אותו. ב-1924 הגיע לברלין, המשיך שם בפעילותו במרכז צעירי ציון כשנה.

נישא לדינה רדומיסלסקי, אחותו של גריגורי זינובייב, ממייסדי ומנהיגי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, שהוצא להורג ב-1936 במסגרת הטיהורים הגדולים של יוסיף סטלין.

ב-1925 עלה לארץ ישראל. אשתו עבדה כרופאת משפחה בקופת חולים כללית. בנם היחיד מיכאל, שנולד ב-1923, נפטר בינקותו ב-1925 (י"ג אייר תרפ"ה), נקבר בבית הקברות טרומפלדור.

ורלינסקי היה מזכיר המשק בנהלל עד 1930, אז עבר לנהל את מטה תנובה בחיפה על פי בקשת אליעזר יפה, מנכ"ל תנובה ואיש נהלל. לאור התנגדות ועד נהלל לעזיבתו הועברה הסוגיה להכרעת ברל כצנלסון שקבע כי ורלינסקי יעבור לתנובה.

ב-1937 התמנה למנכ"ל תנובה במקום אליעזר יפה, שפרש בשל מחלה. ורלינסקי ניהל את תנובה 33 שנה, במהלך תקופה זו הצטרפו אליה מעל 400 יישובים של ההתיישבות העובדת וחקלאים פרטיים. תנובה, שהוקמה כאגודה שיתופית לשיווק משותף של תוצרת חקלאית, הפכה תחת ניהולו למונופול ששלט בשוק הישראלי, הן על רוב אספקת המזון לצרכנים והן על אמצעי השיווק ליצרנים. ורלינסקי פעל לקביעת מכסות ייצור, והכללת תנובה במועצות הייצור השונות, ולחינוך לצריכת חלב באמצעות תוכנית חלוקת חלב בבתי הספר. הוא החשיב את עקרון השיווק המאורגן השיתופי כזהה בחשיבותו לעקרונות אחרים של תנועת העבודה - עבודה עצמית ועזרה הדדית. בשל תפקידו המרכזי במשק הישראלי, בכתבות וראיונות רבים בעיתונות הובאה התייחסותו של ורלינסקי לסוגיות בייצור ושיווק, לגבי תוצרת החלב, הירקות, הפירות, הביצים ועוד, כמו גם בנושאים כלליים של המשק ההסתדרותי.

ב-1970 פרש מתפקידו כמנכ"ל אך מונה ליושב ראש מועצת המנהלים של תנובה. בשנת 1971 זכה בפרס העבודה "למפעל חיים" מטעם ההסתדרות הכללית.

ורלינסקי עסק כל השנים גם בפעילות ציבורית. בשנות ה-30 נבחר כחבר הנהלת הדר הכרמל וחבר ועד לשכת המסחר בחיפה. היה ציר מטעם מפא"י בקונגרסים הציוניים ה-14, ה-15, ה-16 וה-20 ונבחר לחבר הוועד הפועל הציוני. היה חבר מועצת ההסתדרות, מונה ב-1955 לחבר מועצת המנהלים של בנק לאומי, חבר המרכז החקלאי, חבר המחלקה להתיישבות. במלחמת העצמאות מונה על ידי בן-גוריון כאחראי להספקת המזון לירושלים הנצורה. היה  חבר בוועדה הכלכלית המייעצת לראש הממשלה (בתקופת דוד בן-גוריון ומשה שרת). הוצע לו תפקיד שר החקלאות אך העדיף להמשיך בתפקידו כמנכ"ל תנובה. היה חבר הנהלת בנק הדואר וב-1962 מונה ליושב ראש.

לאחר פרישתו כתב את הספר "בלבטי התנובה" המתאר את התפתחות תנובה בתקופתו, שיצא לאור ב-1973, מספר חודשים לפני מותו של ורלינסקי.

לקריאה נוספת 
 נחום ורלינסקי, בלבטי התנובה, הוצאת מרכז תנובה, 1973

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

מנכ"לים ישראלים
יו"ר תנובה
אנשי העלייה הרביעית
חברי צעירי ציון
ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
ישראלים שנולדו ב-1895
ישראלים שנפטרו ב-1973