Purple Rain

Purple Rain (בעברית: גשם סגול) הוא אלבום האולפן השישי של המוזיקאי האמריקאי פרינס, ופסקול סרט הנושא את אותו שם. הוא יצא לאור ב־25 ביוני 1984 על ידי "וורנר ברדרס רקורדס". זהו האלבום הראשון שנשא באופן ציבורי ורשמי את שם להקתו של פרינס, "הרבולושן" , כשותפה בקרדיט לאלבום. "Purple Rain" היה דחוס יותר מוזיקלית מהאלבומים שקדמו לו, בשימת דגש על ביצועים של הלהקה בהרכב המלא, ותוך שימוש בשכבות מרובות של גיטרות, קלידים, אפקטים אלקטרוניים של סינתיסייזרים, מכונות תופים וכלים אחרים.

חלק גדול מהפקת האלבום והביצועים בו מתאפיינים בברק גרנדיוזי ומסונתז. באופן כללי, המוזיקה של "גשם סגול" נחשבת מהמוכוונות פופ ביותר בקריירה של פרינס, אף על פי שכמה מהמרכיבים מצביעים לכיוון האלבומים הניסיוניים יותר שיצאו לאחר מכן. הווידאו קליפ לסינגל המוביל מהאלבום, "When Doves Cry", עורר ויכוח בקרב בכירים בתעשייה, שסברו שהאופי המיני שלו בוטה מדי להצגה בטלוויזיה. המילים הבוטות של "Darling Nikki" גררו תלונות מצד רעיית סגן נשיא ארצות הברית טיפר גור ומצד "ארגון הבקרה ההורית" , ותרמו ליצירת תוויות "אזהרה הורית"  שהוצמדו לעטיפות אלבומים.

"Purple Rain" הוא האלבום הראשון של פרינס שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200. האלבום נשאר בראש המצעד 24 שבועות רצופים, ובסך הכל שהה במצעד במשך 122 שבועות. "When Doves Cry" ו־"Let's Go Crazy" הגיעו למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100, בעוד "Purple Rain" הגיע למקום השני במצעד, ו־"I Would Die 4 U" הגיע למקום השמיני. במאי 1996 הגיע האלבום למעמד פלטינה x 13 בהסמכה של איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). סך המכירות שלו עומד על 25 מיליון עותקים ברחבי העולם, דבר שמעמיד אותו כאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. פרינס והרבולושן זכו בפרסי גראמי בקטגוריות "הופעת הרוק הטובה ביותר של צמד או קבוצה הכוללת זמרה" ו"הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית", ופרינס זכה גם בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר עבור הסרט "Purple Rain"  (הקטגוריה הייתה מפוצלת באותה שנה).

מבקרי מוזיקה ציינו את ההיבטים החדשניים והניסיוניים במוזיקה של הפסקול, שהמפורסם שבהם הוא הסרת הבס מ־"When Doves Cry". מבקרים זיהו גם היבטים מוזיקליים אחרים, ובמיוחד הסינתיזה בין מרכיבים אלקטרוניים, תזמורים אורגניים וביצועים עם הלהקה, וכן את המיזוג בין רוק ורית'ם אנד בלוז, כמאפיינים ייחודיים, ואף ניסיוניים. "Purple Rain" מדורג באופן קבוע כאחד מהאלבומים הגדולים בכל הזמנים. ב־2020, דירג אותו מגזין "רולינג סטון" במקום השמיני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים (לאחר שהיה מדורג במקום ה־76 ברשימה הקודמת שפרסם המגזין ב־2012). הוא הוכנס להיכל התהילה של גראמי , ונוסף לרשימת ההקלטות של "רישום ההקלטות הלאומי"  בספריית הקונגרס, רישום בו נשמרות הקלטות "חשובות מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".

רקע 
בעוד ההקלטות לאלבומיו הקודמים של פרינס היו בעיקר הקלטות סולו שלו, הקרדיטים ל"גשם סגול" היו, לראשונה,  (אם כי המילים "and the Revolution" – "והרבולושן" – הופיעו כבר על עטיפת אלבומו הקודם, "1999", אך באופן חבוי). "גשם סגול" הוקלט רובו ככולו בין אוגוסט 1983 למרץ 1984, למעט "Baby I'm a Star", שהוקלט כדמו ב־1981.

מארק בראון, הבסיסט של "הרבולושן", הסביר מדוע העדיף פרינס לעבוד עם להקה, אף על פי שידע לנגן בכל הכלים (כפי שעשה באלבומיו הראשונים): .

"Purple Rain" הוא האלבום הראשון של פרינס שכלל רצועות חיות: שלוש הרצועות האחרונות באלבום, "I Would Die 4 U", "Baby I'm a Star" ושיר הנושא הוקלטו בהופעה חיה שנערכה ב־3 באוגוסט 1983 במועדון "First Avenue"  במיניאפוליס.

צירוף המילים "Purple Rain" הופיע, יותר מעשור לפני אלבומו של פרינס, בשירהּ של להקת אמריקה "Ventura Highway"  (יצא ב־1972). העיתונאים מייקל טוּמבס מסן דייגו יוניון טריביון  ובוב קוסטנזאק מ"פוסט טריביון"  (בבעלות "שיקגו טריביון") כתבו שפרינס לקח את צירוף המילים ישירות משיר זה. כשג'רי בקלי מלהקת "אמריקה" נשאל על משמעות הביטוי "גשם סגול", הוא השיב: "תפסת אותי" ("You got me"). פרינס, לעומת זאת, הסביר: 

שיר הנושא, "Purple Rain", נכתב באופן מקורי כשיר קאנטרי, וכשיתוף פעולה עם הזמרת סטיבי ניקס. לדברי ניקס, היא קיבלה מפרינס גרסה כלית בת 10 דקות של השיר, עם בקשה לכתוב לו מילים, אך היא הגיבה בהלם: . במהלך חזרה עם הלהקה, ביקש פרינס את החברים לנסות את השיר: . לדברי חברת הלהקה ליסה קולמן, העיבוד לשיר שונה לאחר שחברת הלהקה וונדי מלווין  החלה לנגן אקורדים בגיטרה כדי ללוות את השיר: 

השיר "Take Me with U" נכתב בתחילה לאלבום "Apollonia 6"  של שלישיית הבנות הנושאת את אותו שם  (אחד מהפרויקטים הצדדיים של פרינס), אך לבסוף פרינס הכניס אותו ל־"Purple Rain". הכנסת השיר הצריכה קיצוץ בגרסה המקורית של "Computer Blue", גרסה שהייתה נרחבת יותר ובסגנון סוויטה. גרסה מקורית זו לא יצאה לאור באופן רשמי, אם כי אפשר לשמוע את החלק השני שלה בסרט "Purple Rain" . המילים הבוטות של "Darling Nikki" תרמו ליצירת תוויות "אזהרה הורית"  שהוצמדו לעטיפות אלבומים. התוויות היו תגובה של חברת התקליטים לתלונותיהם של אשת סגן נשיא ארצות הברית טיפר גור ושל "המרכז לבקרה הורית על מוזיקה".

פרינס כתב והלחין את הסינגל המוביל "When Doves Cry" לאחר שכל שאר שירי האלבום היו מוכנים. בנוסף לזמרה, הוא ניגן בכל הכלים בשיר. בשיר אין קו בס , דבר שגורם להפקה שלו להשמע "רזה" יחסית להפקות של שירי הפופ של שנות ה־80. פרינס סיפר שבהתחלה היה תפקיד בס מוקלט, אך הוא החליט להסיר אותו לאחר שיחה עם הזמרת ג'יל ג'ונס , שיחה בה שוכנע שהשיר יישמע שגרתי מדי עם תפקיד הבס.

כתיבה 
בדומה לאלבומיו הקודמים של פרינס, גם באלבום זה הוא כתב את כל השירים. "Purple Rain" היה דחוס יותר מוזיקלית מהאלבומים שקדמו לו, בשימת דגש על ביצועים של הלהקה בהרכב המלא, ותוך שימוש בשכבות מרובות של גיטרות, קלידים, אפקטים אלקטרוניים של סינתיסייזרים, מכונות תופים וכלים אחרים.

חלק גדול מהפקת האלבום והביצועים בו מתאפיינים בברק גרנדיוזי, מסונתז, ולפי ביקורות מסוימות – גם פסיכדלי. באופן כללי, המוזיקה של "גשם סגול" נחשבת מהמוכוונות פופ ביותר בקריירה של פרינס, אף על פי שכמה מהמרכיבים מצביעים לכיוון האלבומים הניסיוניים יותר שיצאו לאחר מכן.

כמה מחברי "הרבולושן" סיפרו על תרומת הלהקה לאלבום: דוקטור פינק  אמר ב־2009 למגזין PopMatters  שהקלטת האלבום הייתה, .

וונדי מלווין אמרה ב־1997 למגזין "מוג'ו"  שחברי הלהקה היו .

חברי "הרבולושן" פינק, קולמן ומלווין סייעו בכתיבת הרצועה הרביעית, "Computer Blue". דוקטור פינק, שכתב את קו הבס לרצועה, אמר: 

הלהקה בהרכבהּ המלא מופיעה בחמש רצועות: "Let's Go Crazy", "Computer Blue", "I Would Die 4 U", "Baby I'm A Star" ו־"Purple Rain". אפולוניה (פטרישיה אפולוניה קוטרו ) שרה במשותף עם פרינס ב־"Take Me With U". שאר השירים הם ביצועי סולו של פרינס. שלושה מהשירים כוללים חטיבת כלי קשת, בעיבודם של קולמן ופרינס ובניצוח קולמן ומלווין: "Take Me With U", "Baby I'm A Star" ו־"Purple Rain". נגני כלי הקשת היו נובי נובוג  בכינור ובויולה, והצ'לנים דייוויד קולמן וסוזי קאטאיאמה.

עטיפת האלבום 
על עטיפת האלבום מופיע צילום של כרזת הסרט, , שהתלווה להוצאת האלבום. מעצבת העטיפה, לאורה ליפומה נאש (שהיה זה הפרויקט הגדול הראשון שלה), סיפרה שהייתה צריכה להשתמש בצבע הסגול לשם עיצוב העטיפה. נוסף על כך סיפרה על האתגר העיצובי שבהעברת כרזת סרט לעטיפת אלבום, ועל הפתרון שמצאה: .

במהלך יצירת העטיפה, ליפומה השתמשה בזכוכית מגדלת שנקראת "Loupe"  (זכוכית מגדלת ללא ידית, שבה העדשה נמצאת בתוך גליל אטום) כדי לסרוק את השקופיות של כרזת הסרט. באחת הפעמים מצאה על מכל הדלק של האופנוע של פרינס סמל המשלב בין
סמל הזכר לסמל הנקבה, מצויר באדום. היא עשתה את "הפרשנות שלה" לסמל, והגדילה אותו. הסמל שימש לקידום המכירות של הסרט, וב־1993 פרינס שינה את שמו לסמל, במהלך המחלוקת עם חברת התקליטים שלו (ראו בערך הזמר). עם זאת, ליפומה נאש אומרת שהיא לא יכולה לקחת קרדיט על הסמל, מכיוון ש"הוא היה שם".

קידום והנפקה מחדש

החזרות 
החזרות לסיבוב ההופעות  התנהלו במשך חודשים, שישה ימים בשבוע, משעות אחר הצהריים המוקדמות עד שעה שש, לפעמים תשע או עשר בלילה. היו ימים שפרינס היה עורך חזרה אחת, לפעמים שתיים או שלוש. , שהיה מנהל סיבוב ההופעות , אמר:

סיבוב ההופעות 
סיבוב ההופעות "Purple Rain"  נפתח בהופעה בג'ו לואיס ארנה בדטרויט בנובמבר 1984. לפרינס ולהקתו הצטרפו גם "Appolonia 6", ושילה אי  ולהקתה. סיבוב ההופעות נפתח עם השיר הפותח את האלבום, "Let's Go Crazy". שלושה סינגלים מ־1999 באו בעקבותיו: "Delirious", "1999" ו־"Little Red Corvette". גרסה כלית של יאנקי דודל שימשה בדרך כלל כהקדמה לשיר אחר מ־"1999", "Free". לרוב בוצע גם הבי סייד "God", כשהוא מלווה ברצף הרגיל של "Computer Blue", "Darling Nikki", "The Beautiful Ones" ו־"When Doves Cry" שבאו בעקבותיו. שאר שירי "גשם סגול" בוצעו כהדרנים שסגרו את ההופעה: "I Would Die 4 U", "Baby I'm a Star" ו־"Purple Rain". סיבוב ההופעות, שהסתיים באפריל 1985, כלל 98 הופעות שאליהן נמכרו 1.7 מיליון כרטיסים. פרינס ו"הרבולושן" הופיעו במופע האחרון של סיבוב ההופעות באצטדיון אורנג' בול  בדרום פלורידה. בסיום המופע אמר פרינס לקהל 55,000 המבקרים במופע: . שבועיים לאחר סיום סיבוב ההופעות יצא לאור האלבום "Around the World in a Day", אלבום בעל אופי שונה לחלוטין שסימן באופן רשמי את סוף תקופת "Purple Rain" אצל פרינס. ב"רולינג סטון" נכתב שסיבוב ההופעות הזה היה "פורץ דרך" במובנים רבים, משום שהוא כלל את הסטים הכי "משוכללים" של פרינס וכלל הופעות קמע מזדמנות של ברוס ספרינגסטין ומדונה, שאישרו את מעמדו של פרינס כ"כוכב הפיקודי ביותר בפופ" במשך תקופת "Purple Rain".

ההנפקה מחדש ומהדורות הדלוקס 
האלבום הונפק מחדש ב־23 ביוני 2017. זהו האלבום הראשון של פרינס שעבר רימסטר והנפקה מחדש והונפק בכמה פורמטים, ביניהם מהדורת 20 רצועות, הכוללות כבונוס רצועות שלא יצאו לאור בעבר, ומהדורת דלוקס מורחבת בת 35 רצועות עם בי־סיידים, שירים נדירים ו־DVD עם צילום הופעה שנערכה ב־1985, כחלק ממסע ההופעות של האלבום. האלבום המחודש נכנס בהופעת הבכורה שלו ב"בילבורד 200" למקום הרביעי, תוך שהוא מוכר 52,000 עותקים (כולל הורדות והזרמות מדיה) במשך השבוע הראשון. בהופעת הבכורה שלו במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ הוא נכנס למקום השלישי, מיקום השיא הגבוה שלו במצעד זה מזה 32 שנים, לאחר ששהה בראש המצעד במשך 19 שבועות ב־1984. הוא אף הגיע למקום הראשון
במצעד "Top R&B Albums", ובמצעד אלבומי הוויניל.

הצלחה 
בארצות הברית, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום ה־11 בהופעת הבכורה שלו במצעד בילבורד 200, בשבוע של ה־14 ביולי 1984. לאחר ארבעה שבועות במצעד, הוא הגיע למקום הראשון ב־4 באוגוסט 1984 (תוך שהוא מדיח ממנו את ".Born in the U.S.A"  של ברוס ספרינגסטין), ומאז נשאר עוד 23 שבועות רצופים נוספים במקום הראשון (סך הכל 24), עד 18 בינואר 1985 (אז הדיח אותו ".Born in the U.S.A" של ספרינגסטין, שחזר שוב למקום הראשון), ובסך הכל מעל 32 שבועות בצמרת עשרת הגדולים במצעד, דבר שהופך אותו לאחד הפסקולים המצליחים בכל הזמנים. פרינס אף הצטרף לאלביס פרסלי וללהקת "הביטלס" כהרכבים היחידים שהיה להם אלבום, סינגל וסרט בו זמנית במקום הראשון במצעדים בארצות הברית. בסך הכל שהה האלבום ב"בילבורד 200" במשך 122 שבועות. מאז פרסום איסוף נתוני המכירות על ידי חברת MRC Data ב־1991, נמכרו מהאלבום עוד 3 מיליון עותקים. עד 1996, נמכרו 13 מיליון עותקים בארצות הברית, ובכך הוסמך לפלטינה x 13 על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).

בבריטניה, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום ה־21 במצעד האלבומים הבריטי, ב־21 ביולי 1984. לאחר 35 שבועות במצעד הוא הגיע למקום השביעי – מיקום השיא שלו במצעד, למשך שבוע אחד, של ה־16 במרץ 1985. בשבוע שלאחריו הוא צנח למקום ה־12. האלבום שהה במצעד במשך 86 שבועות. הוא קיבל הסמכת פלטינה x 2 מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי ב־1 במאי 1990, ובכך ציין מכירת 600,000 עותקים בבריטניה.

עד 1988, "Purple Rain" מכר 17 מיליון עותקים ברחבי העולם, נתון שהופך אותו לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בשנות ה־80. נכון ל־2017 סך המכירות שלו עומד על 25 מיליון עותקים ברחבי העולם.

סינגלים 
הסינגל המוביל מן האלבום, "When Doves Cry", היה הסינגל הראשון של פרינס שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100, תוך שהוא נשאר חמישה שבועות במקום זה, וכן היה להיט בינלאומי. הוא דורג במקום הראשון במצעד הסינגלים השנתי של בילבורד הוט 100 לשנת 1984 . הווידאו קליפ, בבימויו של פרינס, ערך את הצגת הבכורה שלו ביוני 1984 ב־MTV. הקליפ הצית ויכוח בקרב בכירים בתעשייה, שסברו שהאופי המיני שלו בוטה מדי להצגה בטלוויזיה. "Let's Go Crazy" היה לסינגל השני של פרינס שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100. הבלדה "Purple Rain" – שילוב בין רוק, גוספל, R&B ומוזיקה תזמורתית, הגיעה למקום השני. "I Would Die 4 U" הגיע למקום השמיני, ובכך היה לסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום שהגיע ל"עשרת הגדולים" במצעד זה. הסינגל האחרון מתוך האלבום, "Take Me with U" יצא לאור ב־25 בינואר 1985.

פרסים 
פרינס ו"הרבולושן" זכו ב־1984 בפרס גראמי עבור האלבום "Purple Rain", בקטגוריית "ביצוע הרוק הקולי הטוב ביותר של צמד או קבוצה". ארבעת המלחינים (נלסון, קולמן, פרינס ומלווין) זכו בפרס בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית", והאלבום היה מועמד בקטגוריית "אלבום השנה". פרינס זכה בגראמי שלישי באותה שנה בקטגוריית "שיר ה־R&B הטוב ביותר" עבור גרסת הכיסוי שעשתה צ'אקה חאן לשירו "I Feel for You" (ככותב השיר, שמתוך אלבומו השני, "Prince"). הסרט "Purple Rain" זכה גם בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ב־1985 (הקטגוריה הייתה מפוצלת באותה שנה). ב־1985, האלבום זכה גם בפרס המוזיקה הבריטית (BRIT) בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר", ופרינס זכה בקטגוריית "אמן הסולו הבינלאומי הטוב ביותר". באותה שנה היו לאלבום שלוש זכיות בפרס המוזיקה האמריקאית: האלבום זכה בקטגוריות "אלבום הפופ/רוק המועדף" ו"אלבום הסול/R&B המועדף", והסינגל "When Doves Cry" זכה בקטגוריית "סינגל הסול/R&B המועדף". ב־2011 צורף האלבום ל"היכל התהילה של גראמי". ב־2016, לאחר מותו של פרינס, זכה האלבום בפרס המוזיקה האמריקאית ל־"Top Soundtrack".

הכרה תקשורתית 
מגזין "רולינג סטון" דירג את "Purple Rain" במקום השני ברשימת "100 האלבומים הגדולים של האייטיז". ב־2020, דירג המגזין את האלבום במקום השמיני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, לאחר שהיה מדורג במקום ה־76 ברשימה הקודמת שפרסם המגזין ב־2012. המגזין אף דירג את האלבום במקום השני ברשימת "25 הפסקולים הגדולים", אחרי "!Help" של הביטלס. מגזין טיים כלל אותו ברשימת "100 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" שלו. ערוץ VH1 דירג אותו במקום ה־18 ברשימת "100 אלבומי הרוק אנד רול הגדולים בכל הזמנים". הטיימס דירג אותו במקום ה־15 ברשימת "100 אלבומי הרוק אנד רול הגדולים בכל הזמנים". עורכי מגזין ואניטי פייר  הכתירו אותו כפסקול הטוב בכל הזמנים. ב־2008 דירג אותו EW במקום הראשון ברשימת "50 האלבומים הטובים ב־25 השנים האחרונות". הוא נכלל בספר "1001 אלבומים שאתה צריך להאזין להם לפני שאתה מת" . ב־2009, הוא נכלל בספרו של כריס סמית' "101 אלבומים ששינו את פני המוזיקה הפופולרית" . ב־2012, מגזין סלנט  דירג אותו במקום השני ברשימת האלבומים הטובים ביותר בשנות ה־80. ב־2013, ברשימה נוספת שהרכיב "אנטרטיינמנט ויקלי", דורג האלבום במקום השני ברשימת "100 האלבומים הטובים בכל הזמנים" של המגזין. פיצ'פורק דירגו את האלבום במקום הראשון ברשימת 200 האלבומים הטובים של שנות ה־80. מגזין בילבורד דירג את האלבום במקום הראשון ברשימה של "92 אלבומי יהלום מדורגים מהפחות טוב לטוב: עמדת המבקרים".

על פי האתר , המשקלל מאות דירוגים עיתונאיים מעין אלה, האלבום מדורג במקום ה־47 ברשימת האלבומים ה"נחגגים ביותר" בהיסטוריה של המוזיקה הפופולרית (כלומר המדורגים במיקום כללי גבוה בדירוגים ששימשו בניתוח), במקום השביעי מבין אלבומי שנות ה־80, והאלבום הטוב ביותר של 1984.

ביקורת 

סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, כתב: 

המבקר רוברט קריסטיגו כתב: 

דייוויד בראון, מבקר אנטרטיינמנט ויקלי, כתב: 

הביקורת שכתב בראון ל"אנטרטיינמנט ויקלי" נכתבה ב־1990, אך ב־2008 דירג המגזין את "Purple Rain" במקום הראשון ברשימה שהרכיב ל־50 האלבומים הטובים ב־25 השנים האחרונות, וב־2013, דורג האלבום במקום השני ברשימת "100 האלבומים הטובים בכל הזמנים" של המגזין. בנימוקים שניתנו ברשימה של 2008 נכתב: 

סיימון פרייס, מבקר "הגרדיאן", כתב:

סקירת "פיצ'פורק" 
קארוול ואלס, מבקר פיצ'פורק, בחן את משמעות האלבום בקריירה של פרינס ואת מקומו בתרבות האמריקאית:

רשימת השירים

האלבום המקורי

מהדורת הדלוקס ומהדורת הדלוקס המורחבת 
מהדורת הדלוקס שיצאה ב־2017 כללה שני תקליטורים: גרסה מחודשת (רימסטר) לאלבום המקורי שנעשתה בפיקוחו של פרינס ב־2015, ותקליטור בונוס עם שירים שלא יצאו עד אז לאור בשם "From the Vault & Previously Unreleased" ("מהכספת ושלא יצאו בעבר"). את המאסטרינג לכל החומר עשה ברני גרונדמן, שעשה את המאסטרינג גם באלבום המקורי.

מהדורת הדלוקס המורחבת כללה שני תקליטורים נוספים: תקליטור עם כל עריכות הסינגלים, המקסי סינגלים והבי סיידים מתקופת "Purple Rain", ו־DVD הכולל צילום הופעה מסיבוב ההופעות "Purple Rain Tour" , שהתקיימה באצטדיון  בסירקיוז, ניו יורק ב־30 במרץ 1985. השֵׁמַע והווידאו שוחזרו מטייפ המאסטר המקורי.

תצורות מוקדמות 
פרינס עיצב לפחות שתי רשימות שירים של "Purple Rain" לפני שקבע את רשימת השירים שיצאה בסופו של דבר. התצורות של 7 בנובמבר 1983 ושל 23 במרץ 1984 מפורטות להלן. התצורות המוקדמות כללו את "Wednesday" (שיר מאת פרינס וג'יל ג'ונס) ו־"Father's Song". האחרון הוחלף בתצורה הסופית ל־"When Doves Cry". בוצעו עריכות ל־"Let's Go Crazy" ו־"Computer Blue",
כדי לכלול את "Take Me with U" בתצורה הסופית. הגרסה המלאה של "Let's Go Crazy" (כפי שניתן לצפות בה בסרט) יצאה לאור לימים בשם "Special Dance Mix", כסינגל מקסי 12".

תצורת 7 בנובמבר 1983
 צד א'
"Let's Go Crazy" (גרסה מלאה) – 7:37
"The Beautiful Ones"
"Computer Blue" (עריכה ארוכה) – 7:23
"Darling Nikki"
"Wednesday"
 צד ב'
"Purple Rain"
"I Would Die 4 U"
"Baby I'm a Star"
"Father's Song"

תצורת 23 במרץ 1984
 צד א'
"Let's Go Crazy" (גרסה מלאה) – 7:37
"The Beautiful Ones"  – 5:15
"Computer Blue" (עריכה ארוכה) – 7:23
"Darling Nikki" – 4:15
 צד ב'
"When Doves Cry"  – 5:52
"I Would Die 4 U" – 2:51
"Baby I'm a Star" – 4:20
 Purple Rain" – 8:45

משתתפים 
המידע נלקח מהערות האלבום ומאתר princevault.com
 פרינס – זמרה, קולות רקע, גיטרה, פסנתר וכלים שונים
 וונדי מלווין  – גיטרה וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9)
 ליסה קולמן  – קלידים וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9)
 מאט פינק ("דוקטור פינק")  – קלידים וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9)
 מארק בראון  – גיטרה בס וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9)
 בובי זי.  — תופים וכלי הקשה (1, 2, 4, 7, 8, 9)
 נובי נובוג  – כינור וויולה (2, 8–9)
 דייוויד קולמן – צ'לו (2, 8–9)
 סוזי קאטאיאמה – צ'לו (2, 8–9)
 אפולוניה  – זמרה מובילה במשותף (2)
 ג'יל ג'ונס  – קולות רקע נוספים (8)

הפקה 
 הפקה ועיבוד – פרינס והרבולושן
 מאסטרינג LP מקורי — ברני גרונדמן
 קדם מאסטרינג CDD – WCI record Group
 ארט דיירקטור LP – פרינס
 עיצוב – לאורה ליפומה
 צילום חזית העטיפה – אד ת'ראשר ועמיתים/רון סלנזק
 צילום נוסף – לארי ויליאמס
 צילומים – לארי ויליאמס ורון סלנזק
 ציור – דאג הנדרס
 ספר – ארל ג'ונס
 איפור – ג'ייסון ג'פריס
 ביגוד – Louis & Vaughan, Marie France ופרינס

פרסים ומועמדויות 

 פרינס זכה בגראמי שלישי ב־1984 בקטגוריית "שיר ה־R&B הטוב ביותר" על גרסת הכיסוי שעשתה צ'אקה חאן (וזכתה בגראמי עבורה) לשירו "I Feel for You" (ככותב השיר, שמתוך אלבומו השני, "Prince")

סינגלים 

 בבריטניה, "Let's Go Crazy" ו־"Take Me with U" יצאו כסינגל צד א' כפול ב־1985.

מיקומי שיא במצעדים

מצעדים שבועיים 

 האלבום צעד מחדש אחרי מות פרינס ב־2016, ואחרי צאת המהדורה המחודשת לאור ב־2017

מצעדים שנתיים

נתוני מכירות

קישורים חיצוניים

ביאורים

הערות שוליים 

אלבומי 1984
אלבומי פרינס
אלבומים חזותיים
אלבומים באנגלית
אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
אלבומי יהלום בארצות הברית
אלבומים זוכי פרס המוזיקה האמריקאית
אלבומי חברת וורנר רקורדס