מטילדה ג'וסלין גייג'

מטילדה ג'וסלין גייג' (באנגלית: Matilda Joslyn Gage; 24 במרץ 1826 – 18 במרץ 1898) הייתה סופרג'יסטית, פעילה נגד העבדות ולמען זכויות ילידים אמריקאים. על שמה קרוי "אפקט מטילדה".

ביוגרפיה 

נולדה בשם מטילדה אלקטה ג'וסלין בשנת 1826 במדינת ניו יורק. הוריה היו חברים בתנועה לביטול העבדות, הם עודדו את בתם לפעול בתחום החברתי וכן לרכוש השכלה. אביה, שהיה רופא, לימד אותה אנטומיה ופיזיולוגיה והיא נהגה להתלוות אליו לנסיעות במסגרת עבודתו.

בשנת 1845 נישאה להנרי גייג'. לבני הזוג נולדו חמישה ילדים, אחד מבניה נפטר בינקותו. בתה מוד נישאה לסופר ליימן פרנק באום מחבר הספר המפורסם "הקוסם מארץ עוץ".

ביתם של גייג' ובעלה היה ממוקם בקרבת מסילת הרכבת המחתרתית אשר שימשה למתן מחסה ומסתור לעבדים שחורים בעת הברחתם מבעליהם.

בשנת 1884 מת בעלה ממחלה קשה.

נפטרה בשנת 1898 בשיקגו, בבית ביתה מוד.

פעילות פמיניסטית 
ג'וסלין גייג' הייתה דמות חשובה בהתפתחות התנועה הסופרג'יסטית והתנועה לזכויות הנשים בארצות הברית.

בשנת 1852 נאמה את הנאום הראשון שלה בכנס השנתי של הוועידה הלאומית לזכויות נשים בסירקיוז. במשך אותו עשור נכחה במרבית הכנסים השנתיים של הוועידה. תוך זמן קצר הפכה לפעילה משמעותית בתנועה לזכויות הנשים.

בשנת 1896 ייסדה את האיחוד לזכות הצבעה לנשים (National Women Suffrage Association) יחד עם סוזן ב. אנתוני ואליזבת קיידי סטנטון. נשות ארגון זה פעלו לתיקון החוקה כדי להבטיח זכות הצבעה לנשים. ג'וסלין גייג' ארגנה מפגשים של הארגון בניו יורק ובשנת 1869 נבחרה למזכירת הסניף הניו יורקי. בשנת 1870 נבחרה לנשיאת הסניף בניו יורק ומילאה תפקיד זה עד שנת 1879.

בשנת 1871 ניסתה להצביע בבחירות בפייטוויל, ניו יורק, יחד עם נשים נוספות אולם ניסיון זה נכשל. שנה לאחר מכן סוזן ב. אנתוני הצליחה בניסיונה להצביע ונעצרה בעקבות המעשה, ג'וסלין גייג' הייתה בין התומכות באנתוני וליוותה אותה לאורך המשפט.

החל משנת 1876, יחד עם אליזבת קיידי סטנסטון וסוזן ב. אנתוני, עבדה על תיעוד תולדות התנועה למען זכות הצבעה לנשים. כתב היד שעליו עבדו כלל לבסוף שישה כרכים. ג'וסלין גייג' לקחה חלק פעיל בכתיבת שלושת הכרכים הראשונים, שבהם תועדה פעילות התנועה עד שנת 1883. הכרכים הבאים נכתבו לאחר התגלעות סכסוך בין אנתוני וג'וסלין גייג', וכן לאחר מותה של גייג'.

הייתה בין מארגנות המחאה ביום חניכת פסל החירות בניו יורק בשנת 1886. הנשים המוחות התנגדו לבחירה בייצוג מושג החירות כאישה, כאשר במציאות בהן חיו לא היה להן חופש הצבעה. הנשים המוחות לא הצליחו להשיג כרטיסים לטקס הפתיחה החגיגי, שכן הגיעו ללא ליווי של גבר. במקום זאת, הן שכרו סירה וארגנו עליה הפגנה שכללה הנפת שלטים וקריאות מחאה.

בשל הדעות הרדיקליות שלה, התגלעו סכסוכים בינה לבין פעילות אחרות בתנועה הסופרג'יסטית והיא הודרה מתוכה, בעיקר עקב הביקורת שלה כלפי השמרנות של התנועה והביקורת הגלויה שלה נגד הממסד הדתי. כמו כן תרמו להרחקתה מן התנועה דעותיה הלא שגרתיות באותה עת לגבי נושאים כגון סחר בבני אדם, זכויות עובדים ושכר הוגן, זכויות ילידים אמריקאים ושוויון בין גזעי.

בין הנושאים המרכזיים בהם עסקה במסגרת פעילותה בתנועה לזכויות הנשים הייתה הדת. היא כתבה ונאמה במסגרות שונות וביקרה את הממסד הדתי הנוצרי על יחסו המפלה כלפי נשים. בשנת 1893 יצא לאור ספרה "האישה, הכנסייה והמדינה" (Woman, Church and State), שגם בו ביקרה את הכנסייה כגוף המשמר את הפטריארכיה, והציעה אפשרויות אלטרנטיביות לרוחניות האישה. היא ייסדה את ארגון הברית הליברלית לנשים (Women’s National Liberal Union) שחברותיו נלחמו בניסיונות לאיחוד דת ומדינה. פעילותה בנושא הדת ליוותה אותה עד ערוב ימיה, במקביל לעשייתה בתחום זכויות הנשים.

פעילות נגד העבדות 

ג'וסלין גייג' גדלה והתחנכה בבית שבו פעלו לביטול העבדות, המשפחה התגוררה בסמוך לאחת מתחנות מסילת הרכבת המחתרתית והוריה העניקו מחסה לעבדים שנמלטו מבעליהם. גם לאחר שנישאה, המשיכה לסייע לעבדים נמלטים יחד עם בעלה.

לאחר שחוק העבד הנמלט של שנת 1850 חוקק, חתמה ג'וסלין גייג' על עצומה שבה הצהירה כי תישא בעונש מאסר של חצי שנה ותשלם קנס כספי של אלף דולרים על כל עבד שלו תסייע, במקום לציית לחוקים החדשים.

חרף ביקורות שהושמעו כלפיה, התעקשה להשמיע את דעותיה נגד העבדות בהזדמנויות רבות.

בנאומה בוועידה לזכויות הנשים בשנת 1852 טענה כי העבדות והגבלת זכויותיהן של נשים היו שתיהן תוצרים של הפטריארכיה. עוד הסבירה בנאום כיצד הממשל האמריקאי מנשל נשים ואנשים של צבע מחירותם, עצמאותם ומזכותם לשוויון, אך כל ביקורת המופנית כלפי בעיות אלה גוררת התנגדות והאשמות על זריעת אנרכיה.

גם במהלך מלחמת האזרחים המשיכה לפעול לביטול העבדות.

פעילות למען זכויות ילידים 
במקביל לפעילותה בתחום זכות ההצבעה לנשים, גילתה עניין רב בזכויות האירוקוי ובפרט נשות האירוקוי. היא חשה הזדהות עם אורח החיים והפילוסופיה של השבטים וכתבה מספר מאמרים אודות חייהם במדינת ניו יורק, בהם גם ביקרה את היחס האלים והמפלה מצד הממשל האמריקאי כלפי האוכלוסייה הילידית. כמו כן הצביעה על הבדלים בין היחס לנשים וזכויותיהן אצל האירוקוי ובחברה האמריקאית הכללית. בשבטי האירוקוי היה לנשים מעמד שווה לזה של הגברים והן לקחו חלק בקבלת ההחלטות ואף שימושו יועצות לראש השבט. לנשים הייתה בעלות על רכושן, הן קיבלו הגנה מפני אלימות, ובמקרים בהן נפרדו בני הזוג קיבלו חזקה על ילדיהן.

ג'וסלין גייג' סברה כי ניתן ללמוד מאורח חיי האירוקוי כיצד להנהיג שווין מגדרי בחברה ושאפה ליצור שיתופי פעולה בין הנשים הילידיות לבין הסופרג'יסטיות.

כהוקרה על פועלה, היא צורפה באופן סמלי לשבט הזאב של המוהוק בשנת 1893 ואף הוענק לה שם ילידי, קה-רון-איאן-הא-וי, שמשמעותו "זו שאוחזת בשמיים".

כתיבתה 
לאורך מרבית חייה עסקה ג'וסלין גייג' בכתיבה. כתבה שירה, יומני מסע, סיפורים קצרים וכתבות עיתונאיות. החל משנות ה-50 של המאה ה-19 החלה לעבוד ככתבת בעיתון. בשנים מאוחרות יותר בחייה כתבה כתבות רבות בהן התנגדה ישירות ליחס הממשל האמריקאי לילידים, בעיקר לנשים ילידות. כמו כן כתבה מספר ספרי עיון במהלך חייה.

תרמה רבות לכתיבת שלושת הכרכים הראשונים (מתוך שישה) של הספר "תולדות זכות ההצבעה לנשים" (History of Woman Suffrage) משנת 1881, יחד עם סוזן ב. אנתוני, אליזבת קיידי סטנטון ונשים נוספות. בספר מתוארות קורותיה של התנועה הסופרג'יסטית, בעיקר בארצות הברית דרך הצגת נאומים, מכתבים, מסמכים רשמיים וזיכרונות וחוות דעת של נשים. ציר הזמן המתואר בספר מתחיל בניסיונות המוקדמים של נשים להשיג שוויון זכויות, דרך קום התנועה לזכות הצבעה, אירועים כגון מלחמת האזרחים והישגי הנשים בחקיקה.

בספרה משנת 1893 "האישה, הכנסייה והמדינה" (Woman, Church and State), טענה כי הכנסייה תורמת להחלשת אוכלוסיות מוחלשות ולחיזוק קבוצות חזקות, תוך שימת דגש על הדומיננטיות של גברים. במקביל תיארה סוגיות ברוחניות של נשים והציעה אלטרנטיבה שבה תותר להן האפשרות לחקור את הרוחניות שלהן ואת השקפותיהן הדתיות.

אפקט מטילדה 
אפקט מטילדה מתייחס להטיה שיטתית נגד נשים במדע, במסגרתה מדעניות מקבלות הכרה פחותה על מחקריהן או שעבודתן מיוחסת לעמיתיהן הגברים.

המונח נטבע בשנת 1993 על ידי מרגרט רוסיטר, היסטוריונית של המדעים מאוניברסיטת קורנל אשר חקרה את תולדות הנשים במדע. רוסיטר חיפשה שם לתופעה שאותה חקרה ולאחר שנתקלה בסיפור חייה של ג'וסלין גייג' החליטה לקרוא לאפקט על שמה. הבחירה לקרוא לתופעה על שם ג'וסלין גייג' התקיימה בין היתר מתוך זיקה למאמרה משנת 1893 "האישה כממציאה" שבו טענה כי ההגמוניה האמריקאית מפלה נשים מדעניות ואינה כוללת אותן בקרב המדענים והממציאים הנחשבים של האומה. כמו כן הצביעה על נטייתם של מדענים בני התקופה לייחס לעצמם המצאות ותגליות של חוקרות נשים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

סופרג'יסטיות אמריקאיות
פמיניסטיות אמריקאיות
סופרות אמריקאיות
פעילים בתנועה לביטול העבדות
פמיניסטים אמריקאים
סופרים אמריקאים
פעילות בתנועה לביטול העבדות
אמריקאיות שנולדו ב-1826
אמריקאים שנולדו ב-1826
אמריקאים שנפטרו ב-1898
נפטרות ב-1898