מקדש השומרונים בהר גריזים

מקדש השומרונים בהר גריזים הוא המקום בו שכן לפי העדויות מקדש לעדה השומרונית על פסגת הר גריזים. לפי האמונה השומרונית, המקדש בהר גריזים הוא "המקום אשר יבחר ה'" המוזכר בתורה, ולא בית המקדש היריב שבהר הבית בירושלים.

העיקר החשוב ביותר באמונה השומרונית הוא שביום הדין יוקם המקדש.

רקע

במקום התרחש על פי התורה מעמד הר גריזים והר עיבל. בספר דברים (; ) נאמר כי משה צווה את בני ישראל שבסמוך לכניסתם לארץ ישראל, יקיימו את מעמד הר גריזים והר עיבל, בו יכרתו ברית עם אלוהים על מצוות התלויות בארץ המופיעות בספר דברים, שעליהן לא כרתו ישראל ברית עם אלוהים עד כה (לעומת שאר המצוות עליהן נכרתה ברית המופיעה בפרשת בחוקותי). ב מתואר ביצוע המעמד 

על הר גריזים נשא יותם בן גדעון את משל יותם לפני בעלי שכם על דרך מינויו של שופט חדש לאחר מות אביו, השופט גדעון, לאחר שהמליכו עליהם את אבימלך בן גדעון.

לפי המסורת השומרונית, התקיים משכן על הר גריזים מזמן כניסת בני ישראל לארץ כנען. לפי מסורת זו, הוא נסגר 261 שנה לאחר כניסת בני ישראל לארץ כנען בעקבות הקרבת הקרבנות שלא בהר גריזים והפילוג בין עוזי בן בחקי (כהן הר גריזים) לבין עלי הכהן שנטש את המקדש בהר גריזים ועבר למשכן שילה.

המסורת השומרונית מתנגדת לדוד המלך וטוענת כי בניית בית המקדש בירושלים בעייתית. אבו אל-פתח הציג שתי מסורות מנוגדות שניסו להסביר מה היה המקום המקודש שאליו נהג דוד לעלות לרגל לפני שקנה את הגורן בירושלים: לפי מסורת אחת, דוד נהג לעלות לרגל להר גריזים עד שקנה את הגורן בירושלים וקבע אותו כמקום מקודש. לפי המסורת השנייה, דוד לא הכיר כלל בשום מקום מקודש עד שבסוף ימיו החליט לקבוע את הגורן בירושלים כמקום קדוש. לעומת זאת, ספר הימים השומרוני טען כי בזמן שדוד ברח מפני שאול הוא נמנה עם נאמני הר גריזים.

הקמת המקדש

תיאוריו של יוסף בן מתתיהו הם עדות להקמתו ולחורבנו של המקדש השומרוני על הר גריזים.

קיימות מספר דעות מהו זמן הקמת המקדש השומרוני:
 בספרו קדמוניות היהודים מספר יוסף בן מתתיהו שאנשי ירושלים כעסו על מנשה הכהן הגדול על שנשא לאישה את בתו של סנבלט מושל שומרון, בניגוד לחוקי התורה האוסרים על כוהן לשאת אישה זרה. הם דרשו ממנו לעזוב את אשתו השומרונית או שלא יוכל לזבוח במקדש בירושלים. מנשה סיפר לחותנו על הדילמה שהוא עומד בפניה וטען כי הוא אמנם אוהב את אשתו, אך אינו רוצה לאבד בגללה את המשרה החשובה של הכוהן הגדול בירושלים. בעקבות זאת, סנבלט הבטיח לחתנו היהודי, מנשה, לבנות מקדש בהר גריזים על פי תבנית המקדש בירושלים ולמנות אותו לכוהן הגדול במקדש ולמושל על ארץ שומרון. לדברי יוסף בן מתתיהו, ההבטחה מומשה בזמן כיבוש הארץ בידי אלכסנדר מוקדון (332 לפנה"ס), כאשר השומרונים בראשותו של סנבלט הגישו סיוע לאלכסנדר הגדול בעת המצור על צור. לפי דבריו, כאשר הגיע אלכסנדר מוקדון אל למבואות צור, אסף סנבלט מנהיג השומרונים את צבאו ויצא אל צור כדי להודיע על כניעתו, ובאותה הזדמנות ביקש ממנו אישור לבנות מקדש על הר גריזים.
ממצאים ארכאולוגים מראים כי המקדש קדם ביותר ממאה שנה לימיו של אלכסנדר מוקדון. לפי הממצאים הוא הוקם בתחילת ימי בית המקדש השני, בזמנו של נחמיה, באמצע המאה החמישית לפנה"ס, והנישואים שעליהם מספר בן מתתיהו נערכו בימי סנבלט החורני, שחי בימי נחמיה. רמז לכך נמצא בספר נחמיה: "ּומִבְּנֵי יֹויָדָע בֶּן אֶלְיָשיב הַכֹּהֵן הַגָּדֹול חָתָן לְסַנְבַלַּט הַחֹֹרנִי וָאַבְִריחֵהּו מֵעָלָי" ().
לדעת יהושע גוטמן הקמת המקדש השומרוני קשורה למאורעות מימי ארתחששתא השלישי בשנת 350 לפנה"ס. כישלונו של המלך לכבוש את מצרים בשנת 351 לפנה"ס עורר מרידה בערי קיפרום ובערי פיניקיה בהנהגתו של תנית מלך צידון ובסיועו של פרעה נכתנבו השני מלך מצרים. לדעת גוטמן הצטרפו היהודים להתקוממות. עדות לכך הוא מצא אצל אוסביוס מקיסריה ובכרוניקות מאוחרות אחרות, שמצוין בהן חורבן יריחו והגליית תושביה בידי הפרסים להורקניה שלחוף הים הכספי, וייתכן שבמהלך המאורעות חרבו עוד ערים בארץ ישראל. אירועים אלה הביאו לערעור היחסים בין היהודים לשלטון הפרסי, ועקב כך גם התעוררו בקרב השומרונים תקוות שמקדש ירושלים יאבד את מעמדו המיוחד והם יוכלו להקים את מקדשם באישור השלטון הפרסי.
 יצחק מגן וחנן אשל העלו את "תאוריית שני המקדשים". בהתבסס על ממצאי החפירות הארכאולוגיות שנערכו עד אז בהר גריזים ועל פי מטבעות שומרוניים - המאירים באור חדש את עדותו של יוסף בן מתתיהו - טענו יצחק מגן וחנן אשל לקיומם של שני מקדשים שומרוניים. בנוגע לזמנו של המקדש הראשון הם הסתמכו על סיפורי יוסף בן מתתיהו וטענו שהוא הוקם בידי סנבלט השני בעיר שומרון, באמצע המאה הרביעית לפנה"ס, שנים מעטות לפני כיבוש ארץ ישראל בידי אלכסנדר מוקדון, מקדש זה נהרס שנים מעטות לאחר בנייתו יחד עם חורבן העיר שומרון בידי המוקדונים, ועל כן הוא נשכח ואינו נזכר במסורות השונות. המקדש השומרוני השני הוקם במאה השנייה לפנה"ס, עם הקמת העיר ההלניסטית בהר גריזים. מקדש זה נהרס בידי יוחנן הורקנוס הראשון ברבע האחרון של המאה השנייה לפנה"ס, כשמונים שנה לאחר שנבנה.

המקדש
המתחם המקודש נבנה במקום הגבוה ביותר בהר גריזים, פתוח וצופה אל שכם העתיקה, אל העמקים ממזרח, אל הר עיבל ואל הצומת המרכזי של השומרון. ההר אינו מתאים לבניית עיר מרכזית, הוא גבוה, קר וצחיח, ללא מקורות מים ולא מתאים לחקלאות. יישוב הר גריזים נעשה מסיבות דתיות פולחניות, ולא משיקולי איכות חיים. לפי הממצאים הארכיולוגיים, המקדש הוא המבנה הראשון שנבנה על הר גריזים, וסביבו נבנתה עיר גדולה.

לפי יצחק מגן, המקדש הראשון על הר גריזים נבנה מאבני גוויל שפורקו מהשכבה העליונה של הסלע, ותוכניו הייתה דומה למקדש בירושלים. לאחר שהמקדש נבנה מחדש בוצעו בו שינויים והוא נבנה בסגנון יווני.

בית מקדש השומרוני הפך למרכזם הדתי והמדיני של בני העדה השומרונית. בימי התקופה הפרסית וההלניסטית בארץ ישראל נמשך מצב זה בו ניצב על הר גריזים מקדש וסביבו הייתה עיר גדולה.

יוסף בן מתתיהו סיפר שתלמי הראשון כבש את שומרון ולקח ממנה שבויים למצרים. בין יהודי מצרים לשומרוני מצרים פרצו חילוקי דעות אם לשלוח את הקרבנות לירושלים או להר גריזים. פולמוס נוסף בין העדות התרחש בזמן תלמי השישי.

הרדיפות של אנטיוכוס הרביעי פגעו בשומרונים כמו בשאר היהודים, אולם הם ככל הנראה נכנעו. לפי יוסף בן מתתיהו הם ביקשו מאנטיוכוס שיקרא את מקדשם על שם אלוהי יוון. אנטיוכוס קרא למקדש "מקדש זאוס מכניס האורחים".

באי דלוס נמצאו שתי כתובות הקדשה ביוונית המזכירות תרומות שהרימו שומרונים להר גריזים. שתיהן נפתחות במשפט: "הישראלים אשר בדלוס, המעלים מנחה להרגריזים הקדוש". הכתובות פורסמו בשנת 1982 והן מתוארכות לשנים 250–175 לפסה"נ ו-150–50 לפסה"נ בקירוב.

חכמי התלמוד סברו שבמקדש השומרונים הייתה דמות יונה, שסימלה את אלת הכותים, והם היו עובדים אותה.

במגילות קומראן נמצאה מגילה המתייחסת ככל הנראה למקדש הר גריזים. במגילה, ששמה "תפילת יוסף", מתואר שבט יוסף כחסר כוח "מוטל בארצות לא י[דע...]", בעוד "[... נבלים ישבים בארצם] ועשים להם במה על הר גבה" ומדברים "להכעיס ללוי וליהודה ולבנימן". מהדירי התעודה רואים בה ביטוי לפולמוס עם השומרונים, הבונים מקדש על הר גריזים ומתנכלים לשבטים שנותרו מרוכזים סביב ירושלים.

מקורות נוספים לקיום המקדש
מלבד בספר קדמוניות היהודים של יוסף בן מתתיהו, הוזכר המקדש בספרים נוספים.
 המקדש נזכר גם בספר חשמונאים ב שם נאמר שאנטיוכוס אפיפנס מינה שני אחראים למקדשים, את פיליפוס הפריגי למקדש בירושלים ואת אנדרוניקוס למקדש בהר גריזים. במקום נוסף מוזכר כי שם המקדש שונה ונקרא על שמו של זאוס כסנוס מכניס האורחים.
 אוסביוס מקיסריה הביא קטע מספר של מחבר שומרוני לפיו . גם אם טקסט זה משובש, הוא מעיד כי על הר גריזים עמדו עיר ומקדש, שהמחבר מייחס את ראשיתי לימי אברהם.

חורבן המקדש
בסוף המאה השנייה לפני הספירה חרבה העיר בידי השליט החשמונאי יוחנן הורקנוס הראשון.{{הערה|יצחק מגן, יצחק מגן, מקדש יהוה בהר גריזים. בתוך: ארץ ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה', כרך עשרים ותשעה, ירושלים ה'תשס"ט, עמוד 277}} הוא הגיע בשנת 128 לפני הספירה והרס את המקדש עד היסוד. לפי המקורות היהודיים החורבן התרחש בכ"א בכסלו, ובשל כך נקבע במגילת תענית "יום הר גריזים" שנאסר במספד ובתענית. לפי חלק מן האגדות היהודיות, מחריב המקדש היה שמעון הצדיק.

זמן קיום המקדש נתון במחלוקת בין החוקרים, והוא ככל הנראה התקיים בסביבות ה-200 שנה, ומעולם לא נבנה מחדש.

 בתקופה הרומית 
בהתקופה הרומית בארץ ישראל הוצב ככל הנראה מזבח רומי במתחם המקדש. במאה ה-5 לספירה בנה ככל הנראה זנון, קיסר האימפריה הביזנטית מתחם מבוצר ובמרכזו כנסייה מתומנת מפוארת. הכנסייה הביזנטית הוקדשה למאריה תיאותוקוס, יולדת ישו.

כיום
בנימין מטודלה כתב על השומרונים כי הם "עושים זבח ומעלים עולה בכנסת שלהם בהר גריזים", וטוענים כי "הוא בית המקום ברוך הוא".

ההר נשאר עד היום קדוש בעיני השומרונים, המייחסים לו את קדושת הר המוריה ומכנים אותו "הר המבחר", ואף מראים על סלע בראש ההר כעל מקום עקדת יצחק. בערב חג הפסח עולים הם אל הר גריזים להקריב קרבן הפסח על מזבח המיועד לכך, ולאכלו, ככתוב בתורה, צלי אש.

השומרונים עולים אל המקדש בשלושת הרגלים: פסח, שבועות וסוכות.
בתקופת חודש ניסן, יממה לפני ליל הסדר היהודי, עוטים זקני העדה את הגלימה המסורתית, וכוהני הדת אוחזים בסכינים ומשספים את גרונות בהמות זבח הפסח.

הטקס הוא ססגוני, סוער ומלא התלהבות דתית, תוך קריאות רמות ונשיאת כפיים לאל, שוחטים בני העדה השומרונית קורבן פסח כאשר עשרות כבשים נשחטות במהלך הטקס.

העיקר החשוב ביותר באמונה השומרונית הוא שביום הדין יוקם המקדש.

ארכאולוגיה
בחפירות הארכאולוגיות בהר גריזים נמצא מתחם גדול המזוהה כמקדש השומרונים. לפי החפירות, נראה שעל הר גריזים נבנו שני מקדשים. הראשון ב, והשני, גדול יותר, בראשית המאה ה-2 לפנה"ס. מסביב למקדש הוקמה עיר גדולה ששטחה למעלה מ-400 דונם ושאוכלסייתה נאמדת בלמעלה מעשרת אלפים איש. בחפירות נתגלו למעלה מארבע מאות אלף שברי עצמות קורבנות שכללו את בעלי החיים שהקריבו: כבשים, עזים, מעט פרות ותורים – בני-יונה. למעלה מ-90% מהעצמות הן עצמות עיזים וכבשים, והשאר פרים ויונים.

בחפירות נתגלו כשבעה-עשר אלף מטבעות זהב, כסף וברונזה, אלפי כלי חרס, כלי אבן, כלי נחושת כסף וזהב. דבר היכול להעיד על הבאת מתנות לבית המקדש.

בתקופת בית המקדש השני שמרו בני ישראל בקפידה רבה על דיני טומאה וטהרה. לפי חז"ל דקדקו הכותים (השומרונים) בהלכות אלו אף יותר משאר עם ישראל. בכל מבני המגורים שהקיפו את מקדש הר גריזים, בהם התגוררו ככל הנראה משפחות כוהנים, היו אמבטיות, כדוגמת ירושלים. קרוב לוודאי שגם במקדש עצמו היו אמבטיות, מלבד אלו שבבתים הפרטיים.

בכניסה לבית הבד ממערב למקדש נמצאה אמבטיה גדולה, בה רחצו העובדים לפני הכניסה. השומרונים הקפידו על ייצור יין ושמן בטהרה. עדות נוספת היא העדר כמעט מוחלט של כלים מיובאים על הר, מחמת החשש מטומאת נוכרים.

תגלית המעידה על קיומו של מקדש בראשות כהן גדול היא פעמון קטן מזהב בעל ענבל של כסף, שככל הנראה היה שייך לאפוד של הכהן גדול.

בכתובות רבות הכתובות בכתב עברי עתיק שהתגלו באזור המקדש מופיעים שמות הכהנים ותאריהם. נמצאו גם כתובות רבות המוכיחות באופן ברור את קיומו של המקדש. בין הכתובות ניתן למצוא כתובת אחת בה מופיע הנוסח . המונח "לפני האלוהם" מכוון לנוכחות אלוהית פיזית - כלומר מקדש. כתבות אחרת כתוב: . בכתובת המזכירה במפורש קיומו של מקדש נכתב: .

שלילת קיומו של המקדש
ישנם חוקרים שכפרו בקיומו של מקדש הר גריזים. לדעתם, במחצית הראשונה של המאה הרביעית לפנה"ס לא עמדו לרשות השומרונים אמצעים מספקים לבניית מקדש. טענה זו בעייתית מפני שהיו מקדשים נוספים בתקופה זו, כמו מקדש חוניו ומקדש יב.

טענה נוספת הציג פנחס חורגין. הוא קשר את התנגדותם של השומרונים למקדש ירושלים בכך שהם התנגדו עקרונית לכל מקדש. הם נימקו את התנגדותם בכך שהם שרויים בתקופת הסתר הפנים. לדעתו, הסתפקו השומרונים בהקמת מזבח.

ראו גם
 הר גריזים (אתר ארכאולוגי)
 מוזיאון השומרונים - גריזים
 מעמד הר גריזים והר עיבל

לקריאה נוספת
 יצחק מגן, מקדש יהוה בהר גריזים ובירושלים. בתוך: ארץ ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה בשיתוף המכון לארכיולוגיה האוניברסיטה העברית בשרושלים, כרך עשרים ותשעה, ירושלים ה'תשס"ט, עמ' 277–297
 יצחק מגן, הר גריזים - עיר מקדש, בתוך קדמוניות, 91-92 (ה'תשנ"א), עמ' 70–96.
 יצחק מגן, הר גריזים - עיר מקדש: סיכום שמונה עשרה שנות חפירה, בתוך קדמוניות, 120 (ה'תשס"א), עמ' 74–118.
 מנחם מור, המקדש השומרוני על הר גריזים. בתוך: בית מקרא: כתב-עת לחקר המקרא ועולמו, חוברת ד כרך לח, עמוד 313–327.
 חנן אשל, המקדש השומרוני בהר גריזים והמחקר ההיסטורי. בתוך: בית מקרא: כתב-עת לחקר המקרא ועולמו, חוברת ב כרך לט.
 ריינהרד פאמר, Was There an Altar or a Temple in the Sacred Precinct on Mt. Gerizim?''', המחלקה לקלאסיקה ולימודי דת של אוניברסיטת אוטווה.

קישורים חיצוניים
 
 גריזים, אנציקלופדיה יהודית דעת.

הערות שוליים

מקדשים בהיסטוריה היהודית
שומרונים
הר גריזים
השומרון
אתרי עלייה לרגל
מבני דת