ויל-או'-דה-ויספ

על פי הפולקלור, ויל-או'-דה-ויספ או ויל-או-ויס (באנגלית: will-o'-the-wisp; "ויל נושא אבוקת הקש") הוא אור רפאים אטמוספירי שנצפה על ידי מטיילים בלילה, במיוחד מעל מקומות כמו ביצת כבול, ביצה או ביצת עשב. התופעה ידועה באמונות העממית האנגלית, בפולקלור האנגלי ובחלק גדול מהפולקלור האירופי, לו יש מגוון שמות כמו: "ג'ק-או-לנטרן", "פנס נזיר", "הינקיפאנק" ו"פנס האבי".

יש שאומרים שהדבר מטעה מטיילים בכך שהוא דומה למנורה או פנס; הדבר יוצר הטעייה שגורמת למטיילים להתבלבל בדרך. בספרות, ויל-או'-דה-ויספ מתייחס באופן מטפורי לתקוות שווא שכן, המטייל חושב שמדובר באור שנועד להדריך אותו לאן ללכת, בעוד האור לא באמת קיים ומוביל אותו אל הלא נודע ולפעמים לתוך סכנות.

ויל-או'-דה-ויספ מופיע בסיפורי עם ובאגדות מסורתיות של מדינות ותרבויות רבות.

אטימולוגיה 
המונח מגיע מהמילה "wisp", אבוקת קש. בנוסף, יש קשר ישיר גם לג'ק-או-לנטרן; עששית העשויה מדלעת או לפת שרוקנו מתוכנם, כאשר פרצוף מפחיד נחתך בצידן האחד ונר דולק מאיר בתוכם.

בארצות הברית, התופעה מכונה לעיתים קרובות כ"אורות אימה", "אורות רפאים" או "כדורים" (הכוונה לגלגל העין). הדבר נהגה על ידי פולקלוריסטים וחובבי פאראנורמלים.

הסברים טבעיים 
במדע המודרני מקובל באופן כללי שוויל-או'-דה-ויספ (ignis fatuus) נגרם על ידי חמצון של פוספין (PH3), דיפוספאן (P2H4) ומתאן (CH4). תרכובות זו, שמיוצרות על ידי ריקבון אורגני, עלולה לגרום לפליטת פוטונים. מכיוון שתערובות פוספין ודיפוספאן מתלקחות באופן טבעי במגע עם החמצן באוויר, יש צורך בכמויות קטנות ממנו כדי להצית את המתאן, שביחד יוצרים את המחזה המדובר.

יתר על כן, הזרחן מייצר חומר שנקרא זרחן פנטוקסיד כתוצר לוואי והדבר יוצר חומצה זרחתית במגע עם אדי מים, מה שגורם לתופעה להיות מלווה ב"לחות צמיגה".

ראו גם
פאטה מורגנה
מיראז'

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

פולקלור
חיים לאחר המוות
ליל כל הקדושים
תופעות אופטיות אטמוספיריות