יעקב דורון

יעקב דורון (1930–2010) כיהן כראש המועצה המקומית גבעת עדה במשך שלוש קדנציות, משנת 1974 עד שנת 1989 ובתפקידים ציבוריים נוספים.

חייו
יעקב דורון (תירם) הוא בנם של מרים וחיים. יעקב נולד בתימן בשנת 1930 בעיירה אל גדס שבדרום תימן, אשר מרבית תושביה היו יהודים, שעסקו באריגה ובעבודת אדמה. בגיל שלוש, החל אביו ללמדו אל"ף בי"ת וסבו, קנה את ליבו בסיפורי התורה, באגדה וסיפורי מעשיות, המתובלות במוסר השכל. בגיל 4 החל ללמוד ב"חידר" אצל ה"מורי". בתחילה הלימוד כלל קריאת התורה בפרשת השבוע, תרגום אונקלוס והפטרה. בהמשך, הלימוד התמקד בעיקר בענייני הלכה ב"שולחן ערוך", "יורה דעה", ותלמוד בבלי. יעקב היה בן יחיד לאמו. בהיותו בגיל 12, נפטרה אמו והוא גדל בחסותם של קרובי משפחה.

בהמשך עברה המשפחה לתעז, בירתה השנייה של תימן בדרום המדינה. בשנת 1943 עשתה המשפחה ניסיון ראשון לעלות לארץ ישראל ובתום מסע מפרך, בתנאים קשים הגיעה המשפחה לעדן, שנשלטה על ידי הבריטים. לאחר המתנה של כשנה גורשו והוחזרו לתימן, לעיר תעז, שם נושא יעקב את רעיה (חממה) לאישה. לאחר כשמונה שנים קשות והתנכלויות מצד האוכלוסייה המוסלמית הגיעה הבשורה המיוחלת למסע המחודש לארץ ישראל והפעם הייתה תחושה של ביטחון במימוש העלייה הנכספת לאחר הקמתה של מדינת ישראל.

ב - 15 בינואר 1950 עלתה המשפחה לישראל במבצע "על כנפי נשרים". התחנה הראשונה הייתה עין שמר שליד פרדס חנה, מתקן צבאי בריטי שהפך למחנה עולים ליוצאי תימן.
עשרות אלפי עולים מתימן שוכנו באוהלים, כאשר בכל אוהל כחמש עשרה משפחות וביניהם משפחתו של יעקב.
לאחר מספר חודשים נשלחו מספר משפחות מעולי תימן למושבה גבעת עדה וביניהם יעקב ורעייתו ששוכנו באוהלים משותפים במרכז המושבה, בהמתנה לבניית שיכוני העולים החדשים מתימן. התנאים היו לא קלים וכעבור כשנה שוכנו בביתם הקבוע ב"שכונת עמידר".

שירות צבאי
יעקב דורון התגייס לצה"ל בשנת 1951 ושירת תחילה בנח"ל דתי בקיבוץ "חפץ חיים" ולאחר מכן בגדוד 51 בחטיבת גבעתי.
לפרנסתו החל יעקב את דרכו בעבודות אדמה אצל וותיקי המושבה ובעבודות בניין מזדמנות באזור .
מאז ועד יום מותם גרו יעקב ורעיה דורון באותו הבית ובו גידלו את ששת ילדיהם. לימים גם נולדו, 16 נכדים ו-16 נינים.

פעילות ציבורית
יעקב דורון החל את פעילותו הציבורית במושבה משנת 1953,ראשית בהתנדבות קהילתית במושבה ולאחר מכן היה גם חבר ועד בלשכת העבודה, עבד בהסתדרות, במועצת הפועלים - באיגוד המקצועי ובנוסף כיהן כמזכיר מועצת הפועלים במשך כשמונה שנים. יעקב השתלב בתפקידים ציבוריים אחרים מקומיים וארציים ושימש כסגן ראש המועצה מ – 1955 עד 1973 .
בראשית שנות פעילותו הציבורית נלחם על הזכות לעבודה עברית מאורגנת ביישוב. במאי 1955 החל לעבוד בהסתדרות כרכז איגוד מקצועי ואחראי לפעולות התרבות במועצת הפועלים. בבחירות המוניציפליות שהתקיימו בספטמבר 1955 נבחר למליאת המועצה המקומית. בשנים 1959–1973 נבחר כגזבר, כסגנו וכממלא מקומו של ראש הרשות, אהרון גבע, וכממלא מקומו. בשנת 1963 נבחר לתפקיד מזכיר מועצת הפועלים במושבה.
כמזכיר מועצת הפועלים, קלט את העולים החדשים וסייע להם רבות בתעסוקה במושבה ובסביבה, בצרכי דת ובפעילות תרבות חברתית. כמו כן, בתפקיד זה, ולימים כראש המועצה, נאבק יעקב בכל הכלים שברשותו בכוונת המוסדות לפרק / "למזג" את המושבה גבעת עדה והצליח בכך עד שבשנת 2003 אוחדה המושבה גבעת עדה עם שכנתה בנימינה.
בנוסף, מילא תפקידים כמו חבר המרכז החקלאי ומוסדותיו, מזכיר סניף העבודה בגבעת עדה וחבר מרכז המפלגה וועידתה במשך שנים רבות.
יעקב דורון הוביל מאבק למימוש הבטחות המדינה להקניית קרקעות חקלאיים לעולי תימן. המאבק נמשך 12 שנים ובסופו, בסיוע מועצת הפועלים, המרכז החקלאי ומשרד החקלאות, קיבלו שטחי קרקע לנטיעת ענבי יין וכך נוסדה "אגודת היין" ב 1968.
בראשית 1974 נבחר לראש המועצה המקומית השלישי של גבעת עדה תפקיד בו כיהן חמש עשרה שנים עד לפרישתו 1989 .
כראש מועצה פיתח את המושבה ותרם לה רבות, יזם בניית מוסדות, מבנה ציבור, בריכת שחייה ופעל למיזוג גלויות.

פרישה
עם פרישתו חש מחויבות להעמיק את הקשר בין מייסדי גבעת עדה לבניה ולדורות הבאים על ידי כתיבת ספרו "במעגלים- פרקים בתולדות גבעת עדה", בו שקד וחקר לעומק את ההיסטוריה המקומית
. בספר נוסף אוטוביוגרפי "נתיבות חיי" סיפר את סיפורו מתימן ועד גבעת עדה במטרה לשמר את שורשיו המשפחתיים ולהעניק לנכדיו
לבאים אחריהם את המאגר המשפחתי שהיה חשוב לו מאוד, בעיקר כשהתפנה ממחויבותו הציבורית.
בערוב ימיו הקדיש יעקב את זמנו לטיפול באשתו החולה והגביר את מעורבותו בניהול בית הכנסת "תפארת ישראל" אשר הוא היה ממקימיו. בד בבד היה מעורב בכל הקורה ביישוב גבעת עדה שכה אהב וכאב את פירוקו לטובת האיחוד בנימינה גבעת עדה.

יעקב דורון נפטר ב־15 ביולי 2010 ד' באב תש"ע .
לאחר מותו הוענקה ליעקב תעודת הוקרה על ידי נשיא התאחדות האיכרים בישראל, מר דובי אמיתי: "על פועלו ותרומתו למושבה ולהתאחדות האיכרים בישראל ולמדינת ישראל. על היותו סמל ומקור השראה לדבקות במטרה, מופת להיאחזות ולהתערות הראשונים בהווי הארץ ושמירה על אדמות המדינה. על היותו דוגמה לחלוציות ולהגשמה עד ימינו אלה ממש".

הערות שוליים