מכתב הארבעה עשר

מכתב הארבע עשר הוא מכתב פתוח של שחקני נבחרת רוסיה בכדורגל, שנכתב ב־17 בנובמבר 1993 לאחר המשחק במוקדמות מונדיאל 1994 מול נבחרת יוון באתונה, במסגרת פרשה שזכתה לתהודה רבה בתקשורת הספורט הרוסית.

רקע כללי 
ביורו 1988 העפילה נבחרת ברית המועצות בראשות המאמן ולרי לובנובסקי לגמר, שם הפסידה לנבחרת הולנד בתוצאה 0:2. באותה שנה זכתה הנבחרת האולימפית בראשות אנטולי בישובץ במדליית הזהב באולימפיאדת סיאול (1988) כשניצחה במשחק הגמר את נבחרת ברזיל 2:1. נבחרת ברית המועצות, לעומת זאת, שנתיים לאחר מכן לא הצליחה להעפיל לפלייאוף מונדיאל 1990.

בשנת 1991 התפרקה ברית המועצות, ואיתה נבחרת ברית המועצות בכדורגל, ובמקום ברית המועצות שסיימה ראשונה בבית מוקדמות יורו 1992, יצאה נבחרת חבר המדינות ליורו 1992, אך נכשלה שם. באמצעות מאמציו של ויאצ'סלב קולוסקוב הסכימה פיפ"א להכיר בנבחרת חבר המדינות כיורשתה של נבחרת ברית המועצות, ולאחר מכן הוכרה נבחרת רוסיה כממשיכתן של נבחרות חבר המדינות וברית המועצות.

נבחרת רוסיה, שהוקמה לאחר יורו 1992, עברה בהצלחה את מוקדמות מונדיאל 1994 והגיעה לשלב הגמר של מונדיאל 1994 מהמקום השני והפסידה לנבחרת יוון במקום הראשון בבית רק בסיבוב האחרון. את הנבחרת הזו אימן פאבל סאדירין, שהשיג ניצחון באליפות ברית המועצות האחרונה עם צסק"א מוסקבה.

המכתב 

במקור:

הסיבות לכתיבת המכתב 
ב־17 בנובמבר 1993 נבחרת רוסיה, שכבר הבטיחה העפלה למונדיאל 1994 בארצות הברית, ערכה את משחקה האחרון בטורניר המוקדמות מול נבחרת יוון. המשחק הסתיים בהפסד של נבחרת רוסיה בתוצאה 0:1, בדקות האחרונות איגור דוברובולסקי כבש שער שהביא את נבחרת רוסיה לשוויון, אך השופט ביטל אותו.

לאחר המשחק הזה בחדר ההלבשה, אמר נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית ויאצ'סלב קולוסקוב: "... עם משחק כזה, עם גישה כזו... אין מה לעשות באמריקה". הוא גם הזכיר את חוזה החסות הנוכחי (הוועד האולימפי הרוסי חתם על חוזה עם ריבוק, לפיו שמונה שחקני הנבחרת הלאומית נאלצו לשחק בנעלי החברה הזו, אך הסכם זה לא יושם, והבונוס לשחקנים הופחת) ונקבע כי שחקנים שלא רוצים לשחק בנעלי חברה הזו לא יגיעו למונדיאל.

באותו יום, ביוזמתו של איגור שאלימוב, נכתב מכתב בשם 14 שחקנים בחדר מלון הילטון שבו שהו. המכתב היה ממוען לשאמיל טרפישצ'ב, ששימש כיועצו של נשיא הפדרציה הרוסית בנושא ספורט.

המכתב נחתם על ידי: יורי ניקיפורוב, ואלרי קרפין, אנדריי איוואנוב, סרגיי יוראן, איגור שאלימוב, איגור דוברובולסקי, איגור קוליבנוב, ויקטור אונופקו, דמיטרי חלסטוב, סרגיי קיריאקוב, אנדריי קנצ'לסקיס (בפקס), אלכסנדר מוסטובוי, אולג סלנקו, וסילי קולקוב.

דמיטרי גליאמין, דמיטרי חרין, סטניסלב צ'רצ'סוב, דמיטרי פופוב ודמיטרי רדצ'נקו סירבו לחתום על המכתב.

ב־18 בנובמבר התקבל מכתב זה על ידי שאמיל טרפישצ'ב. לאחר שגילה כי המכתב אינו זיוף, מסר ב־4 בדצמבר העתק של המכתב לנשיא ההתאחדות ו. קולוסקוב והציע לוועד המנהל של ההתאחדות להתכנס על מנת להאזין לכל הגורמים. ישיבה מורחבת של ועד ההנהלה התקיימה ב־7 בדצמבר. הוועד הפועל אישר כי על המאמן הנוכחי פאבל סאדירין להכין את הנבחרת לקראת מונדיאל 1994 והדיון בתמריצים מהותיים נדחה למועד מאוחר יותר.

ב־25 בדצמבר 1993 התקיימה מסיבת עיתונאים של "הסרבנים" באולם מרכז העיתונות של משרד החוץ בכיכר זובובסקיה. השתתפו בה שלימוב, יוראן, קריאקוב, דוברובולסקי, מוסטובוי, קולקוב ואיוואנוב, איתם נכחו גם ויטלי סמירנוב, נציג ההתאחדות אלכסנדר טוקמנוב וטרפישצ'ב. גם אחד ממאמני הנבחרת, בוריס איגנאטייב, נכח. טוקמנוב אמר כי פאבל סאדירין יכין את הנבחרת הלאומית והוסיף שטענות לצד הפיננסי והארגוני בעניין הן הוגנות.

בתגובה, ערך קולוסקוב מסיבת עיתונאים באולם הוועד האולימפי, שם הצהיר כי הנבחרת הלאומית היא לא חברת מניות משותפת, ואין לשחקנים פריבילגיה למנות ולפטר מאמנים. לאחר מכן, מספר שחקנים משכו את חתימתם.

משמעות ותוצאות 
"מכתב ארבע עשרה" גרם לסכסוך בין השחקנים ("הסרבנים" לבין אלה שלא חתמו, כמו גם אלה ששינו את דעתם), המאמנים והנהגת הנבחרת, מה שפגע במורל הנבחרת. איגור שלימוב, איגור דוברובולסקי, איגור קוליבנוב, סרגיי קריאקוב, ואסילי קולקוב, אנדריי קנצ'לסקי, וגם אנדריי איוואנוב, שכבר לא הוזמן לנבחרת, לא הגיעו למונדיאל, למרות ביטול חתימתם. באותו טורניר הרוסים לא הצליחו להעפיל מהסיבוב הראשון.

מאוחר יותר, רבים מהשחקנים שחתמו על המכתב התחרטו על החלטתם. לאחר מכן, התברר שקוליבאנוב, קריאקוב וקנצ'לסקי החמיצו את ההזדמנות היחידה שלהם לשחק במונדיאל (במונדיאל 1990 הם עדיין היו מחוץ לנבחרת הסובייטית ובפעם הבאה שרוסיה השתתפה בטורניר הגמר העולמי בלבד בשנת 2002, שחקנים אלה כבר פרשו מהנבחרת), וקולקוב — גם לא השתתף בטורניר בינלאומי גדול (במונדיאל 1990 הוא גם היה מחוץ לנבחרת, והחמיץ את יורו 1992 ו-1996 בגלל פציעות).

יחד עם זאת, לדברי איגור שאלימוב, הודות למכתב, רבות מהבעיות בהן נתקלו שחקני הכדורגל נפתרו לאחר מכן. בשנת 2003 מונה שאלימוב למאמן הראשי של מועדון הכדורגל אוראלאן אליסטה לפני משחקי החוץ בין אליסטה לזניט וצסק"א, אוהדי זניט וצסק"א הניפו כרזות עם התוכן הבא: "רקוד לך, שאלימוב, יש לך מכתב מהשחקנים!" ו"94: לא נשכח, לא נסלח" (סאדירין אימן בשתי הקבוצות הללו ורבים קשרו את מותו ב־2001 לשברון הלב מהתנהלות השחקנים אז).

לקריאה נוספת
 Колосков В. И. В игре и вне игры. — М., 2008. — С. 139—145.
Рабинер И. Наша футбольная Russia. — М., 2008. — С. 9—60.

קישורים חיצוניים 
 מרד רוסי // "ספורט-אקספרס", 18-19.11.2003, תסקיר 
 פרשת מכתב הארבעה עשר

הערות שוליים

פרשות בכדורגל
1993 ברוסיה
14