מבצר נמהאנסאנסאונג

מבצר נמהאנסאנסאונג (בקוריאנית: 남한산성, מילולית "מבצר הר האן הדרומי") הוא מבצר הררי היסטורי השוכן 25 קילומטרים דרומית-מזרחית לסיאול, בירת קוריאה הדרומית. הוא שוכן בגובה של כ-480 מטרים מעל גובה פני הים והוא מיושר עם רכסי ההר להגנה מרבית. המבצר, שאורך חומותיו כ-12 קילומטרים, מגן על אזור עצום ששימש כעיר בירה לשעת חירום בתקופת שושלת ג'וסון בקוריאה (1392–1910). העיצוב מבוסס על אדריכלות מבצרים במזרח אסיה, המגלם היבטים של ארבעה סגנונות תרבותיים היסטוריים: ג'וסון מקוריאה, תקופת אזוצ'י-מומויאמה של יפן, ושושלות מינג וצ'ינג מסין. הוא הורחב במהלך המאות ה-16 עד ה-18, תקופה של לוחמה מתמשכת. ההתפתחות הטכנית של כלי הנשק והחימוש בתקופה זו, שבה נעשה שימוש באבק שריפה שיובא מאירופה, השפיעה רבות גם על הארכיטקטורה והפריסה של המצודה. מבצר נמהאנסאנסאונג מפגין כיצד התגבשו התאוריות השונות של מנגנוני ההגנה בקוריאה על ידי שילוב סביבת החיים היומיומית עם מטרות הגנה. המבצר מראה כיצד הבודהיזם מילא תפקיד משפיע בהגנה על המדינה, והוא הפך לסמל של ריבונות בקוריאה. הוא ניצב על נמהנסאן (남한산, הר האן הדרומי), ומכיל ביצורים המתוארכים למאה ה-17 ומספר מקדשים. ניתן להגיע אליו מסיאול דרך תחנת נמהאנסאנסאונג של קו 8 של הרכבת התחתית של סיאול.

היסטוריה
המאפיין הברור ביותר של נמהאנסאנסאונג טמון ביתרון הטופוגרפי שלו; הוא מנצל פסגה שטוחה רחבת ידיים בשם גורובונג, עם מרכז נמוך וצדדים גבוהים, בגובה מעל 480 מטרים מעל פני הים. מההר הגבוה מעל המישורים קל לתצפת על הסביבה. בשל תכונות אלו שימש נמהאנסאנסאונג כמוצב פיקוד מאז עידן  במאה ה-7. ממלכת שילה המאוחדת בנתה את מבצר ג'וג'אנגסאונג שבו יושב כיום מבצר נמהאנסאנסאונג כדי לשכן לוחמים ולצבור אספקה כאשר היא נלחמה בשושלת טאנג במאה ה-7. במאה ה-13, בתקופת  (של שמה קרוי חצי האי הקוריאני), היה נמהאנסאנסאונג מעוז נגד . מאז המאה ה-17, נמהאנסאנסאונג ששכן ליד עיר הבירה סיאול, גדל מאוד בגודלו כמבצר הררי, המשמש כבירת חירום למלך ג'וסון.

נמהאנסאנסאונג נוהל באופן שיטתי והופעל במשך יותר מ-300 שנה מאז בנייתו בשנת 1624. באופן ספציפי, זה היה שדה קרב במהלך  ב-1636 שנועדה לרכוש הגמוניה במזרח אסיה במהלך מלחמת מינג-צ'ינג בסין. המלך איינג'ו ברח אל המבצר עם חצרו ו-13,800 חייליו. כאן הם זכו להגנה טובה והמלך נהנה מהגנתם של שומרי ראש של 3,000 נזירים. צבא צ'ינג לא הצליח להסתער על המבצר, אך לאחר מצור של 45 ימים אזל מלאי המזון והמלך נכנע בכך שמסר את בניו כבני ערובה וויתר על נאמנותו לשושלת מינג. אנדרטה הוקמה על הכביש הדרומי מסיאול לנמהאנסאנסאונג כדי להנציח אירוע זה.

מבצר ההר נמהאנסאנסאונג מהמאה ה-17 נבנה כעיר מתוכננת, הן כדי לשמש כעיר בירה לשעת חירום בזמן מלחמה, והן כמרכז מנהלי בשלום. כפרים מסורתיים היו ממוקמים בדרך כלל על מישורים בצמוד למבצרי הרים שנבנו כמקלט במצבי חירום. נמהאנסאנסאונג היה מבצר הגנה עצמאי שבו העיר המנהלית המקומית הוקמה בתוך המבצר יחד עם ארמון החירום. לפיכך, היא ביצעה פונקציות שונות כמו הגנה, מנהל, עסקים וטקסי פולחן אבות מלכותיים. בניגוד לאלה שנראו באירופה וביפן שנועדו להגן רק על המעמד השליט, היה נמהאנסאנסאונג מבנה הגנתי שבתוכו היו יכולים לחסות גם המעמד השליט וגם פשוטי העם.

מהמאה ה-17, התגוררו בנמהאנסאנסאונג למעלה מ-4,000 אנשים והוא נוהל ונשמר על ידי התושבים במשך דורות. רוב עיירות המבצר בקוריאה עברו עיוותים ושינויים משמעותיים במהלך תקופת הממשלה הקולוניאלית היפנית ותקופת התיעוש והעיור, וכתוצאה מכך איבדו את הפריסה והצורות המקוריות שלהן. עם זאת, נמהאנסאנסאונג שמר על המתווה המקורי שלו מכיוון שהממשלה הקולוניאלית היפנית העבירה ממנו את הפונקציות המנהליות והרסה את המתקנים הצבאיים בשלב מוקדם יותר של הקולוניזציה, והותירה אותו ככפר הררי מבודד לאחר מכן.

המאפיינים של נמהאנסאנסאונג השתנו מאוד במהלך ההיסטוריה שלו. הוא שימש כמרכז צבאי ומנהלי עם ארמון החירום ומשרדי המנהלה משנת 1627 עד 1917. זה היה המרכז של תנועת ההתנגדות האזרחית () כנגד הפולשים השונים לקוריאה, שבמרכזה מקדשי חיילי נזירים בודהיסטים (סאונגיאונג, Seungyeong) כאשר שושלת ג'וסון נפלה והתקרבה התקופה הקולוניאליסטית היפנית בתחילת המאה ה-20. עם זאת, המבצר נהרס, והיפנים סגרו את המקדשים בשנת 1907. המבצר איבד את תפקידו כמרכז העיר עקב העברת משרד מחוז גוואנגג'ו בשנת 1917, וכתוצאה מכך הורד מעמדו לכפר הררי נידח. לאחר מכן, המבצר סבל מאובדן אוכלוסין ואובדן חומרי במהלך מלחמת קוריאה.

כיום, נמהאנסאנסאונג הוא אטרקציה תיירותית, לאחר שעבר שיקום חומות בקנה מידה גדול והוגדר כפארק מחוזי מאז שנות ה-70. מאז שנות ה-80 הייתה עלייה דרמטית במספר המסעדות ומתקני המבקרים השונים. ארמון החירום ומקדש האבות המלכותי בתוך המצודה שוחזרו באופן פעיל בהתבסס על מחקרים שונים על נמהאנסאנסאונג מאז שנות ה-90, והוא היה רשום ברשימת המועמדים לתואר מורשת עולמית בשנת 2010. הוא נוסף לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 2014. הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים המסייעת לקביעת מורשת עולמית של אונסק"ו כתבה, "עיר שהייתה מיושבת מאז ומתמיד, ושהייתה בירת המחוז לאורך תקופה ארוכה, היא מכילה בביצוריה עדויות למגוון מבנים צבאיים, אזרחיים ודתיים. זה הפך לסמל של ריבונות קוריאנית.".

חומת המבצר
המבצר מוקף בחומה באורך של כ-12 קילומטרים ובגובה של עד שבעה מטרים, שיש לה מספר שערים. רוב החומה שוחזרה, בעיקר בדרום, והיא פתוחה למבקרים. חלקים מסוימים, בעיקר בצפון, ממשיכים להתפורר וגדלים עליהם צמחים. חומות האבן מזכירות במקצת את החומה הגדולה של סין.

מצב נוכחי
המבצר לא היה בשימוש מתקופת הכיבוש היפני ולאט לאט הלך והתפורר עד שנת 1954 כאשר הוכרז כגן לאומי והחלו עבודות שיקום.

במקור היו במבצר תשעה מקדשים וכן כמה עמדות פיקוד ומגדלי שמירה. כיום נותרו רק עמדת הפיקוד סאוג'אנגדאה (西 將 台) ומקדש צ'אנגגיאונגסה. יש כמה מקדשים חדשים יותר בדרך אל השער הדרומי וחומת המבצר.

המלך אינג'ו שהה בעמדת הפיקוד סאוג'אנגדאה במהלך המצור של 1636. הקומה הראשונה נוספה ב-1751 ושם הביתן שונה למומאנגנו "מגדל נשכח". שם זה מתייחס כנראה לבושה הבלתי נשכחת של כניעה למאנצ'ו של שושלת צ'ינג. מקדש צ'ונגג'ידאנג מתוארך לאותה תקופה ונבנה לכבודו של יי הו, שהוצא להורג בטעות בשל אחריותו בבניית החלק הדרומי של נמהאנסאנסאונג.

כמה מתקנים פחות משמעותיים מבחינה היסטורית כמו סונגניאולג'און (崇 烈 殿, נבנה ב-1638) וצ'ימגוואג'ונג קשורים לשליט ממלכת פקצ'ה אונג'ו. לא הרחק מהחומה המערבית ניצב סונגסו-טאפ, מגדל שעליו עוף החול ממתכת, שנבנה ליום הולדתו ה-80 של הנשיא לי סינג-מן בשנת 1955. כאשר ממשלתו הופלה על ידי מחאות סטודנטים ב-1960, המגדל נהרס.

אתר תיירות
המבצר הפך כיום לאזור פנאי פופולרי, הממוקם כ-30 קילומטרים דרומית-מזרחית לסיאול ונגיש בקלות ברכבת התחתית. כמעט כל האזור מיוער ומציע נוף פתוח לתושבי סיאול, המתגוררים ברובם בבתי דירות. בתוך חומות המבצר יש מסעדות למבקרים ומקומות חניה. הוא נמצא במרחק של כמה קילומטרים מתחנת הרכבת התחתית נמהאנסאנסאונג בקו 8, שממנה אפשר להגיע למבצר ברגל, במונית או באוטובוס.

קישורים חיצוניים

 

 Namhansanseong – UNESCO

הערות שוליים

קוריאה הדרומית: מבנים