משבר האופיואידים בארצות הברית

משבר האופיואידים בארצות הברית (מכונה גם: מגפת האופיואידים) הוא תיאור לשימוש היתר בתרופות אופיואידיות, הן במרשם לשימושים רפואיים, והן ממקורות בלתי חוקיים המתרחש בארצות הברית. המשבר החל בארצות הברית בסוף שנות ה-90, כאשר תרופות אופיואידיות נרשמו בתדירות גוברת לטיפול בכאבים, מה שהביא לעלייה כוללת בשימוש באופיואידים בשנים לאחר מכן. משנת 1999 ועד ל-2017, מתו כמעט 400,000 איש כתוצאה ממנות יתר שכללו אופיואידים. עד שנת 2020 מספר המתים הגיע ל-841 אלף. מספר הקורבנות שמתים ממנת יתר הקשורה לאופיואידים עולה בהתמדה - בשנת 2006 מתו כתוצאה מכך 18 אלף איש, ב-2017, מתו 47,000. עד שנת 2021 הוא הגיע ל-81 אלף בשנה. ובשנת 2022 כ־109 אלף מקרי מוות.

בשנת 2017 הכריזו השלטונות בארצות הברית כי משבר האופיואידים מהווה מצב חירום בריאותי. הכרזה זו הוארכה שוב באוקטובר 2021. מחקר שנערך בארצות הברית בשנת 2015 מצא שיותר משליש מהתושבים הבוגרים במדינה צרכו אופיואידים במהלך השנה החולפת, אך רובם הגדול של הצרכנים סבורים כי הם משתמשים בהן בצורה תקינה.

השימוש באופיואידיים הופך רווח יותר בקרב נשים צעירות לבנות, ורווח יותר בקרב צעירים. הבעיה נפוצה יותר באזורים כפריים יותר של ארצות הברית. כתוצאה ממשבר האופיואידים, ירדה תוחלת החיים בארצות הברית בשנים 2015–2017.

בשנת 2011, החל ממשל אובמה להתמודד עם המשבר. בשנת 2016, אישר הנשיא אובמה הקצאת משאבים נרחבת למחקר וטיפול עבור ד"ר תומאס פרידן, מנהל המרכז לבקרת מחלות, שטען כי "אמריקה מוצפת באופיואידים, ונדרשת פעולת חירום". לאחר מכן, מושלים של מספר מדינות הכריזו על מצב חירום בטיפול במצב בתוך תחומי מדינתם. ב-2017 הכריז נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, על "מלחמה במשככי כאבים" וטען: "זו מגפה עולמית, וזה דורש מאיתנו להתעמת עם המשבר על כל המורכבויות שלו. בשנה שעברה איבדנו 175 בני אדם ביום, שבעה מדי שעה כתוצאה ממנת יתר. זה גורם המוות הגדול ביותר - יותר מתאונות דרכים ורצח בנשק חם גם יחד". עד שנת 2022 שיעור התמותה עלה ל-300 אנשים ביום.

משבר האופיואידים חמור במיוחד בארצות הברית, אבל הוא מתפשט גם למדינות אחרות כולל קנדה ובריטניה.

רקע 
אופיואידים הם קבוצה של תרכובות ממכרות מאוד, הנקשרות לקולטני האופיואיד במערכת העצבים ובמקומות אחרים בגוף. אופיואידים שימשו כמשככי כאבים, בהיותם אפקטיביים מאוד בשיכוך כאבים חזקים, אך פחות יעילים בטיפול בכאבים כרוניים. תרופות אלו מהוות סכנה חמורה מאוד להתמכרות, מנת יתר, וכן השפעות ארוכות טווח נוספות כמו סבילות לתרופה ופיתוח תלות פיזית בשימוש בה. אופיואידים מכילים לרוב אופיאטיים (אופיואידים הנוצרים בטבע, כגון מורפין). עם זאת, משבר האופיואידים בארצות הברית, מתייחס לעליה בשימוש בתרופות האופיואידיות, כאשר הכוונה בדרך כלל היא לאופיואידים סינתטיים כגון פנטניל, ובעיקר לאופיואידיים סינתטיים למחצה כגון הרואין, אוקסיקודון (אוקסיקונטין, פרקוסט, אנדוסט), הידרוקודון (Hydrocodone; ) ועוד.

הפוטנטיות והזמינות הרבה של תרופות אופיואידיות, הפכו אותן לפופולריות הן בשימושים רפואיים שונים, וכן כסמים המשמשים לבילוי, הנאה, אופוריה וכדומה. ב-2018, ניתנו 168 מיליון מרשמים לתרופות אופיואידיות בארצות הברית. כאשר המשתמשים בתרופה ממשיכים לצרוך אותה מעבר להנחיות הרפואיות שקיבלו, בין אם כדי להפחית כאבים ובין אם לצורך תחושת אופוריה, יש בכך כדי להוות סמן לתחילתה של התמכרות ופיתוח תלות בתרופה האופיואידית. ב-2018 נמצא שיותר מעשרה מיליון אמריקאים השתמשו בתרופות אלו מעבר להנחיות הרפואיות, ויותר מ-47,000 אמריקאים מתו כתוצאה מכך.

גורמים 
המרכז לבקרת מחלות תיאר שלושה גלים עיקריים בהתפתחות משבר האופיואידים בארצות הברית. הגל הראשון החל בשנות ה-90, כאשר חברות תרופות המייצרות תרופות אופיואידיות, שיווקו אותן באגרסיביות כמשככי כאבים לצורך טיפול בכאבים כרוניים. באותה תקופה, ההערכות הן שבערך מאה מיליון אמריקאים סבלו מכאבים כרוניים; עם זאת, תרופות אופיואידיות היו מיועדות לטיפול בכאבים חריפים, שהיו שניים רק לטיפול בהתמודדות עם סרטן או מחלות סופניות. רופאים נמנעו ממתן מרשמים לאופיואידים, היות שלא היו ראיות התומכות ביעילות התרופות בטיפול בכאבים כרוניים. כמו כן, התרופות נחשבו לממכרות במיוחד, ורופאים חששו מביקורת על מתן מרשמים בצורה מוגזמת של אופיואידים.

מכתב קצר (Correspondence) שהתפרסם ב-1980 בירחון הרפואי של ניו אינגלנד אתגר את התפיסות הללו, וקרא לגישה ליברלית יותר ביחס לטיפול בכאבים בעזרת אופיואידים, גישה שבסופו של דבר נתמכה על ידי ארגון הבריאות העולמי. אף על פי שהמכתב דן בחולים המקבלים משככי כאבים כאשר הם מאושפזים, חברת פֶּרְדוּ פארמה השתמשה במכתב בתור תימוכין מדעיים לטענתה, לפיה אופיואידים אינם ממכרים גם לחולים שאינם מאושפזים. ד"ר הרשל ג׳יק, אחד משני הרופאים שכתב את המכתב, התחרט עליו לאחר מכן, ואמר כי לו היה יודע למה יגרום, היה נמנע מלכתוב אותו.

בשנת 1995 יצרה פרדו את האוקסיקונטין, שהיא גרסה של האופיואיד אוקסיקודון בשחרור מושהה. הביטוי "קונטין" מגיע מן המילה "continuous", מתמשך, קרי שחרור מתמשך ומבוקר כביכול של הסם אוקסיקודון (פרדו שאלה את המנגנון הזה מתרופה אחרת ששיווקה והיוותה עבורה מקור הכנסה בשם MS Contin, שהייתה מורפין בשחרור מושהה, וניתנה להקלה בכאבים לחולים במצבי קיצון). בשנות ה-90, רופאים חששו מאוד לרשום תרופות אופיאטיות למטופלים, ואלו ניתנו רק במקרים חריגים, כגון להקלה בכאבים של חולי סרטן. עם זאת, חברת פרדו מימנה מחקרים ורופאים, אשר גרסו כי ניתן להשתמש בתרופה ללא חשש מהתמכרות, בעיקר בגלל מנגנון ה-Contin, שמטרתו להביא לשחרור מושהה של התרופה. פרדו חדרה לכל מקום: לבתי ספר לרפואה, למאמרים אקדמיים ולארגונים העוסקים בכאב כמו "החברה האמריקאית לכאב".

ד"ר קורטיס רייט, שאישר את התרופה כ-"בעלת סיכון נמוך להתמכרות", עזב את רשות המזון והתרופות האמריקאית (FDA) תוך זמן קצר לאחר האישור לאוקסיקונטין, ולאחר שנתיים אף החל לעבוד בחברת פרדו, בשכר של 400,000 דולרים בשנה. נחשף כי פרדו הייתה מעורבת בתהליך האישור של אוקסיקונטין ב-FDA, ובאישור שניתן כטיפול בהתוויה כמשכך כאבים המתאים לשימוש במצבים רבים, וכי התרופה אינה מהווה סכנה להתמכרות, לאור השחרור המושהה של התרופה. על ספח התרופה, שאושר על ידי קרטיס רייט מן ה-FDA ופורסם בסופו של דבר, נכתב כי הספיגה האיטית של האוקסיקונטין "is believed to reduce the abuse liability..." ("...מאמינים כי המנגנון מפחית את הסיכון לשימוש יתר"). כלומר, המשפט נוסח בצורה עמומה מאוד ולא מחייבת, מה שלא אופייני כלל לניסוח בספח נלווה לתרופה. המשפט הזה שימש נציגי מכירות של פרדו, כדי לשכנע רופאים לרשום מרשמים לאוקסיקונטין.

חברת פרדו השקיעה בקמפיינים שיווקיים אדירים לאוקסיקונטין, שמטרתם הייתה לגרום לרופאים לרשום אוקסיקונטין למטופלים שלהם. פרדו אספה נתונים אחר רופאים שרשמו אוקסיקונטין, במטרה לאתר את אלו שנטו לרשום יותר מן הממוצע, ולנסות להשפיע עליהם לרשום כמה שיותר. רופאים שרשמו כמות גבוהה מן הממוצע כונו ברישומים של פרדו "לווייתנים" (מונח המשמש את תעשיית ההימורים כדי לכנות מהמרים כבדים). פרדו אף השיקה קמפיין וידאו פרסומי שיועד לרופאים, אשר כונה "קיבלתי את חיי בחזרה", ובו הוצגו סיפורים של שבעה מטופלים באופיואידים, שבזכותם התגברו על הכאב וקיבלו את חייהם בחזרה. ברבות הימים, שניים מתוך השבעה שהופיעו בסרטון, מתו ממנת יתר של אופיואידים. בנוסף, חברת פרדו ערכה כנסים עם הכותרת "רופאים נגד כאב", בה הזמינה רופאים להשתתף בהרצאות וסמינרים בנושא טיפול בכאבים בעזרת אופיואידים, תוך שהיא מממנת את הוצאות הלינה והטיסה. בחמש השנים הראשונות של התרופה, החברה מימנה 7,000 סמינרים מסוג זה.

שיווק התרופות בצורה ממכרת נתמך על ידי רופאים שרצו להרוויח כסף קל. מאות רופאים פתחו תחנת גלולות - מתקן לא חוקי הדומה למרפאת כאב רגילה, אך רושם באופן קבוע משככי כאבים ללא בחינה של היסטוריה רפואית, בדיקה גופנית, אבחון, ניטור רפואי או תיעוד כאשר הוא מתפקד כמרכז להפצת התרופות במטרה לגרוף רווח כלכלי על ידי יצירת התמכרות של המטופלים או כמרכז להפצת סמים. לקוחות של מתקנים אלה מקבלים בדרך כלל מרשמים רק בכסף מזומן. מתקנים אלה פעלו בערים רבות והסתייעו בשוטרים ושומרים כדי לשלוט ב"לקוחות". בחלק מהמקומות רופאים רשמו "קוקטיל" של מספר תרופות ("השילוש הקדוש") במטרה להפוך את חווית הצריכה מהנה וממכרת יותר. חלק מהלקוחות של המתקנים תפקדו כבלדרי סמים ושיווקו אותם הלאה ללקוחות אחרים. המשטרה התקשתה להתמודד עם בלדרים אלה בגלל שהיה להם מרשם להחזיק בתרופות. כמו כן מחסור בשיטות מרשם רפואי של תרופות הקשה על החקירות של ה-DEA נגד הרופאים. לפי בדיקות ב-10 בתי מרקחת, רופאה אחת מניו אורלינס רשמה מעל 180 אלף כדורי אוקסיקונטין בשנה, ולפי החשד רשמה מיליוני כדורים. בשנת 2001 היא הפקידה 2 מיליון דולר במזומן. מחוקקים מנסים להתמודד עם תחנות גלולות באמצעות מספר יוזמות חקיקה ברמת המדינה.

במידה רבה, נטען כי האוקסיקונטין, מאמצי השיווק של התרופה, והרווחים הגדולים שהרוויחה ממנה משפחת סאקלר, הם למעשה המחוללים של משבר האופיואידים בארצות הברית. משנת 1990 ועד שנת 1999, גדל מספר המרשמים לאופיואידים מ-76 מיליון בשנה, ל-116 מיליון בשנה, מה שהפך את התרופות האופיואידיות לקבוצת התרופות הנפוצה ביותר במרשמים בארצות הברית. במקביל לעלייה בנפח השימוש באופיואידים, נרשמה עלייה בבקשה להליכי גמילה מחומרים נרקוטיים, ועלייה במספר מקרי המוות הקשורים בשימוש באופיואידים. מגמה זו המחישה כיצד טיפול רפואי לגיטימי התדרדר במקרים רבים לשימוש יתר, התמכרות, מוות ומסחר לא חוקי בתרופות. עם העלייה בכמויות, החלה גם עלייה בפוטנטיות של האופיואידים. עד לשנת 2002, אחד מכל שישה מכורים לסמים בארצות הברית, קיבל מרשמים לסמים יותר חזקים ממורפין. עד לשנת 2021, היחס הזה הפך לאחד מכל שלושה. התרופות הנפוצות ביותר היו אוקסיקודון והידרוקודון.

לאחר שינוי ההרכב של אוקסיקונטין 
בשנת 2007 הפסידה פרדו לראשונה בתביעה שהוגשה נגד החברה בגין שיווק האוקסיקונטין. שלושה ממנהליה הבכירים של החברה הורשעו במסגרת הסדר טיעון שנחשב מקל, ובו שילמו קנסות בשווי 34 מיליון דולרים, וחברת פרדו הודתה בעבירה של "תיוג מטעה" ("misbranding"), ושילמה 600 מיליון דולרים כקנס. בעקבות תביעות רבות שהוגשו נגד פרדו ולחץ ציבורי נגד החברה, פרדו שינתה את הרכב הכדור אוקסיקונטין, כך שיהיה בלתי אפשרי לרסק את הכדור ולהסניף אותו או להזריק אותו לגוף, וניתן לצרוך אותו רק על ידי בליעה.

הגל השני של המשבר החל בשנת 2010, והתאפיין בעלייה בשימוש בהרואין ובמקרי מוות ממנת יתר. בין 2005 ל-2012, מספר המשתמשים בהרואין בארצות הברית עלה מ-380,000 ל-670,000. מספר מקרי המוות כתוצאה משימוש בהרואין ב-2010 עמד על 2,789, עלייה של 50% מהשנה שקדמה לה. עלייה זו שיקפה את העלייה באספקת הרואין בארצות הברית ואת הירידה במחיר הסם, מה שעודד משתמשים רבים שפיתחו תלות באופיואידים, וכן סבילות לאופיואידים, לעבור מצריכה של אופיואידים במרשם לשימוש בהרואין, כאלטרנטיבה זולה, זמינה ופוטנטית יותר. ב-2012 פרסם "ניו אינגלנד ג'ורנל אוף מדיסין" מחקר שמצא כי "76% מאלה המבקשים עזרה על רקע של התמכרות להרואין, החלו את ההתמכרות בתרופות מרשם אופיואידיות, בעיקר אוקסיקונטין".

הגל השלישי של המשבר החל בשנת 2013, ועודנו נמשך עד היום. גל זה התרחש במקביל לעלייה במקרי מוות כתוצאה מאופיואידים סינתטיים, ובפרט פנטניל שהופק בצורה לא חוקית. כתוצאה מן המבנה של מערכת הבריאות בארצות הברית, אזרחים אמריקאים רבים מקבלים את הטיפול הרפואי שלהם דרך חברות ביטוח בריאות פרטיות, אשר לרוב מעדיפות להפנות את המבוטחים לטיפול תרופתי, על חשבון מימון חלופות טיפול יקרות יותר. לפי פרופ' ג'ודית פיינברג, "מרבית הביטוחים, ובייחוד אלו של חסרי אמצעים, לא מוכנים לשלם על שום דבר מלבד כדורים". תרופות אופיואידיות במרשם ניתנות ב-40% יותר בארצות הברית מאשר מדינות מפותחות אחרות כמו גרמניה וקנדה. בעוד בשנים 2001 עד 2010 נרשמה עלייה בהתווית מרשמים לתרופות אופיואידיות, באותה תקופה גם נרשמה ירידה במתן משככי כאבים לא-אופיואידים (אספירין, איבופרופן וכדומה), אף על פי שלא נרשם שינוי מגמה כלשהו ברמת הכאב של אזרחי ארצות הברית.

כתוצאה מן המגמות המתוארות לעיל, החלו להתפרסם חוות דעת רפואיות שונות, לפיהן אין די ראיות לכך שתרופות אופיואידיות אכן מועילות בטיפול בכאבים כרוניים שלא נגרמו כתוצאה ממחלת הסרטן. החל משנת 2012, מספר המרשמים לתרופות אופיואידיות החל לרדת בכל שנה, אם כי המספרים עדיין גבוהים. ישנם עדיין 58 מרשמים לתרופות אופיואידיות על כל מאה אמריקאים (נכון לשנת 2017). המאפיינים של תחומי שיפוט בהם יש שיעורים גבוהים של מרשמים לתרופות אופיואידיות על כל תושב כוללים: ערים קטנות יחסית; ערים עם יותר רופאי שיניים ורופאים על כל תושב; ערים בהן יש אחוז גבוה יחסית של תושבים לבנים; ערים עם אחוז גבוה של אזרחים ללא ביטוח בריאות או מובטלים; ערים בהן יש שכיחות גבוהה באוכלוסייה של אנשים הסובלים מסוכרת, דלקת מפרקים או נכות.

היסטוריה

הרואין
אופיאטים כגון מורפין נמצאים בשימוש בארצות הברית החל מן המאה ה-19, והיו בשימוש בזמן מלחמת האזרחים בארצות הברית. אופיאטים נודעו אז בתור "סם פלא" אשר יכול לשמש בטיפול במגוון מחלות, לרבות הקלה בתסמיני שיעול. חברת התרופות באייר החלה לשווק הרואין בצורה מסחרית בשנת 1898. בשנות ה-20 של המאה ה-20, תכונותיו של הרואין כסם ממכר במיוחד קיבלו הכרה, ורופאים העדיפו שלא לרשום למטופליהם אופיאטים. בשנת 1924 הקונגרס העביר חוק שאסר על מכירה, ייבוא, או ייצור של הרואין .

בשנות ה-50, התמכרות להירואין הייתה נפוצה בקרב אמני ג'אז, אך לא נפוצה בחוגים אחרים, שראה בכך תופעה מאיימת. הפחד המשיך גם לשנות ה-60 וה-70, אף על פי שהייתה אז בשיח הציבורי התייחסות לקנאביס וסמים פסיכדליים, שהיו בשימוש רחב בפסטיבלים למוזיקה כגון וודסטוק.

התמכרות להרואין החלה להגיע לחדשות ולשיח הציבורי בשנות ה-70, כאשר הזמרת ג'ניס ג'ופלין מתה ממנת יתר. במהלך מלחמת וייטנאם וכן לאחריה, חיילים מכורים שבו לארצות הברית מווייטנאם, שם הרואין היה זמין ובהישג יד. ההתמכרות להרואין הפכה נפוצה בקרב משפחות עם הכנסה נמוכה באותה תקופה. בשנת 1971, הקונגרס בארצות הברית פרסם דו"ח על השימוש הנרחב של חיילים המשרתים בווייטנאם, אשר לפי ממצאיו 10%-15% מן החיילים היו מכורים להירואין. הנשיא ניקסון הכריז ששימוש בסמים הוא "אויב הציבור מספר אחד". עד לשנת 1973, היו 1.5 מקרי מוות ממנות יתר על כל מאה אלף איש.

באמצע שנות ה-80, החלה מגפת סמים נוספת של שימוש בסם קראק (שאינו אופיואיד) שהכתה בערי ארצות הברית. שיעורי המוות מקראק היו חמורים יותר משל אופיואידים, שני מקרי מוות על כל 100,000 בני אדם. עובדה זו גרמה לסגן הנשיא, ג'ורג' בוש ועוזריו דחפו למעורבות של ה-CIA והצבא, במה שמכונה "המלחמה בסמים".

שיווק מסחרי של תרופות אופיואידיות
תרופות אופיואידיות מודרניות כגון ויקודין ופרקוסט נכנסו לשוק התרופות בשנות ה-70, אולם רופאים חששו לרשום אותן למטופליהם. עד לשנות ה-80, רופאים מטפלים הונחו להימנע מלרשום אופיואידים למטופלים עקב טבעם הממכר. בינואר 1980, התפרסם מכתב בירחון הרפואי של ניו אינגלד (New England Journal of Medicine; ), אשר כותרתו הייתה "התמכרות אינה נפוצה בקרב מטופלים בתרופות נרקוטיות" (Addiction Rare in Patients Treated with Narcotics; . מכתב זה קיבל תשומת לב רבה, והביא לשינוי גישה ביחס לתרופות אופיואידיות. קבוצת חוקרים בקנדה, טענה לאחר מכן כי המכתב הזה תרם תרומה מסוימת למשבר האופיואידים. הירחון הרפואי של ניו אינגלד פרסם ב-2017 הפרכה לאותו מכתב מ-1980, וציין בעיות במתודולוגיה שלו ובמסקנותיו. מחבר המכתב המקורי, ד"ר הרשל ג'יק, טען כי הוא מעולם לא התכוון להצדיק שימוש נרחב באופיואידים.

השיווק המסחרי של אוקסיקונטין באמצע שנות ה-90, התמקד בהפחתת החשש מהתמכרות לאופיואידים. חברת פרדו, אשר קידמה את אוקסיקונטין באגרסיביות, הרוויחה משיווק של אוקסיקונטין בלבד כ-30 מיליארד דולרים לאורך השנים. פרדו אירחה למעלה מארבעים כנסי חסות במספר ערים באזור מדינות הדרום של ארצות הברית, תחת הסיסמה "שותפים נגד כאבים", ונתנה תמריצים כספיים למשווקיה בכנסים, תוך שהיא הנחתה אותם לומר כי הסכנה להתמכרות לתרופות אופיואידיות היא מתחת לאחוז אחד מן המשתמשים. ב-2016, שיעורי המוות מאופיואידים בניו המפשייר, ווירג'יניה המערבית, היה גבוה במיוחד: 30 מתים על כל מאה אלף איש בניו המפשייר, ו-40 מתים על כל מאה אלף איש בווירג'יניה המערבית.

בתחילת שנות ה-2000, לאחר חקירה מאומצת של משרד המשפטים במדינת וירג׳יניה המערבית, הוגש כתב אישום נגד פרדו ומעורבים נוספים בגין הטעיה מכוונת של הציבור בשימוש בתרופה. עם זאת, בשנת 2006 התיק נסגר בפשרה בה חברת פרדו שילמה 600 מיליון דולרים, סכום קטן ביחס לרווחים העצומים שהפיקה מן התרופה. שלושת מנהלי החברה הבכירים לא נענשו כלל, מלבד תשלום קנסות אישיים בסכומים מצטברים של מעל 30 מיליון דולרים. החברה המשיכה בשיווק של אוקסיקונטין שנים לאחר מכן. בשנים 2006–2015, מוערך כי חברות התרופות הוציאו יותר מ-900 מיליון דולרים על שתדלנות פוליטית על מנת לקדם מטרות פוליטיות שונות.

סוגי חומרים

הרואין 

4%–6% מקרב אלו העושים שימוש יתר באופיואידים, פונים לעבר שימוש בהירואין. 80% מן המכורים להרואין בארצות הברית, החלו להשתמש בהרואין עקב השימוש באופיואידים. הסיבה לכך שרבים עוברים מאופיואידים להרואין, היא שהרואין מהווה חלופה זולה וזמינה יותר למשתמשים רבים מאשר אופיואידים. בתחילה אנשים מתמכרים לתרופות שהם מקבלים במרשם רופא ולאחר שאינם מסוגלים להשיג תרופות אלה הם עוברים לקבל הרואין או סמים אחרים ברחוב. נשים מצויות בסיכון גבוה יותר למנת יתר של הרואין מאשר גברים.

השימוש בהרואין גובר עם השנים: הערכות הן ש-374,000 אמריקאים השתמשו בהרואין בשנים 2002–2005. ב-2014 לעומת זאת, הערכות הן שלמעלה מחצי מיליון אמריקאים היו מכורים להרואין. ב-2016, קרוב למיליון אמריקאים דיווחו על שימוש בהרואין.

אוקסיקודון 

אוקסיקודון הוא האופיואיד הנפוץ ביותר לשימוש פסיכואקטיבי בארצות הברית. נכון לשנת 2018, העריכו במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית כי 11 מיליון אמריקאים בשנה עושים שימוש לא-רפואי באוקסיקודון.

אוקסיקודון הוצג לראשונה בשוק האמריקאי במאי 1939. בשנת 1995 אושרה לשימוש והושקה בארצות הברית התרופה אוקסיקונטין, המיוחדת בכך שהיא משתמשת בשחרור מושהה של אוקסיקודון, על ידי חברת פרדו שבבעלות משפחת סאקלר. נטען כי במידה רבה, האוקסיקונטין הוא המחולל של משבר האופיואידים בארצות הברית. חברת פרדו מימנה מחקרים ורופאים שטענו כי ניתן להשתמש בתרופה ללא חשש מהתמכרות במגוון רחב של מחלות. עם זאת, במהרה גילו המשתמשים כי ניתן לרסק את הטבליות המיועדות לשחרור מושהה, ואז לשאוף ואף להזריק את החומר לצורך קבלת תחושה הדומה למורפין. למעשה, אפילו במחקרים פרטיים שערכה פרדו בעצמה, נמצא כי ניתן להפיק ללא קושי אוקסיקודון מן הטבליות של אוקסיקונטין.

הביקוש לאוקסיקונטין בקרב משתמשי סמים היה אדיר: התובע המחוזי של מחוז מזרח קנטאקי, ג׳וזף פמולארו, אמר כי האוקסיקונטין התפשט במדינתו כמו "ארבה", וכן כי "אפשר להשאיר שקית מלאה קוקאין ברחוב ואף אחד לא ייגע בה, אבל תשימו כדור של אוקסיקונטין בתוך רכב משוריין, ומישהו יפוצץ את הרכב כדי לקחת את האוקסיקונטין". אותו פמולארו אגב, נשכר לעבודה על ידי חברת פרדו מעט לאחר מכן.

בשנת 2007, שילמה פרדו 600 מיליון דולרים בקנסות, לאחר שנתבעה בגין פרסומן של טענות שגויות לגבי הסיכונים הכרוכים באוקסיקונטין. ב-2010, שינתה פרדו את הנוסחה של אוקסיקונטין, כך שיהיה קשה במיוחד להפיק אוקסיקודון מן הטבליות של אוקסיקונטין. מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) אישר שינוי של הסיווג של התרופה, כעמידה יותר בפני התמכרות מן הגרסה הקודמת, אשר אפשרה 'לפרוץ' בקלות את מנגנון השחרור המושהה (ה-'Contin') של אוקסיקודון. לאחר מכן, ירד השימוש באוקסיקונטין.

ביוני 2017, דרש ה-FDA מיצרני התרופה Opana ER (אוקסימורפון, Oxymorphone; ) להפסיק לשווק אותה, היות שהסיכונים והנזקים הנובעים מתכונותיה הממכרות, עולים על התועלת הרפואית שיש בתרופה.

הידרוקודון 
הידרוקודון (Hydrocodone) היא התרופה האופיואידית השנייה בשכיחותה מבין התרופות האופיואידיות אשר ניתנו במרשם כמשככי כאבים, ואחת מן התרופות היותר ממכרות. בשנת 2011, הגיעו 97,000 מטופלים לחדרי מיון עקב שימוש יתר או שימוש לא רפואי בתרופה. בשנת 2012, מנהל המזון והתרופות האמריקאי אישר שינוי של הסיווג של התרופה, כעמידה בפני התמכרות, והכיר בפוטנציאל הממכר של התרופה. הידרוקון משווקת תחת מותגים שונים, כגון נורקו (Norco) לורתאב (Lortab) וויקודין (Vicodin). הידרוקודון משולבת לעיתים גם בתרופות שאינן אופיואידיות, אפילו בסירופ נגד שיעול.

ישנם נתונים סטטיסטיים לפיהם הידרוקודון מדורגת 4 בדירוג התרופות בהן נעשה שימוש-יתר בארצות הברית, ואחראית ליותר מ-40% ממקרי החירום הרפואיים אשר נגרמו על רקע אופיואידים. הידרוקודון הייתה תרופת המרשם האופיואידית הנפוצה ביותר בשנים 2007–2015, ו-98% מכל ההידרוקודון בו נעשה שימוש בכל העולם, נצרך בארצות הברית.

פנטניל 

פנטניל הוא משכך כאבים מסוג אופיואיד סינתטי, החזק פי 50–100 יותר ממורפין, ופי 30–50 חזק יותר מהרואין. גם כמות קטנה בשיעור של 2 מ"ג של פנטניל יכולה לגרום למוות. למעשה, הפנטניל כל כך חזק, שבארצות הברית נרשמו מקרים בהם שוטרים או פרמדיקים הגיעו לזירת אירוע לטפל באדם שצרך מנת יתר של פנטניל, והגיעו למצב של מנת יתר בעצמם, כתוצאה מכך שנגעו או שאפו כמות מזערית של פנטניל בטעות. כתוצאה מכך, המנהל לאכיפת הסמים בארצות הברית, הוציא הנחיה לפיה שוטרים לא יבצעו בדיקה לזיהוי חומר הסם במקום הזירה כאשר יש חשש כי מדובר בפנטניל, אלא לאסוף דגימות אטומות ולשלוח לבדיקה במעבדה.

בשנת 2016, עלה מספר מקרי המוות כתוצאה מפנטניל בארצות הברית בשיעור של 540% (ביחס ל-2015). עליה זו של מקרי מוות כתוצאה מפנטניל ב-2016, היוותה כמעט את כל העלייה שנרשמה אותה שנה כתוצאה ממנת יתר בארצות הברית. פנטניל מהול בהרואין היווה בעיה חמורה במספר ערים גדולות בארצות הברית, לרבות פילדלפיה, דטרויט ושיקגו. אלו הצורכים פנטניל מהול בהרואין מצויים בסכנה מוגברת למנת יתר, היות שהם צורכים סם חזק יותר מכפי שהתכוונו. הסם היווה גורם לעלייה במקרי המוות בקרב משתמשי הרואין ומשככי כאבים במרשם, וכן הפך שכיח יותר יותר. הזמר פרינס הוא מקרה המוות הידוע ביותר כתוצאה משימוש בפנטניל.

לפי המרכז לבקרת מחלות ומניעתן, ההערכה היא שמקרי המוות הקשורים באופיאטים מצויים בהערכת חסר, בין היתר היות שמקרי מוות הקשורים בשימוש של אופיואידים סינתטיים כמשככי כאבים אינם נמנים בספירה זו. לפי המרכז לבקרת מחלות, חלק ניכר מן העלייה הדרמטית במספר מקרי המוות הקשורים באופיואידים בארצות הברית, קשור בייצור לא חוקי של פנטניל.

מקרים של מנת יתר כתוצאה מפנטניל, תרמו רבות לנזקים הרבים שנגרמו במשבר האופיואידים בארצות הברית. בניו המפשייר, שני שלישים ממקרי המוות כתוצאה מסמים היו עקב שימוש בפנטניל, ומרביתם לא היו מודעים לכך שהם צרכו פנטניל. ב-2017, התרחשה הצטברות של מקרי מוות רבים כתוצאה מפנטניל, כאשר משתמשים רבים רכשו פנטניל מסוחרי סמים מתוך מחשבה כי מדובר בזנקס.

ב-2012, חברת תרופות בשם אינסיס (Insys Therapeutics; אנ׳ ) יצרה תרופה מבוססת פנטנטיל בשם סאבסיס לטיפול בכאבים מתפרצים של חולי סרטן. עם זאת, חברת אינסיס שיחדה רופאים שיירשמו את התרופה לחולים רבים כטיפול כמשכך כאבים, גם לא על רקע סרטני כלל. החברה אף הונתה חברות ביטוח בשם הרופאים, תוך שנציגי החברה התחזו לעובדים במרפאות מטעם הרופאים, והטעו את חברות הביטוח לגבי המצב הרפואי האמיתי של המטופלים, על מנת לגרום לחברות הביטוח לאשר את המימון של השימוש בתרופה. לאחר חשיפת התרמית, החברה הגישה בקשה לפשיטת רגל, ומייסד החברה, ג׳ון קאפור, בנוסף למנהלים בכירים נוספים בחברה, קיבלו עונשי מאסר. קאפור הוא המנהל הבכיר ביותר בתעשיית התרופות שהורשע וקיבל עונש מאסר בפועל בגין חלקו במשבר האופיואידים.

תביעות והסדרים משפטיים 
כנגד מספר חברות תרופות מרכזיות המייצרות תרופות אופיואידיות, הוגשו תביעות ייצוגיות בהיקפים גדולים, ונוהלו הליכים משפטיים שונים. להלן כמה דוגמאות:
 חברת פרדו פארמה הגיעה להסדר עם מספר מדינות וקהילות בארצות הברית על חלקה בגרימת משבר האופיואידים בסכום של 8.3 מיליארד דולרים. המשפחה מאחורי חברת פרדו, משפחת סאקלר, הואשמה ציבורית אישית באחריות למשבר (ראו פירוט בערך). עם זאת, החברה הגישה בקשה לפשיטת רגל בעקבות התביעות הרבות.
 חברת טבע הישראלית נתבעה גם היא, בין היתר הודות לרכישתה של אקטוויס, ששיווקה גם היא תרופות אופיואידיות. ב-2019 הגיעה להסכם פשרה אשר טרם נחתם בסכום השווה ל-23.5 מיליארד דולרים.
 לאחר פרסום הדוחות הרבעוניים לרבעון הראשון לשנת 2022 מנכל החברה קאר שולץ הודיע כי הוא צופה הסדר פשרה מלא עם כלל המדינות בארצות הברית עד לסוף שנת 2022. עוד ציין המנכל בשיחתו עם המשקיעים כי הוא צופה את עלות ההסדר לחברה בשיעור כולל של כ-15 עד 17 מיליארד דולר.
 כנגד חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון נפסק בבית משפט כי עליה לשלם של 572 מיליון דולר באוקלהומה. הסכום הופחת לאחר מכן ל-465 מיליון דולר, ובנובמבר 2021 הפך בית המשפט העליון של אוקלהומה את פסק הדין וקבע שחוקי המטרד לציבור במדינה אינם כוללים מטרד מצד חברות יצור, הפצה, שיווק או מכירה. בהליך אחר, ג׳ונסון אנד ג׳ונסון, טבע וחברות נוספות נתבעו בתובענה ייצוגית ענקית שהוגשה על ידי מספר מדינות ומחוזות בהם לא הושגה פשרה, בסכום של חמישים מיליארד דולרים. ביולי 2021 נקבע בהסדר פשרה שחברת ג׳ונסון אנד ג׳ונסון ושלוש חברות הפצה ישלמו קנס בסך 26 מיליארד דולר.
 חברת אינסיס ששיווקה פנטניל מסוכן על ידי הונאת ביטוח ושוחד לרופאים על מנת שירשמו את התרופה, פשטה רגל ומנהליה נכנסו לכלא.
 חברת הייעוץ מקינזי ושות' ייעצה לפרדו פארמה. בפברואר 2021 הסכימה מקינזי לשלם 573 מיליון דולר כדי ליישב אישומים נגדה על רקע סיועה לפרדו ללבות את מגפת ההתמכרות לאופיואידים בארצות הברית. מקינזי הגיעה להסכם עם יועצים משפטיים של 47 מדינות וטריטוריות בתוך ארצות הברית, לאחר שתביעות נגדה חשפו מסמכים רבים שהוכיחו כי ייעצה לפרדו כיצד לשווק את האוקסיקונטין, וסייעה לה לבלום מאמצים של סוכני אכיפה להפחית את השימוש באופיואידים. בנוסף, שימשה מקינזי כחלק מצוות שבחן איך לסתור את המסרים הרגשיים של אמהות שילדיהם מתו ממנת יתר מהתרופה.

השלכות כלכליות
לפי מחקר משנת 2011, העלות הכלכלית של שימוש באופיואידים בעלי מרשם שלא לצורך רפואי עלתה 53 מיליארד דולר בשנת 2006 לבדה. מתוך סכום זה 42 מיליארד (79%) נבע מאובדן בפריון העבודה, 8.2% מיליארד (15%) על עלויות למערכת המשפט והאכיפה, 2.2$ מיליארד (4%) לעלויות לטיפול במכורי ו-994 מיליון דולר לסיבוכים רפואיים (2%). עם זאת מדובר בהערכת חסר, היות המחקר לא כלל נזקים שנגרמו עקב פגיעה באיכות החיים או אובדן החיים למכורים ולמשפחותיהם.

מחקר של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) מצא כי נזקי משבר האפיאודים גרמו לנזקים כלכלים בגובה של 1.2 טריליון דולר בשנת 2017 לבדה. רוב הנזק הכלכלי נבע מפגיעה באיכות החיים עקב הפרעות לתפקוד בגלל האופיואידים או אובדן חיים עקב מנות יתר של אופיואידים.

בשנת 2022 פרסמה הוועדה הכלכלית המשותפת של הקונגרס האמריקני (JEC) ניתוח על בסיס שיטות המחקר של - CDC, לפיו בשנת 2020 מגפת האופיואידים עלתה לארצות הברית סכום של כמעט 1.5 טריליון דולר, עלייה של 37% בעלות לעומת-2017.

קישורים חיצוניים 

 
 ב-2022 הופקה סדרת דרמה Dopesick  המגוללת את החקירה סביב משפחת סאקלר וחברת פרדו לאור פרשת האוקסיקונטין.
 כך הפכו משככי הכאבים לגורם המוות מס' 1 בארצות הברית

הערות שוליים 

ארצות הברית: בריאות ורפואה
התמכרות
מגפת האופיואידים