התורה חסה על ממונם של ישראל

התורה חסה על ממונם של ישראל הוא עיקרון הלכתי הקובע כי במקרה של הפסד ממון מרובה, אפשר במקרים מסוימים להקל בהלכה. מפני ש"אין ראוי לחכם להתחסד ולחזר אחר החומרות יותר מדאי אלא יחוס על ממונן של ישראל".

מקור 
מקור העיקרון הוא בתורה בפרשת מצורע על נגעי בתים: . את ההוכחה מבאר רש"י: 

המדרש לומד עיקרון זה מפסוק אחר: . מכאן שחסים גם על ממונם (צאנם - בעירם).

לימוד נוסף הוא מ. מכאן שחסים על ממונם ונותנים להם למכור לנכרי.

לימוד רביעי הוא מזה שחלב נבלה וטרפה מותרים בהנאה אף על פי שאסורים באכילה. .

בהלכה 
 על פי עיקרון זה מסביר התלמוד בבלי את המשנה הקובעת ששופר לתקיעת תעניות נעשה בציפוי כסף (הזול) ולא בציפוי זהב (היקר). עם זאת מסייג התלמוד וכותב שכבוד יום טוב עדיף מעיקרון זה ולכן בו כן עושים שופר בציפוי זהב.
 את הקלפי (תיבה) בה ערך הכהן גדול גורל בין שני השעירים ביום הכיפורים בבית המקדש עשו מעץ, ולא מכסף או זהב מכח העיקרון "התורה חסה על ממונם של ישראל".
 במשנה מובא שהמחתה שבה היה הכהן חותה את הגחלים ממערכה שנייה של קטורת להכניסם על המזבח הפנימי של קטורת שחרית וערבית לא הייתה של זהב אלא של כסף, כי התורה חסה על ממונם של ישראל.

מול שיקולים אחרים 
 העיקרון של התורה חסה על ממונם של ישראל נדחה מול כבוד יום טוב. אמנם קלפי של גורל אינו נחשב כבוד יום טוב מפני שהוא רק מכשיר קרבן ואינו מהתורה.
 קיימת שיטה בתלמוד בבלי שעקרון "התורה חסה על ממונם של ישראל" נדחה מול העיקרון בכלי שרת בית המקדש של .
 העיקרון של התורה חסה על ממונם של ישראל נדחה מול איסור מהתורה, כאכילת נבלות.

קישורים חיצוניים 
 התורה חסה על ממונם של ישראל, אנציקלופדיה יהודית דעת.
 התורה חסה על ממונם של ישראל, מחלקי המים.
 יוסי צוראל, "אין עניות במקום עשירות" לעומת "התורה חסה על ממונם של ישראל", עלון שבות 91

הערות שוליים 

כללים ועקרונות בהלכה
אמרות חז"ל