עתיל

עַתִּ֫יל (בערבית: عتيل) היא עיירה פלסטינית בנפת טול כרם במזרח יהודה ושומרון, כ-12 ק"מ צפונית מזרחית לטולכרם , בגובה 100 מטר מעל פני הים,

ההרים המקיפים את העיירה כוללים את הרי נבהאן, עבורה, אסאד ושחאדה.

מקור השם 
אדם זרטל מציע כי מקור שם הכפר במילה העברית תל בהטיה כלשהי, כפי שמופיעה הן במקרא והן בחרסי שומרון כדי לציין שמות מקומות.

היסטוריה
שרידי כלי חרס נמצאו בסביבת המקום מהתקופות הברונזה התיכונה, הברזל, הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית והמוסלמית. בנוסף על כך, נמצאו רצפות פסיפס ופירי עמודים מכנסייה, יחד עם בורות שנחפרו בסלע. כמו כן נמצאו מספר מערות.

הכפר נזכר בקונטינואטיו של הכרוניקה של אבו אל-פתח, ולפי מילכה לוי-רובין, אזכור זה מלמד כי במקום היה ישוב שומרוני חשוב.

בשנת 1179 המקום הוזכר במקורות הצלבניים בשם "אזאתיל". במרץ 1265, כאשר העניק הסולטן ביברס לקציניו אדמות, הוא העניק את עתיל "לאטבק פאריס אלדין אוקטאי אל-סאלחי".

עתיל (כמו שאר ארץ ישראל) נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1517. במפקד האוכלוסין של שנת 1596 הוא היה חלק ממחוז המשנה (נאחיה) ג'בל סאמי שהיה תחת הנהלת מחוז (ליוואא') שכם. במקום התקיימו 59 משקי בית, כולם של מוסלמים, כשרובם עסקו בחקלאות. התושבים שילמו בסך הכל 14,872 אקצ׳ה בשנה לשלטונות העות׳מאניים על חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית וכן את מס הג'יזיה.

בשנת 1882 הקרן לחקר ארץ ישראל פרסמה את מפת הקרן לחקר ארץ ישראל, שתיארה את המקום כממוקם על גבעה בשולי המישור, ומוקף חורשה קטנה של עצי זית, ונהנה על ידי מי בורות.

בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית עתיל מנתה כ-2,650 תושבים מוסלמים ושטחה השתרע על 7,337 דונם. 4,011 דונם היו מטעים וקרקע להשקיה, 2,527 שימשו לגידול דגנים שונים, ואילו 86 דונם היו אדמות בנויות.

אוכלוסיה 

מוצאם של חלק מאנשי הכפר הוא מצרי (ככל הנראה ממצרים העליונה). הדעות חלוקות לגבי זמן הגעתם, חלק טוענים שהגיעו במאה השתים עשרה, וחלק טוענים שהגיעו במהלך המערכה של מחמד עלי פאשה ובנו איברהים נגד האימפריה העות'מאנית בשנת שנת 1833. רוב המגיעים ממצרים קיבלו את הכינוי "אל-מצרווה", (כלומר המצרִים) ויש משפחות ששומרות על השם הזה עד היום, אך בפועל מדובר בענפים של משפחת שָלָבִּי.

ארכאולוגיה 
הארכאולוג זרטל סקר את הכפר במסגרת סקר הר מנשה ומצא בו חרסים מן התקופה הברונזה התיכונה (10%), הברזל (א': 10%, ב': 5%), הפרסית (5%), ההלניסטית (5%), הרומית (מוקדמת: 5%, מאוחרת: 10%), הביזנטית (10%), המוסלמית המוקדמת (10%), ימי הביניים (10%), התקופה העות'מאנית (10%) והתקופה המודרנית (10%).

זרטל ציין כי הכפר יושב בחלקו על תל גדול שהיה מיושב כמעט ברציפות מלאה מתקופת הברונזה עד ימינו.

אדמות, חקלאות ומים 
שטח הכפר הוא 7.337 דונם מתוכם 7,319 דונם אדמות פרטיות ו-18 דונם מושע.

אספקת המים נשענה בעבר על בארות ארטזיות וכן בורות איסוף מי גשם בבתים. החל מ-2015 האספקה מסודרת בצנרת ממיכל מים בנפח של 1,000 קו"ב.

בריאות 
בנוסף לכמה מרפאות, פועל בעתיל בית חולים שנבנה בתרומות של תושבי העיירה והאזור וכן תרומות של ארגונים בינ"ל - לא ממשלתיים (.N.G.O). בית החולים פועל בשיתוף אוניברסיטת אל נג'אח בשכם. מאז 2021 הוא נחשב כבית חולים ממשלתי פלסטיני.

מוסדות דת ומקומות קדושים 

 בעתיל ישנם שבעה מסגדים.
 שני בתי מדרש (זאווייה) - סופיים. אחד מהם היה הקדש סופי ריפאייה (الرفاعية) וכיום הוא אולם תפילה, והזאוויה השנייה מיועדת לסופים - חסידי של השייח' אל-קוואסמי אל-חלילי (الشيخ القواسمي الخليلي), מהאסכולה החלותית - الطريقة الخلوتية) .
 מקאם שבו קבור מי שהיה הקאדי של צפון הארץ (ישב בצפת) - אחמד אבו זורייק אל-אטלי אל-ריפעי אל-חוסייני. "שריף אבו זוריק" שנפטר בהיותו בביקור בעתיל בשנת 844 ונקבר במקום.
 קברו של חאפז אל-עלי (אין פרטים).

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

נפת טולכרם
הרשות הפלסטינית: יישובים
יישובים שומרוניים לשעבר