דמוקרטיה לא ליברלית

דמוקרטיה לא ליברלית או דמוקרטיה א-ליברלית (באנגלית: Illiberal democracy) הוא מונח המתאר משטר סמכותני שבו נערכות בחירות, אולם לאזרחים במדינה אין חירויות אזרחיות בסיסיות, שלא כמו ב"דמוקרטיה מהותית". המונח זכה לפופולריות בזכות מאמר מאת פריד זקריה משנת 1997, כמונח ביקורתי לתיאור תופעת היחלשות ההגנה על זכויות אדם בסיסיות במדינות שבעבר נחשבו דמוקרטיות, בניגוד לחזון "קץ ההיסטוריה" האופטימי של פרנסיס פוקויאמה.

ישנן מדינות רבות שאינן ניתנות לסיווג ברור בין מדינות "חופשיות" ל"לא חופשיות", ונמצאות על הטווח בין דמוקרטיה לבין אנטי-דמוקרטיה. ישנם תאורטיקנים הטוענים כי דמוקרטיה לא ליברלית היא לא דמוקרטית מיסודה ולכן מעדיפים מונחים כגון "אוטוריטריזם", "אוטוקרטיה אלקטורלית", "סמכותנות אלקטורלית", "סמכותנות תחרותית", "לֶגָלִיזְם סמכותני", או "סמכותנות רכה". בדומה לכך, ההיסטוריון הישראלי יעקב טלמון טבע כבר בשנות החמישים את המונח "דמוקרטיה טוטליטרית" לתיאור מדינות שהן בעלות הליכים דמוקרטיים, אך מונעות פלורליזם.

שליטי דמוקרטיות לא ליברליות עשויים להתעלם או לעקוף מגבלות חוקתיות בכוחם, ולהוביל הלכה למעשה ל"הפיכה עצמית". מנהיגם אלו גם נוטים להתעלם מרצון המיעוט, מה שהופך את הדמוקרטיה לבלתי ליברלית. בחירות בדמוקרטיה לא ליברלית לעיתים קרובות עוברות מניפולציה כלשהי, ומשמשות כדי להכשיר את השליטים, ולא כדי לבחור את המנהיגים וקובעי המדיניות במדינה בפועל. מדינה בעלת סממנים דמוקרטיים לכאורה הפוגעת בשוויון בין האזרחים ובזכויות האדם קרויה דמוקרטיה חלולה.

ביקורת 
הפילוסוף הגרמני יאן-ורנר מולר, מומחה למשטרים דמוקרטיים מאוניברסיטת פרינסטון, טוען כי דמוקרטיה לא ליברלית היא בגדר סתירה וכי לא תיתכן דמוקרטיה מודרנית שתגביל את "חופש הדיבור וההתאספות, את הפלורליזם בתקשורת או את ההגנה על מיעוטים". מולר כותב כי בעוד המונח שימש במקור כלי לביקורת, פוליטיקאים פופוליסטים אימצו אותו כמייצג אידאולוגיה לגיטימית לכאורה.

שלמה אבינרי כתב במאמר משנת 2018 כי:

דוגמאות בולטות של דמוקרטיות לא ליברליות
  אלבניה מאז 1997
  רוסיה מאז 2000 תחת ולדימיר פוטין (גם תחת דמיטרי מדבדב)
  הונגריה מאז 2010 תחת ויקטור אורבן
  טורקיה מאז 2014 תחת רג'פ טאיפ ארדואן
  פולין מאז 2015 תחת אנדז'יי דודה
  הפיליפינים מאז 2016 תחת רודריגו דוטרטה ופרדיננד מרקוס ג'וניור
  הרפובליקה הדומיניקנית 1979–1980 ו-1984–1999
  פרו 1980–1991 ו-2001–2004
  ארגנטינה 1983, 1990–2000, 2001
  בוליביה 1983–2004
  אקוודור 1985–1987, 1991–1995, 2001–2004
  ונצואלה 1989–1998
  ברזיל 1990–2004
  בוסניה והרצגובינה תחת אלייה איזטבגוביץ' 1990–1995
  בולגריה עד 2001
  מקדוניה הצפונית 1991–2006
  אוקראינה תחת ליאוניד קרבצ'וק וליאוניד קוצ'מה 1991–2004, 2006
  רומניה תחת יון איליסקו 1992–1995
  קרואטיה תחת פרניו טוג'מן 1992–1999
  מונטנגרו תחת מילו ג'וקאנוביץ' 2006–2023
  סרביה תחת סלובודן מילושביץ' 1993–2002
  סלובקיה תחת ולדימיר מצ'יאר 1993 ו-1996–1997
  גואטמלה 1996–2004

ראו גם 
 דמוקרטיה חלולה
 דמוקרטיה ליברלית
 דמוקרטיה טוטליטרית
 משטר סמכותני

לקריאה נוספת
 קים ליין שפלי, רודנות בחסות החוק, מאנגלית: מיטל שרון, הוצאת תלם, תשפ"ג 2023

 Bell, Daniel; Brown, David, and Jayasuriya, Kanishka (1995). Towards Illiberal Democracy in Pacific Asia, St. Martin's Press, .

 Thomas, Nicholas (1999). Democracy Denied: Identity, Civil Society, and Illiberal Democracy in Hong Kong, Ashgate, .
 Welsh, Jennifer (2016). "Chapter 4: The Return of Cold War". The Return of History: Conflict, Migration, and Geopolitics in the Twenty-First Century. House of Anansi Press. .
 Zakaria, Fareed (2007). The Future of Freedom: Illiberal Democracy at Home and Abroad, W. W. Norton & Company, .
 Mounk, Yascha (2018) The People vs. Democracy: Why Our Freedom Is in Danger and How to Save It. Harvard University Press

קישורים חיצוניים
 יאן-ורנר מולר, "דמוקרטיה לא-ליברלית? אין דבר כזה", תרגום: יניב פרקש, באתר הזמן הזה, נובמבר 2018
 
 
 אורן נהרי,  דמוקרטיות נופלות מהר | כתבה ראשונה בסדרה: המקרה של הדמוקרטיות פולין והונגריה באתר ליברל, 15 באוקטובר 2021
 אפרים פודוקסיק, 
 Fareed Zakaria, The Rise of Illiberal Democracy, Foreign Affairs Vol. 76, No. 6 (Nov. - Dec., 1997)
 Yascha Mounk, 
 Michael Sandel,

ביאורים

הערות שוליים 

דמוקרטיה
ליברליזם
שיטות ממשל
מדע המדינה