יחסי טאיוואן–קוריאה הדרומית

ממשלת הרפובליקה הסינית הכירה היווצרות של הממשלה הזמנית של הרפובליקה של קוריאה ב-13 באפריל 1919, כאחד המשתתפים בועידת קהיר, אשר הביאו להצהרת קהיר. אחת המטרות העיקריות של הצהרת קהיר הייתה ליצור קוריאה עצמאית, נקייה משלטון קולוניאלי יפני. היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים בין ממשלת הרפובליקה של קוריאה והרפובליקה הסינית החלו בשנת 1948, ממש לאחר ייסודה של הרפובליקה הראשונה. לאחר מלחמת האזרחים הסינית בשנת 1949, המשיכה קוריאה הדרומית את היחסים עם טאיוואן, שגם בעבר היה האי בשליטת יפן.

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות הופסקו ב-23 באוגוסט 1992, ואחריהם הכירה קוריאה הדרומית ברפובליקה העממית של סין (סין הקומוניסטית) ונוצרה הכרה דו-צדדית ביניהן. אך זמן קצר לאחר מכן, היחסים בין קוריאה הדרומית לטאיוואן התחדשו בשנת 1993 במסגרת "הסכם המסגרת ליחסים חדשים". בירת טאיוואן, טאיפיי היא עיר תאומה של סיאול. לשתי המדינות יש יחסים חזקים שאינם דיפלומטיים. קוריאה הדרומית שלחה אנשי צבא באימון הלוחמה הפוליטית במכללת פו הסינג קאנג.

עצמאות קוריאה הדרומית ומלחמת קוריאה 
לאחר חלוקת קוריאה, שסיימה את 35 שנות השליטה היפנית, נמשכה תקופת של כיבוש אמריקני זמני בדרום. הבחירות הכלליות הראשונות בבחירות לאספה החוקתית בקוריאה הדרומית בשנת 1948 ייסדו את הרפובליקה הראשונה בפיקוח האומות המאוחדות. הרפובליקה הסינית הכירה בממשלת קוריאה החוקתית בחלקו הדרומי של חצי האי הקוריאני ופתחה שגרירות במיונגדונג שבסיאול ב-4 בינואר 1949, ארבעה חודשים לאחר הקמתה של הרפובליקה של קוריאה.

הרפובליקה העממית של סין נוסדה בשנת 1949 בעקבות מלחמת האזרחים הסינית, אולם קוריאה הדרומית קיימה יחסים עם הרפובליקה הסינית, שממשלתה עברה להתגורר בטאיוואן, לשעבר מחוז צ'ינג שהיה לפני פחות מ-50 שנה תחת קולוניאליסטי יפני בשנים 1895–1945.

האו"ם גינה את התוקפנות הצבאית של קוריאה הצפונית נגד קוריאה הדרומית בהחלטת מועצת הביטחון של האו"ם 82 והחלטת מועצת הביטחון של האו"ם 84. טאיוואן הצביעה בעד שתי ההחלטות של האו"ם. במהלך מלחמת קוריאה, הטאיוואן העניקה סיוע חומרי לקוריאה הדרומית, במקביל, הרפובליקה העממית של סין שלחה לוחמים לקוריאה הצפונית כתמיכה מצבא המתנדבים העממי.

דיפלומטית המלחמה הקרה 

הן ממלשת קוריאה הדרומית, הן ממשלת טאיוואן התנגדו לסוציאליזם, בניגוד לקוריאה הצפונית והרפובליקה העממית של סין. שתי המדינות לא הכירו או קיימו יחסים דיפלומטיים עם ממשלות קוריאה הצפונית וסין הקומוניסטית. קוריאה הדרומית כינתה את סין כ"סין הקומוניסטית"(중공, 中共), ואת טאיוואן כ"סין הלאומנית" (국부 중국, 國 府 中國; לפני שנות ה-60) או "סין החופשית" (자유 중국, 自由 中國; אחרי שנות ה-70). ממשלת טאיוואן ראתה בממשלת קוריאה הדרומית בתור ממשלתה הלגיטימית היחידה בחצי האי הקוריאני.

הנשיא פאק צ'ונג-הי ביקר בטאיפיי בביקור ממלכתי בפברואר 1966, בו הביע סולידריות עם הטאיוואן ודרום וייטנאם, והצהיר כי "איננו שוברי גלים המגנים באופן פסיבי על הנמל מפני גלים מהלכים. אנחנו לא עומדים במקום רק כדי להישחק בהדרגה על ידי גלי הקומוניזם".

ניתוק היחסים הדיפלומטיים 
הרפובליקה השישית של קוריאה הדרומית קידמה את הנס בנהר האן לכלכלתה ונקטה בדיפלומטיה פייסנית יותר כלפי האומות הקומוניסטיות (כולל בניית יסוד היחסים הבין-קוריאניים וקבלת הדו-קיום עם קוריאה הצפונית באמצעות כניסה לאומות המאוחדות בתור "קוריאה הדרומית"). סיאול אירחה גם את אולימפיאדת הקיץ 1988. השאיפה הפוליטית הבאה של הנשיא נו טה-וו הייתה להתחיל ביישום פוליטיקה ריאלית עם המדינות השכנות בצפון-מזרח אסיה. התרחקותה של קוריאה הדרומית ממדיניות חוץ אנטי-קומוניסטית לשיפור היחסים עם מדינות קומוניסטיות סמוכות הביאה להידרדרות היחסים עם טאיוואן. שינוי זה הונהג כדי לפייס את קוריאה הצפונית ולהקל על החרדה הפוליטית ולרכך את המתח הצבאי בחצי האי הקוריאני. קוריאה הדרומית קיוותה לאפשרות של איחוד של שלווה בחצי האי הקוריאני. עם תחילת הנורמליזציה עם מדינות קומוניסטיות, העבירה קוריאה הדרומית את הכרתה הדיפלומטית מטאיוואן לסין הקומוניסטית והחרימה את רכושה של שגרירות טאיוואן והעבירה אותו לרפובליקה העממית של סין. טייוואן חברה בברית זכויות הקניין. ב-17 בספטמבר 1991 חזרה בה סין מהתנגדותה לחברות קוריאה הדרומית באו"ם. קוריאה הדרומית הייתה המדינה האסיאתית האחרונה שהיו לה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם טאיוואן.

כלכלה 
היקף הסחר השנתי בין קוריאה הדרומית לטייוואן הוא סביב 30 מיליארד דולר, ומוצרי מוליכים למחצה היו הפריט הגדול ביותר בסחר בשנים האחרונות. נכון לאפריל 2016, סך ההשקעות ההדדיות בין שני הצדדים הגיע לכ-2.4 מיליארד דולר בתחומים כמו תקשורת, מוצרי צריכה, פיננסים, טכנולוגיות מידע, ברזל, רפואה, מתכת, ניירות ערך ומוליכים למחצה.

טיסות בין קוריאה הדרומית לטאיוואן 
לאחר הכרת סיאול בממשלת סין שבבייג'ינג, הופסקו טיסות מסחריות ישירות בין סיאול לטאיפיי המופעלות על ידי חברות תעופה דרום-קוריאניות וטאיוואניות. אולם חברות התעופה קת'אי פסיפיק (של הונג קונג) ותאילנד איירווייז (של תאילנד) הפעילו את המסלול כמגזר חופש חמישי. צמצום הטיסות הסדירות גרם לירידה במספר התיירים מטאיוואן מכ-420,000 בשנת 1992 לכ-200,000 בשנת 1993, והתאוששות חלקית בלבד לכ-360,000 עד 2003.

ב-1 בספטמבר 2004 חתמו נציגים בלתי רשמיים של שתי המדינות מ"הנציגות הקוריאנית בטאיפיי" ומ"נציגות טאיפיי בקוריאה" על הסכם תעופה המאפשר למטוסים של כל אחת להיכנס למרחב האווירי של השנייה. הדבר איפשר את חידוש הטיסות הקבועות הישירות של חברות התעופה הדרום-קוריאניות והטאיוואניות ואיפשר גם טיסות מקוריאה הדרומית לדרום-מזרח אסיה לטוס מעל האי טייוואן במקום לעקוף את סין היבשתית או את הפיליפינים. אנליסטים העריכו כי הדבר יחסוך לחברות תעופה דרום-קוריאניות כ-33 מיליארד וון דרום-קוריאני (כ-29 מיליון דולר בשערי החליפין של שנת 2004) בעלויות דלק ועמלות אחרות.

ביקוריו של קים יונג-סאם בטייוואן 
נשיא קוריאה הדרומית, קים יונג-סאם ביקר בטאיפיי במשך חמישה ימים ביולי 2001. במהלך ביקור זה, הוא פגש את נשיא טאיוואן לשעבר, צ'ן שואי-ביאן בסעודת ארוחת צהריים, אך השניים לא הצליחו להגיע להסכמה בנוגע לנוסח הצהרה בכתב משותפת הקוראת לחידוש הטיסות הישירות. קים הודיע לשגרירות הרפובליקה העממית של סין מראש על ביקורו.

באוקטובר 2004, בעקבות הסכם התעופה, הגיע קים לטאיוואן פעם נוספת בהזמנתו של צ'ן. הוא נשא נאום באוניברסיטה הלאומית צ'נגצ'י וסייר במתקני נמל בגאושיונג, עיר תאומה של פוסאן אשר בקוריאה הדרומית.

קבלת טאיוואן ל-APEC והשתתפות ב-OECD 
ממשלת קוריאה הדרומית פעלה כבת שיחה ותמכה בקבלתה של טאיפיי לפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה - האוקיינוס השקט (APEC) בשנת 1991. קוריאה הדרומית שינתה את אופי ראשי התיבות הפוליטיים של המדינות החברות בכלכלות חברות ב-APEC כדי להפוך את APEC באופן רשמי לפורום כלכלי חוצה פסיפיק. לאנשי צוות משרד החוץ של טאיפיי נאסר להשתתף ב-APEC, אך השר לענייני כלכלה של הרפובליקה הסינית, שליח מיוחד שמונה על ידי נשיא הרפובליקה הסינית ונציגי עסקים מהרפובליקה הסינית באופן ציבורי יכולים להשתתף באופן שנתי במפגשי ה-APEC תחת השם "טאיפיי הסינית". טאיפיי יכולה לארח גם תאגידים סדנאות ה-APEC שאינן משרדיות הנוגעות לנושאים שבהם לטאיוואן יש נקודות חוזק ספציפיות, כגון טכנולוגיה ועסקים קטנים ובינוניים. תאגידים וסדנאות אלה נועדו לטפל רק בהצלחה בכלכלה ובנושאים הקשורים לעסקים עם כלכלות חברות אחרות ב-APEC. השתתפות טאיוואן ב-APEC נתמכת על ידי ארצות הברית ומקובלת על ידי הרפובליקה העממית של סין. תוכנית כרטיס הנסיעות העסקי של ה-APEC (הנקראת בראשי תיבות: ATBC) חלה על נוסעים עסקיים לטאיוואן וממנה. קוריאה הדרומית תמכה גם בהשתתפותה הראשונית של טאיוואן ב- OECD ובפעילות שלאחר מכן.

כינון מחדש של יחסים לא רשמיים 

קוריאה הדרומית כוננה מחדש יחסים לא רשמיים עם טאיוואן בשנת 1993, כאשר נעשתה החלפה הדדית של נציגויות (הנציגות הקוריאנית בטאיפיי ונציגות טאיפיי בקוריאה). הנציגות של טאיפיי בקוריאה הדרומית, משרד בוסאן ממוקם באזור הדרומי של קוריאה הדרומית. מאז 1993 קיים היקף סחר משמעותי בין שתי המדינות. שתי מדינות האריכו הדדית את ימי השהייה ל-90 ימי שהייה עם פטור מהוויזה למבקרים החל מ-1 ביולי 2012. הפורום ה-19 של סיאול-טאיפיי התקיים ב-13 באוקטובר 2010.

אזרחי טאיוואן בקוריאה הדרומית 
מאז שסין וקוריאה הדרומית כוננו קשרים דיפלומטיים בשנת 1992, השפעות פוליטיות וכלכליות סיניות חזקות אפשרו לממשלת קוריאה הדרומית להירגע מהמניעה הפיננסית והפוליטית לאזרחים סינים במדינה מאז שנות ה-70, אך 99% מחזיקים בדרכונים של טאיוואן, כולל אלה שהתאזרחו כאזרחי קוריאה הדרומית, או תושבי קבע, היתר כניסה או כניסה חוזרת וזכויות של זכות בחירה כללית.

חינוך 
ישנם חילופי מחקרים קפדניים ומספר רב של בתי ספר בינלאומיים של טאיוואן בקוריאה הדרומית:
 בית הספר היסודי הסיני בסיאול
 התיכון הסיני בחו"ל בסיאול
 בית הספר היסודי הסיני קוריאה יאונגדאוגרו
 בית הספר היסודי הסיני בחו"ל בוסאן
 החטיבה והתיכון בוסאן בחו"ל
 בית הספר היסודי הסיני בחו"ל דאגו
 בית ספר התיכון הסיני בחו"ל דאגו
 בית הספר הסיני מעבר לים
 בית הספר היסודי הסיני סוון ג'ונג-ג'נג
 בית הספר היסודי הסיני בחו"ל ויג'ונגבו
 בית הספר היסודי הסיני וונג'ו
 בית הספר היסודי הסיני צ'ונגג'ו
 בית הספר היסודי הסיני אוניאנג
 בית הספר היסודי הסיני קונסאן

ישנם שני בתי ספר בינלאומיים של קוריאה הדרומית בטאיוואן:
 בית הספר היסודי הקוריאני בטאיפיי (타이페이 한국 학교)
 בית הספר קוריאה בקאושיונג (가오슝 한국 국제 학교)

ראו גם 
 יחסי סין–קוריאה הצפונית
 יחסי סין–קוריאה הדרומית

לקריאה נוספת 
 Giovannettone, J. "תגובות שרשרת: קישור הסכסוכים בחצי האי הקוריאני ובמיצר טייוואן", דיפלומטיה אמריקאית (נובמבר 2006): 1–19.
 Hu, S. "הגורם הקוריאני ביחסי מיצר חוצה טייוואן", בבוגנג גואו וצ'ונג-צ'יאן טנג, עורך, עלייתו השקטה של סין: שלום באמצעות אינטגרציה (ניו יורק: ספרי לקסינגטון, 2011): 103–123.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים