הכרה בקוסובו

ההכרה הבין-לאומית בקוסובו שנויה במחלוקת מאז הכרזתה של קוסובו על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 תוך התנגדות סרביה, הרואה בקוסובו מחוז אוטונומי בריבונותה.

נכון ל-13 בנובמבר 2022, 101 מתוך 193 המדינות החברות באו"ם, 22 מתוך 27 (81%) המדינות החברות באיחוד האירופי, 26 מתוך 30 (87%) המדינות החברות בנאט"ו, ו-34 מתוך 57 (58%) המדינות החברות בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי הכירו בקוסובו.

בשנת 2013, שני הצדדים החלו לנרמל את היחסים בהתאם להסכם בריסל, אך התהליך נתקע בנובמבר 2018 לאחר שקוסובו הטילה מס של 100 אחוז על יבוא סחורות סרביות. ב-1 באפריל 2020 קוסובו ביטלה את המס. בספטמבר 2020, במסגרת הסכם בתיווך ארצות הברית, סרביה וקוסובו הסכימו לנרמל את היחסים הכלכליים ביניהן. במסגרת ההסכם סרביה הסכימה להשעות את מאמציה לעודד מדינות אחרות שלא להכיר בקוסובו או לבטל את ההכרה בה למשך שנה. בתמורה הסכימה קוסובו שלא להגיש בקשה לחברות בארגונים בינלאומיים באותה תקופה.

רקע כללי 
האופי החד צדדי של הכרזת העצמאות של קוסובו גרם לכמה מדינות להכריז כי אינן מכירות בריבונותה. מועצת הביטחון של האו"ם נותרת חלוקה בנושא זה: מבין חמש החברות בעלות זכות הוטו, שלוש (ארצות הברית, בריטניה וצרפת) הכירו בקוסובו, בעוד הרפובליקה העממית של סין הביעה את אי שביעות הרצון שלה מההכרזה החד צדדית, שפוגעת לטענתה ביציבות האזור, וקראה להמשיך במסגרת המשא ומתן, ורוסיה דחתה את ההצהרה והצהירה שהיא רואה בה הליך בלתי חוקי. במאי 2008 פרסמו רוסיה, סין והודו הצהרה משותפת הקוראת למשא ומתן חדש בין בלגרד לפרישטינה.

אף על פי שמדינות האיחוד האירופי מחליטות בנפרד האם להכיר בקוסובו, האיחוד האירופי הגיע להסכמה על אישור כוח משימת שלטון החוק בקוסובו של האיחוד האירופי כדי להבטיח שלום והמשך פיקוח חיצוני. בשל המחלוקת במועצת הביטחון של האו"ם, הארגון מחדש של כוח המשימה הזמני של האו"ם בקוסובו  (UNMIK) ומסירה חלקית לכח המשימה של האיחוד האירופי נתקלה בקשיים. אך למרות המחאות הרוסיות והסרביות, מזכ"ל האו"ם באן קי-מון המשיך בתוכנית הארגון מחדש. ב-15 ביולי 2008 הצהיר באן קי-מון כי "לאור העובדה שמועצת הביטחון אינה מסוגלת לספק הנחיות, הנחתי את נציגי המיוחד להתקדם עם הארגון מחדש של UNMIK... כדי להתאים את UNMIK למציאות המשתנה". לדברי המזכ"ל, "האומות המאוחדות שמרו על עמדה של נייטרליות קפדנית בשאלת מעמדה של קוסובו". ב-26 בנובמבר 2008, מועצת הביטחון של האו"ם אישרה את פריסת כוח המשימה של האיחוד האירופי בקוסובו, כשכוח המשימה ייקח על עצמו את ניהול המשטרה, המשפט והמכס מהאו"ם, תוך שהוא פועל על פי החלטה 1244 של מועצת הביטחון של האו"ם  שהעמידה את קוסובו תחת ממשל של האו"ם בשנת 1999.

החלטה של העצרת הכללית של האו"ם שאומצה ב-8 באוקטובר 2008 תמכה בבקשתה של סרביה לבקש חוות דעת מייעצת של בית הדין הבינלאומי לצדק על הכרזת העצמאות של קוסובו. ב-22 ביולי 2010 קבע בית הדין כי הכרזת העצמאות של קוסובו "אינה מפרה חוק בינלאומי כלשהו", מכיוון שמחבריה, שהיו "נציגי תושבי קוסובו", אינם מחויבים למסגרת החוקתית (שהוכרזה על ידי UNMIK או על ידי UNSCR 1244) המופנה רק למדינות החברות באו"ם ולארגוני האו"ם.

בתוך האיחוד האירופי, מדינות התומכות בעצמאות קוסובו כוללות את צרפת וגרמניה. ואילו המתנגדות העזות ביותר לעצמאותה הן ספרד ויוון. אי הכרת ספרד בקוסובו קשורה להתנגדות ממשלת ספרד לתנועות העצמאות הבסקית והקטלונית, ואילו אי הכרת יוון בקוסובו קשורה לסכסוך בקפריסין ולמערכת היחסים ההיסטורית בין יוון וסרביה.

תגובת סרביה 
בשל הטענות הסרביות כי קוסובו היא חלק משטחה הריבוני, התגובות הראשוניות שלה כללו החזרת שגרירים ממדינות שהכירו בקוסובו למשך מספר חודשים, האשמת מנהיגי קוסובו בבגידה חמורה, והעלאת הנושא לדיון בבית הדין הבינלאומי בהאג. כמו כן גירשה סרביה שגרירים ממדינות שהכירו בקוסובו לאחר ההצבעה בעצרת הכללית של האו"ם שאימצה את יוזמתה של סרביה לבקש חוות דעת מייעצת של בית הדין.

בדצמבר 2012, כתוצאה ממשא ומתן על מעמדה של קוסובו בתיווך האיחוד האירופי, הסכים ראש ממשלת סרביה איוויצה דאצ'יץ' למנות קצין קישור בקוסובו.

באפריל 2013, קוסובו וסרביה הגיעו להסכם על נורמליזציה של היחסים ביניהן, בכדי לתת לשני העמים את האפשרות להצטרף בבא היום לאיחוד האירופי. על פי תנאי ההסכם, "בלגרד הסכימה להודות כי הממשלה בפרישטינה מפעילה סמכות מינהלית על שטחה של קוסובו – וכי היא מוכנה להתמודד עם פרישטינה כרשות שלטונית."

ב-17 ביוני 2013 החליפו קוסובו וסרביה קציני קישור.

עמדות שננקטו על ידי גופים ריבוניים 
על פי מחקר משנת 2020, מדינות שיש להן קשרים חזקים עם ארצות הברית נוטות יותר להכיר בקוסובו, בעוד שמדינות בעלות קשרים חזקים יותר לרוסיה נוטות פחות להכיר בקוסובו.

גופים המכירים בקוסובו כמדינה עצמאית

מדינות חברות באו"ם 

 הערות

מדינות וישויות אחרות

מדינות שחזרו בהן מהכרה מקוסובו 
משרד החוץ הסרבי טען במרץ 2020 כי ישנן שמונה עשרה מדינות שחזרו בהן מההכרה בקוסובו בהן: בורונדי, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, קומורו, גאנה, דומיניקה, גינאה ביסאו, גרנדה, לסוטו, ליבריה, מדגסקר, נאורו, פלאו, פפואה גינאה החדשה, סאו טומה ופרינסיפה, סיירה לאון, איי שלמה, סורינאם וטוגו. משרד החוץ של קוסובו כינה הכרזות אלו "חדשות כזב" ו"פרופוגנדה סרבית". כאשר שש מאותן חזרות מהכרה מפוקפקות:
 בנובמבר 2017 התפרסם כי גינאה-ביסאו חזרה בה מההכרה בקוסובו, אך מיד לאחר מכן היא שלחה אגרת מוקראת לממשלת קוסובו שאומרת שלמכתב שהתפרסם בדבר חזרתה מההכרה בקוסובו אין כל משמעות.
 רק כמה ימים לאחר ביטול הכרתה של ליבריה בקוסובו ביוני 2018, הוציאה ממשלת ליבריה הצהרה "שאישרה מחדש את היחסים הדו צדדיים עם קוסובו".
 סאו טומה ופרינסיפה מעולם לא הכירה רשמית בקוסובו, על פי נשיא המדינה לשעבר מנואל פינטו דה קושטה (מידע נוסף על הטבלה למטה).
 פלאו וסורינאם אישרו מחדש את הכרתן בקוסובו במהלך שנת 2022.
 גרנדה אישרה מחדש את הכרתה בקוסובו במהלך שנת 2023.

ישנם דיווחים סותרים האם עומאן הכירה בקוסובו או הכירה בה וחזרה בה מהכרתה. בפברואר 2011 הודיעה קוסובו כי קיבלה הודעה מעומאן בה נאמר כי היא "תקבל בברכה את חברותה של קוסובו באו"ם, כמו גם לארגונים בינלאומיים ואזוריים אחרים" וכי המדינות יצרו יחסים דיפלומטיים. עם זאת, בספטמבר 2011 הצהיר סגן שר החוץ של קוסובו, פטריט סלימי, כי "עומאן מעולם לא הכירה בנו". מאוחר יותר באותו חודש הודיע משרד החוץ של קוסובו כי שר החוץ של עומאן יוסף בן עלווי בן עבדאללה הודיע להם על הכרת ארצו בקוסובו. הממונה על היחסים עם קוסובו בערב הסעודית צוטט בשנת 2012 באומרו כי עומאן מעולם לא הכירה בקוסובו.

גופים שלא הכירו בקוסובו כמדינה עצמאית 
הכרה דיפלומטית היא פעולה מפורשת, רשמית, חד צדדית במדיניות החוץ של מדינות ביחס למדינה אחרת. אם לא יצאה הצהרה כזו אין פירושו בהכרח שלמדינה יש התנגדויות לקיומה, לעצמאותה, לריבונותה או לממשלה של הצד השני. מדינות מסוימות, על פי מנהג או מדיניות, אינן מביעות הכרה רשמית, בטענה כי הצבעה לחברות באו"ם או בארגון אחר שחברותו מוגבלת למדינות היא בעצמה מעשה הכרה.

מדינות חברות באו"ם

מדינות וישויות אחרות

עמדות ארגונים בינלאומיים 
ארגונים בין ממשלתיים אינם נוקטים בעצמם בהכרה דיפלומטית עבור מדינות; המדינות החברות בהם עושות זאת בנפרד. עם זאת, בהתאם לפרוטוקולים הפנימיים של הארגונים ועמדות המדינות החברות בהם, הם עשויים להביע דעות חיוביות או שליליות באשר להצהרות עצמאות שונות, או לבחור להציע או לעכב חברות בארגון למדינה מוכרת חלקית.

עמדות שננקטו על ידי גופים אחרים

אזורים אוטונומיים ותנועות בדלניות

ארגונים בין-לאומיים לא ממשלתיים

ראו גם 
 יחסי סרביה–קוסובו
 הסכם סרביה–קוסובו
 יחסי ארצות הברית–קוסובו
 יחסי ישראל–קוסובו
 מדינות שההכרה בהן מוגבלת

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

קוסובו
קוסובו: יחסי חוץ
קוסובו: פוליטיקה
חבלי ארץ במחלוקת: מעמד משפטי ובין-לאומי