יחסי הרשות הפלסטינית–לבנון

יחסי הרשות הפלסטינית–לבנון הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הרפובליקה הלבנונית לבין הרשות הפלסטינית המוכרת בחלקה, הכוללים שני שטחים: רצועת עזה, והגדה המערבית (יהודה ושומרון).

היסטוריה 
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נאלצו פלסטינים רבים לברוח ללבנון. בשנות ה-70 גדל מספר הפליטים הפלסטינים בלבנון לאחר מלחמת ששת הימים ולאחר מלחמת ההתשה. בשנת 1987 התגוררו בלבנון כ-400,000 פלסטינים. עם הזמן החלו פליטים פלסטינים לארגן מחנות אימונים בדרום לבנון, מה שהוביל להידרדרות קשה ביחסי ישראל–לבנון. הדבר הוביל לשליטה בפועל של אש"ף בשטחי דרום לבנון (דבר אשר זכה לכינוי הישראלי "פתחלנד"), מה שגרם לגירוש האוכלוסייה הלבנונית המקומית ולעימות צבאי ישיר עם ישראל. התנהגות זו של פליטים פלסטינים עוררה תגובה מצד הקהילה הנוצרית בלבנון והובילה מדינה זו לתוצאות חברתיות-כלכליות קשות.

בשנת 1975 פרצה מלחמת האזרחים בלבנון ויחידות מיליציות נוצריות תקפו את אזור פלסטיני בביירות. הפלסטינים הגיבו בתקיפת נציגי הקבוצה הנוצרית החזית הלבנונית, וכן השתלטו על כמה שטחים במדינה. בשנת 1982 תקפו כוחות ישראליים את לבנון והדיחו את מורדי אש"ף מדרום לאותה מדינה. בתוך לבנון קיבלו מהגרים פלסטינים מדרום המדינה עוינות והם הותקפו לא רק על ידי נוצרים, אלא גם על ידי חמושים מוסלמים מקומיים. במהלך הקרבות הללו איבדו הפלסטינים כמה אלפי הרוגים.

בשנת 1989 הכירה לבנון בעצמאות הפלסטינית מישראל . ב-30 בנובמבר 2008 נוצרו יחסים דיפלומטיים . בשנת 2008 חיו בלבנון כ-400,000 פליטים פלסטינים. בשנת 2016 נרשמה ירידה משמעותית, כאשר היו בלבנון כ-250,000 פליטים פלסטינים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים