איילט חבש

איילט חבש (בטורקית עות'מאנית: ایالت حبش) היה איילט של האימפריה העות'מאנית. הוא היה ידוע גם בשם איילט ג'דה וחבש, כיוון שג'דה הייתה העיר הראשית שלה, וחבש וחג'אז.  הוא התרחב על שטחי חופי חג'אז וצפון מזרח אפריקה הגובלים באגן הים האדום. על חוף הים בצפון מזרח אפריקה, האיילט הורכב מאסאווה, Hirgigo, סואקין והמחוזות שלהם.

בדומה לשליטה העות'מאנית בצפון אפריקה, בתימן, בחריין ולאסה, לעות'מאנים לא הייתה שליטה "אפקטיבית וארוכת טווח" מחוץ לנמלים שבהם הייתה נוכחות עות'מאנית ישירה וחיל המצב.

היסטוריה

הקמה 
בשנת 1517 כבשו הטורקים העות'מאנים את הסולטנות הממלוכית במצרים ובסוריה, בתקופת שלטונו של סלים הראשון. ככזה, שטחי הסולטנות כולל ג'דה ומכה נשלטו על ידי העות'מאנים. לאחר מכן הורחבה ג'דה לצורך הגנה על גבולות האימפריה העות'מאנית מפני פלישות פורטוגזיות.

לאחר מכן החלה האימפריה העות'מאנית להרחיב את גבולותיה לאורך שאר חופי הים האדום. שליטים מוסלמים מסודאן ומחצי האי ערב היו דומיננטיים בחוף הים האדום של אפריקה עד שהגיעו הטורקים העות'מאנים במאה ה-16. נמלי סואקין ומאסאווה נכבשו על ידי אוזדמיר פאשה, אשר מונה לביילרביי בשנת 1555, ואיילט חבש הוקם בשנת 1557. בהיותה של מאסאווה חשיבות כלכלית משנית, הון המנהלה הועבר עד מהרה לחוף הים האדום לג'דה (מסוף המאה ה-16 ועד תחילת המאה ה-19; מדינה שימשה באופן זמני כבירה במאה ה-18).

הטורקים העות'מאניים התקדמו בכוח רב הלאה לכבוש את אריתריאה. סנג'ק איברים הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-16. בשנת 1571 עבר מושל חבש לשבור את המצור על סואקין על ידי כוחות ממלכת פונג'. ההרחבה הופסקה בשנת 1578, והעות'מאנים פרשו מרוב האזורים. במהלך המאות הבאות, הממשל העות'מאני נמנע במידה רבה מהתערבויות נוספות, בהסתמך על מערכת שלטון עקיף. רק באי מאסאווה עצמו היה מושל עות'מאני, ששלט במסחר ובמיסים; בסואקין מינו השלטונות העות'מאנים קצין מכס. חיל המצב של הירגיגו, המורכב מכורדים, אלבנים, טורקים וערבים, מעורב באוכלוסייה המקומית, וצאצאיהם שמרו על דמי השכירות והתארים העות'מאניים.

קיים מעט מאוד של מקורות לשלטון העות'מאני באיילט חבש לאחר המאה ה-16. רוב המקורות העות'מאניים של צ'נגיז אורחונלו על חבש מגיעים מסוף המאה ה-16, חלקם מהמאה ה-17. למרות האופי המכריע של איילט חבש, הוא לא הצליח "למצוא נתונים מדויקים בנוגע למבנה הניהולי והפיננסי של המחוז" או מידע על מיסוי חקלאי כלשהו.

העברת הבירה לג'דה 
כאשר העות'מאנים הפכו לדומיננטיים בחג'אז בשנת 1517, ג'דה הוקמה כסנג'אק בסמכותו של ביילרבליק של מצרים.  ככל שג'דה התפתחה למרכז מסחר חשוב, העות'מאנים הפכו את ג'דה לבילבייליק עצמה.  במאה ה-18 הוא הוצמד לאיילט חבש, ומושלים בדרגת וזיר החלו להתמנות בהב. 

בשנת 1701 הוטלו סואקין ושאר הנחלות העות'מאניות בחוף האפריקאי תחת סמכותו של המושל בג'דה. לאחר שילובו עם ג'דה, האיילט קיבל חשיבות.  בשל המרחק הגדול מהבירה, לעות'מאנים לא הייתה שליטה מועטה על הפאשה של ג'דה, וסמכותם על האזור הייתה נומינלית ברובה.

בשנת 1829, יוהאן לודוויג בורקהרדט תיאר את הפאשליק של ג'דה כ"חסר חשיבות לחלוטין" בשל כוחו של השריף של מכה, והתואר הוענק לאנשים שמעולם לא ניסו להשתלט על ממשלתם.

עוד לפני השתלטות המורדים הווהאבים על רוב חג'אז ב-1803, נאמר שהמינוי לשלוט בג'דה כמעט ולא מוערך, ונחשב שווה לגלות.

כאשר מוחמד עלי נלחם בהצלחה במלחמה העות'מאנית -סעודית, הוא קיבל את הממשל של חבש בשנת 1813. בנו אחמד טושון פאשה מונה לוואלי ידי פירמאן, ובכך גם השיג שליטה על הנמלים של סואקין ומאסאווה. השליטה של מוחמד עלי על חבש הייתה זמנית בלבד; לאחר שהסתיים מרד הווהאבים, היא חזרה לשלטון העות'מאני בשנת 1827. מסאווה וסוואקין ניתנו לו שוב בשנת 1846, עד מותו בשנת 1849.

אולם בשנת 1866 נלקחה חבש מג'דה ושולבה רשמית בח'דיוות מצרים כישות נפרדת. כך הפסיקה חבש להתקיים בצורתה המסורתית והחל משנת 1869 הוחלפה בשורה של מחוזות מצריים. בשנת 1871, לאחר הדחתו מתפקידו של הוואלי חוריד פאשה, בוטלה זמנית עמדת הוואלי בג'דה והותקן במקומה המוטצאסריף של ג'דה. ארגון מחדש זה נמשך שנה אחת בלבד, והוואלי הוחזר בשנה שלאחר מכן.  איילט ג'דה הפכה לאחר מכן לחג'אז וילייט, עם מושל במכה.

חטיבות מנהליות

הערות שוליים 

האימפריה העות'מאנית: איילטים
אריתריאה: היסטוריה
ערב הסעודית: היסטוריה