דבי רבי עקיבא ודבי רבי ישמעאל

דבי רבי ישמעאל ודבי רבי עקיבא הם כינויים לשני בתי מדרש מתקופת התנאים אשר, על פי הגישה הרווחת במחקר התלמוד, ייצגו שתי אסכולות מדרשיות, ולהם מיוחסים חיבורי מדרשי ההלכה. בין שתי האסכולות יש הבדלים שונים, הן במתודולוגיה המדרשית, הן בשמות החכמים שפעלו בבתי המדרש, והן בלשון וסגנון הדרשות.

הבאת ההבדלים במקורות חז"ל
קיומן של שתי אסכולות מדרשיות שונות ידוע כבר מתקופת התלמוד:

חלוקה זו המוצגת בגמרא מבססת את ההבדלים העיקריים בן בתי המדרש על המתודולוגיות המדרשיות. בנוסף, חלוקה זו מציינת שההבדלים המשתקפים אצל רבי עקיבא ורבי ישמעאל, מקורם כבר בדור שמעליהם, אצל רבותיהם, נחום איש גמזו ורבי נחוניא בן הקנה.
בתלמודים מובאות מספר מימרות נוספות המתארות את דרכי הלימוד של רבי עקיבא
 .

ההבדלים המתודולוגיים בין בתי המדרש	
בין בתי המדרש יש הבדלים רבים בשיטות בהם הם דורשים את הפסוקים. עם זאת, במקרים רבים המחלוקת נסובה רק סביב צורת המדרש, ואילו המסקנא ההלכתית זהה בין בתי המדרש.

דיברה תורה כלשון בני אדם
לדעת רבי עקיבא, לכל מילה בתורה יש משמעות, ואם מילה מופיעה בצורה יותר נרחבת מהמינימום הנדרש בשביל משמעותה, לייתור יש משמעות הלכתית. לעומת זאת, לדעת רבי ישמעאל "דיברה תורה כלשון בני אדם", וכשם שבני אדם משתמשים לעיתים בלשונות נרחבות לשם סגנון יפה, כך התורה. כך למשל, כאשר נאמר בתורה "איש איש", או "הכרת תכרת", לדעת רבי עקיבא יש ללמוד הלכה נוספת מהכפילות, ואילו לדעת רבי ישמעאל זהו סגנון דיבור רגיל, וצריך ללמוד רק את תוכן הדברים. וכך הובאה מחלוקתם בצורה ישירה בירושלמי: {{ציטוטון|"המול ימול". –  לשתי מילות. אחת למילה ואחת לפריעה, אחת למילה ואחת לציצים.  כרבי עקיבה  לשונות ריבויין הן, כרבי ישמעאל  לשונות כפולות הן התורה דברה ריבתה כדרכה: "הלוך הלכת", "נכסף נכספת", "גנב גנבת".  אמר רבי יודה בן פזי: "אז אמרה חתן דמים למולות"

דוגמה נוספת היא המחלוקת סביב המילה "ובת" שמופיעה בפסוק , דין שלדעת רבי ישמעאל חל רק על ארוסה, ולדעת רבי עקיבא חל גם על בת כהן נשואה. וכך מופיע בברייתא 

מחלוקת זו נחשבת במחקר התלמוד למחלוקת היסודית שבין רבי ישמעאל לרבי עקיבא, ומקובל להצמיד אליה מחלוקת דומה, שרבי ישמעאל מעדיף ללמוד במידות הגיוניות ואילו רבי עקיבא נצמד לטקסט, מדקדק בו, ולומד את ההלכה מהכתוב במקום בו היא מוזכרת.

דרישה של כפילויות בתורה
פרשיות שונות בתורה מופיעות יותר מפעם אחת, בשינויים שונים. כך למשל פרשיית "אשם גזילות" מופיעה הן בספר ויקרא, בפרשת צו, והן בספר במדבר, בפרשת נשא. בפרשת צו מובאים הדינים הכללים של הגוזל, ובפרשת נשא מובא הדין של הגוזל ממי שאין לו יורש (גר). לדעת רבי ישמעאל, הפרשה נכתבה פעמיים רק בשביל החידוש הזה, דינו של הגר, ורק את הקטע הזה יש לדרוש. לעומתו, לדעת רבי עקיבא יש לדרוש כל מילה בשתי הפרשות. וכך מופיע בספרי על פרשיה זו }}
לדעת יעקב נחום אפשטיין,

רשות – חובה 
פסוקים רבים בתורה מתארים מקרה והתייחסות הלכתית אליו. לדעת רבי עקיבא, המקרה המתואר בפסוק משקף חובה הלכתית, ואילו לדעת רבי ישמעאל - לא בהכרח. כך לדוגמה מובא בגמרא במסכת סוטה: 
מחלוקת דומה קיימת סביב המילה "אם", שלדעת רבי עקיבא משמשת לתיאור מצב רצוי, ולדעת רבי ישמעאל מתארת מצב אפשרי.
מחלוקת זו, בשונה מרוב המחלוקות בדרכי המדרש, גוררת אחריה גם מחלוקת הלכתית.

ההבדלים הסגנוניים בין בתי המדרש

החכמים הפועלים
בין בתי המדרש יש הבדלים בחכמים שפעלו בהם. יש חכמים שמופיעים רק בבית מדרש אחד, יש חכמים שמופיעים בצורה נרחבת בבית מדרש אחד ובצורה פחותה בבית מדרש אחר, ויש חכמים המופיעים בשני בתי המדרש, אולם הכינויים שלהם בשני בתי המדרש שונים.
חכמים המשתייכים לבית המדרש של רבי עקיבא
רבי שמעון בר יוחאי, רבי יהודה בר אילעאי, רבי יוסי, רבי מאיר.
חכמים שמופיעים רק בבית המדרש של רבי ישמעאל
רבי נתן, רבי יונתן, רבי יאשיה.

לשונות ייחודיים
במדרשי ההלכה יש שימוש נרחב בטרמינולוגיה. רוב המונחים זהים בשני בתי המדרש, אולם ישנם מונחים שלשון ההצגה שלהם שונה בין בתי המדרש. היינו שהמונח קיים בשני בתי המדרש, אולם הלשון שלו משתנה. כך למשל בהצגת פירוש אלטרנטיבי, בדבי רבי ישמעאל ישתמשו בלשון "אתה אומר א. או אינו אלא ב?" ואילו בדבי רבי עקיבא ישתמשו בלשון "א. יכול ב?"

חלוקת מדרשי ההלכה לבתי המדרש
על פי הגישה הרווחת במחקר, מדרשי ההלכה מתחלקים בין בתי המדרש, כך שכל קובץ ממדרשי ההלכה שנמצא בידינו נכתב על ידי קבוצת חכמים מאחד מבתי המדרש, ובהתאמה, דרך הלימוד והסגנון שלו יהיו בסגנון של אותו בית מדרש. משמעות חלוקה זאת היא שהמדרשים האנונימיים שבאותו קובץ, נאמרו על ידי חכמים מאותו בית מדרש. עם זאת, לעיתים מביא קובץ מדרשי מבית מדרש אחד, מדרש עם שם אומרו מבית המדרש השני.

מאז תחילת הדפוס, היה מוכר בעולם היהודי רק חיבור מדרשי אחד לכל חומש, בלי היצמדות לאחד מבתי המדרש: מכילתא דרבי ישמעאל לשמות, ספרא לויקרא, וספרי לבמדבר ודברים.  בסוף המאה ה־19 החל להתגלות המדרש מכילתא דרבי שמעון בר יוחאי על ידי החוקרים אייזיק הירש וויס, מאיר איש שלום, שליקט קטעים מהמכילתא מתוך ספרי הראשונים שציטטו אותה, ישראל לוי  שהראה כי ציטוטים מהמכילתא מופיעים גם במדרש הגדול,  ורד"צ הופמן, שאף הוציא לאור מהדורה של המכילתא על פי ציטוטים ממדרש הגדול, ועל פי מעט קטעי גניזה שהיו בידיו. מאז, ובעקבות התקדמות מחקר הגניזה, התגלו מדרשים נוספים לכל אחד מהחומשים.

לקריאה נוספת
 ענת רייזל, מבוא למדרשים, תבונות, אלון שבות תשע"א, עמודים 25–31 (מהדורה ראשונית באתר מחלקי המים)
 עזרא ציון מלמד, פרקי מבוא לספרות התלמוד, ירושלים תשל"ג, חלק שני – פרקי מבוא למדרשי־הלכה (עמוד 161)
 ישי רוזן צבי, בין משנה למדרש,למדא 2020, פרק 2 עמודים 234-257
 
 
 
 אייזיק הירש וויס, הקדמה למכילתא עם פירוש מידות סופרים, עמודים X–XVII (10-17)

קישורים חיצוניים
 הרב מאיר ליכטנשטיין, אסכולות המדרש דבי רבי עקיבא ודבי רבי ישמעאל שיעור באתר "בית מדרש תמיד" (דף המקורות לשיעור)
 מבוא לתורה שבעל פה | ר’ עקביא ור’ ישמעאל ומדרשי הלכה | הרב אבישי באתר ישיבת נוה דקלים
 רבי עקיבא ורבי ישמעאל באתר הספרייה הווירטואלית של מט"ח
 אלינער ברקת, ספרות המדרשים; מדרשי הלכה, באתר "חכמות בנתה ביתה"

ביאורים

הערות שוליים

מדרשי הלכה
תנאים
רבי עקיבא