מסעות רע

מסעות רע (באנגלית: Ra expeditions) הן שתי משלחות שהפליגו בשנת 1969 ב בהנהגתו של ההרפתקן והאתנוגרף הנורווגי תור היירדאל במטרה להוכיח שאפשר לחצות בעזרתן את האוקיינוס האטלנטי ממזרח למערב.

רקע
הטענה המרכזית של תור היירדאל במשך כל חייו הייתה שהדמיון בין נכסים תרבותיים של עמים השוכנים במקומות רחוקים זה מזה אינו מקרי, ובמיוחד הדמיון שבין התרבות של מצרים העתיקה ותרבויות אחרות באפריקה לבין התרבויות של אמריקה הדרומית ופולינזיה. בנוסף לדמיון בסגנון הציורים או במבנים כדוגמת הפירמידות, הוא הצביע גם על דמיון בכלי שיט, דוגמת סירות עשויות קנים באגם טיטיקקה שבאמריקה הדרומית ובאגם צ'אד באפריקה, כמו גם הדמיון בין מבנים בפולינזיה לפירמידות במצרים.

ארכאולוגים רבים (המכונים "isolationists", כלומר תומכי התרבויות המבודדת) סברו כי זהויות כאלה בין נכסים תרבותיים יתקיימו רק אם בני אדם המצויים בתנאים דומים יישמו פתרונות דומים לבעיות ולהתפתחויות תרבותיות (באופן אנלוגי לאבולוציה מתכנסת). הם לא מסכימים שקיימת השפעה של עמים זרים מעבר לים, מכיוון שלא ניתן היה לחצות את האוקיינוס עם האמצעים של אותה תקופה. היירדאל שהיה, "דיפוזיניסט", יזם משלחות שנועדו להוכיח שעמים מצפון אפריקה יכלו לחצות את האוקיינוס האטלנטי עם סירות הקנים של אז.

רע 1
ב-25 במאי 1969 הפליג היירדאל מאספי במרוקו מערבה בספינה ששמה "רע" (Ra) באורך 15 מטרים. ספינה זו, שנקראה על שם אל השמש המצרי רע, ועוצבה על פי המודל המצרי-פיניקי, נבנתה על ידי עוזריו מ-12 טונות של פפירוס. הם קיבלו הדרכה על ידי שלושה בוני סירות פפירוס מאנשי בודומה מבול (Bol) שעל אגם צ'אד.

עם זאת, היו חילוקי דעות במהלך הבנייה מכיוון שבוני הסירות מצ'אד לא היו מוכנים לדבוק במפרט מהתבליטים המצריים וציורי הקיר. בנוסף, פרטים כמו הגאים, זוהו רק במעורפל מהתבניות. קשיים אלו הביא לפגמים בתכנון שהקשו עד מהרה על המסע. בנוסף לשבירה כמה פעמים של ההגה הכפול (היגוי), הלך החלק האחורי ושקע והאט את מהירות השיט. לאחר סערה שסחפה כמות גדולה של פפירוס בצד הרוח, ננטשה רע לאחר יותר מ-5,000 קילומטרים ו-56 ימי שיט ב-18 ביולי, כמה ימים לפני היעד ברבדוס, למרות מחאות מצד חלק מאנשי הצוות.

להיירדאל היה חשוב בניסוי זה לאסוף כמה שיותר בני לאומים שונים עם מחויבות למטרה משותפת במקום מצומצם:

ספינת הקנים הפליגה תחת דגל האומות המאוחדות.

רע 2
לאחר החוויות מהמסע הראשון של רע, הפקיד היירדאל את בניית כלי השיט הבא בידי ארבעה אינדיאנים מבני האיימרה מאזור אגם טיטיקקה, מתוך הנחה שסירותיהם קרובות יותר למוצא המצרי המשוער מאלה של פנים אפריקה. בין היתר, בגלל הירכתיים המורמים שנראו חסרי תועלת לבוני הסירות מצ'אד, והיו מובנים מאליהם לבוני הסירות מאגם טיטיקקה. אם התזה של היירדאל כי המצרים הביאו את תרבותם למרכז אמריקה תתגלה כנכונה, אזי סביר יותר שהאנשים סביב טיוואנאקו ירשו את מושגי בניית הספינות של "אבותיהם" מאשר תושבי אגם באמצע אפריקה שבקושי הושפעו מהתרבות המצרית.

גם כאן היו מחלוקות בבנייה: לאחר שימוש בשתים-עשרה טונות של חומר, כפי ששימשו בפעם הראשונה, הותירו בני האיימרה שלוש טונות לאחר שהכריזו על כלי השיט כ"גמור". טענה זו יצרה בעיה מכיוון שהעמסת מטען באותו גודל כמו בניסיון הראשון הייתה בפועל עכשיו העמסת יתר: היה צריך להשליך אספקה מהספינה לאחר מספר ימים, מה שגרם לקיצוב באוכל.

אורכה של הספינה רע 2 (Ra II) היה כ-12 מטרים, כלומר היא הייתה קצרה יותר ב-3 מטרים מרע 1, ונבנתה אחרת לחלוטין: בעוד של-Ra היו תשעה גדילי קנה זה על זה פעמיים, כשהעבה ביותר באמצע הייתה רע 2 מורכבת מגדיל כפול. בניגוד לרע 1, שהתעקמה במעבר מעל הגלים, הרע 2 הייתה נוקשה.

כמעט אותו צוות יצא שוב להפליג ברע 2 מתחת לדגל האו"ם מאספי ב-17 במאי 1970 והגיע לברבדוס ב-12 ביולי 1970 לאחר 57 ימים ו-6,100 קילומטרים. במהלך ההפלגה תועדו דליפות נפט באוקיינוס האטלנטי שכבר התגלו בהפלגה הראשונה. תחת לחץ ציבורי נערכו מאוחר יותר הסכמי הגנת הסביבה הבינלאומיים הראשונים, איתם גם הפך היירדאל לחלוץ תנועת הסביבתנות.

אזכורים
העתקים של הרע 2 מוצגים היום במוזיאון קון-טיקי באוסלו ובאולם הספינות העתיקות בפארק הפירמידות של גוימאר בטנריפה.

הסרט התיעודי של היירדאל  על מסע זה היה מועמד לפרס אוסקר בשנת 1972.

בשנת 1973 כינו מינרלוגים סובייטים מינרל סיליקטי שהתגלה אז לכבוד הצוות על שם ספינת הקנים ().

לקריאה נוספת
תור היירדאל, מסעות רע, הוצאת רשפים, תרגם יצחק לבנון, 1975

קישורים חיצוניים

מויזאון קון-טיקי 

 

אוניות וספינות מפרשים יחידאיות
תור היירדאל
1969 במדע
1970 במדע