פרויקט תולעת קרח

פרויקט תולעת קרח (באנגלית: Project Iceworm) היה פרויקט סודי של צבא ארצות הברית שתוכנן בימי המלחמה הקרה. מטרת הפרויקט הייתה לבנות רשת של מתקנים לשיגור טילים גרעיניים לטווח בינוני מתחת לכיפת הקרח בגרינלנד , שיוכלו לפגוע ביעדים בברית המועצות, יריבתה של ארצות הברית במהלך המלחמה הקרה.

הפרויקט הוסתר מממשלת דנמרק, השולטת בגרנלנד. על מנת לחקור את הכדאיות של העבודה במתקנים מתחת לשכבת הקרח הושק פרויקט מתוקשר שכונה "Camp Century".

בעקבות אי היציבות של שכבת הקרח שהסתירה את האתרים שנבנו במסגרת הפרויקט הוחלט לבטלו ב-1966.

רקע פוליטי 
הפרטים על פרויקט תולעת קרח היו חסויים במשך עשרות שנים ולמעשה, רק בינואר 1995 בעקבות מחקר של המכון הדני לעניינים בינלאומיים שעבק בטיסות הגרעיניות של ארצות הברית בשמי גרינלנד ומעורבות אנשי בסיס האוויר ת'ול בהן. לאחר פרסום תוצאות המחקר הפרלמנט הדני, הפולקטינג הורה לשחרר את המידע המסווג בעניין התקרית הגרעינית בגרינלנד. המידע שהתגלה סתר את הסברות הקודמות של ממשלת דנמרק בעניין הפעילות האמריקאית בגרינלנד. לפני הדו"ח הדנים חשבו שהפעילות האמריקאית מצומצמת הרבה יותר ממה שהייתה במציאות.

תיאור 

על מנת לבדוק את היתכנות טכניקות הבנייה של אתרים מתחת לקרח, הקים הצבא האמריקאי אתר בשם "מחנה המאה" שגובהו היה כ-2,000 מטרים. האתר הוקם בצפון מערב גרינלנד וכ-240 קילומטרים מבסיס האוויר ת'ול אשר שימש את חיל האוויר האמריקאי.

מחנה המאה תואר באותה תקופה כריכוז של מאחזים צבאיים, פרויקט תולעת הקרח הסודי היה אמור להיות רשת מנהרות של באורך של כ-4,000 קילומטר, במנהרות היו אמורים לקום אתרי שיגור לכ-600 טילים גרעיניים שיוכלו להגיע עד לברית המועצות במקרה ותפתח בינה לבין ארצות הברית מלחמה גרעינית. בזמן שפרויקט תועלת הקרח היה חשאי, "מחנה המאה" אושר על ידי הדנים.

המטרה הרשמית של מחנה המאה, כפי שהסבירו פקידי מחלקת ההגנה האמריקאית לעמיתיהם הדניים, הייתה לבדוק טכניקות בנייה שונות בתנאים ארקטים ולבצע ניסויים מדעיים על כיפת הקרח בגרינלנד. בסופו של דבר נחפרו במקום עשרים ואחת תעלות והם כוסו בעזרת גגות מתכת, המנהרות בסופו של דבר נבנו באורך של כ-3,000 מטרים והכילו קולנוע, מעבדות כנסייה, בית חולים ועוד ומתחם מגורים ששהו בו כ-200 חיילים. אספקת החשמל במקום סופקה על ידי הכור הגרעיני הנייד הראשון בעולם, כור זה תוכנן במיוחד עבור הצבא האמריקאי. המים סופקו על ידי קרחונים שהתוכו.

לאחר שלוש שנים של חפירות, נלקחו דגימות של ליבת קרח על ידי גאולוגים העובדים במחנה סנצ'ורי, הדגימות הראו כי הקרחון במקום נע הרבה יותר מהצפוי ושהקרחון צפוי להרוס את המנהרות ואת מתקני השיגור תוך פחות משנתיים. בעקבות הממצאים האלו החליטו האמריקאים לפנות את המתקנים ב-1965 ולבטל את פרויקט תעלת הקרח. שנה לאחר מכן גם נסגר ובוטל "מחנה המאה".

על אף ביטולו, הפרויקט סיפק למדענים האמריקאים מספר ליבות הקרח.

השפעה אקולוגית 
כאשר פונה "מחנה המחאה", הוחלט לא לפרק את התשתיות והפסולת שהושארה במקום בהנחה כי הם יישארו שם לנצח בעקבות מזג האוויר הקיצוני שיש בגרינלנד. חרף סברה זו, ב-2016 מחקר מצא כי חלק מכיפת הקרח שמכסה את מחנה המאה יתחיל להינתך עד 2100. כאשר הקרח במקום יותך כל התשתיות של המחנה, כל השאריות של הפסולת רדיואקטיבית, הפסולת ביולוגית והפסולת כימית שנמצאות במקום ייזמו את הסביבה וישבשו מערכות אקולוגיות באזור

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

המלחמה הקרה