חורשות את הלילה

חורשות את הלילה (באנגלית: Booksmart) הוא סרט קומדיית התבגרות אמריקאי משנת 2019 בבימויה של אוליביה ויילד, ובכיכובן של ביני פלדסטין וקייטלין דיוור. הבכורה העולמית התקיימה ב-10 במרץ 2019 במסגרת פסטיבל SXSW, והסרט יצא לבתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-24 במאי 2019, ובישראל – ב-30 במאי באותה שנה.

הסרט עוסק בתופעת התיוג הרווחת בבתי ספר, ובמשמעות של נאמנות ומעילה באמון בגיל הנעורים. במרכז העלילה שתי חברות טובות ביותר , "חרשניות" שהקדישו את כל זמנן להצטיינות לקראת לימודים גבוהים, ובלילה שלפני טקס סיום הלימודים, הן מנסות לחוות את מה שהחמיצו במהלך שנות בית הספר התיכון, ולהתנער מסטריאוטיפ ה"תלמידות החכמות והמשעממות" שדבק בהן. בסולם סיווגי הצפייה של איגוד הסרטים של אמריקה , קיבל הסרט סיווג "R" (Restricted) הממליץ על הגבלת צפייה מתחת לגיל 17 בהשגחת מבוגר. זאת, לאור תוכן מיני, שפה בוטה, וצריכת סמים ומשקאות אלכוהוליים על ידי בני נוער.

הסרט נחשב לתוצר של תרבות ה-Woke האמריקאית, בשילוב אידיאלים פמיניסטיים, באמצעות הבלטת דמויות ראשיות שאחת מהן שמנה, ושנייה – קווירית.

עלילה
בלוס אנג'לס, מולי ואיימי (פלדסטין ודיוור, בהתאמה) הן חברות נפש המסיימות את לימודיהן התיכוניים. כתלמידות שהקדישו את זמנן ומרצן להצטיינות, הן ויתרו על חיי חברה ובילויים, ולכן אינן אהודות על חבריהן ללימודים. מולי התקבלה ללימודי משפטים באוניברסיטת ייל. איימי היא לסבית שיצאה מהארון אך חסרת ניסיון מיני, מאוהבת בנערה בשם ראיין. היא התקבלה לאוניברסיטת קולומביה, וכפעילה חברתית, היא נוסעת בקיץ לבוטסואנה, ללמד נשים מקומיות לייצר טמפונים.

ביום האחרון ללימודים, בעוד התלמידים פורקים עול ומשתובבים, השתיים משתדלות להמשיך לשאת באחריות, למורת רוחו של המנהל ג'ורדן בראון. מולי מדרבנת את איימי לגשת אל ראיין, אך היא מתלעלעת ונבוכה. בחדר השירותים, מולי שומעת תלמידים מרכלים עליה ולועגים לשקדנותה. היא מתעמתת איתם ומטיחה בהם שהיא התקבלה ל"ייל", בעוד הם קלי דעת שלא ישיגו דבר, אולם אז מתברר שכולם התקבלו למוסדות השכלה יוקרתיים, או למשרות מכניסות בהיי-טק. נסערת, מולי לוחצת על איימי לצאת בערב למסיבת סיום שעורך ניק האולנד בבית דודתו, כדי להוכיח לכולם שהן "מגניבות". איימי מסויגת, אך מסכימה. הן לא יודעות את כתובת המסיבה, ומולי מזעיקה את ג'ארד בן העשירים, שמסיע אותן דווקא למסיבה מפוארת שהוא עורך על יאכטה. איש לא הגיע למסיבה של ג'ארד, מלבד ידידתו הפרועה ג'יג'י. הלומת סם הזיה, ג'יג'י שמחה לדעת שהן יצאו למסיבה בניגוד לתדמית שלהן, מאכילה אותן בתותים, עוגבת על איימי, מתפרעת על הסיפון ולבסוף קופצת בבגדיה מהיאכטה למים. השתיים בורחות מהיאכטה. איימי מבקשת לחזור הביתה, אך מולי מכריזה "מלאלה", מילת קוד מוסכמת המחייבת אותן הדדית להיענות זו לזו ללא תנאי.

הן משיגות כתובת מהנער אלן, ומזמינות הסעה באמצעות יישומון שירות ההסעות "ליפט" . לתדהמתן הנהג הוא המנהל בראון, המסביר להן שהוא עובד כנהג כדי להשלים את הכנסתו. על מנת להכין את איימי למגע מיני עם ראיין, מולי מראה לה במהלך הנסיעה סרטונים פורנוגרפיים, ובראון משמיע בטעות את הסרטונים ברמקול המכונית. הוא מוריד אותן בכתובת שמסר אלן, אך מתברר שזהו ביתו של בן-כיתתן ג'ורג', המארח מסיבת פענוח תעלומת רצח . הן מופתעות למצוא שם את ג'יג'י (מופתעת באותה המידה) המגלה להן שהתותים שהאכילה אותן על היאכטה, היו טבולים בסם איאוואסקה חזק במיוחד. באותו רגע הסם פועל, והשתיים חוות טריפ רע, שבו הן בובות ברבי חטובות, אך בלי אברי מין ופטמות וללא יכולת לכופף את הגפיים. איימי דווקא מרוצה מדמותה החדשה, אך מולי מנערת אותה מהטריפ, והן מסתלקות מביתו של ג'ורג'. איימי שוב מבקשת לחזור הביתה, אחרי שבילו בשתי מסיבות והתנסו בסמים, אך מולי מתעקשת להגיע למסיבה של ניק. ג'יג'י יוצאת אל המרפסת ומכריזה בקול שמולי מאוהבת בניק, והסלידה של מולי מניק היא בעצם תגובת היפוך. כעת, איימי נחושה להגיע למסיבה של ניק, למען חברתה.

בוידאו המשודר מהמסיבה, הן רואות ערימת קופסאות פיצה, מאתרות את שליח הפיצה, פולשות למכוניתו ומאיימות עליו שייתן להן את הכתובת. לבו של האיש נכמר על הילדות המנסות להידמות ל"משפחת מנסון", נותן להן את הכתובת, מטיף להן מוסר ומסלק אותן מהמכונית. איימי שוכחת את הטלפון שלה במכונית הפיצה. סוללת הטלפון של מולי עומדת להתרוקן, אך היא מספיקה להזעיק את מורתן מיס פיין, המשבחת אותן על שיצאו לבלות, נותנת להן בגדים שיהלמו את האירוע, ומסיעה אותן למסיבה של ניק, שם הן מתקבלות להפתעתן בחמימות. מולי וניק מפלרטטים במהלך משחק ביר-פונג, ואילו איימי מבלה מאושרת עם ראיין המפגינה כלפיה חיבה, מה שנראה כהתממשות מאווייהן הרומנטיים. אולם לאכזבתה של איימי, היא רואה את ראיין מתנשקת עם ניק. שבורת לב, וכדי למנוע ממולי את ההשפלה, היא מבקשת ממנה לעזוב את המסיבה, אך מולי, שלא ראתה את המקרה, מסרבת למרות הכרזת "מלאלה" של איימי. בין השתיים מתפתחת מריבה קולנית. מולי מלינה על כך שאיימי פסיבית שצריך לדרבן אותה, ואיימי עונה שמולי שתלטנית שמכריחה אותה לעשות כרצונה, ומגלה שהיא נוסעת לבוטסואנה לשנה שלימה, ולא רק לקיץ, והסתירה זאת מחשש שמולי תלחץ עליה לא לנסוע.

איימי פורשת לבכות בשירותים, שם היא פוגשת את הופ המקניטה אותה על המריבה "עם האישה שלה". איימי הפגועה עונה שהופ סתם בחורה מדליקה ורעה שהגיעה לשיאה בבית הספר, וזו מטיחה כנגד איימי שהיא "חיה רעה שלא לוקחת שבויים, ואז בוכה בשירותים, במסיבות". בעיצומו של הוויכוח, השתיים מתנשקות ומתעלסות על הריצפה, אולם חוסר הניסיון המיני של איימי גורם לה מבוכה, והיא מקיאה על הופ שמסלקת אותה בבושת פנים. בינתיים, ג'ארד מגיע למסיבה, מתוודה באוזני מולי על אהבתו אליה, ובין השניים מתנהלת שיחת נפש, שבמהלכה הוא מכחיש את השמועה שאביו שכר עבורו זונה כדי שיאבד את בתוליו בגיל 14. מולי מחפשת את איימי, ורואה את ניק מתגפף עם ראיין. היא מבינה מדוע איימי התחננה לעזוב, אך לא מוצאת אותה ומסתלקת לבדה מהמסיבה. בדרך, מציעה לה טרמפ אנאבל, המכונה "טריפל איי" (התאחדות מועדוני הרכב, המספקת שירותי דרך לנהגים) , משום שמספרים עליה שהיא עצרה פעם לסייע לשלושה בחורים שנתקעו עם מכוניתם, ומצצה להם. במהלך הנסיעה, אנאבל מתוודה שהסיפור נכון אך היה חד-פעמי, והיא פגועה בעיקר משום שגם הבנות מכנות אותה כך.

למחרת בבוקר, לפני טקס סיום הלימודים, מולי מתעוררת ומגלה בטלפון שלה, שלמסיבה הפרועה הגיעו שוטרים, ואיימי עשתה פעולת הסחה כדי לאפשר לכולם להתחמק, בעוד שהיא עצמה נעצרה. מולי שואלת מג'ארד את מכוניתו כדי לבקר את איימי במעצר, והשתיים מתפייסות. על קיר תחנת המשטרה תלוי קלסתרון של שליח הפיצה, ומתברר שהוא רוצח סדרתי מבוקש. מולי מוסרת לשוטרים מידע על האיש כנגד שחרורה של איימי, והשתיים מגיעות באיחור לטקס הסיום, שם הן מתקבלות בתשואות. מולי מנשקת את ג'ארד על במת הנאומים, זונחת את נאום הפרידה הפמיניסטי שהכינה, ונושאת נאום מאולתר ונרגש.

כמה ימים אחר כך, מולי בביתה של איימי, עוזרת לה להתכונן לנסיעה לבוטסואנה. לבית מגיעה הופ, שהתאהבה באיימי למרות הנסיבות המביכות, מחזירה לאיימי את תחתוניה ששכחה בשירותים במסיבה, נותנת לה את מספר הטלפון שלה, ומספרת שהיא מתכוונת לצאת לשנת תרמילאות מסביב לעולם. איימי מזמינה את הופ לבקרה בבוטסואנה. מולי מסיעה את איימי ללשדה התעופה, והן נפרדות בדמעות. בעוד מולי נוסעת משם, איימי קופצת לפתע לפני המכונית משום שעדיין יש לה שהות עד הטיסה, והן נוסעות להעביר את הזמן באכילת פנקייק.

מילת קוד: מלאלה
מולי ואיימי קבעו את מילת הקוד "מלאלה" כסימן מוסכם שפירושו "את חייבת להיענות לכל דרישה שלי, לעשות כל מה שאני דורשת ממך, ולסמוך עלי בכך", במשמעות שגם מי שמכריזה את מילת הקוד, חייבת לומר אותה בכוונה גמורה ומלאה. הקוד הוא שמה הפרטי של לוחמת זכויות האדם וזוכת פרס נובל לשלום, מלאלה יוספזאי. הבמאית אוליביה ויילד הסבירה שיוספזאי היא מודל לחיקוי עבור שתי הנערות, ולדמותה יש משמעות מרכזית בחברות האינטנסיבית ביניהן. ויילד ציינה סצנה מכוננת (סצנת המריבה במסיבה) שבמהלכה הן מגלות שהנאמנות ההדדית לא הייתה מוחלטת, ובשיאה דוחה מולי הכרזת "מלאלה" של איימי, בבחינת שבר בחברות שלהן.

דמויות

תלמידים
 מולי דייווידסון (ביני פלדסטין): נשיאת המחזור ותלמידה מבריקה ומצטיינת, אך שיפוטית, חברתה הטובה ביותר של איימי אנצלר מילדותן. פמיניסטית אשר בחדרה תלויות תמונות של רות ביידר ומישל אובאמה. מכיוון שהיא נמנעה מבילויים לטובת לימודים, היא לא מקובלת חברתית, ולכן נחושה בדעה לבלות במסיבת סיום כדי לשנות את תדמיתה. מולי התקבלה ללימודי משפטים באוניברסיטת ייל, ושואפת להיות השופטת הצעירה ביותר בבית המשפט העליון.
איימי אנצלר (קייטלין דיוור): חברתה הטובה של מולי, ושנייה רק לה בציונים. פמיניסטית ולסבית שיצאה מהארון, אך עדיין לא חוותה מגע מיני, מלבד אוננות עם בובת הפנדה "לינג לינג" . מאוהבת בנערה ראיין, אך בסוף הסרט מתחילה מערכת יחסים עם הופ. איימי התקבלה לאוניברסיטת קולומביה, אך דחתה את לימודיה כדי לנסוע לשנת שבתון בבוטסואנה, שם היא תלמד נשים מקומיות לייצר טמפונים. היא נעצרת על ידי שוטרים שהגיעו לפזר את המסיבה.
ג'ארד (סקיילר ג'יסונדו): בן-עשירים המאוהב בסתר במולי. השמועה מספרת שאביו שכר עבורו זונה ליום הולדתו ה-14. לאורך הסרט הוא משתדל להתחבב על הסובבים אותו על ידי פיזור מתנות מושקעות. שאיפתו היא לבנות מטוסים ולעשות הון, ואז להפיק מחזות זמר.
ג'יג'י (בילי לורד): בת-עשירים הצמודה תמיד לג'ארד, ומולי אומרת שדווקא ג'יג'י היא זו שמצמידה את ג'ארד אליה. לאורך הסרט היא מפגינה מחוות דרמטיות, וצצה שוב ושוב במפתיע. ג'ארד מעיד עליה שהתנהגותה הפרועה היא כיסוי להיותה בת אדם עצובה, אך טובת לב ונאמנה. היא התקבלה לאוניברסיטת הרווארד, ומאוכזבת מכך משום שהרווארד הייתה רק בעדיפות חמישית אצלה.
הופ (דיאנה סילברס): דמות "הנערה הסקסית הרעה של בית הספר", מתנהגת בקרירות כאילו דבר לא נוגע לה, אך יש לה עניין רומנטי באיימי, ודווקא משום כך היא מקנטרת אותה על נטייתה המינית. אבל בסוף הסרט היא יוזמת מערכת יחסים ביניהן.
אנאבל/"טריפל איי" (מולי גורדון ): הכינוי דבק בה בגלל שמספרים עליה שהיא עצרה לסייע לשלושה בוגרי בית הספר שנתקעו עם מכוניתם, ומצצה להם. בניגוד לתדמית הזולה וההוללת שלה, היא הוציאה 1560 נקודות (מתוך 1600) בבחינת SAT, והתקבלה ל"ייל". היא מבקשת ממולי לא לקרוא לה "טריפל איי" בהיותן יחד באוניברסיטה, כדי להתנער מהתדמית.
ניק האולנד (מייסון גודינג): מושא אהבתה הנכזבת של מולי ומכהן כסגן נשיאת המחזור. לטענת מולי, הוא בחר בתפקיד כדי שיוכל לארגן מסיבות. דמות "נער הזהב" של בית הספר: מקסים את הבנות, מצחיק ופיקח. מארח את מסיבת הסיום בבית דודתו. ניק התקבל לאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ג'ורג' (נואה גאלווין): הומוסקסואל מוצהר, לומד במגמת תיאטרון ומפגין גינונים של במאי. בשנה שעברה התגורר ולמד תיאטרון בברצלונה. נוהג ברשעות כלפי מולי ואיימי, אך מקבל אותן למשחק פענוח הרצח, במקום כאלה שלא הגיעו.
אלן (אוסטין קרוט): הומוסקסואל, תלמיד במגמת תיאטרון, הסיידקיק של ג'ורג'. במשחק פיענוח תעלומת רצח שמארח ג'ורג', אלן מופיע כדראג קווין, בתפקיד אישה שבעלה נרצח.
ת'יאו (אדווארדו פרנקו): בן 20 המבוגר מחבריו, משום שנכשל פעמיים בכיתה ז', אך בזכות "חוק השלוש" (לדבריו) התקבל לכתוב תוכנות בגוגל, ולכן לא נרשם לאוניברסיטה. נמשך לנשים מבוגרות ומתהדר במוצאו המקסיקני. ככזה, ת'יאו עוגב על מיס פיין, ולבסוף שוכב איתה אחרי שהגיעה למסיבה של ניק.
ראיין (ויקטוריה רואסגה): תלמידה שמצב רוחה תמיד עליז, מושא אהבתה הנכזבת של איימי.
טאנר (ניקו היראגה): התקבל לאוניברסיטת סטנפורד, וישחק שם כדורגל.
אליסון (סטפאני סטיילס ): מגלמת תפקיד אחות במשחק פיענוח תעלומת הרצח שמארח ג'ורג'.
דיק (אדם סיימון קריסט).
רוב (כריסטופר אבילה).
סקיפ (גידיון לאנג).

מבוגרים
ג'ורדן בראון (ג'ייסון סודייקיס): מנהל בית הספר, משלים הכנסה כנהג הסעות בערבים. אוהב את תלמידיו, אך מחכה בכיליון עיניים לחופשת הקיץ. משמיע בטעות ברמקול של מכוניתו את סרטון הפורנו שמולי ואיימי צופות בו במהלך נסיעתן איתו, וחושב שזה קליפ של קארדי בי.
מיס פיין (ג'סיקה ויליאמס) : המחנכת ה"קולית" האהובה של הכיתה, רווקה בת 30 שבלתה את שנות גיל העשרים שלה בהתהוללות, כפיצוי על שנותיה בבית הספר, ולכן מבינה לליבן של מולי ואיימי. חובבת מושבעת של התשבץ השבועי של "הניו יורק טיימס". מגיעה במפתיע למסיבה של ניק, שאחריה היא שוכבת עם התלמיד ת'יאו.
שרמיין ודאג אנצלר (ליסה קודרו וויל פורטה, בהתאמה): הוריה של איימי. נוצרים אדוקים, אך תומכים ללא סייג בבתם הקווירית, ובטוחים שמולי (הסטרייטית) היא בת זוגה של איימי, ומולי מנצלת זאת כדי שהם ירשו להן לבלות יחד את הלילה, במקום ארוחת ערב משפחתית חגיגית שהשניים הכינו להן.
שליח הפיצה (מייק או'בראיין) : ממנו משיגות מולי ואיימי את כתובת המסיבה. הוא מטיף להן מוסר על שהן נכנסות בלילה למכוניתו של גבר זר, אך בסוף הסרט מתברר שהוא רוצח מבוקש, והן מסגירות אותו למשטרה בתמורה לשחרורה של איימי.
דוברת בקלטת מוטיבציה : (מאיה רודולף בהופעת קמע בקולה בלבד): נשמעת בקלטת שמולי מקשיבה לה במסגרת מדיטציית הבוקר, ואומרת "הסתכלי כלפי מטה על כל מי שאי-פעם הטיל בך ספק. לעזאזל הלוזרים האלה, לעזאזל הם והפרצופים המטופשים שלהם".

סיווג דמויות לפי מחוון MBTI
עיתונאית הבידור סימון טורן, הציעה סיווג דמויות בסרט לפי מחוון MBTI: מיס פיין – הסנגורית, היועצת; המנהל בראון – המגשר; ראיין – האומנית, בעלת מלאכה; דאג ושרמיין אנצלר – המגנים; ג'ארד – הבדרן; הופ – המתדיינת; ג'יג'י - האקטיביסטית, האלופה; ג'ורג' ואלן – היועצים, המספקים; איימי – הלוגיקאית; מולי – המוציאה לפועל, המנהלת.

הפקה

פיתוח
גרסה ראשונה של התסריט נכתבה בשנת 2009 בידי אמילי הלפרן ושרה הסקינס, ועסקה בשתי תלמידות תיכון הישגיות המנסות למצוא בני-זוג לנשף סיום הלימודים. התסריטאיות לא מצאו גורם שייטול לידיו את ההפקה, ובאותה שנה נכלל התסריט ב מדד הרשימה השחורה  של הוליווד. התסריט שוכתב בשנת 2014 בידי התסריטאית סוזנה פוגל. בעלילה המשוכתבת, שתי הנערות יוצאות למסיבה שאחרי נשף הסיום, ואחת מהן שונתה לנערה לסבית.

התסריט המשוכתב נרכש – כהימור – על ידי המפיקה מייגן אליסון מחברת "סרטי אנאפורנה", ובשנת 2016 פנתה מנהלת הפקות הקולנוע ב"אנאפורנה", צ'לסי ברנארד, אל ג'סיקה אלבאום מחברת "גלוריה סנצ'ז הפקות" בהצעה להפיק את הסרט, ואלבאום הציעה לידידתה אוליביה ויילד לביים אותו. ויילד התלהבה מהרעיון, והציגה ל"אנאפורנה" את הצעתה, שכללה את סצנת טריפ הסמים ובובות הברבי. ויילד קיבלה את תפקיד הבימוי, ובשנת 2017 נשכרה קייטי סילברמן לעדכן את התסריט, והיא הציעה את הרעיון שעומד במרכז העלילה, ובו שתי החברות מגלות שגם תלמידים אחרים התקבלו למוסדות יוקרתיים המזוהים עם ליגת הקיסוס, מבלי לוותר על חיי חברה, ומבינות שדווקא הן היו המוגבלות. ויילד השאירה לשיקולה של סילברמן היכן לשבץ את סצנת טריפ בובות הברבי.

אוליביה ויילד הגתה את סצנת בובות הברבי בהשראת סצנת חלום ריקוד הכדורת של הנשים הוויקינגיות בסרט "ביג לבובסקי". לצורך הפקת סרטון ההנפשה, פנתה ויילד לאולפן "ShadowMachine" , שעבורו דיבבה דמות חוזרת בסדרה "בוג'ק הורסמן". שלושים אנשי צוות האולפן עבדו על הסרטון במשך כחמישה חודשים. בסצנה, המתרחשת במסיבת פיענוח תעלומת הרצח אצל ג'ורג', בובת מולי לבושה כאורתודנטית, ובובת איימי – כחוואית, שני תפקידים שג'ורג' נתן להן במשחק שלו.

ליהוק
שמה של קייטלין דיוור נקשר לפרויקט עוד בשלב שכתוב התסריט, וב-16 בפברואר 2018 נמסר שדיוור ומולי פלדסטין יככבו בסרט. צוות השחקנים הושלם במהלך מאי באותה שנה.

על מנת לשוות אמינות לקשר החברי בין שתי הגיבורות, ויילד ביקשה מהן להתגורר יחד, והשתיים חלקו מגורים משותפים במשך עשרה שבועות, בשלבי קדם ההפקה והצילומים, עשו חזרות משותפות ותרגלו את הדיאלוגים ביניהן באופן אינטימי. דיאנה סילברס התבקשה בתחילה להיבחן לתפקיד ראיין, אולם לאחר שקראה את התסריט, היא סברה שחזותה החיצונית לא תהלום את הדמות, ונבחנה בתפקיד של הופ, הדמות שאותה גילמה לבסוף.

צילומים
צילומי הסרט התקיימו בין מאי 2018 לינואר 2019, באזור עמק סן פרננדו, פסדינה וברבנק בקליפורניה.

מוזיקה
מוזיקה מקורית הולחנה על ידי המוזיקאי ומפיק התקליטים דן האוטומטור . זה היה הסרט ההוליוודי הראשון שהוא הלחין במלואו, אחרי שבעבר השתתף בחיבור מוזיקה עבור הסרטים "האקסים של החברה שלי" (2010) ו"מפלצת הכסף" (2016).

הפצה והכנסות
הצגת הבכורה העולמית של "חורשות את הלילה" התקיימה ב-10 במרץ 2019, במסגרת פסטיבל הקולנוע "SXSW", והסרט יצא בתפוצה רחבה לבתי הקולנוע בארצות הברית ב-24 במאי באותה שנה, בהפצת "סרטי אנאפורנה" תחת המותג של "יונייטד ארטיסטס". החברה החליטה לא להסתפק בהפצה לפלטפורמות דיגיטליות, והימרה על יציאת הסרט בסוף השבוע של חופשת יום הזיכרון בארצות הברית, נוכח שיווק אגרסיבי של סרטים עתירי תקציב בימים אלה. על המהלך הזה אמרה אוליביה ויילד: . שבוע קודם לכן, ב-17 במאי, התקיימו ברחבי ארצות הברית הצגות מוקדמות, להן הוציאה "יונייטד ארטיסטס" למכירה 800 כרטיסים במסגרת מסע קידום מכירות באינסטגרם. בישראל יצא הסרט לבתי הקולנוע ב-30 במאי 2019.

בבכורת ארבעת ימי חופשת יום הזיכרון ב-2,505 בתי קולנוע בארצות הברית, הכניס הסרט 8.7 מיליון דולר, סכום שנחשב באופן יחסי לכישלון, בימים שנחשבים לרווחיים בקולנוע. בסך הכל הכניס הסרט מבתי הקולנוע ברחבי העולם 25 מיליון דולר בקירוב, ועוד כ-1.8 מיליון ממכירות לצפייה ביתית.

ב-20 באוגוסט 2019 יצא הסרט להורדה בתשלום, וב-3 בספטמבר שלאחר מכן, הוא הופץ בפורמט DVD ובלו-ריי.

ביקורות
במאגר ביקורות הקולנוע "Rotten Tomatoes" עומדת הערכת הסרט על 96% דעות חיוביות, עם דירוג ממוצע של 8.3/10 בשקלול 377 ביקורות. סיכום מבקרי האתר הוא שמדובר בסרט מהיר-קצב, מצחיק ורענן, העושה את מה שנראה בלתי אפשרי, כשהוא מוסיף ממד חדש לקומדיית התבגרות. באתר Metacritic עומד ציון המבקרים על 84%, ציון המוגדר כ"תהילה בין-לאומית", בשקלול 52 ביקורות. במדגם של חברת מחקרי השוק "CinemaScore" מקרב הצופים בבתי הקולנוע, קיבל הסרט דירוג +B בסולם  (הגבוה ביתר) עד F (הנמוך ביותר), ואילו במשאל של "PostTrack" , קיבל הסרט ציון חיובי כללי של-80%. בדצמבר 2019 דורג "חורשות את הלילה" במקום הראשון ברשימת חמישים הקומדיות הטובות ביותר של שנות ה-2010 של אתר "Rotten Tomatoes".

הסרט זכה להתייחסויות והשוואות רבות עם "סופרבאד - חרמן על הזמן", לאור קוי הדמיון בין שני הסרטים, בעיקר העיסוק בחברות-אמת על רקע לילה מטורף בסיום בית הספר. אוליביה ויילד הסתייגה מ"ההשוואות האינסופיות" האלה, ואמרה שעל אף שהיא אהבה את "סופרבאד", לא ייתכן שכל סרט בנות נמדד כגרסה נשית לסרט בנים קיים, אלא ראוי שהסרט יתקיים בזכות עצמו. אליסה וילקינסון כתבה ב-Vox  ש"חורשות את הלילה" הוא כמו "סופרבאד", אך טוב ממנו, באשר הוא לא מציג מתבגרים בני דורו כקצת מגוחכים העסוקים בעצמם ובחיים הקטנים שלהם בבית הספר התיכון. רפאל סרמיינטו הצביע על חמש נקודות דמיון וחמישה הבדלים בין שני הסרטים. איזבל ג'ונס כתבה שהסרט איננו כמו "סופרבאד", אלא טוב ממנו, ומחתה כנגד כותרות כגון "חידוש נשי מצחיק של סופרבאד".

ביקורות אחרות שללו את ההשוואות עם "סופרבאד", לאור היות הסרט חלק מעידן תרבות ה-Woke. דייזי פיליפסון, שהעניקה לסרט חמישה כוכבים מלאים כתבה שהסרט איננו "סופרבאד של Woke", אלא טוב ממנו בהרבה. היא הסבירה ש"חורשות את הלילה" מנוגד בתכלית לסרטי שנות ה-90 של המאה העשרים והעשור הראשון של המאה ה-21, שבהם קליקות מרושעות שלטו במסדרונות בית הספר, והלעג כוון אל מראן החיצוני של התלמידות או להיותן בתולות, וכלל בדיחות הומופוביות. הפעם, הסרט מציג דמויות שבעבר היו מודרות, וההתייחסות היא להיות הגיבורות וורקוהוליות. פיליפסון הוסיפה שהסרט הרוויח בצדק את תוית ה-Woke, וזו לא מוטחת בגסות בפרצופם של הצופים כמו שוטר שפורץ למסיבת בית. תחת כותרת המציינת שהסרט אינו "סופרבאד של Woke", אית'ן ספיינזה כתב שאין זה "סופרבאד" בשינוי אדרת, ודמויות כמו אלו של פלדסטין ודיוור, לא היו מופיעות בסרט משנת 2007, עת האווירה הפוליטית הייתה שונה בתכלית. ספיינזה ציין סמלי Woke המעטרים את הסרט: מסוזן ב. אנתוני ומלאלה יוספזאי ועד הבדלים בנטיות מיניות וזהות מגדרית, אשר לא משמשים מסווה גרידא או שורות מחץ, אלא מעניקים לסרט רעננות ועכשוויות שלא הוצגו כבר זמן רב בסרטי נעורים בוטים. ספיינזה שיבח את הכימיה בין דיוור לפלדסטין, אשר החיבור ביניהן מעניק לסרט את מיטב הרגעים המשעשעים.

מספר ביקורות הקבילו בין סרט זה ל"מועדון ארוחת הבוקר" (1985). נורה טיילור סבורה שאפשר לראות בסרט את גרסת "דור הסנאפצ'ט" של "מועדון ארוחת הבוקר". טרייסי גילקריסט הגדירה את "חורשות את הלילה" כ"מועדון ארוחת הבוקר" של דור הכללת הקווירים. אוליביה ויילד בעצמה הביעה משאלה שהסרט שלה יעמוד בשורה אחת עם סרטי נעורים שהיו המנון נוער שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20: "מועדון ארוחת הבוקר", "נעורים בקצב מהיר" (1982), ו"טריפ נעורים" (1993).

בישראל, אבנר שביט כתב ב"וואלה!" שהסרט ברובו לא מצליח להצחיק, וסובל מעריכה קופצנית ומשלל דמויות משנה הזויות. אולם במערכה השלישית הסרט מרגש ומתגלה כדרמה בוגרת המציגה רצף של קטעים מדהימים, עם אחת מסצנות האהבה היפות ביותר שנראו, בהשתתפותה של דיאנה סילברס המתפקדת לרוב כדמות זוטרה, אך לבסוף גונבת את ההצגה. ארז דבורה כתב ב-"ynet" שהסרט משעשע, אך נמנע מהומור שנון, ואלמנטים של גסות מטופלים באיפוק ולא הופכים למופע של גועל. קו העלילה של זהות לסבית מטופל באמפתיה, והסרט כולל בני נוער המפגינים שלל תכונות צבעוניות. דבורה מציין שהסרט נע בין שני קטבים: "סופרבאד" ו"ליידי בירד", בניסיון ליצור התבוננות רבת ניואנסים על הווייתה הרגשית של אישה צעירה, רגע לפני החיים העצמאיים. בביקורתו ב"מאקו", תומר קמרלינג סבר שהסרט הוא לא פחות מקולו של דור, וזהו סרט מצחיק, כיפי, מדויק ועושה הכל נכון בלי להתאמץ. בניגוד לכך, יהונתן צרויה כתב ב"עין הדג", שהסרט לא ראוי להפצה הנרחבת ולהייפ סביבו, אשר הופכים אותו לבלון של ציפיות שהוא רחוק מאד מלהגשים, והוא לא יותר מאשר "סרט מסיבות שינה" או "בילוי לערב צחוקים".

המקרה עם חברת התעופה "דלתא"
ב-27 באוקטובר 2019 נודע שחברת התעופה האמריקאית "דלתא איירליינס" הקרינה במטוסיה גרסה ערוכה של הסרט, ממנה הושמטה כליל את סצנת הסקס הלסבית עם השחקניות קייטלין דיוורס ודיאנה סילברס, וכן נחתכו תמונות בובות הברבי העירומות, והושתקו המילים "וגינה" ו"אברי מין". בתגובה, תקפה הבמאית אוליביה ויילד את החברה, והביעה תרעומת על מה שהיא הגדירה כצנזורה של מיניות נשית ומסר שגוף האישה דוחה, ומיניות נשית היא מבישה. זאת, על אף שבסצנות שנערכו יש קללות ומילים בוטות נוספות, וסיווג הצפייה היה בהתאם לתכנים אלה, וממילא כוללות כתוביות הפתיחה אזהרת צפייה, וכל אחד יכול לבחור לא לצפות בסרט. ויילד הוסיפה שהסצנת ההתעלסות שנחתכה היא אירוע חשוב עבור דמות מובילה בעלילה.

דובר מטעם "דלתא" הסביר בתגובה, שהחברה עובדת עם חברת צד שלישי, ואם תוכן מסוים לא עולה בקנה אחד עם קווי היסוד של "דלתא", התוכן נמסר לחברה הזו לעריכה. ויילד ביקרה את מעורבות צד שלישי בעריכת סרטים עבור חברות תעופה, וסברה שצריך לקיים גורם שיפקח על כך. בעקבות ביקורת זו ונוספות, חברת "דלתא" מסרה ב-2 בנובמבר 2019 את החלטתה להקרין במטוסים את הגרסה הקולנועית המלאה, ללא השמטות.

פרסים ותארים

קישורים חיצוניים

 

 
 "חורשות את הלילה", התסריט הסופי 
  
 "חורשות את הלילה" באתר TV Tropes

ביאורים

הערות שוליים

סרטים באנגלית
סרטי 2019
סרטים אמריקאיים
סרטי קומדיה אמריקאיים
סרטי התבגרות
סרטי נעורים אמריקאיים
סרטי חבר'ה
סרטי להט"ב אמריקאיים
סרטי לסביות