מונטה רוזה

מונטה רוזה (באיטלקית: massiccio del Monte Rosa; בגרמנית: Monte Rosa-Massiv; בצרפתית: massif du Mont Rose) הוא מסיב הררי בחלק המזרחי של הרי האלפים הפניניים. מונטה רוזה שוכן על הגבול בין איטליה (מחוזות פיימונטה וואל ד'אוסטה) לשווייץ (קנטון ואלה). מונטה רוזה הוא ההר השני בגובהו בהרי האלפים ובמערב אירופה, לאחר המון בלאן.

מסיב מונטה רוזה שוכן על קו פרשת המים שבין מרכז ודרום אירופה.

למסיב יש ארבעה צדדים. שלושה נמצאים באיטליה: ה-Liskamm מתנשא מעל קומונת Val de Gressoney; הפנים הוולסיאניות של המסיב פונות לכיוון קומונת Alagna Valsesia בחלק העליון של Valle della Sesia; והצד המזרחי התלול והגדול מתנשא מעל קומונת Macugnaga ב-Valle Anzasca. בצד השווייצרי הצפון-מערבי יש כמה קרחונים (שם גם ממוקם אחד מהקרחונים האלפינים הגדולים ביותר) הזורמים לכיוון עמק ה-Mattertal באזור צרמט.

הפסגה המרכזית של המסיב, נקראת דופורשפיץ לכבודו של גיום אנרי דופור וממוקמת כולה בשווייץ, ומגיעה לשיאה בגובה 4,634 מטר. אחריה מגיעות חמש פסגות הבת הגבוהות כמעט באותה מידה דוננטשפיץ, גרנצגיפל, נורדנד, זומשטיינשפיץ וסיגנלקופה. כמה פסגות אחרות בגובה של יותר מ-4,000 מטר כמו וינסנטפירמיד, פונטה ג'ורדני וקורנו נירו נמצאות לחלוטין בשטח איטליה. מונטה רוזה הוא ההר הגבוה ביותר בשווייץ ובאלפים הפנינים והוא גם ההר השני בגובהו בכל הרי האלפים ובאירופה מחוץ לקווקז.

מונטה רוזה נחקרה על ידי גאולוגים וחוקרים פורצי דרך, כולל לאונרדו דה וינצ'י החל מסוף המאה ה-15 והוראס-בנדיק דה סוסיר בסוף המאה ה-18. בעקבות סדרה ארוכה של ניסיונות שהחלו בתחילת המאה ה-19, הפסגה של מונטה רוזה, שנקראה אז עדיין Hochste Spitze (תרגום מילולי 'הפסגה הגבוהה ביותר'), נכבשה לראשונה ב-1855 מצרמט על ידי קבוצה של שמונה מטפסים בראשות שלושה מורי דרך מקומיים. הצד המזרחי הגדול נכבש לראשונה ב-1872, מקומונת ממקוניגה.

מדי קיץ יוצאים מטפסים רבים מבקתת מונטה רוזה שבאגף המערבי של ההר לאחת מפסגותיו, או לבקתת מרגריטה שעל הסיגנלקופה (באיטלקית: 'Punta Gnifetti'), המשמשת כתחנת מחקר. תיירים ומטיילים רבים מגיעים מדי שנה גם לגורנרגראט שבצד הצפון מערבי של ההר, כדי להשקיף על הנוף הפנורמה המשתרע על פני הרי האלפים, ממונטה רוזה ועד למטרהורן.

אטימולוגיה 
אף על פי שמשמעות המילים rosa באיטלקית כמו גם rose בצרפתית הוא "ורוד", השם הוא שיבוש שמקורו במילה Valdôtain patois rouése הפרנקו-פרובנסאלית, שמשמעותה "קרחון". במפות ישנות עד 1740, נקרא ההר מונטה בוסה ואפילו מונטה ביוסה על ידי תושבי Val Sesia. סביר להניח שהשם Mon Boso המופיע במחברותיו של לאונרדו דה וינצ'י התכוון להר. בצרמט ההר נודע בעבר בשם גורנהורן (בגרמנית וולסרית, "קרן גדולה/חזקה"). השם גורנר משמש עד היום לרכס המערבי היוצא החוצה מן המסיב הראשי (Gornergrat) והקרחון השוכן למרגלותיו (Gornergletscher) אך אינו משמש יותר להר עצמו. כיום, בגרמנית, משתמשים במקום זאת במונטה רוזה האיטלקית (Monte Rosa-Gletscher או Monte Rosa-Hütte וכו').

גאוגרפיה ואקלים 
מונטה רוזה מכסה שטחים משני צידי הגבול בין הקנטון ואלה השווייצרי לבין המחוזות האיטלקיים פיימונטה וואל ד'אוסטה. הפסגה המרכזית של מונטה רוזה היא הדופורשפיץ. בצד השווייצרי מרכז העיירה של צרמט נמצא כ-13 ק"מ דרומית-מזרחית לו ו-3,000 מטר מתחתיו. בצד האיטלקי של ההר ממוקמים כ-9 ק"מ מצפון-מזרח לו הקומונה Macugnaga, וכ-11 ק"מ מדרום-מזרח לו הכפר Alagna Valsesia ב-Valsesia. הצדדים השונים של ההר שונים מאוד זה מזה. הצד המערבי השווייצרי מכוסה כמעט לחלוטין בקרחונים גדולים, יובלים של קרחון גורנר הגדול (57 קמ"ר), היורד בהדרגה במדרונות מתונים, מה שיוצר עמק קרחוני גדול לא מיושב. הצד המזרחי האיטלקי מורכב מחומה בגובה 2,400 מטר המשקיפה על Macugnaga, שהשלגים שלה מאכילים את קרחון בלוודר בבסיסו. הצד הדרום-מזרחי, שמגיע לשיאו בסיגנלקופה, משקיף על Valsesia הפיימונטית (באיטלקית: Valle della Sesia) ועל Val de Gressoney במחוז האוטונומי של ואל ד'אוסטה.

ההר מכוסה בעיקר בשלגים וקרחונים תמידיים, למעט פסגתו שהיא רכס סלעי בכיוון מערב-מזרח, סמוך ומאונך לקו פרשת המים הראשי בין שווייץ לאיטליה (אגני הנהר של הרון והפו בשווייץ ובאיטליה, בהתאמה). נקודת החיבור ביניהם היא גרנצגיפל (בתרגום מילולי: פסגת הגבול) ממש על הגבול, ולכן גם הפסגה הגבוהה ביותר היא בצד האיטלקי. לפיכך מונטה רוזה הוא ההר הגבוה ביותר בהרי האלפים שפסגתו אינה על קו פרשת המים האלפיני הראשי, אף על פי שהוא נמצא במרחק של 150 מטרים בלבד מקו פרשת המים. ה-Silbersattel (בתרגום מילולי: אוכף כסף) ו-Grenzsattel (בתרגום מילולי: אוכף הגבול) הם המעברים הממוקמים מצפון ומדרום לפסגה. שלוש הפסגות המשניות העיקריות של מונטה רוזה הן (מצפון לדרום): הנורדנד (4,609 מטר; צפונית לדופורשפיץ), הזומשטיינשפיץ (4,563 מטר; דרומית לדופורספיץ) והסיגנלקופה (4,554 מטר, באיטלקית: Punta Gnifetti), כולם ממוקמים על גבול שווייץ-איטליה. פסגות משניות נוספות הן הפרוטשפיצה (4,432 מטר), הלודוויגשה (4,341 מטר) והוינסנטפירמיד (4,215 מטר). לכולם יש במקור שמות גרמניים, שכן אפילו העמקים האיטלקיים היו בעבר עמקים מיושבים על ידי וולסרים גרמניים.

כמה רכסים משניים מחוברים לגוש מרכזי המפריד בין הקרחונים היורדים לכיוון Mattertal. הרכס, הקרוי וייסגראט מחבר את פסגות הנורדנד עם השוורצברגהורן (באיטלקית: Corno Nero). לרוחב של קילומטרים ספורים שדות השלג העליונים של הווייסגראט שוכנים כמעט ללא הפרעה על המדרון הזה, אבל כשהם מתחילים לרדת לכיוון Mattertal הם מתפלגים לשני קרחונים (קרחון גורנר העליון וקרחון פינדל) על ידי רכס שבוקע בהדרגה מה-névé, ולבסוף מציג נופים דרמטיים למדי אל הקרחונים משני הצדדים. הנקודות הגבוהות ביותר של רכס זה, שנראות חסרות משמעות בניגוד לעצמים הגדולים מסביב, הן השטוקהורן (3,532 מטר) והגורנרגרט התחתון (3,090 מטר). בצדם הדרומי נמצא קרחון גורנר התחתון, שנוצר ממפגש כל היובלים הגדולים (Gornergletscher ו-Grenzgletscher) והמינורים היורדים מהצד הצפוני, המערבי והדרומי של מסיב מונטה רוזה המרכזי, בעוד שבצד הצפוני קרחון פינדל יורד ליד הכפר פינדלן.

מונטה רוזה הוא אחד מההרים הגבוהים המקיפים את 40 הק"מ של Mattertal מדרום לסטלדן. בדרום מערב נמצאות פסגות הזוולינג, ליסקם, קסטור, פולוקס, ברייטהורן ומטרהורן; בצפון נמצאים רכסי הוויסהורן והדום. פסגת גורנרגראט, השוכנת 8 ק"מ מצפון-מערב למונטה רוזה (3,100 מטר), היא נקודת תצפית פופולרית על ההר, מכיוון שהיא נגישה ברכבת מצרמט, באמצעות מסילת הרכבת הפתוחה הגבוהה ביותר באירופה .

אקלים 
בהיותו הנקודה הגבוהה ביותר בשווייץ, מונטה רוזה הוא גם אחד המקומות הקיצוניים ביותר מבחינת אקלים. לחץ האוויר הממוצע הוא כמחצית מזה של פני הים (56%) והטמפרטורה יכולה להגיע עד ל-40°− מעלות צלזיוס. בשל השכיחות התכופה של רוח חזקה ממזרח או צפון מזרח, והקצב האיטי שבו ניתן לנוע כאשר נמצאים על הפסגה, אמצעי זהירות מפני קור נחוצים במיוחד בעת הטיפוס על מונטה רוזה. קו השלג ממוקם בגובה של כ-3,000 מטר.

תיירות 
מונטה רוזה פופולרי ביותר לטיפוס הרים, טיולי הליכה, סקי וגלישת סנובורד. אתרים ברחבי ההר מארחים מספר אתרי סקי עם מסלולים ארוכים. רמת רוזה, בגובה של כ-3,500 מטר מעל פני הים, הוא אתר סקי קיצי, עם שלג כל השנה בשל הגובה הרב. הרמה מחוברת באמצעות חשמלית אווירית לבריי-צ'רוויניה ולצרמט דרך קליין מטרהורן. השוליים המערביים של ההר מגיעים לשטחי הסקי של צרמט. גרסוני, שמפולוק, אלאניה ואלסיה ומקוגניגה (מתחת לצד המזרחי, בעיקר בגובה 2,500 מטר) הם אתרי הסקי העיקריים המקיפים את מונטה רוזה בצדו הדרומי. מונטה רוזה לא קשה לטיפוס מבחינה טכנית, אבל יכול להיות מסוכן למדי בשל הגובה הרב ושינויי מזג האוויר הפתאומיים, כמו גם סדקים בקרחונים הנרחבים שלו - אחד מהאזורים הקרחונים העיקריים בהרי האלפים.

טרקים 
ניתן להשלים טרק במונטה רוזה על ידי טיילים מנוסים בתוך כ-10 ימים. הטרק עוקב אחר שבילים עתיקים רבים שקישרו את העמקים השווייצריים והאיטלקיים במשך מאות שנים. הטרק כולל יערות, כרי דשא אלפיניים, שבילי מרפסת ומעברים קרחוניים. הטרק מחבר בין שבעה עמקים החובקים תרבויות שונות: הוואלה הגבוהה דוברת הגרמנית, ואל ד'אוסטה דובר השפה הפרנקו-פרובנסאלית והעמקים של לומברדיה ופיימונטה.

פסגות מונטה רוזה

פנורמה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

מונטה רוזה
מונטה רוזה
האלפים הפניניים
ואלה: הרים