מלחמת השימפנזים בגומבה

מלחמת השימפנזים בגומבה הייתה סכסוך אלים בין שתי קהילות שימפנזים בפארק הלאומי גומבה בטנזניה בין השנים 1974–1978. שתי הקבוצות היו בתחילה מאוחדות תחת קהילה אחת, קהילת קסאקלה. בשנת 1974 הבחינה החוקרת ג'יין גודול כי הקהילה מתחילה להתפצל. במשך תקופה של 8 חודשים, קבוצה גדולה של שימפנזים הפרידה את עצמה מהקהילה בכך שהיגרה לאזור הדרומי של קסאקלה, ועל כן שמה שונה לקהילת קהאמה. הבדלנים כללו 6 זכרים בוגרים, 3 נקבות בוגרות וצאצאיהם. בקאסקלה נותרו שמונה זכרים בוגרים, 12 נקבות בוגרות וצאצאיהם.

במהלך העימות בן 4 השנים נהרגו כל הזכרים בקהילת קהאמה, מה שפירק את הקהילה. קהילת קסאקלה התרחבה לטריטוריה נוספת, אך התפשטותה נעצרה לבסוף בידי קהילת שימפנזים אחרת.

רקע כללי 

לפני המלחמה, ולפני שהפך לגן לאומי, הפארק הלאומי גומבה היה ידוע בשם מרכז המחקר של נחל גומבה. הפארק ממוקם באזור התחתון של עמק קאקומבה, וידוע באפשרויות מחקר הקופים הרבות שבו, שנוצלו לראשונה על ידי החוקרת ג'יין גודול, מנהלת מרכז המחקר באותה תקופה. האתר עצמו מורכב ממורדות תלולים ומיוערים, הנמצאים מעל עמקים השופעים ביערות ונהרות.

השימפנזים הסתובבו על פני גבעות אלה בקהילות טריטוריאליות, שחילקו את השימפנזים ללהקות שגודלן נע בין חבר אחד לארבעים חברים. המונח קאסקלה מתייחס לאחד משלושה אזורי מחקר בעמק המרכזי, כאשר הקאסקלה נמצאו בצפון העמק, והקקומבה והמקנקה בדרום. גודול תיעדה לראשונה את התנהגותם הטריטוריאלית והתוקפנית של השימפנזים כאשר היא צפתה בהם בזמני האכלה. ברם, אף היא לא צפתה את העימות הקרב.

לאחר התפצלותה מקהילת קסאקלה הובילו את קהילת קהאמה האחים יו וצ'ארלי, כאשר הזכרים האחרים נקראו גודי, דה, גוליית וסניף הצעיר. זכרי קסאקלה כללו את פיגאן, שטן, שרי, אוורד, רודולף, ג'ומאו והאמפרי.

המלחמה 
קהילת קסאקלה הייתה הראשונה שתקפה, ב-7 בינואר 1974. קבוצה של שישה זכרים מבוגרים מקסאקלה, המורכבת מהאמפרי, פיגן, ג'ומאו, שרי, אוורד ורודולף, ערכה מארב לגודי, זכר מקהאמה, בעוד הוא אוכל לבדו על עץ. זו הייתה הפעם הראשונה בה שימפנזים תועדו רוצחים במכוון שימפנזה זכר אחר. לאחר הרצח המוצלח, השימפנזים חגגו בקולניות רבה, כאשר הם זורקים וגוררים ענפים תוך שריקות וצעקות.

לאחר מפלתו של גודי, דה היה היעד הבא, ולאחריו יו. מאוחר יותר הגיע תורו של גוליית המבוגר. במהלך המלחמה, גוליית התנהג בידידות עם שכניו מקסאקלה כאשר נתקל בהם. התוקפים מקסקאלה לא התחשבו בטוב לבו, והרגו אותו. לאחר מותו של גליית נותרו בקהאמה רק שלושה זכרים – צ'רלי, סניף וווילי וואלי, שהיה נכה מפוליו. צ'רלי נהרג, ווילי וואלי נעלם לאחר מכן, ולא נמצא, והזכר האחרון שנותר מקהאמה, סניף הצעיר, שרד למעלה משנה. נדמה היה לזמן מה שהוא יוכל לברוח לקהילה חדשה או להתקבל חזרה בקסאקלה, אך הדבר לא קרה. סניף נפל אף הוא קרבן לאלימות קסאקלה. מהנקבות מקהאמה, אחת נהרגה, שתיים נעלמו ושלוש הוכו ונחטפו על ידי זכרי קסאקלה. לאחר מכן הצליחו הקאסקלה להשתלט על השטח שהיה בשליטת הקאהמה.

עם זאת, הזכיות הטריטוריאליות הללו לא נשמרו לזמן רב. עם היעלמות הקהאמה, שטח קסאקלה נגע כעת ישירות בשטח של קהילת שימפנזים אחרת, הנקראת קלנדה. לאחר מספר עימותי גבול אלימים, הקסאקלה נבהלו מהעליונות המספרית והפיזית של הקלנדה, ווויתרו על חלק גדול מהטריטוריה החדשה שלהם. כשחזרו צפונה, הקסאקלה הוטרדו על ידי שוחרי מזון מקהילת מיטומבה, שעברו אף הם במספרם את קהילת קסאקלה. לאחר זמן מה, העימותים נגמרו וסדר הדברים הרגיל הושב.

השפעה על גודול 

פרוץ המלחמה גרם להלם וטרדה עבור ג'יין גודול, אשר הניחה עד אז כי השימפנזים פחות אלימים בהתנהגותם מהאדם, למרות הדמיון בין המינים. אלימות מלחמת גומבה, לצד תצפיות מ 1975 שהוכיחו קיום התנהגות קניבלית כלפי גורים בידי נקבות ראשיות מהקהילה, הציגו בפני גודול את "הצד האפל" שבהתנהגות השימפנזים. היא הוטרדה מאוד מהגילוי הזה; וכתבה בספר זכרונותיה מ-1990 "דרך חלון: שלושים שנותיי עם השימפנזים של גומבה":

מורשת וביקורת 
כאשר גודול דיווחה על אירועי המלחמה, תיעודה בדבר מלחמה הפורצת באופן טבעי בין שימפנזים לא התקבל באופן אוניברסלי. באותו הזמן, מודלים מדעיים של התנהגות אנושית והתנהגות חייתית לא השתלבו בדרך כלל. מספר מדענים האשימו את גודול בהאנשה מוגזמת. אחרים טענו כי נוכחותה ומנהגה להאכיל את השימפנזים יצרו קונפליקט אלים בחברה הנמצאת בשלום בדרך כלל. ברם, מחקרים מאוחרים יותר המשתמשים בשיטות פולשניות פחות אישרו כי שימפנזים מסוגלים לנהל מלחמה גם במצבם הטבעי. מחקר שפורסם ב-2018 טען כי המלחמה בגומבה הייתה ככל הנראה תוצאה של מאבק כוח בין שלושה זכרים בעלי דירוג חברתי גבוה, אשר החמיר בעקבות מחסור לא שגרתי בנקבות פוריות.

הערות שוליים 

פרימטולוגיה
טנזניה: יונקים