מריאן גאבור

מריאן גאבור (בהונגרית: Gábor Marianne; בודפשט, 26 באפריל 1917 – בודפשט, 23 ביולי 2014) הייתה ציירת וגרפיקאית יהודייה-הונגרייה, רעייתו של הסופר, עיתונאי, משורר ומתרגם מיהאי אנדראש רונאי. אחיה היה העיתונאי והסופר ג'רג' גאבור.

ביוגרפיה 
מריאן גאבור נולדה למשפחה אינטלקטואלית יהודית. אמה הייתה איזבלה לוסיה ראיס, אביה היה איגנץ גאבור, היסטוריון של הספרות ומתרגם. היא למדה בבית הספר לציור של אישטוואן סניי, ואחר כך בין השנים 1935 לבין 1941 באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות, שם סיימה כתלמידה של הצייר אישטוואן ריטי ואחר כך בלימודי המשך. 

היא הציגה לראשונה בשנת 1938, ומאז הציגה בקביעות בתערוכות. כבר במהלך לימודיה באוניברסיטה הציגה בתערוכה הלאומית בקושיצה ובתערוכת האביב של מוזיאון ארנסט בשנת 1939 וקיבלה את פרס נמש מרצל. בין השנים 1941 - 1943 הייתה חברה במושבת האמנים של זבגין. 

בשנת 1942 נערכה תערוכת היחיד הראשונה שלה בסלון הלאומי. את תערוכת היחיד השנייה שלה ארגן מיקלוש רוז'ה (במקור: רוזנטל) בינואר 1944 בגלריה טאמאש במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, היות שבתקופת מלחמת העולם השנייה אמנים יהודים יכלו להופיע רק בפני קהל יהודי בהונגריה במסגרת אומיקה. היא למדה גם באוסטריה, בלגיה, צרפת, אנגליה, הולנד, איטליה וברית המועצות.

תערוכת היחיד הראשונה שלה אחרי המלחמה נערכה בשנת 1947 ב"גלריית האמנים". הציור שלה, יחד עם אמנים רבים אחרים, סווג מאוחר יותר על ידי המשטר הקומוניסטי כ"בורגני", מה שלא התקבל במדיניות התרבות הרשמית של התקופה. בהמשך הציגה רק אחרי המרד ההונגרי בשנת 1957 והצליחה לתפוס את מקומה בין שורת האמנים המציגים דרך קבע. בשנת 1977 הציגה את עבודותיה בגלריה הלאומית של הונגריה בתערוכת יצירה גדולה. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 הציגה בתערוכות היחיד שלה את תמונותיה על השואה והיהודים.

חייה הפרטיים 
בשנת 1938 הכירה את בעלה, המשורר מיהאי אנדראש רונאי (1913–1992). רונאי, שגם הוא היה בן למשפחה יהודית, נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים במסגרת הצבא ההונגרי) מספר פעמים משנת 1940. בשבועות שלאחר כניסת הוורמכט להונגריה (מבצע מרגרטה) רונאי נמלט משירות העבודה לבודפשט לכמה ימים והתחתן עם מריאן גאבור ב-27 באפריל 1944. הוא לא חזר לשירות העבודה והם הסתתרו ושרדו את יתרת תקופת השואה ואת המצור על בודפשט עם ניירות מזויפים במגורים לא חוקיים. הורי שניהם נרצחו בשואה.

תערוכות יחיד

פרסים 
 פרס נמש מרצל (1939)
 הכרה של אגודת סיניאי (1940)
 פרס הטווני (1941)
 הכרת כבוד של אגודת סיניאי (1942)
 פרס השיקום (1945)
 הפרס הראשון של אגודת הידידות ההונגרית-סובייטית (1955) (נוף של אגם בלטון)
 מדליית לאונרדו של פירנצה (1976)
 פרס האמן המצטיין (1978)
 מדליית זהב של האקדמיה האיטלקית לאמנויות (1979)
 עיטור הכבוד של Confederazione Internazionale dell'Ordine degli Artisti (1984)
 פרס "Maestro Accademico" של Accademia Bedriacense (1984)
 פרס Accademia Italia Fiaccola d'Oro (לפיד הזהב) (1986)
 פרס "למען בודפשט" (1994)
 Pro Urbe Mátészalka (2002)
 צלב קצין מסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה (2003)
 אזרח כבוד של טרזווארוש (לאחר מותה) (2019)

עבודותיה במוזיאונים בהונגריה

עבודותיה במוזיאונים זרים

לקריאה נוספת 
 מי זה מי 2009. עורך הרמן פטר. בודפשט: סוכנות הידיעות ההונגרית. 2008.  
 קטלין ס. נאג': חלוקי נחל. השואה באומנויות יפות בהונגריה 1938–1945. בודפשט (2006).

קישורים חיצוניים 
 Artportal.hu
 Museum.hu
 ראיון מקיף עם מריאן גאבור על משפחתה 2005 (בהונגרית). באתר centropa

הערות שוליים 

יהודיות הונגריות
ניצולות השואה
משתתפי פעילות האומנות אומיקה
ציירים יהודים הונגרים
ציירות יהודיות
משפחת רונאי
גרפיקאיות ומאיירות יהודיות הונגריות
ציירים הונגרים
גרפיקאים ישראלים
בוגרי האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות
גרפיקאיות ישראליות
בודפשט: אישים
יהדות בודפשט
ילידות 1917
הונגרים שנולדו ב-1917
נפטרות ב-2014
הונגרים שנפטרו ב-2014