הטלוויזיה הציבורית (ארגנטינה)

הטלוויזיה הציבורית הארגנטינאית (בספרדית: Televisión Pública) היא רשת טלוויזיה ארגנטינאית בבעלות ציבורית, המהווה את גוף השידור הציבורי הלאומי.

החל לשדר בשנת 1951, כאשר ערוץ הטלוויזיה LR3 Radio Belgrano 7 בבואנוס איירס ותחנת המפתח שלה היא תחנת הטלוויזיה הראשונה במדינה ששודרה.

היסטוריה 

חיימה ינקלביץ', איש עסקים ומפעיל תחנת הרדיו LR3 "רדיו בלגרנו", קיבל את אישור משפחת פרון לייבא ציוד טלוויזיה מארצות הברית. האישור הסופי הגיע מאווה פרון, שכאשר הודיעו לה על ייבוא הציוד החדש, אמרה "כן, כן, הכל טוב מאוד, אבל מה שאני רוצה שהם ישדרו את אירועי יום הנאמנות". בתמיכת שר התקשורת אוסקר לורנצו ניקוליני ובכירי רדיו בלגרנו נערכו הכנות להקמת תחנת הטלוויזיה הראשונה בארגנטינה. ינקלביץ' ייבא ציוד של בל, מצלמות DuMont ואנטנה מקוטבת אופקית שהותקנו בתחילה על בניין MOP. ב-24 בספטמבר 1951 הועמד קריין רדיו בלגרנו, פיטו סלינאס, מאחורי מצלמה, מגובה בלהקה מוזיקלית, ושידורי המבחן הראשונים החלו. בימים הראשונים הוקמו אנטנות שידור בבתי כלבו ברדיוס של 500 מטר ברחבי האתר, והמשדר הוציא 500 וואט חשמל, אך האות הועלה ל-40 הספק קילוואט. ברמת ההספק ההיא, הקליטה הייתה ברורה במשך  מסביב.

לבסוף, 17 באוקטובר 1951 הגיע, ופעם נוספת, ערוץ 7 נכנס לראשונה בשם שיישא זה עשור: LR3 Radio Belgrano TV. השידור הראשון נערך ביום הנאמנות, כפי שרצתה אווה פרון, מכיכר מאי; המצלמות המרוחקות חוברו לאולפנים באמצעות קישור כבלים. 2,500 משדרי טלוויזיה היו במקום. לראשונה מזה 24 יום קמה אווה פרון ממיטתה כדי להשתתף, לבושה בשחור. מינונים של הרגעה, שניתנו על ידי שר החינוך, היו נחוצים כדי לאפשר לאווה לשאת נאום קצר, הצוואה הפוליטית האחרונה שלה, בה הזכירה את מותה שלה תשע פעמים.

ב-4 בנובמבר 1951 החלה LR3-TV בשידורי טלוויזיה מסחריים רגילים, המשודרים בין השעות 17:30 עד 22:30 בכל יום. בשנת 1957 עברו האולפנים לבניין אלאס, שם תפסו שתי קומות, הקומה הראשונה והמרתף. בשנת 1961 נפרדו תחנות הטלוויזיה והרדיו, כאשר תחנת הטלוויזיה אימצה את אות הקריאה הנוכחי שלה, LS 82 TV.

הייתה אפילו תקופה קצרה שבה הוענקה התחנה לגוף פרטי: מערכת העורך הוענקה להיינס בשנת 1954 על ידי ממשלת פרון, אך בשנה שלאחר מכן ביטלה ממשלת רבולוצ'יון ליברטורה את ההעברה, ובכך היא נותרה ערוץ לאומי בבעלות הממשלה.

ארגנטינה אירחה את גביע העולם בכדורגל 1978. על מנת לאפשר את שידור האירוע בצבע ברחבי העולם, נדרשו מתקני סטודיו צבעוניים חדשים; למדינה עדיין לא היו טלוויזיות צבעוניות משל עצמה; באמצע שנות השבעים, לפני ההפיכה בשנת 1976, החלו העבודות לבניית "המזבח מארץ המולדת", שהיה אמור להיות מאוזוליאום עבור אווה וחואן פרון. מרכז טלוויזיה חדשני חדש נבנה באתר התת-קרקעי לשם מה שנקרא A78TV, מרכז הפקת הטלוויזיה למונדיאל. המתקן, הממוקם באבנידה פיגוארואה אלקורטה, היה מתקן אולפני הטלוויזיה הייעודי הראשון בארגנטינה עם מאפיינים כמו אולפנים אטומים לרעש. המרכז הצטייד בציוד צבעוני חדש של בוש פרנש, אשר ישמש במשך עשרות שנים. בין המשימות השונות שביצעה A78TV היה מסירת וידאו חי צבעוני לבתי הקולנוע באמצעות כבל קואקסיאלי וייצוא של סרטונים חיים צבעוניים לסיקור עולמי. עם זאת, משחק אחד בלבד שודר בצבע לארגנטינה עצמה - המשחק האחרון, בין ארגנטינה להולנד - תוך שימוש בתקן הצבעים PAL-N.

בשנת 1979 ערוץ 7 השתלט על המתחם החדש, ואיתו הגיע שם חדש. ב-3 במאי הפכה ערוץ 7 ל-Argentina Televisora Color (בראשי תיבות ATC), שם שישמש את הערוץ למשך שארית המאה ה-20. קרלוס מונטרו עזר בתכנון זהות הערוץ החדש.

ההשקעה השתלמה, ובקצרה בראשית שנות השמונים, לפני עליית ערוץ 9 ליברטד של אלחנדרו רומאי, הובילה ATC את דירוג הטלוויזיה הלאומי, הישג שלא השיגה מאז. כרשת ממלכתית היא הביאה ידיעות על מלחמת פוקלנד בשנת 1982 לצופי הטלוויזיה הארגנטינאית בפריסה ארצית, עם כתבים וצוותי חדשות שנכנסו לאזור הסכסוך, והובילה קמפיין פרסומי לאומי לתמיכה במאמץ המלחמתי. המכונה "ארגנטינאים, לניצחון" (Argentinos, a Vencer), רשת ATC והממשלה הפיקו כמה פרסומות לקמפיין זה, וביום פתיחת המלחמה שידרו תוכנית מיוחדת המוקדשת לסכסוך ששודרה בכל תחנותיה בפריסה ארצית ולראשונה אי פעם עבור תחנת טלוויזיה ארגנטינאית, גם בארצות דרום אמריקה (למעט אורוגוואי) ובארצות הברית, באמצעות שידורי לוויין.
שנות התשעים היו תקופה סוערת יותר עבור ATC. בחזית אחת, ציוד בוש פרנש, שהיה עדיין עיקר הציוד של הערוץ, התיישן ואנדיה התקשו למצוא חלקים ותיקונים חלופיים. באחרת, תחת קרלוס מנם, ATC כמעט הופרטה ובשנת 1996 אף עברה שינוי זהות חריג של חמישה חודשים ל-ATeCE, עם גישה חדשה ולאומנית יותר.

תחת נשיאותו של פרננדו דה לה רואה בתחילת המאה ה-21, שינויים ארוכי טווח הגיעו ל-ATC לראשונה זה שנים. בינואר 2000 הערוץ שמט את השימוש בראשי התיבות, בשמו המלא בלבד; זאת היה בעקבות ארבעה חודשים לאחר מכן עם פרישתה של Argentina Televisora Color והשקה מחדש של "ערוץ 7 ארגנטינה". בנוסף, המערכת הלאומית למדיה ציבורית (SNMP) הוקמה כישות ניהול ומימון של הערוץ. SNMP הוחלף בקונצרן חדש, Radio y Televisión Argentina Sociedad del Estado, בחוק התקשורת האורקולית בשנת 2009.

בתחילת כהונתו של נסטור קירשנר, הנהלת הערוץ חולקה למחלקה עלילתית ומחלקה תיעודית; זה הוביל לעלייה בהפקות הבית שלה. בשנת 2006 הפך רוסאריו לופראנו למנהל החדש של ערוץ 7, ושינה את שמו ל-TV Pública (טלוויזיה ציבורית) ומיקד מחדש את הערוץ לדגש תרבותי יותר. במקביל הוזמן ציוד חדש - שחלקו הגדול מוכן לטלוויזיות בהפרדה גבוהה - ובסופו של דבר החליפו את מצלמות המתגים של בוש פרנש משנת 1978.

באפריל 2010 השיקה TV Pública את האות הדיגיטלי שלה בערוץ UHF 23, בתקן ISDB-T המשמש גם את יפן וברזיל. האות כולל שידור באיכות HD, SD. עם השקת האות הדיגיטלי, הראשון בארץ, שם הערוץ שונה שוב, ל"טלוויזיה ציבורית דיגיטלית" (TV Pública Digital).

ב-18 באפריל 2016 הרשת שינתה את שמה ל"טלוויזיה הציבורית", (Televisión Pública).

שידורים 
לרשת יש לוח זמנים מגוון. תפוקתה כוללת תוכניות תרבות וחינוך רבות. כמו כן, היא מפעילה שירות חדשות משלה, עם תוכניות חדשות כמו Televisión pública Noticias (חדשות הטלוויזיה הציבורית), והתוכנית שלה Fútbol para Todos (כדורגל עבור כולם), שהחלה לשדר מעונת 2009/10 ומחזיקה בכל הזכויות על שידורי ליגת העל הארגנטינאית, ליגת המשנה וליגת B Nacional (השלישית בחשיבותה) עד סוף עונת 2016/17. בשנת 2013, הערוץ הפתיע את הצופים עם תוכנית הדרמה והנוער הראשונה שלה אחר הצהריים והפכה לתחנה הראשונה המשדרת תוכנית אזורית בשנת 2014.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

בואנוס איירס: מבנים
ארגנטינה: טלוויזיה
שידור ציבורי