התמכרות לקניות

התמכרות לקניות מוגדרת כמחסור בשליטה בדחפים, המופיע כלהט לרכוש של דברים מיותרים רבים. לביטוי "התמכרות לקניות" יש נקודת מבט פסיכו-חברתית יותר. או שהיא ממוקמת בקרב התמכרויות כמו התמכרות להימורים, לאינטרנט או למשחקי וידאו.

ביטויים התנהגותיים 
ישנם שלושה סוגים של ביטויים התנהגותיים של התמכרות לקניות, עם השלכות שונות. אלה יכולים להיות מוצגים יחד או באופן עצמאי ובדרכים אינטנסיביות יותר או פחות. עם זאת, הם קשורים קשר הדוק ונראים מצטרפים לאנשים הסובלים קשות מהפרעה זו.

ראשית המשיכה לעבר הגירוי הצרכני, שהוא ההתמכרות לרכישה כפעילות פנאי באופן אובססיבי ולא מבוקר.

אף על פי שהתמכרות לקניות ורכישה כפייתית שונים מבחינה קלינית, הם קשורים זה בזה ומהווים ביטויים לאותה הבעיה: היעדר שליטה עצמית בעת הקנייה וריסון הדחפים. התמכרות לקניות מובנת כלהיטות לבצע כל הזמן רכישות חדשות של דברים מיותרים. רכישה כפייתית קשורה לתהליך הפסיכולוגי הגורם לאנשים רבים לא להיות מסוגלים לחוסר שליטה עצמית. מאפיין התנהגותי בסיסי של אנשים הסובלים מהתמכרות לקניות הוא שהרכישות שלהם מיותרות ולא מספקות. מכורים עשויים לחוש הנאה או הקלה כאשר הם נכנעים למשאלת הקניות, אך מתחרטים על כך לאחר מכן. חרטה זו עלולה להוביל לתחושות עמוקות מאוד של האשמה ואי נוחות.

בנוסף על כך, ישנו אלמנט שלחוסר שליטה עצמית כלכלית: זוהי חוסר היכולת החמור והקבוע להתאים את הרגלי ההוצאה לאמצעים הכלכליים של הפרט. לא מדובר בהוצאות רגילות או בלתי צפויות של האדם המקשות על חייו, אלא מדובר בחוסר יכולת מוחלטת לשלוט בהכנסה האישית או המשפחתית בצורה רציונלית, מיותרות ככל שיהיו. ביטוי לחוסר שליטה זה הוא בדרך כלל שקיעה בחובות. התוצאה הסופית היא תחושת "אשמה".

קשר עם הפרעות אחרות 
חוקרים רבים חוקרים את הקשר של התמכרות לקניות עם הפרעות פסיכולוגיות אחרות - במיוחד עם אלו הנוגעות לדיכאון או חרדה התמכרות זו קשורה גם בהערכה עצמית נמוכה ובתכונות אישיות כגון אימפולסיביות, מטריאליזם ונהנתנות.

התפלגות באוכלוסייה

מגדר 
יש חוקרים שטוענים כי ההתמכרות היא ביטוי נשי במיוחד לבעיות של דיכאון או הפרעות טורדניות כפייתיות. ישנם פסיכואנליטיקאים הטוענים שזו בעיה הדומה מאוד לקלפטומניה עם קשר לדיכוי מיני. מחקרים שבוצעו במאה ה-20 אישרו את ההבדל, אם כי אינם מסכימים בהיקף התופעה.

גיל 
מחקרים שבוצעו על אנשים העוברים טיפול וכן על כלל האוכלוסייה העלו מתאם שלילי בין גיל להתמכרות. ככל שגיל האנשים עולה יש מספר נמוך יותר של מכורים לקניות. נתונים אלה אושרו על ידי הדוח האירופי מ-1999. גיל האבחון מאוחר בהרבה מהגיל בו מתחילות בעיות ההתמכרות. לרוב המכורים יש תסמינים ראשונים של התמכרות בשנות העשרים לחייהם, אך אינם מבקשים עזרה ואינם מקבלים טיפול עד למעלה מעשר שנים לאחר מכן. כדי להסביר את השכיחות הגבוהה יותר של התמכרות לקניות בקרב צעירים, הוכח כי אנשים צעירים יותר נולדו, וגדלו, בחברה צרכנית הולכת וגוברת והם סבלו מהשפעת הפרסום והשיווק מלידה. להפך, זה יוצא דופן מאוד למצוא בעיות התמכרות לקניות אצל אנשים מעל גיל 65.

ראו גם 
 תרבות הצריכה

קישורים חיצוניים 
• צביה בלום, "גיהצתי החודש 20 אלף שקל" באתר ישראל היום, 29 בנובמבר 2020

הערות שוליים 

התמכרות