Rain Dogs

Rain Dogs הוא אלבום האולפן התשיעי של טום וייטס והשני שהפיק בעצמו. האלבום יצא לאור בספטמבר 1985 דרך חברת התקליטים איילנד רקורדס. האלבום המשיך ושכלל את הסאונד והתזמור העשיר שהחל וייטס ליצור באלבומו הקודם, Swordfishtrombones. תזמור זה עשה שימוש בכלי נגינה מגוונים, חלקם בלתי-שגרתיים במוזיקה פופולרית. הקטעים באלבום הושפעו ממגוון סוגות בהן קברט, שירי קורט וייל, בלוז, ג'אז בסגנון ניו אורלינס, מוזיקה אפריקאית ועוד. האלבום הגיע למקום ה-29 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-188 במצעד בילבורד 200. ב-1989 דירג אותו הרולינג סטון במקום ה-21 ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של שנות השמונים". ב-2012 דורג במקום ה-399 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. בין היתר ניגן באלבום גיטריסט הרולינג סטונז קית' ריצ'רדס.

כתיבה והפקה 
ב-1984 עבר וייטס מקליפורניה לניו יורק. התקליט כולל שירים שהם סיפורים על דמויות שונות משולי החברה של העיר, שיכורים, זונות, חסרי בית, עובדים בעבודות מעוטות-שכר, בעלי מום ומהגרים ובתיאורים של מקומות כמו ברים, קרונות הרכבת התחתית של ניו יורק ושוליהן של השדרות והכיכרות. חלק מהשירים/סיפורים הועלו על הבמה במופע הקברטי "Franks Wild Years" שהעלה וייטס ב-1986.

צילום העטיפה נלקח מסדרת צילומים שצילם הצלם השוודי אנדרס פטרסן בשנות השישים בבית הקפה Café Lehmitz בשולי המבורג. צילום גב העטיפה צולם על ידי רוברט פרנק.

בתור נגנים בחר וייטס אנשים שהכיר מסצנת האוונגרד הניו-יורקית.

ביקורות

האלבום נחשב לאחד ההישגים החשובים ביותר בקריירה של וייטס ולביסוס הקול הייחודי שלו, לאחר שהחל להתגבש באלבומו הקודם, Swordfishtrombones.

אתר AllMusic, הרולינג סטון ומדריך האלבומים של הרולינג סטון, האנציקלופדיה למוזיקה פופולרית ו-Q מגזין העניקו לאלבום כולם ציון של חמישה כוכבים. NME ציין אותו בסיכום שנת 1985 במוזיקה במקום הראשון בדירוג האלבומים הטובים ביותר של השנה. Slant Magazine דירג אותו במקום ה-14 בין 100 האלבומים הטובים ביותר של שנות השמונים.

סינגלים ושירים מתוך האלבום 
השיר Downtown Train ראה אור כסינגל. Jockey Full of Bourbon ראה אור כסינגל ב-1986 בעקבות הופעתו בפסקול הסרט נרדפי החוק. Hang Down Your Head ו-Tango Till They're Sore ראו אור בשני צדיו של סינגל. השיר Time בוצע בתוכניתו של דייוויד לטרמן ב-2001 לאחר אסון התאומים, בביצועה של טורי איימוס.

רשימת שירים
כל השירים הולחנו ונכתבו על ידי טום וייטס למעט Hang Down Your Head, שנכתב עם קתלין ברנן.

נגנים 
 טום וייטס – קולות (1–10, 12–17, 19), גיטרה (2, 4, 6, 8–10, 15–17), אורגן האמונד (3,19), פסנתר (5, 12), הרמוניום (8, 18), בנג'ו (13)
 מייקל בלייר – כלי הקשה (1–4, 7, 8, 12, 13, 17), מרימבה (2, 7, 10, 12), מערכת תופים (8, 14, 18), קונגס (4), מסור מוזיקלי (12), תוף מצעדים (19)
 לארי טיילור – קונטרבס (1, 3, 4, 6, 8–10, 15), גיטרה בס (7, 11, 14, 16)
 מארק ריבוט - גיטרה חשמלית (1–4, 7, 8, 10)
 "הוליווד" פול ליטרל – חצוצרה (1, 11, 19)
 בובי פרוויט - כלי הקשה (2), מרימבה (2)
 ויליאם שימל - אקורדיון (3, 9, 10)
 בוב פאנק - טרומבון (3, 5, 10, 11, 19)
 ראלף קארני - סקסופון בריטון (4, 14), סקסופון (11, 18), קלרנית (12)
 גרג כהן – קונטרבס (5, 12, 13)
 כריס ספדינג- [ גיטרה (1)
 טוני גרנייה – קונטרבס (2)
 קית' ריצ'רדס - גיטרה (6, 14, 15), קולות (15)
 רוברט מוסו - בנג'ו (7)
 ארנו הכט - סקסופון טנור (11, 19)
 קריספין קיו - סקסופון (11, 19)
 רוברט קוייו - גיטרה (15, 17)
 רוס לוינסון - כינור (15)
 ג'ון לורי - סקסופון אלט (16)
 ג'י אי סמית - גיטרה (17)
 מיקי קארי - תופים (17)
 טוני לוין - גיטרה בס (17)
 רובי קילגור - עוגב (17)
 רוברט מוסו היה טכנאי קול בכל הרצועות פרט ל-17. טכנאי הקול ב-Downtown Train היה ג'ף ליפיי.

קישורים חיצוניים

 ביקורת האלבום המקורית ברולינג סטון, רולינג סטון, 21 בנובמבר 1985
 הסיפור מאחורי האלבום
 האלבום בפרויקט "כתבי הגארדיאן בוחרים את האלבום האהוב ביותר", הגארדיאן, 5 בספטמבר 2011

הערות שוליים

אלבומי 1985
טום וייטס
אלבומים באנגלית