הומופוביה ברחבי העולם

הומופוביה הוא מונח ממדעי החברה המתאר פחד, רתיעה או סלידה (אנטיפטיות) מקהילת הלהט"ב (הומואים, לסביות ועוד). בהגדרה רחבה יותר, המונח מתאר ביטוי תכונות אלו באפליה, דחייה, שנאה, זלזול, או תוקפנות כלפי נטייתם המינית, כלפי מימוש הנטייה המינית, כלפי זוגות בני אותו המין וגילויי חיבה בין בני אותו המין.

אוקיאניה

זכויות להט"ב באוקיאניה לפי מדינה

איי קוק 
הומוסקסואליות גברית הייתה לא חוקית באיי קוק, ועונשה היה 5-14 שנות מאסר, מאז 1969, אך החוק לא נאכף מעולם. ב-2023 בוטל החוק האוסר על הומוסקסואליות גברית. לעומת זאת הומוסקסואליות נשית הייתה חוקית תמיד. הכנסייה הקונגרציוניסטית מאמינה כי הומוסקסואליות היא סימן חוסר מוסר אשר משפיעה על עמדות הציבור ומדיניות הממשלה. עם זאת, יחסים הומוסקסואלים היוו חלק מתרבות איי קוק במשך מאות שנים מבחינה היסטורית. הגעת מיסיונרים נוצרים זרים שינתה את המוסכמה החברתית, וגרמה לחקיקת החוק שבוטל ב-2023.

איי שלמה 
הומוסקסואליות פלילית במדינה מאז שנות השמונים במאה ה-19 המטילה 14 שנות מאסר. עם זאת מחלקת המדינה של ארצות הברית בשנות 2010–2013 הצהירו כי לא היו דיווחים על מעצרים ותביעות. תיירים הומוסקסואלים אשר מבקרים באי יחד עם בני זוגם מתבקשים להימנע מהפגנות חיבה פומביות שעשויות להיסווג על פי חוק העונשין כמעשה "מגונה, גס או פשע" שמטיל עונש מאסר 5 שנים. הוועדה לרפורמת חוק הציעה אי-הפללת פעילות הומוסקסואלית בדצמבר 2008, אך המהלך אופיין בהתנגדות רבה. ממשלת איי שלמה הודיעה לאו"ם בשנת 2011 כי אין בכוונתה להפוך ההומוסקסואליות לחוקית בשטחה.

ביוני 2018, הנגיד הכללי פרנק קבוי, בעודו מכיר בקיום להט"בים באיי שלמה, חזר על התנגדותו לנישואים חד מיניים. וגינה כל ניסיון שינוי החוקים, והצדיק עמדתו ביחס לחוק המפליל הומוסקסואליות על רקע התייחסותו להזכרת הנושא בתנ"ך בהיותו דתי נוצרי.

טובאלו 
בטובאלו, סעיפים 153, 154 ו-155 לחוק העונשין הומוסקסואליות מחוץ לחוק עם עונש עד 14 שנות מאסר, אם כי לא נאכף. אף על פי איסורה בחוק, אפליה תעסוקתית על בסיס נטייה מינית נאסרה במדינה ב-2017.

טונגה 
הומוסקסואליות לא חוקית בטונגה, ועליה עונש מרבי 10 שנות מאסר, מה שלא נאכף. החל משנת 2016 מעולם לא היו הרשעות סדום בשל מערכת יחסים הומוסקסואלית בהסכמה. החברה בטונגו מוגדרת כשמרנית מאוד חברתית-דתית והממשלה דורשת מכל הפניות הדתיות בתקשורת השידור להתאים לאמונות הנוצריות המרכזיות. תערובת הערכים השמרניים והחוקים הקולוניאליים גרמה לפחד, אפליה והומופוביה בקרב להט"בים. יחד עם קיריבטי, טונגה היא המדינה הפולינזית היחידה שלא הצביעה בעד הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית, המגנה אפליה כלפי אנשי להט"ב על רקע הומופובי.

ניואה 
לפי החוק בניואה, מעשה סדום הוא עבירה שעונשה עד 10 שנות מאסר, גם עם נשים וגם עם בעלי חיים. יחסי מין, שאינם אנאליים, בין שני גברים וכן ניסיון לקיום יחסי מין אנאליים אסורים ועונשם הוא עד חמש שנות מאסר. ניואה היא המדינה האחרונה בממלכת ניו זילנד בה אסור חוקית לקיים יחסי מין הומוסקסואליים, לאחר שאיי קוק ביטלו את האיסור ב-2023.

בניואה, בדומה לאיי קוק, סמואה וניו זילנד, יש אוכלוסייה של המגדר השלישי, שנקראת 'פאפאפין', שמקובלת חברתית עוד לפני הקולוניזציה של האזור. כיום האוכלוסייה הזו סובלת מסטיגמות ואפליה.

סמואה 
הומוסקסואליות לא חוקית בסמואה ועונשה הוא עד 7 שנות מאסר, מה שלא נאכף. לסביות היא חוקית. בדצמבר 2017 תיאר ראש הממשלה טוילאפה איונו סייללה מליאלגאוי נישואים הומוסקסואלים כ-"תועבה" ו-"נוהג סדום ועמורה" והוסיף "אין מדינה נוצרית אמיתית בעולם שתאפשר את קיומם".

בשנת 2009, ועדת הצנזורה בסמואה אסרה הקרנת הסרט מילק המתאר את חייו ומותו של פעיל זכויות הלהט"ב והפוליטיקאי הארווי מילק, שהיה ההומוסקסואל הגלוי הראשון שנבחר לכהונה ציבורית בכירה בקליפורניה, כחבר במועצת העיר סן פרנסיסקו. בשנת 2019 הוועדה אסרה על הקרנת הסרט רוקטמן על המוזיקאי ההומוסקסואל אלטון ג'ון. איסור הקרנות הסרטים הובילו לביקורות מצד פעילי זכויות אדם כי פקידי הוועדה "צבועים" ולמחאה מצעד ארגון הלהט"ב "איגוד הפאפאפינים של סמואה".

פיג'י 
ישנם דיווחים רבים על פשעי שנאה הומופובים בפיג'י. ב-1 ביולי 2001 נרצחו מנהיג הצלב האדום ג'ון מוריס סקוט ובן זוגו גרגורי סקריבנר באכזריות בסובה, בהתקפה הומופובית עם מניע פוליטי אפשרי. סיפורם הפך לנושא סרט תיעודי בניו זילנד משנת 2008, "An Island Calling". בספטמבר 2017, סטודנט הומוסקסואל גלוי נמצא מת בנסינו. חוסר אמון במשטרה עקב הטרדה אפשרית מרתיע אנשי להט"ב מלדווח על אלימות הומופובית.

ב-17 במאי 2013, ציון לראשונה היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה במדינה עם אירועי זכויות להט"ב. ארגון הלהט"ב "Drodrolagi", דיווח בשנת 2018 כי אפליה ובריונות כלפי אנשי להט"ב נותרו בעיות במדינה. עם זאת, החוקה החדשה בפיג'י מספטמבר 2013, אסרה אפליה מינית ומגדרית.

פלאו 
בשנים האחרונות, התקיימו מהלכים לביטול איסור החוקה על נישואים חד מיניים בחוקת פלאו. ביולי 2019, בתשובה לשאלה במסיבת עיתונאים שבועית בנוגע לדעותיו בנושא, אמר הנשיא טומי רמנגסאו ג'וניור כי הוא תומך בביטול האיסור בטענה כי הוא מאמין בשוויון מלא ותייג אותו כהומופובי באומרו, "אלה השונים מאיתנו לא אומר שהם צריכים להיות מנודים, אזרחים סוג ב', או שהם לא יכולים לתרום לקהילה. אני רוצה להבהיר שאני לא מאמין במצב החוקתי שמקדם אפליה. אני רוצה להיות מתועד שאני תומך בזכויותיו של כל אדם, כל פלואן, שיתייחסו אליו באופן שווה... תנו לנו להתייחס זה לזה בכבוד ובכבוד. זה לא יהיה חיובי עבורנו ברמת האו"ם כמגמה ברחבי העולם, אנחנו עושים צעד לאחור. כל עוד הם מאמינים באלוהים כמו כולם, אנו יכולים להתייחס זה לזה בכבוד ובכבוד". פעילים מקומיים שיבחו את הערותיו וכינו אותן כ-"מעשה מאוד מפתיע ומתקדם".

פפואה גינאה החדשה 
לפי החוק בפפואה גינאה החדשה, יחסי מין אנאליים ואוראליים אסורים גם להומוסקסואלים וגם להטרוסקסואלים, והעונש על ביצוע שלהם יכול להגיע עד 14 שנות מאסר. העונש על ניסיון לקיים יחסי מין כאלו הוא עד 7 שנות מאסר. יחסי מין הומוסקסואליים בין גברים אסורים גם ללא מעשים אלו ועונשם יכול להגיע עד 3 שנים.

הומפביה נפוצה בכל רחבי המדינה, אבל יותר ברמה לעומת אזורי החוף בהם ישנה פחות הומופביה. חברי קהילת הלהט"ב במדינה סובלים ממקרי אלימות, אונס ורצח. לעיתים אף מידי שוטרים. חברי הקהילה חוששים לדווח על מקרי אונס, עקב החשש שיעצרו בעצמם באשמת הומוסקסואליות ויכנסו לכלא. הומואים שחולים ב-HIV חוששים לפנות למרפאות עקב החשש שיעצרו בעוון הומוסקסואליות.

בפורט מורסבי ישנם מספר מועדוני לילה שמקיימים בהם ערבי הומואים, אבל בילוי כזה נחשב לא בטוח ורוב ההומואים מעדיפים להימנע ממנו.

בחנואבאדה, כפר בפאתי פורט מורסבי, עיר הבירה של פפואה גינאה החדשה, ישנה קהילה הומוסקסואלית וטרנסג'נדרית שנחשבת למוגנת. בכפר אין מקרי אלימות נגד להט"ב, אף על פי שגם בכפר סובלים חברי הקהילה מקריאות גנאי מצד ילדים. הכפר מושך אנשים הומוסקסואלים שעוברים אליו לאחר שחוו אלימות ואפליה במקומות אחרים. הכפר גם משמש כמרכז הומוסקסואלי לגברים מכל העיר, שבאים לשם על מנת לקיים יחסי מין הומוסקסואליים.

על פי דוח של משרד החוץ של ארצות הברית, שעסק בזכויות האדם במדינה ופורסם בשנת 2012, לא התקבלו דיווחים, באותה שנה, על העמדות לדין על רקע החוקים נגד הקהילה הלהט"בית. לפי הדו"ח גם לא דווח על מעשי אלימות או אפליה נגד קהילת הלהט"ב, אבל חברי הקהילה היו חשופים לסטיגמות.

ב-2 באוקטובר 2016 נרצח הארי פיטר מאלוטאו, על ידי שניים מבני משפחתו המורחבת, על רקע היותו הומו.

ב-2023 אמר ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה, ג'יימס מרפה, שהחוקים במדינה מספיקים כדי להגן על קהילת הלהט"ב, ושאין שום כוונה לחוקק חוק בנושא בזמן הקרוב.

קריבטי 
ההומוסקסואליות פלילית בקריבטי עם עונש של עד 14 שנות מאסר, אם כי החוק לא נאכף. לסביות חוקית. למרות איסור פעילות חד מינית בחוק, הפרלמנט של קירבטי העביר בשנת 2015 איסור על אפליה מינית בתעסוקה. באוגוסט 2015, כחלק מביקורת אוניברסלית תקופתית, נבדקו זכויות האדם של קיריבטי על ידי מדינות אחרות. במהלכה, צרפת, סלובניה וצ'ילה קראו לקריבטי לבטל את חוקיה ההומופובים. עם זאת, הממשלה לא הגיבה להמלצות אלו.

בנובמבר 2016 הצביעה המדינה נגד הצעה להיפטר מהמומחה העצמאי של האו"ם לאלימות ואפליה מינית ומגדרית בעצרת הכללית של האו"ם. הדחיפה להיפטר ממומחה האו"ם נכשלה בהצבעה של 84–77. מכיוון שההצבעה הייתה תיקון חסימת הצעה נגד להט"בים, הצבעת קיריבטי שמרה על הדובר בתפקידו בעוד קיריבטי יחד עם סרי לנקה היו שתי המדינות היחידות, בהן ההומוסקסואליות עוד מופללת, אשר הצביעו בעד.

דרום מזרח אסיה

אינדונזיה 
אינדונזיה היא המדינה המוסלמית ביותר בעולם, כ-86% מאזרחיה. המדיניות המשפחתית של הרשויות, הלחץ החברתי להינשא והשפעת הדת מפורשים כדחייה כלפי הומוסקסואליות. קבוצות פונדמנטליסטיות אסלאמיות רבות בהם חזית תומכי האסלאם (FPI) ופורום מועצת בטאווי (FBR) עוינות בגלוי כלפי להט"בים ע"י תקיפת ביתם או עבודתם של אלה שהם מאמינים בכך שקשורים לקהילה במדינה בטענה כי מהווים "איום על האסלאם". באינדונזיה לא קיימים "חוקי סדום" ולא מפלילים יחסים הומוסקסואלים בקרב מבוגרים בהסכמה, אך החוק האינדונזי לא מגן על להט"ב מפני אפליה ופשעי שנאה. למרות זאת, במחוז אצ'ה ובעיר פלמבאנג, הומוסקסואליות היא פלילית על פי השריעה האיסלאמית, ועונשה עשרות מלקות בפומבי. הרשויות הדתיות במדינה מגנות הומוסקסואליות ומתנגדות בחריפות ללהט"ב במדינה. ההתנגדות הפעילה ביותר מגיעה מקבוצות איסלאמיות, כאשר מג'ליס אולמה אינדונזיה, הגוף הפקידות המוסלמי הבכיר במדינה, קרא להפוך הומוסקסואליות לפלילית. קבוצות דתיות נוספות, בהן הנצרות הקתוליות-רומית, הביעו דחייתן מלהט"ב במדינה. הרשויות הקתוליות האינדונזיות חזרו והדגישו כי הקתוליות לא מכירה בנישואים חד מיניים אך הצהירו כי למרות דחייתן, "יש להגן על אנשי להט"ב ולא לפגוע בהם".

עד לא מזמן, תיאור להט"בים נראה למדי בתקשורת האינדונזית. עם זאת, לאחר שערוריות הומוסקסואליות לכאורה בהן היו מעורבים מפורסמים אינדונזים, במרץ 2016 הדגישה ועדת השידור הלאומית מדיניות האוסרת תוכניות טלוויזיה ורדיו הגורמות להתנהגות הלהט"ב להיראות "נורמלית" ואמרה כי הדבר נועד להגן על ילדים ונוער שחשופים לחיקוי סטיות.

גל רטוריקה הומופובית החל בינואר 2016 כששר ההשכלה הגבוהה מוחמד נאסיר הצהיר "יש לאסור על אנשי להט"ב מלהגיע לקמפוסים באוניברסיטאות". השר קרא לאסור על קבוצות להט"ב להשתתף בקמפוסים לאחר שקבוצת סטודנטים מאוניברסיטת אינדונזיה (UI) הקימה קבוצת ייעוץ ותמיכה בשם "קבוצת התמיכה ומרכז המשאבים לחקר מיניות" (SGRC) אשר נועדה לשירות ייעוץ, מרכז משאבים וקבוצת תמיכה בנושאי מיניות ומגדר, בדגש עבור בני נוער ותלמידים להט"בים, הסובלים לא פעם מהתעללויות, הטרדות, אלימות ואפליה בשטחה. בעיצומה של הסוגיה, אוניברסיטת אינדונזיה סירבה להיות אחראית לפעולות הקבוצה והכריזה שהיא אינה ארגון סטודנטים רשמי. גורם רשמי אחר לחץ בתגובה על שירותי הודעות מיידיות של טלפונים ניידים לחסום אימוג'ים הקשורים להומואים ולסביות ברשתות חברתיות.

מפלגות אסלאמיסטיות בהן מפלגת הצדק המשגשג (PKS) ומפלגת הפיתוח המאוחדת (PPP) התבטאו בחריפות נגד זכויות להט"ב והציעו הצעת חוק לאומית להפללתם במרץ 2016. עם זאת, מפלגת המנדט הלאומי (PAN), למרות התנגדותה לקהילת הלהט"ב האינדונזית ביקשה מאזרחים לא להפלות ולהטריד את אנשיה. עם זאת, בתמורה, הפצירו באנשי להט"ב "לא לקדם את זכויותיהם במדינה".

האיגוד הפסיכיאטרי באינדונזיה (PDSKJI) מסווג הומוסקסואליות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות כהפרעות נפשיות בהתייחסותו לאינדונזים הומוסקסואליים כ-"אנשים עם בעיות פסיכיאטריות" וטרנסג'נדרים כבעלי "הפרעות נפשיות".

עם זאת, למרות פעולות שנאה הומופוביות עזות, מספר גורמים רשמיים, בניהם מושל ג'קרטה לשעבר בסוקי צ'אג'ה פורנאמה ושר המשפטים והביטחון לשעבר, לוהוט בינסאר פנג'איטן, הגנו על קהילת הלהט"ב מפני הומופוביה. "מי שהם, באשר הם עובדים, הוא או היא ממשיכים להיות אזרחים אינדונזים. יש להם גם את הזכות להיות מוגנים", אמר פנג'איטן. הנשיא ג'וקו וידודו הביע גם תמיכה בזכויות הלהט"ב וקרא להפסיק את אפלייתם.

בשנת 2017, שני גברים הומואים צעירים (בני 20 ו-23) נידונו ל-85 הצלפות על ידי מלקות בפומבי בפני הציבור במחוז אצ'ה בשל מערכת יחסים הומוסקסואלית. במאי 2017 נעצרו 141 גברים בגין "מסיבת יחסים הומוסקסואלים" בג'קרטה הבירה. פשיטה נוספת אירעה באוקטובר 2017, כאשר המשטרה האינדונזית פשטה על סאונה במרכז ג'קרטה הפופולרית בקרב גברים הומואים, ועצרה 51 איש. פרשנות רחבה של "חוק איסור הפורנוגרפיה" עם שתיקה ממשלתית, אפשרה למשטרה להשתמש בו כלפי להט"בים.

בינואר 2018 פשטה משטרת אצ'ה עם תמיכה מהממשלה האוטונומית בשטחה ועינתה את כל אזרחי הלהט"ב בתוך מתחם הטרקלין, גילחה את ראשיהן של נשים טרנסג'נדריות, הפשיטה את חולצתן וחזיותיהן והציגה אותן ברחוב תוך שהיא מכריחה אותן לצעוק "להפוך לגברים". האירוע זכה לביקורת חריפות מצד ארגוני זכויות אדם.

בשנת 2018, העיר פריאמן בסומטרה העבירה תקנה לקנוס את תושביה ההומואים במיליון רופי אינדונזי (70 דולר) על הפרת "הסדר הציבורי" על ידי איסור "מעשים הנחשבים להט"בים". התקנה אוסרת מערכת יחסים בין זוגות חד מיניים בטענת "מעשים לא מוסריים" ואוסרת על התושבים להציג קרוס-דרסינג. מספר ערים במחוז סומטרה המערבית, נקטו בתגובה צעדים לצמצום כוחן של קבוצות עבור זכויות להט"ב באזור.

במרץ 2019, אינדונזי בן 30 הגיש לבית המשפט לעניינים מנהליים בסמרנג במרכז ג'אווה תביעה נגד המשטרה המחוזית בטענה שהפרה את חוק האפליה בטענה שהוא פוטר על היותו הומו לאחר שעמיתים הוציאו אותו ואת בן זוגו בכוח מהארון והגיש בנוסף תלונה לנציבות זכויות האדם. במאי 2019 דחה בית המשפט את התביעה. עורך דינו קבע כי צוות השופטים החליט כי הם אינם יכולים להמשיך ולבדוק את המקרה מכיוון שהיה צריך לערער לראשונה על הפיטורים לרשויות במשטרת ג'אווה המרכזית כאשר קיבל את מכתב הפיטורים לפני שפנה להגשת תביעה.

ביוני 2019, ראש אוכלוסיית התכנון המשפחתית, תייג את אזרחי הלהט"ב במדינה כ-"אויב העיקרי של הפיתוח הלאומי".

ברוניי 
הומוסקסואליות היא עבירה פלילית בברוניי על פי חוק השריעה האסלאמי ועונשה הוא מוות, 100 הצלפות על ידי מלקות או בסקילת אבנים. הומוסקסואלית נשית נידונה לעונשי 40 הצלפות או מאסר. לפני החוק הנוכחי, העונש של הומוסקסואליות היה עד 10 שנות מאסר. בשנת 2014 הודיע חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי כי ב-2019 יתחיל להטיל את חוק השריעה במדינה. השחקן האמריקאי ג'ורג' קלוני, המנחה אלן דג'נרס והזמרת הבריטית דואה ליפה קראו להחרים את בתי המלון של אל-בולקיה לאחר הצגת החוקים.

בשנת 2011, אקדמאים באוניברסיטת ברוניי ערכו מחקר רשמי על הומואים ברוניים. המחקר הדגים כיצד בחרו לשמור על שתיקה ודיסקרטיות בנוגע לנטייתם המינית כתוצאה מהומופוביה רחבה ומצא רק כ-29 משיבים אשר היו מוכנים להיסקר בעוד כי חלקם הוגדרו כזרים.

פרויקט ברוניי, שהוקם בשנת 2015, מבקש לקדם זכויות אדם, לרבות חופש דת, חופש ביטוי וזכויות להט"ב בברוניי באמצעות מדיה חברתית. הקבוצה ארגנה אירוע קהילתי פרטי בשנת 2016, שציין את היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה הראשון של ברוניי.

הפיליפינים 
נשיא הפיליפינים, רודריגו דוטרטה, התבטא בשנת 2019 כי פעם היה הומוסקסואל, אך "נרפא בזכות נשים יפיפיות" והפך "שוב לגבר". ב-2015, שנה לפני שנבחר לנשיאות, אמר שגם הומואים "נבראו על ידי אלוהים ולכן הדת צריכה להכיר בהומוסקסואליות" והוסיף כי "נישואים חד מיניים זה טוב. לכולם מגיע להיות מאושרים", אם כי לאחר ניצחונו בבחירות, ב-2016, קרא לשגריר ארצות הברית בפיליפינים: "הומו בן זונה", ושנה לאחר מכן הצהיר כי "אנחנו קתולים. ויש קוד אזרחי שבו אתה יכול להתחתן רק עם אישה, ואישה יכולה להתחתן רק עם גבר. זה החוק בפיליפינים". דוטרטה השתמש לא פעם במונחים כגון "באקלה" או "באות", מילות סלנג להומוסקסואלים, כעלבונות ליריביו הפוליטיים. בינואר 2019 תקף דוטרטה בישופים קתולים במדינה וטען שרובם הומואים לאחר שהכנסייה מתחה ביקורת על צורת מלחמתו בסמים והצהיר כי "רק אני יכול לומר שהבישופים הם בני כלבים, לעזאזל... רובם הומואים. הם צריכים לצאת מהארון".

במאי 2004 קיבלו מפיקים של מספר תוכניות טלוויזיה תזכיר מכיסא המועצה לביקורת וסיווג סרטים וטלוויזיה (MTRCB), אזהרה מפני תיאורים חיוביים של מערכות יחסים בין לסביות פיליפיניות בה נכתב כי "מערכות יחסים הומוסקסואליות הן חריגות/סטייה בתוכניות טלוויזיה בפריים-טיים".

עבור קהילות מוסלמיות בפיליפינים, התמודדות עם הומוסקסואליות היא חטא וכפירה. העיר מאראווי, שהכריזה על עצמה כ-"עיר אסלאמית", הצהירה על מדיניות המאפשרת אפליה של אנשי להט"ב והומוסקסואליות היא פלילית בשטחה מאז 2004. המדיניות טרם ניתנה לערעור בבית המשפט. מוהאגר איכבל, מנהיג בכיר בקבוצת ה-"MILF" (חזית השחרור האיסלאמית של מורו) הצהיר כי "אין לנו מדיניות להרוג הומואים ולסביות, אך אנו מרתיעים הומוסקסואליות". ההצהרה הגיעה אחרי דיווחים על כך שאנשי להט"ב נמלטים ממאראווי בשל הומופוביה רחבה וזינוק בדיווחי התעללות בבתי הספר כלפי תלמידים להט"בים אשר עלתה בהתמדה. בשנת 2012, עלונים ושידורי רדיו ממקורות לא מזוהים שוחררו בקמפוס אוניברסיטה בעיר בה נאמר כי כל אנשי הלהט"ב צריכים להתרחק מהעיר, אחרת יירצחו באמצעות "וואג'יב" הידועה כ-"חובה מוסלמית". דיווחים מצאו כי בתוך 4 שנים, 8 חברי להט"ב קרובים של טרנסוואנית מוצהרת בעיר נרצחו.

בשנת 2011 ערך ריאן ת'ורסון במאמרו "Capably Queer: Exploring the Intersections of Queerness and Poverty in the Urban Philippines" מחקר על אנשי להט"ב בפיליפינים בה קבע מבחינת בטיחות ואבטחה, כי 55% ממשיביו הוטרדו ברחוב, 31% נשדדו, 25% הותקפו פיזית, 6% הותקפו מינית, 5% שרדו ניסיון רצח ו-5% היו קורבנות לסחיטה מצד המשטרה.

וייטנאם 
בשנת 2001, סקר מצא כי 82% מהווייטנאמים סבורים שהומוסקסואליות "לעולם אינה מקובלת".

בשנת 2002 הכריזה התקשורת המנוהלת על ידי הממשל כי הומוסקסואליות היא "רוע חברתי" הדומה לזנות, הימורים ושימוש בסמים בלתי חוקיים והבטיחה כי תקוים חקיקה שתאפשר לממשלה להילחם בה ולעצור יחסי זוגות להט"בים. פרסומים כגון "Thế Giới Phụ Nữ" ו-"Tiếp thị & Gia đình" דיברו על הומוסקסואליות כמחלה ו-"התנהגות סוטה שאינה תואמת את המוסר הטוב והמנהגים הנכבדים של וייטנאם".

בספטמבר 2010 פרסמה מהדורת האינטרנט של העיתון "Tuoi Tre", מכתב של נער בן 18 המתאר את התמודדותו הקשה עם משפחתו לאחר שגילו שהוא הומו. המכתב קיבל מאות תגובות תומכות מצד קוראים אחרים שהובילו את האתר לסיים אותו בראיון עם ד"ר הוינה ואן סון, מהבולטים במחלקת הפסיכולוגיה באוניברסיטה הפדגוגית בהו צ'י מין סיטי. לאחר מכן, בפעם הראשונה, התקשורת הממלכתית הגדולה הסכימה כי "הומוסקסואליות היא נורמלית".

דו"ח "USAID" מ-2014 קבע כי 54% מתלמידים להט"בים הצהירו שבית הספר שלהם איננו מקום בטוח עבורם אשר כתוצאה מכך רבים מתוכם נשרו מלימודיהם. מבין אלה שחוו אלימות, שליש אמרו שהם חושבים להתאבד וכשמחצית מאלה ניסו זאת. אחוז הנושרים היה גבוה יותר בקרב תלמידים טרנסג'נדרים (85%).

מחקר שנערך בשנת 2015 גילה כי כ-44% מתלמידי להט"ב ווייטנאמיים בגילאי 14–22 התמודדו עם סטיגמה, אפליה ואלימות הומופובית בשל זהותם. מחקר נוסף שנערך על ידי אונסק"ו באותה שנה מצא כי 19% מהתלמידים ראו את הבריונות ההומופובית כ-"לא מזיקה". 70% מההורים בהאנוי הצהירו כי לא יתנו לילדיהם לדבר עם סטודנטים הומואים, וחלקם סברו שטיפול המרה יכול לרפא אותם.

לאוס 
בשנת 2013 דיווח משרד החוץ של ארצות הברית כי "אפליה חברתית המבוססת על נטייה מינית ואנשים החיים עם HIV/איידס" נפוצה ברחבי לאוס, וכי חיי קהילת הלהט"ב בשטחה תוארו כ-"בלתי נראים" אם כי ראו עלייה בנראות בשנים האחרונות. ממשלת המדינה חסמה את הגישה לדפי אינטרנט בנושא להט"ב בעבר והדיונים בנושא זכויות להט"ב בלאוס בתקשורת הם נדירים, אם כי טרנסקסואלים נראים למדי בתרבות כאנשי בידור.

בשנת 2015, חברי ארגון הלהט"ב, "Proud to be Us Laos" ציינו במדינה את היום הבינלאומי הראשון נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (IDAHOT) בתמיכת ארגון האיחוד האירופי. ציונו דווח גם בטלוויזיה הלאומית, ערוץ טלוויזיה ממשלתי.

מזרח טימור 
במזרח טימור קיימת לכנסייה הרומית-קתולית יש השפעה חזקה במדינה והיא הייתה המתנגדת העיקרית לסעיף החוקתי להגנה על אנשים להט"ב מהאפליה. בשנת 2002, כשהסעיף נדון בפרלמנט, פוליטיקאי נוצרי בולט טען כי "אין הומואים במזרח טימור" וכינה הומוסקסואליות כ-"מחלה".

אפליה ואלימות מצד בני משפחה והחברה הרחבה ממשיכים להשפיע על אנשי להט"ב. סקר שנערך בקרב 57 נשים לסביות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות ב-2017 מצא כי 86% מהנשאלות חוו אלימות פיזית ופסיכולוגית כאחד, כולל אלימות במשפחה, נישואים בכפייה וניסיונות של בני משפחה לשנות את נטייתן המינית או זהותן המגדרית.

ב-29 ביוני 2017 התקיים מצעד הגאווה הראשון במדינה בעיר הבירה דילי עם דיווחים של 500 משתתפים. באותו שבוע הכריז ראש הממשלה רואי מריה דה אראוג'ו כי "אפליה, חוסר כבוד והתעללות כלפי אנשים בגלל הנטייה המינית או הזהות המגדרית שלהם אינם מספקים שום תועלת לאומה שלנו" והוסיף כי, "לכל אדם יש פוטנציאל לתרום להתפתחות האומה שלנו, כולל קהילת הלהט"ב".

באפריל 2019, שר הרפורמה החקיקתית והפרלמנטרית של מזרח טימור, קרא להפסיק את האפליה כלפי אנשי להט"ב באומרו, "חוקים ברבריים והתייחסות מפלה לקבוצות שוליים חייבים להסתיים". יתר על כן, בתגובה לטענות שהועלו בפרלמנט הלאומי על ידי שני חברי פרלמנט, הוא הודיע כי יבקש בירור רשמי בנוגע לטענות על התנהגות לא כחוק לחולים נכים וללהט"בים בבית החולים הלאומי בדילי.

מיאנמר 
הומוסקסואלית היא פלילית במיאנמר משנת 1861 גם אם מעשיה נעשו בהסכמה או באופן פרטי לתקופת מאסר של 10 שנים. המוסר החברתי של המדינה בנוגע למיניות האנושית תואר כ-"שמרני ביותר" וגברים הומואים מתוארים בסטיגמות, בייחוד החולים ב-HIV/איידס. במסורת הבודהיסטית המקומית, אלה הנולדים כלהט"בים נתפסים כעומדים בפני עונש על חטאים שביצעו בחייהם הקודמים. מבחינה היסטורית, השילוב של הומופוביה רשמית, מודעות ציבורית מוגבלת וחוסר מודלים לחיקוי בקהילה במדינה, הפכו את אנשי הלהט"ב לבלתי נראים בחברה הבורמזית.

אונג מיו מין הוא הומוסקסואל גלוי אשר היה מעורב בחזית הדמוקרטית של כל הסטודנטים בבורמה (ABSDF). בשנת 2005, דיבר על תהליך יציאתו מהארון ועל ההומופוביה הקיימת במדינה.

מיאנמר ציינה את אירועי הגאווה הראשונים בשטחה במספר ערים ברחבי המדינה בשנת 2012, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה.

בשנת 2016, "התאומים" שוחרר והפך לסרט הלהט"ב הראשון בקולנוע של מיאנמר אשר התנגד בגלוי נגד חוקי הפליליות כלפי הומוסקסואליות במדינה.

בסוף יוני 2019, צעיר הומו, קיאו זין ווין, שעבד כספרן באוניברסיטה הקיסרית במיאנמר ביאנגון, ביצע התאבדות לאחר הטרדות והתנכלויות מתמשכות מצד עמיתים על רקע נטייתו המינית. לפני התאבדותו, שיתף מסר בחשבונו בפייסבוק אשר כלל את המשפט "ניסיתי, אבל כבר לא יכולתי לסבול את הבריונות". יותר מ-600 איש השתתפו בהלווייתו, ודגל הגאווה שלו היה עטוף סביב ארון קבורתו. האוניברסיטה פתחה בחקירת הנושא והשעתה שלושה אנשי צוות. הוועדה הלאומית לזכויות אדם במיאנמר פתחה בחקירה נפרדת וקראה לחוקק הוראות נגד אפליה כלפי אנשי להט"ב. עיתון הלהט"ב האינטרנטי, PinkNews, דיווח כי הנושא "עורר שיחה לאומית" בנושא זכויות להט"ב במיאנמר.

מלזיה 
הומוסקסואליות היא פלילית במלזיה ונענשת ב-20 שנות מאסר, קנסות, הצלפת מלקות וגירוש. לעיתים דווח כי הוצאות להורג, עינויים ומכות הם עונשים "נסבלים". נכון לשנת 2021, אין הגנה משפטית לאנשי להט"ב במדינה. עם זאת, מספר חברי פרלמנט ממפלגת קואליציית השלטון הקודמת, "Pakatan Harapan", הביעו תמיכה בזכויות להט"ב במלזיה, וכך גם מרינה מהאתיר בתו של ראש הממשלה מאהאטיר מוחמד שקראה להפסיק את האפליה על רקע נטיות מיניות בשנים 1998-1999. "Pakatan Harapan" היא המפלגה הפוליטית היחידה שתומכת בפומבי בזכויות להט"ב לצד זכויות מיעוט אחרות. כוח פוליטי מנוגד הוא "התנועה ההתנדבותית האנטי-הומוסקסואלית של העם", שנוצרה בשנת 1998 כדי לפעול למען חוקים פליליים מחמירים יותר נגד הומוסקסואליות.

בשנת 1994, הממשלה אסרה על כל מי שהוא הומוסקסואל, ביסקסואל או טרנסג'נדר להופיע בתקשורת בשליטת המדינה.

בשנת 1995, שר הדתות במדינת סלנגור שיבח את קבוצות האיגרים של באדר האסלאמי, שהתארגנו בשנת 1994, כדי לסייע במעצרם של 7,000 אזרחים על שעסקו בפעילויות "לא איסלאמיות" הכוללות הומוסקסואליות.

בשנת 1998, 45 מוסלמים אשר הציגו קרוס-דרסינג הואשמו והורשעו בבית המשפט בגין "לבוש נשי", ו-23 טרנסג'נדרים נוספים עמדו בפני קנסות דומים ומאסר בשנת 1999. באותה שנה, הואשם הפוליטיקאי אנואר איברהים ב-"שחיתות וסדום". בשנת 2000, נידון ל-9 שנות מאסר על שעסק ביחסים הומוסקסואלים עם נהגו בן ה-19 ועם כותב הנאומים שלו לשעבר. למרות ההפגנות הלאומיות והבינלאומיות עבור חירותו, לא שוחרר עד שריצה 4 שנים מעונשו בשנת 2004 לאחר שבית המשפט הפדרלי במלזיה זיכה אותו מכל האישומים. בשנת 2007, ראש הממשלה לשעבר מאהאטיר מוחמד הגיב לתביעה אזרחית שהגיש אנואר וקבע כי "הומוסקסואל אינו אמור לכהן בתפקיד ציבורי במלזיה".

בשנת 2005, ראש הצי המלזי המלכותי (RMN), מוהד אנואר מוהד נור, הצהיר כי חיל הים "לעולם לא יקבל הומוסקסואלים לשירותו".

בשנת 2010, הודיעה מועצת הצנזורה של מלזיה כי היא תאפשר רק תיאור של דמויות הומוסקסואליות כל עוד הדמויות "חוזרות בתשובה" או מתות.

בספטמבר 2018 הורשעו שתי נשים בגין ניסיון לקיים יחסי הומוסקסואלים ונקנסו ב-3,300 רינגיט מלזי בעודן נושאות בעונש של 6 מלקות בפני קהל בית המשפט. ראש הממשלה מאהאטיר מוחמד גינה את העונש ואמר כי "לא שיקף צדק או את חמלת האסלאם".

באפריל 2019 הואשמו הרשויות במלזיה כי איימו על פעיל זכויות הלהט"ב נומן אפיפי בכך שתחקרו אותו בתחנת המשטרה על נאום שנשא במועצת זכויות האדם של האו"ם (UNHCR) בז'נבה במרץ 2019. במהלכו, ציין כי מלזיה דחתה המלצות קואליציה של 12 ארגוני להט"ב מלזיים בנושא מיגור אפליה על רקע זהות מגדרית ונטייה מינית.

במאי 2019, פשטו שוטרים ואנשי אכיפה דתיים על גיי בר בבירה קואלה לומפור בעוד שאישה טרנסג'נדרית הוכתה על ידי קבוצת תוקפים בסרמבן, ליד העיר. באותה תקופה, השר הממונה על ענייני האסלאם הורה להסיר דיוקנאות של שני פעילי להט"ב מתערוכת אמנות.

בפברואר 2021 הכריז בית משפט כי כל חוקי המדינות במלזיה אינם יכולים להתנגש או לעקוף חוקים פדרליים ברורים האוסרים הומוסקסואליות.

סינגפור 
הומוסקסואליות גברית היא פלילית בסינגפור ונענשת בשתי שנות מאסר. הומוסקסואליות נשית חוקית. היועץ המשפטי לממשלה הצהיר כי תביעות לפי סעיף 377 א עדיין מתרחשות מדי פעם, אף על פי שמקורות קובעים כי אינו נאכף היטב. לא קיימים חוקים המגינים על אנשי להט"ב במדינה מפני אפליה במקום העבודה, הדיור וכדומה. ניסיונות קודמים אשר תבעו פיצויים בגין התנהגות מפלה בתחומים הללו נדחו בבתי המשפט בסינגפור. הרשות לפיתוח המדיה בסינגפור אוסרת "קידום אורח חיים הומוסקסואלי" בטלוויזיה וברדיו. בין היתר, המשמעות היא שאסור לשדר פרסומות הממוקדות לקהילת הלהט"ב, כגון אלה בנושא מאבק במחלות ה-HIV/איידס.

לפני 2003 נאסר על הומוסקסואלים להיות מועסקים בתפקידים רגישים בשירות המדינה בסינגפור. בעבר, מגויסים בשירות הלאומי עודדו לעבור טיפול המרה בעוד שמספר מתגייסים סינגפוריים אשר הצהירו על ההומוסקסואליות שלהם הודרו מהכשרתם לתפקיד קצינים, ואחרים היו מסורבים לקבלת אישורי ביטחון הדרושים לביצוע תפקידים מסוימים בצבא.ביולי 2019, הראפר הסינגפורי ג'ושוע סו, הידוע יותר בשם "The G3sha", יצא מהארון כהומוסקסואל בשיר חדש שכותרתו "אני בסדר" המדגיש את ילדותו וההומופוביה איתה התמודד והשלמה עם נטייתו המינית. ימים לאחר מכן, פרש משיחת רדיו של "TEDx" במחאה לאחר שצונזר בטענה כי התבקש שלא להעיר הערות "רגישות" בנושא. דיווחים הצביעו על כך שפעיל זכויות להט"ב בסינגפור נאסר לדבר בשנת 2018 בשיחת הרדיו גם כן.

סקר שנערך על ידי האוניברסיטה הטכנולוגית נאניאנג בשנת 2005 מצא כי 69% מהסינגפורים ראו הומוסקסואליות כשלילית, בעוד 23% כחיובית. סקר דעת קהל שנערך בשנת 2018 מצא כי 55% מהסינגפורים האמינו שלגברים הומואים אין זכות לפרטיות. ביוני 2019, סקר מקוון שערכה יאהו סינגפור שאל 887 סינגפורים כיצד הם יגיבו למספר מצבים הקשורים ללהט"ב. כשנשאלו על בן משפחה הלהט"ב אשר יצא מהארון, 53% מהנשאלים אמרו שהם יגיבו בצורה שלילית, 14% הביעו תגובה "שלילית מאוד" בעוד 39% דיווחו על תגובה "שלילית במקצת". במהלכו, 80% מהסינגפורים הסכימו שאנשי להט"ב נתקלים באפליה.

קמבודיה 
למרות שקמבודיה נחשבת סובלנית כלפי קהילת הלהט"ב יחסית לאסיה, יש דיווחים רבים שעדיין קיימת אפליה הומופובית. סקר שנערך ביולי 2019 שכותרתו "אלימות במשפחה כלפי לסביות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות (LBT) בקמבודיה", בו נבדקו 61 נשים (23 לסביות, 4 ביסקסואליות ו-34 טרנסיות), העלו כי יותר יותר מ-80% מהנשאלות סבלו מאלימות נפשית ופיזית מבני משפחתן, 35% חשבו להתאבד בשל אי קבלת משפחותיהן ו-10% חוו אלימות מינית או אולצו להינשא לגברים כנגד רצונן.

ב-2007, ראש ממשלת קמבודיה הון סן הצהיר בפומבי כי ינתק קשר מבתו המאומצת הלסבית שהתחתנה עם אישה. עם זאת, הצהיר כי לא רוצה שהורים אחרים יתעללו בילדיהם השייכים ללהט"ב.

ב-2015, משרד המידע שלח מכתב בו דחק בכלי תקשורת פופולריים בקמבודיה להפסיק ללעוג לקהילת הלהט"ב. המכתב ציטט את חוקת המדינה כי גיחוך לקהילת הלהט"ב שולל "את כבודם וזכויותיהם של אנשי להט"ב המוגנים בחוק המדינה כמו גם אזרחים אחרים". עם זאת, חוקת המדינה אינה מגנה במפורש על אנשי להט"ב מפני אפליה, אך מבטיחה שוויון זכויות לכל האזרחים, ללא קשר למין או "מעמד אחר". באופן דומה, בעוד שאפליה מינית אסורה בחוקי זכויות האזרח, אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית אינה אסורה במפורש בתחומים כגון תעסוקה, חינוך, בריאות, דיור, בנקאות או התאמות ציבוריות.

דו"ח משרד החוץ של ארצות הברית 2017 הצהיר כי ארגון זכויות להט"ב מקומי דיווח על יותר מ-100 מקרים של אלימות או התעללות כלפי אנשי להט"ב קמבודים, כולל "אלימות מצד בני משפחה. סטיגמה או הפחדה אשר עשויה לעכב דיווחים נוספים על אירועים".

בינואר 2019 קיבלה קמבודיה המלצות מאיסלנד, מקסיקו, שוודיה ואורוגוואי להוציא מחוץ לחוק אפליה על רקע נטייה מינית ולהקים תוכניות חינוכיות וקמפיינים להעלאת המודעות לאנשי להט"ב ואפליה. המדינה אמנם לא אישרה ישירות אם תחוקק חקיקה כזו, אך הצהירה כי "הממשלה מעריכה ומכבדת זכויות להט"ב בקמבודיה".

תאילנד 

תאילנד אינה מכירה בשום סוג של נישואים חד מיניים, רשמיים ושלא.

בשנת 2016 הכתב פייזרן ליהיטפרצ'אקול, חבר מועצת המנהלים בקרן סוגי, פרסם בכתב העת בנגקוק פוסט אזהרה על כך שקיימים אנסים המתקנים כביכול בשימוש נרחב בתאילנד לסביות מהנטייה המינית שלהם על ידי המעשה המכונה "אונס מתקן" והדגיש את המקרה של אב בשם לואי אשר התוודה כי אנס את בתו בת ה-14 במשך ארבע שנים כדי למנוע ממנה להתרועע עם טומבוים. לשכת הנציבות העליונה לזכויות אדם של האו"ם זיהתה רצח, מכות, חטיפות, אונס ותקיפה מינית נגד אנשי להט"ב במדדינה כדוגמאות לאלימות הומופובית בשנת 2016.

מזרח אסיה

הרפובליקה העממית של סין 
ב-31 בדצמבר 2015 פרסם איגוד תעשיית הפקות הדרמה בטלוויזיה של סין קווים מנחים חדשים אשר כללו איסור הצגת מערכות יחסים חד מיניות בטלוויזיה. התקנון קבע כי "אף דרמה בטלוויזיה לא תציג מערכות יחסים מיניות חריגות והתנהגויות כגון גילוי עריות, יחסים חד מיניים וסטייה מינית, תקיפה מינית, התעללות מינית, אלימות מינית וכן הלאה" אשר החל להשפיע בנוסף על הצגת אנשי להט"ב בדרמות אינטרנטיות.

ביוני 2016 בית משפט במחוז הנאן פסק כי בית חולים לחולי נפש בעיר ז'ומאדיאן חייב להיתנצל ולפצות גבר הומוסקסואל בשם יו הו ב-5000 יואן (735 דולר) בגין העברתו בניגוד לרצונו בשנת 2015 "טיפול המרה". עובדי בית החולים אילצו את וו לקחת תרופות וזריקות במשך 19 ימים לאחר שאבחנו אותו לדבריהם עם "הפרעת העדפה מינית".

בפברואר 2016 נאסר על שידור סדרת הטלוויזיה הסינית, Addicted, לשידור מקוון של 12 פרקים לעונה בת 15 פרקים בשל הצגתה מערכות יחסים הומוסקסואליות. יוצרי הסדרה העלו בתגובה את שאר הפרקים לאתר יוטיוב.

בשנת 2017, אמור היה להתקיים אירוע להט"ב בשיאן. עם זאת, המארגנים טענו כי לאחר מעצרם וקבלת איומים מצד המשטרה, האירוע בוטל.

באפריל 2018 החליטה "Sina Weibo", אחת מפלטפורמות המדיה החברתית הפופולרית ביותר במדינה, לאסור על הצגת כל הנושאים הקשורים לקהילת הלהט"ב. הדבר עורר במהירות ביקורת חריפה מצד הציבור ויומון העם, העיתון הרשמי של מפלגת השלטון, המפלגה הקומוניסטית הסינית. הביקורות כללו שימוש בהאשטאג "#IamGay" (אני הומוסקסואל) להפגנת סולידריות עם קהילת הלהט"ב הסינית אשר נצפה יותר מ-240 מיליון פעמים בפלטפורמה. מספר ימים לאחר מכן "Sina Weibo" ביטלה את האיסור. סינים רבים פירשו את תגובת יומון העם כאות לכך שהממשלה עשויה לרכך את יחסה לזכויות להט"ב. עם זאת, קמפיין לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה בקמפוסים בבתי הספר נאסר על ידי פקידים ממשלתיים כעבור חודש בלבד.

במאי 2018, איגוד השידור האירופי חסם את "Mango TV", אחד הערוצים הנצפים ביותר בסין, כתוצאה מחששות שלילים של השלטון מלשדר את גמר אירוויזיון 2018 לאחר שכלל את הופעתו של הזמר האירי ראיין או'שונסי, שתיאר שני רקדנים גברים ורקע של דגלי גאווה במהלך הופעתו במסגרת ייצוגה של שווייץ.

מספר ימים לפני ציונו של היום הבינלאומי נגד הומופוביה בשנת 2018, שתי נשים אשר ענדו תג עם סמל דגל הגאווה הוכו על ידי שלושה מאבטחים בבייג'ינג. חברת האבטחה פיטרה את המאבטחים המעורבים זמן קצר לאחר מכן.

בשנת 2018, סופרת אשר כתבה רומן בנושא מערכת יחסים חד מינית בין זוג גברים, נידונה ל-10 שנים ו-6 חודשי מאסר בפועל על "הפרת חוקי גסויות". באותה שנה, גנן הומוסקסואל מצ'ינגדאו תבע את גנו לשעבר לאחר שפוטר מעבודתו, בעקבות פוסט ברשתות החברתיות שפרסם על השתתפותו באירוע להט"ב. על גן הילדים גזר בית המשפט לפצותו על שישה חודשי שכר. הגן הגיש ערעור בדצמבר של אותה שנה על הפסיקה.

על רקע הביקורת ההולכת וגוברת על החמרת הדרתה של זכויות להט"ב בסין בתקשורת תחת שלטונו של הנשיא שי ג'ינפינג, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בבייג'ינג עורר מחלוקת כאשר ב-2018 אסרה הממשלה על הפסטיבל להציג את קריאת זכיית פרס האוסקר של סרט ההתבגרות, קרא לי בשמך, אשר מציג מערכת יחסים הומוסקסואלית בין הדמויות.

יפן 
נכון ל-2022, נטייה מינית וזהות מגדרית אינן מוגנות על ידי חוקי זכויות האזרח הלאומיים, מה שאומר שבפני להט"בים יפנים ישנם מקרים משפטיים איתם הם מתמודדים עם אפליה בתחומים כמו תעסוקה, חינוך, דיור, בריאות ובנקאות. על פי סקר מעבדת הגיוון של "Dentsu" בשנת 2018, יותר מ-65% מהלהט"בים ביפן שנשאלו הצהירו כי לא יצאו לאף עבודה בציבור או בבית בשל ההומופוביה. בנוסף, בני זוג מאותו המין אינם נכללים בחוק למניעת אלימות בני זוג והגנה על קורבנות במדינה. יפן מוגדרת כמדינה היחידה ב-"G7" שעדיין לא הכירה בזוגות חד מיניים בחוק.

בשנת 1990, האגודה היפנית לתנועה לסבית גאה (OCCUR) זכתה בתיק בית משפט נגד מדיניות ממשלתית בטוקיו שמנעה מבני נוער הומוסקסואליים ולסביות להשתמש ב-"בית המטרופוליטן לנוער" בשל נטייתם המינית.

בשנת 2017 הוסיף משרד החינוך נטייה מינית וזהות מגדרית למדיניות הבריונות הלאומית שלו. המדיניות מחייבת כי על בתי הספר למנוע בריונות הומופובית וטרנסופובית של תלמידים על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית על ידי "קידום הבנה נכונה של מורים בנושא... נטייה מינית או זהות מגדרית וכן על ידי הקפדה ליידע את הצעדים הנדרשים של ביתי הספר בעניין זה".

בינואר 2018, לאחר תקרית בולטת בשנת 2015, שבה סטודנט הומוסקסואל באוניברסיטת היטוצובאשי התאבד לאחר שהוצא מהארון בניגוד לרצונו, העבירה העיר קוניטאצ'י פקודה "נגד אאוטינג" לקידום הבנת הקשיים של אנשי להט"ב להיות גלויים בנוגע לנטייתם המינית. מחוז מיה העביר גם חוק נגד הסוגיה ביוני 2020.

באוקטובר 2020 דיווח עיתון התקשורת הבריטי הגרדיאן כי מלונות לשהייה קצרה ביפן עדיין מפלים גברים הומוסקסואליים עם שותפיהם אף על פי שאפליה זו איננה חוקית על פי חוקי הלינה היפניים.

במאי 2021 הואשמה מפלגון השלטון השמרנית של יפן, המפלגה הליברלית-דמוקרטית, בהפרת האמנה האולימפית לאחר שלא העבירה הצעת חוק להגנה על זכויות אנשי להט"ב, במהלך דיונים שכללו התפרצויות הומופוביות מצד חברי פרלמנט שמרניים. פגישות סגורות שהתקיימו במאי לדיון בהצעת חוק שהוצעה על ידי מפלגות אופוזיציה, הסתיימו ללא הסכמה לאחר שחלק מחברי המפלגה אמרו כי זכויות המיעוטים "הלכו רחוק מדי". כישלון הגיבוי לחוק המוצע נידון לאחר מכן על ידי ארגוני זכויות אדם שאמרו כי הגיעה למפלגה "מדליית זהב להומופוביה".

מונגוליה 
במונגוליה, לא קיימים חסמים דתיים בנוגע להומוסקסואליות, שכן הדת הדומיננטית, הבודהיזם הטיבטי, שותקת על הומוסקסואליות והומופוביה נחשבת לסוג של לאומנות. עד לאחרונה, אלימות ואפליה כלפי אנשי להט"ב במדינה היו נפוצות למדי ולעיתים קרובות לא דווחו למשטרה.

בשנת 2001, דווח כי אישה לסבית מונגולית נאנסה, נחטפה ונדקרה על ידי שני גברים.

בפברואר 2014, גבר הומוסקסואל הותקף מינית על ידי קבוצה נאו-נאצית. בעקבות סערה ציבורית מצד קהילת הלהט"ב וארגוני החברה האזרחית כלפי האירוע, ממשלת מונגוליה הודיעה במאי 2014 כי תשקול חקיקה נגד אפליית אנשי להט"ב עבור הגנה.

ב-3 בדצמבר 2015, הפרלמנט המונגולי אימץ חוק חדש המכסה פשעי שנאה, כשהסיבות המוגנות כוללות נטייה מינית, זהות מגדרית ומצב בריאותי, מה שהופך את מונגוליה לאחת ממדינות אסיה הראשונות המחוקקות רמת הגנה כזו עבור אנשי להט"ב בשטחן. כניסתו של החוק תוכננה ל-1 בספטמבר 2016. עם זאת, הקבינט החדש שנבחר דחה את התאריך ל-1 ביולי 2017. החל מאוגוסט 2018, מרכז הלהט"ב הכשיר יותר מ-300 שוטרים, תובעים ושופטים להכשרת במה עוסקים פשעי השנאה וכיצד להתמודד איתם כראוי. למרות זאת, דיווחים מקומיים ופעילי זכויות להט"ב מצהירים כי המשטרה ממשיכה להתעלם ואינה מתייחסת ברצינות לתלונות על אירועים הומופובים, וכי פעמים רבות תוקפים אלו אינם נושאים עונש כלשהו.

בשנת 2016, המדינה תמכה במינויו של מומחה עצמאי שיזהה מה גורם לאלימות והומופוביה כלפי אנשי להט"ב במונגוליה, וימצא דרכים להגנת הקהילה.

בדצמבר 2018 ערך מרכז הלהט"ב במדינה ניסוי חברתי באולן בטור, והציב שלושה אנשי להט"ב (הומו, לסבית וטרנסג'נדר) בצד הכביש וצפה בתגובות העוברים. התגובות היו מעורבות, החל מאיומי מוות והערות שליליות לתגובות חיוביות אשר מצאו כי הציבור מסביר פנים יותר כלפי לסביות וטרנסג'נדרים מאשר עבור הומוסקסואלים.

מקאו 
ב-9 ביוני 2015 פרסם העיתון המקומי "אסמו" במקאו, כתבה בעמוד הראשון על תלמיד תיכון שהטריד לכאורה ילד בן 9. התוקף נקרא "השד ההומוסקסואלי" בכותרת הכתבה אשר הובילה לביקורות שליליות.

ב-16 באוגוסט 2018, סגנית מנהל לשכת לענייני חינוך ונוער לאונג ואי קיי אמרה כי סטודנטים עם "סימנים להומוסקסואליות" יופנו לבדיקה רפואית אצל רופאים או פסיכולוגים. מאוחר יותר טענה לאונג שהתקשורת ציטטה אותה לא נכון והתנצלה על התרגום השגוי.

קוריאה הדרומית 
הומוסקסואליות נשארת טאבו למדי בחברה של קוריאה הדרומית. התנגדות למערכות יחסים חד מיניות מגיעה בעיקר מזרמים נוצריים. בשנים האחרונות, בין היתר בשל התמיכה ההולכת וגוברת בזכויות להט"ב, קבוצות שמרניות ארגנו אירועים ציבוריים וצעדות אשר כללו שלטים הקוראים לאנשי הקהילה, "לחזור בתשובה מחטאיהם". במהלכם, השתתפו אלפים ופוליטיקאים שמרנים שונים.

ב-17 במאי 2018, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, לבשו שמונה סטודנטים בגדים בצבעי הגאווה באוניברסיטה הפרסביטריאנית ובסמינר התאולוגי. ביולי 2018 העניקה האוניברסיטה לארבעה סטודנטים עונשי השעיה משיעורים בשל המעשה. ביולי 2019 זכו הסטודנטים בתיק כשבית המשפט המחוזי במזרח סיאול קבע כי על האוניברסיטה לבטל את העונשים ולשלם את שכר הטרחה של הסטודנטים.

השחקן הפופולרי קים ג'יו-הו, אשר היה הומוסקסואל בגלוי, התאבד בתלייה ב-8 באוקטובר 2008. המשטרה ייחסה את התאבדותו לדעות קדומות הומופוביות של הציבור.

"בנותיה של ביליטיס", ספיישל דרמה של "KBS" על חייהן של נשים לסביות, שודר ב-7 באוגוסט 2011. מיד לאחר עלייתו לאוויר החלו לוחות הודעות באינטרנט להיכלל במפגינים זועמים שאיימו להחרים את הרשת בשל הצגת מערכת יחסים הומוסקסואלית. צוות ההפקה סגר את שירות ההפעלה המקוונת מחדש ארבעה ימים לאחר השידור.

בשנת 2016 אושרה חברת שידור נוצרית על ידי ועדת תקני התקשורת בקוריאה לשידור ראיון נגד להט"ב בתוכנית רדיו, בה טען המרואיין כי אם יחוקק נגד אפליה לאנשי להט"ב, "פדופיליה, בהמתיות וכו' ינורמלו" ודרום קוריאה, "תפגע ממחלות בלתי ניתנות לתיאור כגון איידס".

במאי 2020, מספר כלי תקשורת קישרו מקבץ מקרי התפשטות של מחלת הקורונה לקיומו של גיי בר בסיאול.

פסטיבל הלהט"ב בסיאול, הוא אירוע הלהט"ב הגדול ביותר במדינה אשר התקיים לראשונה בשנת 2000 כאשר רק כ-50 איש השתתפו במהלכו. בשנת 2015, בעקבות הפגנות קבוצות נוצריות שמרניות, אסרה סוכנות המשטרה המטרופולינית בסיאול את קיום האירוע תוך ציון חשש לביטחון הציבור ממפגינים הומופובים ושיבוש התנועה כסיבות. ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט לעניינים מנהליים בעיר, מה שאפשר את קיומו בו השתתפו כ-20,000 איש.

בשנת 2018, במהלך מצעד הגאווה השני בפוסאן, נפרסו כ-2,000 שוטרים כדי לשמור על האירוע ללא אלימות ולהגן על 15,000 המשתתפים ממפגינים הומופובים. ערים נוספות בהן אינצ'ון וג'ונג'ו, קיימו את אירועי הגאווה הראשונים שלהן באותה שנה. פקידי עיריית אינצ'ון הכחישו בתחילה את אישור קיום אירוע הלהט"ב, בהתייחסות לחוסר חניה אם כי התקיים לאחר מכן והסתיים בעימותים אלימים לאחר שכ-1,000 מפגינים נוצרים תקפו את המשתתפים. באפריל 2019 הגישו מארגני האירוע בעיר כתב אישום נגד מספר כמרים נוצרים ששיבשו את האירוע והתלוננו לגוף זכויות האדם הלאומי בעודם מאשימים את המשטרה בחוסר מעש בנושא.

מפלגת העתיד המאוחדת מתנגדת לזכויות להט"ב, הגנה נגד אפליה ונישואים חד מיניים. מספר חבריה הצהירו הצהרות הומופוביות רבות לאורך השנים. במהלך הבחירות לנשיאות 2017, בהן ניצח מון ג'יאה-אין, הצהיר כי הוא מתנגד להומוסקסואליות, והוסיף כי חיילים הומואים "מערערים את קיומו של הצבא הקוריאני". ממשלת דרום קוריאה נהגה בצנזורה של אתרי תוכן הומוסקסואלים משנת 2001 עד 2003, באמצעות ועדת האתיקה של המידע והתקשורת, גוף רשמי של משרד המידע והתקשורת. מנהג זה הסתיים מאז. על פי סקר במאי 2021, 81% מהנשאלים ענו לא לשאלה "האם זה הוגן לפטר עובדת על סמך המיניות שלהם?" ו-12% ענו שכן.

שירות צבאי הוא חובה לכל האזרחים הגברים בדרום קוריאה. המתגייסים מתגייסים באמצעות מינהל כוח האדם הצבאי המנהל "מבחן פסיכולוגיה" בזמן הגיוס הכולל מספר שאלות בנוגע להעדפות המיניות של המתגייס. אנשי צבא הומוסקסואליים בתפקיד פעיל מסווגים כבעלי "הפרעת אישיות" או "לקות התנהגותית" ויכולים להיות ממוסדים או להיות מודחים באופן לא מכובד. חוק העונשין הצבאי אינו מבדיל בין פשעים בהסכמה ובין שאינם בהסכמה ומגדיר יחסי מין בהסכמה בין מבוגרים הומוסקסואלים כ-"אונס הדדי". בית משפט צבאי קבע בשנת 2010 כי חוק זה אינו חוקתי, ואמר כי הומוסקסואליות היא נושא אישי בהחלט. עם זאת, על פסק דין זה הוגש ערעור לבית המשפט החוקתי של דרום קוריאה, אשר בשנת 2011 אישר את חוקתיות החוק. בשנת 2017, האשים ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל את הצבא בציד מכשפות הומוסקסואלי הרודף אחר הומוסקסואלים על מנת להענישם בו נכללה האשמה פלילית של 32 אנשי צבא בגין "מעשי סדום או התנהגות מבישה אחרת", לרבות גזר דין של חייל הומוסקסואל לשישה חודשי מאסר בפועל בשל יחסים הומוסקסואלים בהסכמה עם חייל נוסף במקום פרטי.

קוריאה הצפונית 
הומוסקסואליות היא חוקית דה יורה בקוריאה הצפונית, אך פלילית דה פקטו על רקע "הגינות חוקי גסות" שלא תואמים את "אורח החיים הסוציאליסטי". לפי אתר "Smart Traveler" של ממשלת אוסטרליה, "יחסים הומוסקסואלים חוקיים במדינה, אך הרשויות לא מוצאות אותם כמקובלים בפועל". השירות הקוריאני של רשת השידור קול אמריקה הצהיר שכל דיון ציבורי בנושא הומוסקסואליות הוא טאבו ביותר, ואף לא חוקי במדינה.

בשנת 2014, לאחר שמועצת זכויות האדם של האו"ם פרסמה דו"ח בנושא זכויות אדם בצפון קוריאה ובו המליצה לפניה להעמדת המדינה בבית הדין הפלילי הבינלאומי על רקע הפרות נרחבות של זכויות אדם, סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית (סוכנות ידיעות ממשלתית, המנוהלת על ידי קוריאה הצפונית המייצגת ומבטאת את עמדות המדינה במגוון נושאים ומשמשת ככלי חשוב לצורכי תעמולה) הגיבה לאירוע במאמר הומופובי נגד כותב הדו"ח מייקל קירבי אשר הוא הומוסקסואל גלוי. מאמר התגובה של סוכנות הידיעות המשיך וקבע כי נישואים חד מיניים, "לעולם לא יכולים להיות במדינה הצפון-מזרחית המתפארת במנטליות נכונה ומוסר טוב". והוסיף כי, "למעשה, זה מגוחך עבור הומו כזה לתת חסות להתמודדות עם סוגיות של זכויות האדם של אחרים".

דרום אסיה

אפגניסטן 
הומוסקסואליות באפגניסטן היא פלילית ונענשת בהוצאה להורג לפי השריעה האסאלמי. להט"בים אפגנים נאלצים לשמור על נטייתם החד-מינית בסוד מהציבור מחשש להטרדות, הפחדות, רדיפות ומוות בשל הומופוביה רחבה. אופי האומה הדתי והיעדר השכלה ציבורית בנושא מגבילים כל הזדמנות לדיונו הציבורי, כאשר כל אזכור הומוסקסואליות ומונחים קשורים נחשב לטאבו או קשורים לעיתים קרובות לזנות ופדופיליה. דו"ח משרד החוץ של ארצות הברית 2017 דיווח כי להט"בים אפגנים הצהירו כי מתמודדים עם אפליה, תקיפה, אונס ומעצר מצד כוחות הביטחון והחברה בכלל.

בשנת 2009 פרסם גבר אפגני בשם חמיד זאהר את ספרו המדבר על חייו כהומוסקסואל במדינה, וכיצד נאלץ לעזוב אותה כדי להימנע מהתקפות הומופוביות. מכיוון שספרו עוסק בהומוסקסואליות וביקורת על הומופוביה, לא ניתן היה להפיצו באפגניסטן עצמה. לאחר מכן משפחתו של זאהר ניתקה עמו כל קשר.

בשנת 2011, כתבי חדשות אפגניים ראיינו גברים עם סמלי להט"ב על רכביהם. המרואינים לא היו מודעים למשמעותם של דגלי הגאווה והמדבקות וחשבו "שזו רק עוד אופנה מערבית". לאחר מכן החלו להסירם במהירות עבור "הימנעות מתפיסתם כעם התומך בזכויות להט"ב".

בהוטן 
בערות לגבי הומוסקסואליות נפוצה בשל סטריאוטיפים על להט"בים בתרבות הפופולרית בבהוטן. על פי סקר משולב למעקב ביולוגי והתנהגותי משנת 2016, למעלה מ-42% מהנשים הטרנסג'נדריות ו-23% מהגברים ההומואים והביסקסואליים במדינה ניסו להתאבד מספר פעמים בשל דחייה מהסביבה. הסקר גם מצא כי נשים טרנסג'נדריות וגברים הומואים וביסקסואליים היו לעיתים קרובות קורבנות "אלימות פיזית ומינית קיצונית". דו"ח משרד החוץ האמריקאני ב-2017 הצהיר כי להט"בים בבהוטן דיווחו על אפליה וסטיגמה חברתית הומופובית. מחקר מ-2019 כדי לראות כיצד סעיף 213 אשר עסק בהפללה של הומוסקסואליות במדינה השפיע על הקהילה הראה כי 69% מהנשאלים הרגישו השפעה לרעה בחיי היום יום.

היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין לראשונה בבהוטן בשנת 2016 אשר במהלכו, משרדי האו"ם במדינה פתחו בקמפיין מקוון להגנה על זכויות אזרחי להט"ב בהוטנים והניפו לראשונה את דגל הגאווה במטהם. ציון האירוע נצפה בכל שנה מאז.

בנגלדש 
בבנגלדש נפוצה התנגדות חריפה להומוסקסואליות. גישה עוינת זו בשל תרבות שמרנית במדינה, כש-90% מהמדינה מוסלמים אשר רואים הומוסקסואליות כ"לא מוסרית ונורמלית", "פשע חברתי" ו-"שונאי מוסר". הומוסקסואליות אינה חוקית במדינה, על פי חוק אשר עבר בירושה מסעיף 377 של הראג' הבריטי משנת 1860 לפיו הומוסקסואלים נענשים עד מאסר עולם. דו"ח משרד החוץ של ארצות הברית 2017 מצא כי, "קבוצות להט"ב בנגליות דיווחו שהמשטרה השתמשה בחוק כעילה להציק לאנשי להט"ב, כמו גם לאלה שנחשבים לנשיים ללא קשר לנטייתם המינית".ב-23 ביולי 2013 נעצרו זוג לסביות על נישואים בחשאי ואוימו בעונש מאסר עולם. באופן דומה, זוג לסביות נוסף נעצר באוקטובר אותה שנה בגין קיום מערכת היחסים שלהן אשר הוגדרה לפי סעיף 209, "עיסוק בפעילויות לא חברתיות".

באפריל 2016 נהרג פעיל הלהט"ב, מייסד והמוציא לאור של "Roopbaan", מגזין הלהט"ב היחיד במדינה, יחד עם מהוב הרב טנוי, פעיל להט"ב בנגלי נוסף. אנסאר-אל-אסלאם, קבוצה טרור הקשורה לאל-קאעדה, לקחה אחריות על מעשי הרצח והודתה כי פעילי הלהט"ב אישרו את נטייתם ההומוסקסואלית ולכן היו "צריכים להיהרג על פי חוקי השריעה".

במאי 2019 הואשמו שמונה איסלאמיסטים קיצונים על ידי משטרת בנגלדש בגין הרציחות. ארבעה מתוך השמונה נמצאים במעצר והמשטרה עודנה בחיפושים אחר הנאשמים הנוספים.

האיים המלדיביים 
הומוסקסואליות היא פלילית באיים המלדיביים על רקע חוקי השריעה האיסלאמיים ונענשת עד 8 שנות מאסר עם אפשרות להצלפות, קנסות, מעצר בית או גירוש. עם זאת, הומוסקסואלים אינם מועמדים לדין לעיתים קרובות אך אפליה על רקע נטייה מינית מתרחשת לעיתים קרובות ואנשי להט"ב נתונים לפשעי שנאה והפרות של זכויות אדם.

בשנת 2013, דווח כי בלוגר מלדיבי בשם הילת רשיד היה קורבן פיגוע אלים מחוץ לביתו בשל היותו הומוסקסואל גלוי. מאמר שנערך בניו זילנד ב-2014 דיבר על אברהם נעים שקיבל מקלט במדינה בשל רדיפתו שעמדה בפניו בהיותו הומוסקסואל במלדיביים. במהלכו, נאמר כי משרד העסקים, החדשנות והתעסוקה העניק לנעים מעמד של פליט מכיוון שהוגדר כמי שנמצא "בסיכון לפגיעה חמורה מצד סוכני מדינה וסביר להניח שיעמוד לרדיפות נוספות על היותו הומו בגלוי בחזרתו למלדיביים". כך אישר איבראהים מועז, דובר משרד הנשיא, שהעיר כי מבקשי מקלט מחוץ למדינה מסיבות של אפליה נטייה מינית יעמדו לדין עם חזרתם. אף שהומופוביה ניכרת באיים המלדיביים, המדינה מוגדרת כיעד פופולרי לחופשות בקרב זוגות חד מיניים אשר ממעטים לחוות את המציאות של החוק האיסלאמי במדינה בשל ענף התיירות הרב ממדינות מערביות.

פעילי ארגון הלהט"ב, "Rainbow Warriors" הצהירו כי תנועת הלהט"ב המקומית במלדיביים מוגבלת ברובה לעולם הווירטואלי הפועלת באינטרנט בשל חוסר ודאות ועוצמת ההומופוביה במדינה.

בשנת 2015 נעצרו שני גברים מקומיים בביתם הפרטי באחד האיים באשמת הומוסקסואליות בעקבות תלונה של תושב.

מועצת זכויות האדם, בשנת 2015, המליצה למלדיבים להאיץ את פעולתה לקראת חקיקת חקיקה נגד אפליה בה יובטח שתכלול "איסור אפליה על רקע נטייה מינית, ומאבק בסטיגמציה ושוליות של הומוסקסואלים בחברה". המלצות אלו צוינו על ידי הממשלה אך לא התקבלו.

הודו 

למרות מגמה חזקה לטובת זכויות להט"ב בהודו מאז 2018, קיימת כמות ניכרת של הומופוביה בקרב האוכלוסייה ההודית, כאשר בערך אחד מכל ארבעה נסקרים מתנגד למערכות יחסים הומוסקסואלית על פי סקר דעת קהל. ניסיונות התאבדות בקרב אנשי להט"ב במדינה שכיחים עקב הומופוביה. בתחילת 2018 התאבדו זוג לסביות והשאירו פתק התאבדות בו נכתב: "עזבנו את העולם הזה כדי לחיות אחת עם השנייה. העולם לא איפשר לנו להישאר ביחד".

עדויות שנמסרו לבג"ץ בשנת 2007 תיעדו כיצד הומוסקסואל שנחטף על ידי המשטרה בדלהי נאנס על ידי שוטרים במשך מספר ימים ונאלץ לחתום על הודאה בהיותו הומוסקסואל באומרו "אני גנדו" (מונח גנאי להומוסקסואלים).

בשנת 2011 נרצחו זוג לסביות על ידי אחייניהם בשל היותן במערכת יחסים "לא מוסרית". על פי דיווחים של הארגון הפעיל קאוויס חומסאפר נאמנות, שני חמישים מההומוסקסואלים במדינה התמודדו עם סחיטה לאחר פסיקת בית המשפט העליון בשנת 2013.

בשנת 2018, הודו הפכה פעילות הומוסקסואלית במדינה לחוקית על ידי פסיקת בית המשפט העליון. שופטי העליון קבעו בין היתר כי, "ההיסטוריה חייבת התנצלות לאנשי הלהט"ב ולמשפחותיהם. הומוסקסואליות היא חלק מהמיניות האנושית. יש להם את הזכות לחיות בכבוד וללא אפליה" ו-"על פי ההיסטוריה קשה לתקן עוול. אבל אנחנו יכולים לקבוע את המסלול לעתיד. מקרה זה כרוך בהרבה מעבר להפיכת הומוסקסואליות לחוקית. מדובר באנשים שרוצים לחיות בכבוד". בנוסף, קבעו השופטים שכל אפליה על רקע נטייה מינית מהווה הפרה של החוקה ההודית באומרם: "נטייה מינית היא אחת התופעות הביולוגיות הרבות שהן טבעיות וטבועות באדם ונשלטות על ידי גורמים נוירולוגיים וביולוגיים. מדע המיניות העלה תיאוריה שאדם אינו שולט במידה מועטה על מי שהוא נמשך. כל אפליה על רקע הנטייה המינית של האדם תגרור פגיעה בזכות היסוד של חופש הביטוי".

ב-17 במאי 2018, היום הבינלאומי נגד הומופוביה, צוין בפעילויות ברחבי המדינה בהם: בבופאל, דלהי, מומבאי, קולהאפור, טריוונדרום ולאקנאו בתמיכת כ-33 שגרירויות זרות.

נפאל 
מועצת החינוך של נפאל יישמה תוכנית לימודים על מגוון מיני ומגדרי בתוכנית הלימודים של כיתות ז'-ט למיגור הומופוביה בבתי ספר, מה שהפך את נפאל למדינה האסייתית השנייה, אחרי מונגוליה, ליישם זאת. עם זאת, דיווחים קבעו כי תלמידי להט"ב רבים עדיין נתקלים באפליה על רקע הומופובי ואינם מסוגלים להשלים את לימודיהם בשל "איומים, בריונות והזנחה מצד סטודנטים ועמיתים כאחד".

המפלגה הקומוניסטית של נפאל מסרה בעבר הצהרות הומופוביות במהלך מלחמת האזרחים בין נפאל לממלכה המאוחדת. עד שנת 2007, חברי המפלגה הגדירו את ההומוסקסואליות כ-"ייצור של קפיטליזם" "שאיננו "קיים תחת הסוציאליזם" ואת אנשי קהילת הלהט"ב כ-"מזהמים חברתיים".

סרי לנקה 

הומוסקסואליות היא פלילית בסרי לנקה ונענשת ב-10 שנות מאסר על פי סעיף 365 בחוק העונשין אם כי דווח כלא נאכף. עם זאת, ארגוני זכויות אדם דיווחו כי עובדי משטרה וממשלה איימו במעצר כדי לתקוף, להטריד ולסחוט מינית וכספית להט"בים במדינה. בית המשפט העליון של סרי לנקה קבע כי החוק לא ניתן לאכיפה. ממשלתו הסוציאליסטית של ראג'פסקה והממשלה השמרנית של סיריסנה במשך השנים הצהירו כי "אפליה של אנשי להט"ב אינה חוקתית וכי יישום הסעיף 365 באופן המפלה את אנשי הלהט"ב אינו חוקתי". נכון ל-2019 רשת הטלוויזיה "Global News" טוענת כי לא ידוע על כך שהמדינה הרשיעה מישהו על פי הוראות אלה מאז כניסת החוק ב-1948.

פקיסטן 
הומוסקסואליות היא פלילית בפקיסטן ונענשת ב-10 שנות מאסר וקנס מאז 1860, על ידי חוק שפותח במקור תחת הראג' הבריטי ובהוראות נוספות המשפיעות על זכויות האדם של הומוסקסואליים פקיסטנים, במסווה של "הגנה על המוסר והסדר הציבורי". אם כי תואר לעיתים כלא נאכף.

בשנת 2003, שלושה גברים פקיסטנים נעצרו בעיר לאהור כשאחד מקרובי משפחתם התלונן למשטרה בגין קיום מעשים הומוסקסואלים במסיבה פרטית. עונשם נותר לא ידוע.

בשנת 2005, זוג גברים מאזור חיבר הגובל באפגניסטן התחתנו בחתונה שבטית. לאחר ששמעו על בגידתו הדתית של אחד מבני הזוג בשבטו, מועצת השבטים אמרה לזוג לעזוב את האזור או שיוציאו אותם להורג.

ב-4 ביולי 2011 קיימה שגרירות ארצות הברית באסלאמאבאד אירוע להט"ב לתמיכה בזכויות הקהילה הפקיסטנית. ג'מאת-אי-אסלאמי וקבוצות אחרות של שמרנים דתיים בפקיסטן גינו את האירוע ויצאו להפגנה נגד קיומו. פקיסטנים דתיים כינו את האירוע הזה כפעולה של "טרור חברתי ותרבותי נגד המדינה". בהשערות חדשות, נאמר על ידי מנהיגים דתיים כי הומוסקסואלים אינם יכולים להיות "פקיסטנים" או "מוסלמים". אלימות על רקע הומופובי נגד קהילת הלהט"ב עלתה רבות לאחר התקרית השנויה במחלוקת.

ביוני 2013 הצהיר מרכז המחקר פיו כי 87% מהנשאלים בסקר כלפי להט"ב בפקיסטן הצהירו כי "הומוסקסואליות אינה צריכה להתקבל על ידי החברה".

בשנת 2017, בראיון ל-"Manchester Evening News" אישה בת 40 דיברה על חייה כמוסלמית לסבית בפקיסטן לפני שעברה לממלכה המאוחדת. בראיונה הצהירה על כך שהייתה צריכה להתמודד עם אלימות פיזית רבה והומופוביה בעוד כי נאמר לה שהיא לא יכולה להיות לסבית אם היא מוסלמית והייתה מחויבת לעזוב את האוניברסיטה בה למדה ואת מקום עבודתה בשל נטייתה המינית.

מרכז אסיה

טג'יקיסטן 
להט"בים מתמודדים עם אפליה רבה, הטרדות ואלימות הומופובית ממסדית וציבורית בטג'יקיסטן. למנהיגים דתיים אסלאמיים ישנה השפעה משמעותית על עמדת החברה הטג'קית בנושא להט"ב. המופתי העליון של טג'יקיסטן סיידמוקארם עבדולקודירזודה גינה בפומבי מערכות יחסים חד מיניות, וכינה אותן "אסון". בנוסף, גינה מדינות שהותירו נישואים חד מיניים, והתבטא נגד פעילי זכויות להט"ב.

מספר פסיכולוגים ורופאים טג'יקיים רואים בהומוסקסואליות סוג של התמכרות הדומה לסמים ואלכוהוליזם ומספקים "שיטות ריפוי" להומוסקסואלים.

בשנת 2017 ערכו הרשויות "רשימה רשמית" של אזרחי להט"ב בעקבות שתי פעולות מדינה בשם "מוסר" ו-"טיהור".

טורקמניסטן 
הומוסקסואליות היא פלילית בטורקמניסטן ועונשה 5 שנות מאסר לכל היותר. חקירותיהן של הנאשמים משפילות בצורה גסה וכוללות עינויים מצד גורמים מהמדינה ושאינם ממשלתיים, תביעות חוזרות ונשנות עלולות לגרום לשיקום חובה למרפאות פסיכיאטריות. המדינה דחתה בעקביות ליישם חקיקה נגד אפליה כלפי אנשי להט"ב, אף על פי שהתבקשה על ידי מספר מדינות בעת שלוש סקירות תקופתיות אוניברסליות. בדיאלוג עם אגפים שונים של האו"ם, טורקמניסטן הצדיקה את המסגרות המפלות בטענה כי "כל סטיה היא איום פוטנציאלי למרקם המסורות והחברה הטורקמניות".

באוקטובר 2019, רופא הומוסקסואל מוצהר עונה על ידי מנגנון המדינה במשך תקופה ארוכה, לפני שנעלם זמנית.

במאי 2020 נעצרו מספר אישים ידועים מתעשיית הדוגמנות הטורקמנית באשמת הומוסקסואליות. לסביות טורקניות קיבלו מקלט בארצות הברית, והומואים טורקנים חיפשו מקלט באיחוד האירופי.

בפברואר 2021 ציינה ממשלת טורקמן בפני לשכת הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם בנוגע לכוונות "לשקול מחדש את הנימוק של המאמר המפליל יחסים הומוסקסואלים בהסכמה" ו-"ללמוד את האפשרות להכניס חקיקה נגד אפליה כלפי להט"ב".

קזחסטן 
אנשי להט"ב בקזחסטן מתמודדים עם אפליה מינית ומגדרית ודעות קדומות במהלך חיי היומיום. גילוי עמדות שליליות כלפי אנשי להט"ב, כגון הדרה חברתית, התעללות ואלימות, גורמים לעיתים קרובות לקורבנות נזק פיזי, פסיכולוגי ורגשי. על מנת להימנע מהסכנות הנובעות מאנשים שאינם מאשרים נטיות מיניות לא הטרוסקסואליות, אנשי להט"ב רבים נאלצים לשמור על הנטייה המינית או הזהות המגדרית שלהם בסוד. ניסיונות לדווח למשטרה על אלימות הומופובית נתקלים לעיתים קרובות בהתנגדות ואף בעוינות מצד השוטרים.

מחקר בין-לאומי שנערך על ידי אוניברסיטת שיקגו בשנת 2011 הוכיח כי מגמה הולכת וגדלה של הומופוביה גדלה ברוסיה ובמספר רפובליקות לשעבר של ברית המועצות, בניגוד למגמות בכל מדינות העולם.

קירגיזסטן 
אנשי להט"ב נוטים להתמודד עם אפליה והטרדות תכופות בקירגיזסטן בעוד כי הומופוביה נפוצה ולעיתים קרובות מלווה באלימות פיזית כתוצאה מתרבות שמרנית אסלאמית ונוצרית אורתודוקסית. החברה הקירגיזית נוטה לראות הומוסקסואליות כלא מוסרית או הפרעה בעוד סקר שנערך על ידי אינדיגו הקירגיזית, קבוצת להט"ב מקומית, מצא כי 84% מאנשי להט"ב קירגים חוו אלימות פיזית ו-35% אלימות מינית.

בשנת 2014 השיקה הממשלה שורה של רפורמות משפטיות הכוללות "חוק תעמולה נגד הומואים" אשר הוביל לעלייה של כמעט 300% בהתקפות הומופוביות.

על פי דיווחי 2018, גורמי המשטרה סחטו אנשי להט"ב ברשתות חברתיות ובאתרי היכרויות, ודרשו בין 5000 ל-30,000 סומים (70 עד 500 דולר אמריקאי) קנס לנאשמים.

ב-8 במרץ 2019 אירעה צעדת שלום של כ-400 בני אדם בבירה בישקק. אף שהצעדה נועדה להנציח את יום האישה הבינלאומי, היא ראתה נטייה כבדה לזכויות להט"ב בקירגיסטן, שהתקשורת כינתה אז את "מצעד הגאווה הראשון של קירגיסטן". אולם, האירוע עורר מחלוקת בולטת, במיוחד מצד חברי פרלמנט שהביעו איומים רצחניים על המשתתפים. חבר הפרלמנט ג'ילדיז מוסאבקובה כתב בחשבונו בפייסבוק כי "יש להכות את המשתתפים".

דרום מערב אסיה

אזרבייג'ן 

אף על פי שמעשים הומוסקסואלים בין מבוגרים בהסכמה הם חוקיים רשמית באזרבייג'ן, עדיין קיימת התעללות משטרתית כנגד להט"ב. תוך כדי התלוננות על אלימות הומופובית כנגדם, הקורבנות מעדיפים להישאר בעילום שם מחשש לנקמה מצד המשטרה. בינואר 2014 מת איסה שחמארלי, הומוסקסואל מוצהר מייסד ארגון הלהט"ב "AZAD LGBT" בהתאבדות בתלייה עם דגל הגאווה. בזמן מותו, דווח כי שחמארלי היה מנוכר ממשפחתו שראתה בו כאדם "חולה". שחמארלי השאיר מכתב התאבדות בחשבונו בפייסבוק בו האשים את יחס החברה השלילי להומוסקסואליות במותו. זמן קצר אחר כך הוא נמצא על ידי חבריו. התאבדותו של שחמרלי עוררה עלייה בפעילות זכויות להט"ב באזרבייג'ן, ויום מותו סומן כיום הגאווה במדינה וזכה לכבוד בשנת 2015 עם פרסום מקוון.

בשנת 2019, בית הדין האירופי לזכויות אדם גינה את המדינה כתוצאה מפשיטותיה בשנת 2017 בהן עצרה למעלה מ-80 אנשי להט"ב, אשר רבים מתוכם עונו על ידי המשטרה. דוח זכויות אדם ממשרד החוץ של ארצות הברית בשנת 2017 ציין כי הנעצרים ציינו כי המשטרה איימה עליהם באונס, ובמקרים מסוימים אנסה אותם באמצעות אלות. הדוח הצהיר כי באוקטובר דיווחו ערוצי תקשורת ועורכי דין לזכויות אדם שמאז אמצע ספטמבר המשטרה עצרה ועינתה 83 גברים הנחשבים הומואים או ביסקסואלים. לאחר שהוחזקו במעצר, המשטרה הכתה את העצורים במכות חשמל עבור השגת שוחד ומידע על מציאתם של גברים הומואים נוספים במדינה. עד 3 באוקטובר שוחררו רבים מהעצורים לאחר שנגזרו עליהם 20–45 ימי מאסר, קנס של עד 200 מאנט או שניהם.

באפריל 2019, ניסתה אלינה חג'יבה, ילדה לסבית בת 14 מבאקו, פעם נוספת להתאבד בגלל בריונות הומופובית בבית ספרה. אף על פי שאמה דיווחה על כך למנהלת בית הספר, לא היא ולא מורים אחרים נקטו כל פעולה בנושא. לאחר ניסיון התאבדותה, החזיקה המנהלת את חג'יבה במשרדה במשך שעה שבמהלכה ניסתה לשכנעה להטיל את האשמה בקשיים המשפחתיים ולא בנושאי בריונות הומופובית בבית הספר בעוד כי לא הזעיקה אמבולנס או אפשרה לאחרים לעשות זאת עבור סיוע. חג'יבה נפטרה בבית חולים יומיים לאחר מכן. מנהלת בית הספר, המשנה למנהל ופסיכולוג בית הספר פוטרו מתפקידם בעוד שהמנהלת הועמדה לדין בגין רשלנות שגרמה למוות והשארת מישהו בסכנה ביודיעין. ב-24 באוקטובר 2019 נידונה על ידי בית המשפט המחוזי בבאקו לשלם 18,500 מאנט פיצוי כספי להורים ולשנתיים ו-2.5 חודשי הגבלת חירות, אשר חייבו אותה לשהות בביתה בשעה 21:00. המקרה עורר קמפיין מדיה חברתית בפריסה ארצית נגד בריונות. זוכת האירוויזיון 2011 האזרבייג'נית ניגר ג'מאל פרסמה סרטון בחשבונה באינסטגרם המופנה לנשיא אילהם אלייב וביקש מגורמי הממשלה לפעול בנושא. משרד החינוך השיק תוכנית פעולה נגד בריונות ב-13 במאי, שעניינה מספר משימות להבטחת "סביבה בריאה במוסדות החינוך הכללי", לשיפור יחסי בית הספר והמשפחה והגנה על התלמידים מפני התעללות. כמו כן הוקם מוקד לסיוע בנושא.

בספטמבר 2019, נער הומוסקסואל אזרבייג'ני הוכה, נאנס וגורש מכפרו יולצ'ובלי בשל נטייתו המינית. לאחר מכן דיווח למשטרה על האלימות. תוך זמן קצר תמונות של האונס שלו עלו ברשת.

איחוד האמיריות הערביות 
הומוסקסואליות היא עבירה פלילית באיחוד האמירויות הערביות ונענשת במאסר, הוצאה להורג, גירוש, מלקות, קנסות, סירוס כימי, טיפולי המרה, מכות, זריקת הורמונים בכפייה ועינויים לפי חוק השריעה האסלאמי. הממשלה הגבילה את הגישה לאתרים שונים ומפקחת על שיחות צ'אט. דיווחים מצביעים על כך שכל אתר עם המילה הומו נחסם.

בשנת 2001 סגרו הרשויות בדובאי מועדון לילה בשם "מועדון היהלומים" לאחר שכלל לילה מיוחד עבור להט"בים.

בשנת 2005 נעצרו 26 צעירים במלון באבו דאבי לאחר שהמשטרה מצאה את הגברים עוסקים בפעילות הומוסקוסאלית. בדיון לגבי הפשיטה אמר מוחמד בן נוקאירה אל דהחירי, שר המשפטים, "לא יהיה מקום לפעולות הומוסקסואליות באיחוד האמירויות. החברה שלנו לא מקבלת התנהגות קווירית, לא במילה או בפעולה". דיווחים ראשוניים הצביעו על כך שחלק מהצעירים הורו לקבל טיפולים הורמונאליים ניסיוניים, אם כי הממשלה הכחישה את ההצהרות ועל הנאשמים נגזר עונש מאסר 5 שנים.

בשנת 2008 ניתנו לשתי תיירות לסביות עונש מאסר של כחודש ימים וגירוש בגין "עיסוק בפומבי של חיבה" בעת ביקורן בחוף. המשפט, על פי הדיווחים הראשון מסוגו, גרם למשטרה להקים כוח משימה מיוחד "למאבק בהומוסקסואליות" ו-"מעשים מגונים" בחופים.

ב-21 במרץ 2012 פשטה משטרת דובאי על מסיבת להט"ב אשר הורכבה מ-30 גברים.

ב-7 ביוני 2012 הודה אזרח אמירתי במשטרה כי היה במערכת יחסים הומוסקסואלית. כתוצאה מכך נעצר ונכלא לשנה ולאחר מכן גורש מהמדינה.

איראן 

הומוסקסואליות היא פלילית באיראן מאז 1930 ונענשת במאסר, ענישה גופנית (99 מלקות), הוצאות פומביות להורג וקנסות עד 1,500,000 עד 6,000,000 ריאל. פעילי זכויות אדם ומתנגדי השלטון באיראן טוענים שבין 4,000 ל-6,000 הומואים ולסביות הוצאו להורג במדינה בשל פשעים הקשורים לנטייתם המינית מאז שנת 1979. על פי קרן בורומנד, ישנם רישומים של לפחות 107 הוצאות להורג עם האשמות הקשורות להומוסקסואליות בין השנים 1979 ל-1990. בפגישה שנערכה בנובמבר 2007 עם עמיתו הבריטי הודה חבר הפרלמנט האיראני מוהסן יחיאבי כי הממשלה באיראן מאמינה בעונש מוות של הומוסקסואלים אשר לדבריו, "להומאים מגיע עינוי, רצח או שניהם". התקשורת הממלכתית באיראן הפגינה בזלזול כלפי הומוסקסואלים בהזדמנויות רבות לאורך השנים. חדשות משרג', אתר חדשות המקורב לארגוני הביטחון והמודיעין, תיאר במאמר הומוסקסואלים כ-"אנשים שהסתבכו נפשית בנטיות אנושיות טבעיות, איבדו את שיווי המשקל ודורשים טיפול פסיכולוגי".

ב-19 ביולי 2005 הורשעו מחמוד עסגרי ועיאז מרהוני, שני נערים ממחוז ח'וראסאן, על ידי בית המשפט בכך שאנסו ילד בן 13 לכאורה ונתלו בפומבי למוות. המקרה משך תשומת לב תקשורתית בינלאומית, וקבוצת הלהט"ב הבריטית "!OutRage" טענה כי בני הנוער הוצאו להורג בגין מעשים הומוסקסואליים בהסכמה ולא ממעשה אונס. בתקשורת היה מחלוקת האם ההוצאות להורג של שני בני הנוער, או של שלושה גברים נוספים שהוצאו להורג בשנת 2011 במחוז חוזהסטן, הן עונש על פשעים אחרים או שבוצעו במיוחד בשל פעילותם ההומוסקסואלית.

ב-15 במרץ 2005 דיווח העיתון היומי אטמאד כי בית המשפט הפלילי בטהראן גזר עונש מוות על שני גברים בעקבות גילוי סרטון המציג אותם מעורבים במעשים הומוסקסואלים המוגדרים כ-"סדום" עליהם הודו. על פי החשד, שני גברים נוספים נתלו בפומבי בעיר גורגן שבצפון המדינה בשל האשמת סדום בנובמבר 2005. ביולי 2006 נתלו שני צעירים בצפון מזרח איראן בגלל "פשעי מין", אשר דווח כמעשים הומוסקסואליים בהסכמה. ב-16 בנובמבר 2006 דיווחה סוכנות הידיעות המנוהלת על ידי המדינה על הוצאתו להורג בפומבי של אדם בעבירת סדום בעיר כרמאנשאה.

בשנת 2005 דחתה ממשלת יפן בקשת מקלט של פליט הומוסקסואל איראני. באותה שנה דחתה ממשלת שוודיה גם טענה דומה בערעורו של פליט נוסף. הולנד הצהירה כי היא עוברת גם כן בדיקה של מדיניות המקלט שלה ביחס לאיראנים אשר טוענים שהם קורבנות של המדיניות ההומופובית במדינה ובשנת 2006, הפסיקה לגרש פליטים הומוסקסואלים בחזרה לאיראן באופן זמני. במרץ 2006 הודיעה שרת ההגירה ההולנדית ריטה ורדונק כי "כעת ברור כי אין הוצאה להורג או גזר דין מוות המבוססים אך ורק על כך שנאשם הוא הומוסקסואל באיראן", והוסיפה כי "הומוסקסואליות מעולם לא הייתה האישום העיקרי נגד אזרחים". אולם, באוקטובר 2006, לאחר ביקורות גינוי מצד הולנד ומחוצה לה, שינתה ורדונק את עמדתה והודיעה כי פליטים להט"בים איראנים לא יגורשו. הממלכה המאוחדת נתונה גם כן לביקורות חריפות על המשך מדיניות גירושה, במיוחד בשל דיווחי חדשות המתעדים איראנים הומוסקסואלים אשר מתאבדים כתוצאה מגירושם חזרה לאיראן. חלק מהמקרים עוררו קמפיינים ממושכים מטעם מגורשים פוטנציאליים, ולעיתים הביאו לכך שפליטים איראנים הומוסקסואלים קיבלו מקלט במדינה, בהם במקרים של קיאנה פירוז ומהדי קזמי.ב-23 בינואר 2008 נעצרו חמזה צ'אווי (18) ולוגמן המזהפור (19) בסרדשט, מערב אזרבייג'ן, בשל פעילות הומוסקסואלית. עתירה מקוונת בינלאומית לשחרורם הופצה ברחבי האינטרנט.

ב-10 במאי 2007 עצרה משטרת עוספיה בעיר אספהאן 87 איש במסיבת יום הולדת, בהם 80 אשר היו חשודים כהומואים בעוד כי הוכו ועונו על ידי השוטרים. על פי משמר זכויות האדם, בפברואר 2008 פשטה המשטרה בעוספהאן על מסיבה בבית פרטי בה 30 גברים הוחזקו ללא הגבלת זמן בחשד לפעילות הומוסקסואלית.

בשנת 2007, נשיא איראן לשעבר, מחמוד אחמדינז'אד, נאום באוניברסיטת קולומביה והצהיר כי "באיראן אין לנו הומוסקסואלים", אם כי דובר הקשור לאחמדינז'אד הצהיר מאוחר יותר כי "הערותיו לא הובנו כהלכה".

בשנת 2013 כינה מזכיר המועצה העליונה לזכויות אדם מוחמד-ג'וואד לריג'אני בראיון בטלוויזיה הממלכתית הומוסקסואליות כ-"מחלה" תוך הכחשת הרדיפה של הומואים באיראן, וקבע כי "קידום הומוסקסואליות אינו חוקי ויש לנו חוקים נוקשים נגד זה. אנו רואים הומוסקסואליות כמחלה שצריך לרפא. איננו רואים בכך מקובל להכות או להתעלל בהומוסקסואלים".

בשנת 2014 הכחיש השופט הראשי של איראן סאדק לאריג'אני בכנס שנערך בטהראן את הוצאתם להורג של הומואים במדינה וקבע כי "הם אומרים שאנחנו מוציאים להורג הומוסקסואלים זה לא יותר משקר. אנחנו לא מספקים לאנשים האלה הזדמנות, אבל מה שהם אומרים שאנחנו תולים אותם הוא שקר שהם המציאו עבור הרפובליקה האיסלאמית".

באפריל 2017 נעצרו 30 גברים בפשיטה במחוז אספהאן באשמת "סדום, שתיית אלכוהול ושימוש בסמים פסיכדליים".

ביוני 2019, במסיבת עיתונאים שנערכה בטהראן בין שר החוץ האיראני מוחמד ג'וואד זריף לבין שר החוץ הגרמני הייקו מאס, שאל העיתונאי הגרמני הומו פול רונזהיימר מהצהובון בילד את זריף "מדוע הומוסקסואלים מוצאים להורג באיראן בגלל נטייתם המינית?". זריף הגן בתגובה על הוצאתם להורגעל רקע "עקרונות מוסריים" באומרו, "לחברה שלי יש עקרונות. ואנחנו חיים על פי עקרונות אלה. אלה עקרונות מוסריים הנוגעים להתנהגות של אנשים באופן כללי, וזה אומר שהחוק מכובד ואנחנו מצייתים לו".

במאי 2021 נרצח עלי פאזלי מונפרד, צעיר איראני בן 19, על ידי שלושה גברים קרובי משפחתו, אחיו החורג ושני בני דודיו בעריפת ראשו ימים על רקע חילול כבוד המשפחה לאחר שצבא המדינה שלח לו בדואר מסמך הפוטר אותו משירות צבאי בגלל היותו הומוסקסואל. על פי הדיווחים, פאזלי מונפרד תכנן לעבור לטורקיה עם בן זוגו ולבקש מקלט לאחר קבלת הפטור. ארגוני זכויות אדם, פעילים, פוליטיקאים וסלבריטאים, בהם הזמרת האמריקאית דמי לובאטו, גינו את הרצח והצהירו על קיומו ברשתות החברתיות עבור העלת המודעות להומופוביה באיראן. פעילת הלהט"ב האיראנית, מאשיח אלינג'אד, המתגוררת בארצות הברית, הודיעה באומרו למגזין Insider כי "הלכתי להסתכל בעמוד שלו וראיתי שהוא היה כל כך מלא חיים. מיד פרסמתי על מותו ברשתות החברתיות שלי וזה הפך לוויראלי. הלוואי שהוא היה זוכה לתשומת לב כזאת כשהיה בחיים". אמנסטי אינטרנשיונל גינה בחריפות את רציחתו וקרא לחקירה מלאה של הרצח וביטול חוקי הפללת ההומוסקסואליות של איראן.

בחריין 
על פי סקר משנת 2011, 42% מאזרחי בחריין האמינו כי "הומוסקסואליות לעולם אינה מוצדקת". אותו סקר מצא ש-18% מתושבי המדינה "לא היו רוצים שהומוסקסואלים כשכנים". עם זאת, אחוז זה היה בין הנמוכים בעולם. הצעות חוק אשר עומדון כתלויות לאורך השנים במדינה יאסרו במפורש לאנשי להט"ב זרים להיכנס לממלכה או לקבל אישורי שהייה, כמו גם כוללות תוכניות להדרכת מורים בסימני אזהרה לכאורה של הומוסקסואליות כך שניתן יהיה להענישם.

בשנת 2008, חברי הגוש הפרלמנטרי הקומוניסטי "al-Minbar" קראו למאבק חריף יותר במעשים הומוסקסואלים. תגובתה הראשונית של הממשלה הייתה כאשר שר הפנים הצהיר כי על "חשודים" בהומוסקסואליות להיאסר להיכנס לבחריין באמצעות בדיקות בשדה התעופה. השר הודיע כי הומוסקסואלים רבים בוחרים במקצוע במספרות ובספא יופי ועיסוי, שלדבריו "נבדקים לעיתים קרובות".

בשנת 2011 פשטה המשטרה על מסיבה שתוארה בעיתונות כטקס חתונה הומוסקסואלית.

טורקיה 
על פי מחקרים, אנשי להט"ב בטורקיה מתמודדים עם אפליה, הטרדה ואלימות מצד קרוביהם, שכניהם, עמיתים לעבודה, בוסים, עובדים, מורים ואנשי משטרת טורקיה. הומוסקסואליות היא טאבו ברחבי טורקיה, וניתן לראות את תרבות "רצח על חילול כבוד המשפחה" במשפחות החברה הטורקית שרוצחות את חבריהם (בדרך כלל נשים) העוסקות בהתנהגויות חד מיניות "לא מוסריות" הנחשבות כבלתי הולמות. רצח אחמט ילדיז, הומו כורדי-טורקי בן 26 מסאנליורפה, עשוי להיות הדוגמה הראשונה הידועה במדינה לרצח על חילול כבוד המשפחה של קורבן הומוסקסואל. מחקרים שנעשו בשנים 2007–2009 על ידי פורום טורקיה הדמוקרטית הגרמנית מראים כ-13 נרצחים בשנת 2007, 5 בשנת 2008 ולפחות 4 בשנת 2009 הקשורים לנטייתם המינית של הקורבנות. ב-21 במאי 2008 הארגון "Human Rights Watch" פרסם בניו יורק דו"ח שכותרתו "אנחנו צריכים חוק לשחרור". הדו"ח תיעד כיצד גברים הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים טורקים מתמודדים עם מכות, שוד, הטרדות שוטרים ואיום ברצח. הארגון מצא כי ברוב המקרים, תגובת הרשויות אינה מספקת אם בכלל קיימת. במקרה של רציחת שנאה נגד הומוסקסואלים, בתי משפט בטורקיה מטילים לעיתים תנאי של "פרובוקציה כבדה" מצד הקורבנות ועונשים קלים בעבור הרוצחים.

דעות קדומות כלפי הומוסקסואלים נפוצות באזורים רבים במדינה. מאז תחילת שנות האלפיים, ביצעו מוסדות מינהליים נהלים מפלים רבים כגון פשיטות משטרה על ברים הומוסקסואליים, סגירת עמותות להט"ב, פשיטות על הומוסקסואליים בבתיהם וצנזורה על מגזינים ואתרים. באופן דומה, בשנות העשרים של המאה ה-20 נעשו איסורים על כל אירוע להט"ב על רקע "אי מוסריות". על פי המחקר של "KAOS GL" כ-27% מאנשי קהילת הלהט"ב שלא הסתירו את זהותם המינית הופלו בתהליך גיוסם הצבאי בשנת 2017, 8% בשנת 2018, ו-11% בשנת 2019. המחקר קבע כי אנשי הקהילה, הסבורים כי המוסדות שהם פונים אליהם מושחתים, נוטים יותר להסתיר את זהותם המינית, ולכן שיעור האחוזים יהיה גבוה יותר אם המועמדים יהיו גלויים בפני המעסיקים.

בשנת 2013, הואשם ספק טורקי במכירת תקליטורי די וי די "לא מוסריים" בהם נכללו תכנים הומוסקסואליים מפורשים. השופט מחמוט ארדמלי מבית המשפט באיסטנבול ביטל את האישומים הפליליים וקבע כי יש לכבד את נטייתו המינית של הפרט.

הומוסקסואליות נותרה עילה לגירוש של קצינים ממונים, קציני משנה וסטודנטים צבאיים במסגרת חוק המשמעת של כוחות הצבא הטורקיים. במחקר שנערך בשנת 2015 ושאל 1,300 קצינים "האם יש לאפשר להומוסקסואלים לשרת בצבא", 96.3% השיבו בשלילה.

ירדן 
אף על פי שזכויות להט"ב בירדן נחשבות למתקדמות יחסית בהשוואה לרוב המדינות האחרות במזרח התיכון, ניתן להעמיד לדין אנשי להט"ב המפגינים חיבה בציבור בגין "הפרעה למוסר הציבורי". היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין במדינה בשנים 2014 ו-2015. באירועים השתתפו פעילים רבים וחברי הארגון בני ברית להט"ב בירדן. האירוע השני בשנת 2015 פורסם בכל כלי התקשורת המקומיים אשר במהלכו שגרירת אמריקה אליס וולס הייתה אחת הדוברות.

ישראל 

החקיקה במדינת ישראל בסוף המאה ה-20 הוציאה אל מחוץ לחוק אפליה מחמת נטייה מינית במספר תחומים, והתיקונים לחוק איסור לשון הרע והחוק למניעת הטרדה מינית אוסרים על ביטויים המבזים אנשים בשל נטייתם המינית. לצד זאת, מדינת ישראל עודנה מתנגדת להעברת תיקון לחוק הפרשנות הקובע כי בכל מקום בספר החוקים בו מופיעה התייחסות לאפליה – יוחל החוק גם על אפליה הנוגעת לזהות מינית או מגדרית, כך שהחוק אינו מכסה את מרבית החוקים הנוגעים לאפליה בספר החוקים של מדינת ישראל. במהלך השנים אירעו בישראל מקרי הומופוביה בולטים שבאו לידי ביטוי בביזוי והשפלה וחלקם אף הגיעו לאלימות פיזית. גם אישי ציבור ובהם חברי כנסת וממשלה הואשמו בהומופוביה.

בשנת 1997 אמר נשיאה ה-7 של מדינת ישראל, עזר ויצמן כי הומוסקסואליות היא "תופעה לא נורמלית". הדבר עורר מחלוקת גדולה, והנשיא קיבל מספר רב של גינויים ותלונות מפעילי זכויות אדם וחברי כנסת ליברלים. זמן קצר לאחר מכן הפגינו כ-300 איש מחוץ למעונו של ויצמן בדרישה שיתפטר. בהמשך התנצל ויצמן על אמירותיו. ב-20 בפברואר 2008, קשר שלמה בניזרי, חבר כנסת ממפלגת ש"ס בין איסור משכב זכר לרעידות אדמה. בניזרי אמר במליאת הכנסת "מדוע מתרחשות רעידות אדמה? ... אחת הסיבות היא הדברים שהכנסת נותנת לגיטימציה אליהם, למעשי סדום". הוא המליץ על "חקיקה כדי להוציא מחוץ לחוק סטיות כמו אימוץ בין בני זוג הומוסקסואליים". בניזרי הצהיר כי, "דרך חסכונית למנוע נזקי רעידות אדמה תהיה הפסקת העברת חקיקה כיצד לעודד פעילות הומוסקסואלית במדינת ישראל, הגורמת לרעידות אדמה".

ניסיון של ראש עיריית ירושלים, אורי לופוליאנסקי, לבטל את מצעד הגאווה בירושלים ביוני 2005, הגיעו לדיונים בבתי המשפט. העירייה הפסידה וחויב לתרום כספים לאירועים. המצעד זכה לסיקור בינלאומי כאשר שלושה מהצועדים בו נדקרו. הדוקר נידון לעשר שנות מאסר. הפסטיבל העולמי, "WorldPride" תוכנן להתקיים בירושלים באוגוסט 2005, למרות הפגנות והתנגדות מצד חברי שלוש הדתות הגדולות בירושלים. עם זאת, הוא נדחה עקב תוכנית ההתנתקות של ישראל מרצועת עזה, מה שדרש נוכחות של מרבית כוחות המשטרה הישראלית ובכך היה משאיר את המצעד ללא אבטחה. המצעד הוטרף באיומי אלימות, כמו גם בהגנה גדולה בעקביות מצד מספר מנהיגים יהודים, מוסלמים ונוצרים וחברי כנסת. בנובמבר 2006, יותר מ-2,000 מבני העדה החרדית הפגינו בדרישה לבטל את מצעד הגאווה הבא שייערך בירושלים. דווח כי כתריסר בני אדם נפצעו.

ב-1 באוגוסט 2009, אלמוני פתח באש במרכז הצעירים הלהט"בי הראשי בתל אביב, ברנוער, והרג שניים ופצע חמישה עשר נוספים. ההתקפה עוררה גלי זעזועים ברחבי הקהילה הגאה העולמית וברחבי ישראל, ועוררה תגובה עצומה בכל רחבי הארץ. לפני תקיפה זו היו רק פוליטיקאים שמאלניים שתמכו בקהילת הלהט"ב בישראל. סוגיית זכויות הלהט"ב והקבלה החלה לעבור לעבר מרכז המיינסטרים בקשת הפוליטית בישראל. שינוי זה החל במגמת עלייה לאחר ששרת החוץ של ישראל ציפי לבני הופיעה באירועי גאווה בחודשים שקדמו לירי. בעקבות הטבח, פוליטיקאים ימניים החלו להפגין בפומבי את תמיכתם בקהילה הגאה והחלו להשתתף במצעדי גאווה כגון מירי רגב ואופיר אקוניס.

במהלך מצעד הגאווה באילת של שנת 2009 אשר משך כ-3,500 צועדים, הותקף גבר גאה כבן 34 על ידי קבוצת נערים מקומיים ופונה למרכז הרפואי יוספטל עם שבר באפו. האגודת למען הלהט"ב הגישה תלונה במשטרה לאחר המקרה. שנה לאחר מכן מסלול המצעד שונה ובמהלכו, הותקפו כ-3 גברים הומוסקסואלים.

ב-2010 הקימה האגודה למען הלהט"ב בישראל את מרכז ניר כץ למאבק באלימות ובלהט"בופוביה, אשר מפרסם מדי שנה "דוח מצב הלהט"בפוביה בישראל". על פי הדוח, במהלך שנת 2022 דווחו 3,309 מקרי להט"בופוביה, זאת לעומת 2,971 דיווחים בשנת 2021, 2,696 בשנת 2020 ו-2,125 בשנת 2019.

במהלך מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים בשנת 2015, שישה בני אדם נדקרו בפיגוע על ידי המחבל ישי שליסל. אחת הקורבנות, שירה בנקי בת ה-16, נפטרה מפצעיה במרכז הרפואי הדסה שלושה ימים לאחר מכן, ב-2 באוגוסט 2015. מספר משתתפי הגאווה הירושלמים לאחר מתקפת 2015 היה קטן יותר מאשר בשנים עברו. בשנת 2016 השתתפו מספר המפגינים הגדול ביותר במצעד בעיר, כ-25,000, רבים מהזדהות עם קהילת הלהט"ב בעקבות פיגוע הדקירה הקטלני.

בשנת 2015, בצלאל סמוטריץ', שלימים התמנה לתפקיד שר האוצר, אמר שהומוסקסואלים חשים חוסר נחת מהיותם לא נורמליים, ואמר כי, "בבית כולם יכולים להיות חריגים, ואנשים יכולים ליצור כל תא משפחתי שהם רוצים. אבל הם לא יכולה להעלות ממני דרישות כמדינה". באותו דיון הוא השיב למישהו שצעק עליו מהקהל, "אתה הומופוב"! - "אני הומופוב גאה!". בהמשך הסביר שהגיב בחיוב בחוסר תשומת לב. ביולי 2015, לאחר עצרת שנערכה בעקבות הרצח במצעד הגאווה בירושלים, כתב סמוטריץ' כי "בצד שמתנגד לקהילה הלהט"בית יש מטורף אחד שזוכה לגינוי מקיר לקיר, בצד הלהט"בי יש קהילה שלמה שתוקפת, מקללת, מכפישה, מנאצת ומאיימת על כל מי שחושב אחרת וזוכה לתמיכה ולגיבוי מקיר לקיר". באוגוסט 2015 האשים סמוטריץ' את ארגוני הלהט"ב בשליטה בתקשורת, וטען כי הם משתמשים בשליטתם כדי להשיג אהדה ציבורית ולהשתיק את אלה שחולקים את דעותיו השמרניות-דתיות. ארגון לא ממשלתי ישראלי, אומץ, הגיש תלונה לוועדת האתיקה של הכנסת על מנת שתתערב ותחקור את הערותיו של סמוטריץ'.

ב-23 בפברואר 2016 ציינה הכנסת את יום זכויות הלהט"ב הראשון, אך ב-24 בפברואר 2016, המפלגות המרכיבות את הקואליציה, הליכוד, יהדות התורה, ש"ס, כולנו והבית היהודי, בתמיכת מספר חברי אופוזיציה, הפילו הצעות חוק הנוגעות לקהילת הלהט"ב בהן הכרה באלמנים שכולים, איסור טיפולי המרה, הכרה בנישואים חד מיניים והכשרת אנשי מקצוע מהקהילה בתחום הבריאות להתמודדות עם סוגיות נטיות מיניות.

ביוני 2017 נערך מצעד הגאווה בבאר שבע לראשונה, בהשתתפותם של מעל 5,000 איש, אשר במהלכו עצרה המשטרה חרדי חמוש בסכין ואדם נוסף, אשר ניסה לחדור בכוח למתחם החגיגות בכדי לשבשן.

ביולי 2019, שר החינוך רפי פרץ, עורר ביקורת שלילית נרחבת מאמירותיו בעד טיפולי המרה. ראש הממשלה בנימין נתניהו דחה את דבריו של פרץ כבלתי מקובלים, באומרו כי הם "אינם מייצגים את עמדת ממשלתו" וכי "הוא הבהיר לו כי מערכת החינוך בישראל תמשיך לקבל את כל הילדים היהודים באשר הם בלי שום הבדל על בסיס נטייה מינית". אלפי מורים ישראלים חתמו על עצומה בדרישה שיתפטר, ומעל אלפי איש מחו על הערותיו בתל אביב ובעיר הולדתו של פרץ וקראו לפיטוריו. במהלך ראיון ל-"7 ימים", פרץ חזר בו מהערותיו, וכינה טיפולי המרה כ-"לא הולמים" אך הוסיף כי "לאנשים בעלי נטייה הומוסקסואלית יש את הזכות לקבל עזרה מקצועית". פרץ כתב בנוסף למנהלי בתי ספר כי טיפולי המרה הם פסולים וחמורים, וכי כוונתו בריאיון הייתה שזכותם של בעלי נטייה חד-מינית לפנות לגורמים המקצועיים בדרך מכבדת ואוהבת. בראיון שהעניק פרץ לידיעות אחרונות שפורסם בינואר 2020, נשאל כיצד היה מגיב אם אחד מילדיו היה מגלה נטייה מינית שונה, והשיב: "ברוך השם הילדים שלי גדלו בצורה טבעית ובריאה. הם בונים את הבתים שלהם מתוך ערכים יהודיים. אני לא מעסיק את הראש שלי במה היה אם". לאחר מכן אמר כי "לא צריך להתבייש בזה שאנחנו חיים בדרך הטבעית הזאת". דבריו עוררו סערה ציבורית ולהפגנת מחאה של אלפי תלמידים נגדו.

ביולי 2019 נער בן 16, המתגורר במרכז בית המחסה הזמני עבור קהילת הלהט"ב בית דרור בתל אביב, נדקר מספר פעמים ונפצע קשה על ידי שני אחיו, על סירובו לאמץ "אורח חיים דתי". איגי - ארגון נוער גאה (IGY) כינה את הדקירה כפשע שנאה. מצבו של הקורבן התייצב לאחר שעבר ניתוח במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי. כלי תקשורת דיווחו כי הקורבן ושני החשודים הם אחים מוסלמים מהעיירה הערבית טמרה בצפון ישראל, וכי הקורבן הוצא מביתו על ידי שירותי הרווחה עקב הטרדות ממשפחתו.

קרוב ל-1,000 אנשי להט"ב ותומכים נוספים צעדו בתל אביב תחת הכותרת "נלחמים על חיינו", כדי להוקיע אלימות נגד להט"ב בעקבות הפיגוע. בצעדה השתתפו חברי הכנסת ההומוסקסואלים המוצהרים ממפלגת כחול לבן, איתן גינזבורג ועידן רול, שאמרו כי מפלגתם מחויבת לסיום האלימות נגד קהילת הלהט"ב, לצד יושב ראש מפלגת מרצ ניצן הורוביץ, מנהיג המפלגה הגאה הראשון בישראל מאז ומעולם, ואיתי פנקס ארד, המחזיק בתיק הלהט"ב בעיריית תל אביב-יפו. הדקירה גונתה גם כפשע שנאה על ידי מספר פוליטיקאים, ביניהם ניצן הורוביץ ועל ידי מספר מחוקקים ערבים, בהם חבר מפלגת מרצ עיסאווי פריג', ראש מפלגת חד"ש איימן עודה, חברת מפלגת חד"ש עאידה תומא-סלימאן וחבר מפלגת בל"ד מתנאס שיהאדה. יושבת ראש המפלגה הירוקה וחברת הכנסת סתיו שפיר האשימה את אנשי הימין הקיצוני בחוסר סובלנות כלפי להט"בים ישראלים ודה לגיטימציה מתוך הממשלה, שר התחבורה בצלאל סמוטריץ' ממפלגת הבית היהודי כינה אותה בציוץ תגובה "טיפשה". בהמשך חזר בו ממילה זו. כעבור ארבעה ימים שני החשודים בדקירה הסגירו את עצמם למשטרה.

ביוני 2020, חברת הטחינה אל ארז הודיעה שתממן קו סיוע לקהילת הלהט"ב בחברה הערבית. הח"כית עאידה תומא סלימאן והקרן החדשה לישראל תמכו בתרומתה. החברה ספגה על כך ביקורת וקריאות לחרם צרכנים מצד גורמים בחברה הערבית. בפועל, הקריאות להחרים את המותג הביאו לתוצאה ההפוכה, עם זינוק במכירות של כ-28%.

כווית 
הומוסקסואליות של גברים היא עבירה פלילית בכווית ועונשה עד שבע שנות מאסר אם הגבר השני הוא מעל גיל 21, ועד 10 שנות מאסר אם הגבר השני מתחת לגיל 21. יחסי מיין לסביים לא אסורים בחוק במדינה.

בשנת 2017 אושיית האינסטגרם ההומוסקסואל, "King Luxy", נעצר בכווית בטענה כי נראה לכאורה כ-"נשי מדי". הוא שהה שבועיים במעצר לפני ששוחרר.

סוריה 
הומוסקסואליות היא פלילית בסוריה ונענשת ב-3 שנות מאסר דה יורה משנת 1949. עם זאת, דה פקטו, החוק מושהה. באזורים הנשלטים על ידי הארגון תחריר א-שאם, המהווים כ-7% מכלל המדינה, אנשי להט"ב סורים נרדפים, מדוכאים ומוצאים להורג. נסראדן אחמה, חברת צבא סוריה החופשית הפועלת למיטוט שלטונו של בשאר אל-אסד, הצהירה באומרו כי, "אם הייתי אחראית, הייתי אוכפת חוקים נוקשים יותר נגד הומוסקסואלים. אם יציעו לסקול הומוסקסואלים למוות, כמו באיראן וסעודיה, לא אתנגד". מקרי ההידבקות הראשונים ב-HIV בסוריה דווחו ב-1987. ב-2005 הצהיר סגן שר ההקדשים בפומבי, כי HIV ו-איידס הן עונש משמיים הנגזר על אנשים העוסקים "בזנות והומוסקסואליות".

בשנת 2010 החלה משטרת סוריה לנקוט באמצעים להענשת אנשי להט"ב. מהלך זה הוביל למעצרם של למעלה מ-25 גברים אשר הואשמו בשורה של עבירות שונות, החל במעשים הומוסקסואלים וכלה בשימוש לא חוקי בסמים.

באוגוסט 2015 התכנסה מועצת הביטחון של האו"ם כדי לדון בנושא זכויות להט"ב, בחסות ארצות הברית וצ'ילה. המועצה השמיעה עדויות מפי פליטים שנמלטו מסוריה ועיראק בשטחים הנשלטים על ידי המדינה האסלאמית בה מתבצעת רדיפה נגד אנשי להט"ב. מלבד זאת פליטים שברחו מאזורים אשר נשלטים על ידי הארגון דיווחו על אלימות מוגברת ומסכת התעללויות עקובות מדם כלפי נשים ואנשי להט"ב. בעת התכנסות המועצה דיווחו כי בדאעש טענו כי הוציאו להורג 30 בני אדם לפחות בגין "מעשי סדום". התכנסות זו הייתה לפעם הראשונה מזה 70 שנה, בה מועצת הביטחון של האו"ם דנה בעניין זכויות להט"ב.

ב-19 באוקטובר 2017 יצא לאקרנים הסרט מר גיי סוריה, העוקב אחר שני פליטים סורים הומוסקסואלים המנסים לשקם את חייהם מרדיפתם בסוריה.

עומאן 
הומוסקסואליות היא פלילית בעומאן ונענשת ב-3 שנות מאסר אלא אם אירוע ההרשעה מוגדר כ-"גורם ציבורי". בספטמבר 2013 פורסם כי כל מדינות החברות במועצה לשיתוף הפעולה של מדינות המפרץ הסכימו לדון בהצעה להכין "מבחן הומוסקסואליות" שנועד לייחד זרים הומוסקסואלים ולמנוע מהם להיכנס לאחת המדינות. עם זאת, החשש לאירוח הומוסקסואלים במונדיאל 2022 בקטר, וחשש למחלוקת בינלאומית במקרה שאנשי להט"ב יהיו מוקרנים, חזרה המועצה בהצעתה והתעקשה כי מדובר "בהצעה בלבד".

בשנת 2013, מאמר בעיתון העומאני, The Week, העלה כי עומאן סובלנית יותר כלפי מיניות של אנשים מאשר מדינות המפרץ האחרות, אף על פי שהומוסקסואליות אסורה בשטחה. המאמר עקב אחר סיפורו של הומו צעיר במדינה תחת הכותרת "הזרים". בתגובה, ממשלת עומאן התערבה כדי להשעות את פרסום העיתון. יתר על כך, המאמר גונה ברשתות חברתיות מקוונות במדינה ועל ידי התאחדות העיתונאים. חבר מועצת השורה, תאופיק אל-לואטי, צייץ כי המאמר דוגל בהומוסקסואליות ומציע כי עומאן היא "מקום מקלט בטוח להומואים". אל-לואטי קרא למשרד המידע לפעול נגד העיתון בגין הפרת קוד העיתונות במדינה. מספר אומנים טענו כי המאמר מתעד את האמת על המדינה וכי על העיתונות לשקף את המציאות. העיתון נאלץ לאחר מכן להתנצל.

ערב הסעודית 
הומוסקסואליות פלילית בערב הסעודית ונענשת בקנסות, מלקות, מכות, עינויים, מאסר ללא הגבלה, סירוסים כימיים, הוצאה להורג, הצלפת שוטים וגירוש לעבריינים בפעם הראשונה. נאשמים אשר הורשעו פעמיים מתמודדים עם הוצאה אוטומטית להורג על פי חוק השריעה. מעשה הומוסקסואלי הידוע כ-"סדום" במדינה מוכח או על ידי הנאשם שהודה 4 פעמים או על ידי עדותם של 4 גברים מוסלמים אמינים, שהיו עדי ראייה למעשה. אם יש פחות מ-4 עדים, או אם אחד אינו עומד בקנה מידה עם השאר, כל ארבעת הגברים נענשים עם הצלפת 80 מלקות על "לשון הרע". רדיפת הומוסקסואליות נותרה אחת ממטרותיה העיקריות של הוועדה לקידום סגולה ומניעת סגן (PVPV). הפגנות בינלאומיות מצד ארגוני זכויות אדם גרמו למספר גורמים סעודים בשגרירות ערב הסעודית בוושינגטון הבירה לרמוז באופן לא רשמי ושגוי כי הממלכה "תשתמש בעונש מוות רק כאשר מישהו הורשע בהתעללות בילדים, אונס, תקיפה מינית, רצח או עיסוק בכל מה שנחשב לסוג של הסברה פוליטית".

החינוך הציבורי בסעודיה נדרש ללמד ערכים אסלאמיים בסיסיים המבוססים על פרשנות הקוראן, הכוללת גינוי חריף של הומוסקסואליות. משרד החינוך אישר ספרי לימוד המשקפים את השקפת האסלאם של המחוז נגד מעשים הומוסקסואליים בכך שקבע כי "הומוסקסואליות היא אחד החטאים המגעילים והפשעים הגדולים ביותר" וכי "העונש הראוי על מעשה מכוון של יחסי מין הומוסקסואליים בפומבי הוא עונש מוות". עם זאת, בשנת 2020 משרד החינוך הסיר את גינוי ההומוסקסואליות כמעשה שעונשו מוות מספרי הלימוד.

בשנת 2000 דיווחה ממשלת סעודיה כי גזרה על 9 גברים סעודים תקופות מאסר נרחבות על רקע פעילות הומוסקסואלית. באותה שנה הוציאה הממשלה להורג 3 עובדים תימנים בגין "הומוסקסואליות והתעללות בילדים".

בשנת 2001 הואשם המורה והמחזאי הסעודי מוחמד א-סוהיימי ב-"קידום הומוסקסואליות". בשנת 2006, קיבל חנינה והורשה לחדש את הוראתו.

במאי 2005 עצרה הממשלה 92 גברים בגין הומוסקסואליות, שנגזרו עליהם עונשים שנעו בין קנסות ועד עונשי מאסר של מספר חודשים. כמו כן, ב-7 בנובמבר 2005 פשטה משטרת ריאד על מה שהעיתונות הסעודית כינתה "תחרות יופי לגברים הומואים" באל-קטייפה. דינם של 5 מארגני האירוע נותר לא ידוע. פשיטה דומה בשנת 2008 התקיימה כלפי עובדים פיליפינים שנעצרו באשמת "אלכוהול וזנות הומוסקסואלית". במאמר העיתון "חדשות ערבית" על המעצרים נכתב כי "זכויות הומואים אינן מוכרות במדינות המזרח התיכון ופרסום חומרים המקדמים אותן נאסר".

בשנת 2010, נכדו של המלך עבדאללה, מלך ערב הסעודית ה-6, סעוד בן עבד אל-עזיז בן נאסר אאל סעוד נמצא באשמת רצח משרתו בנדר עבדולאזיז (32) בסוויטה שלהם במלון לנדמרק בלונדון. במהלך משפטו, נטען כי הנסיך קיבל "עיסוי מיני" לפני הרצח, כסופו של בילוי ביום ולנטיין, וכי הוא ועבד אל-עזיז היו בקשר הומוסקסואלי. בן נאסר נידון למאסר עולם ובמרץ 2013, הורשה לחזור לסעודיה לשרת את שארית ריצוי ענשו בכלא הסעודי. על פי ההסכם בין הממלכה המאוחדת לסעודיה, עליו לרצות לפחות 20 שנה לפני שניתן יהיה לשחררו אם כי על-פי הערכות, בן נאסר יבקש מקלט בממלכה המאוחדת לאחר שיסיים לשאת את עונשו במדינה. באותה שנה, דיפלומט סעודי הומוסקסואל בשם עלי אחמד אסרי הגיש בקשת מקלט בארצות הברית לאחר שטען כי ממשלת סעודיה גילתה את נטייתו המינית.

בשנת 2011, מירל רדוי, שחקן כדורגל רומני שמשחק במועדון אלחילאל הסעודי, נקנס ב-20,000 ריאל סעודי והושעה לשני משחקים לאחר שקרא כעלבון לשחקן הכדורגל הסעודי, חוסיין עבדול גאני המשחק במועדון נסר, הומו. ההערה הציבורית, שנועדה כעלבון, הייתה שנויה במחלוקת רבה ויצרה לא מעט סיקור בעיתונות הסעודית, כולל סירובו של עבדול גאני ללחוץ את ידו עם רדוי לאחר משחק מאוחר יותר.

בשנים 2011–2012, העיתון הסעודי Okaz הודיע כי הממשלה עצרה למעלה מ-260 בני אדם בגין פשע של הומוסקסואליות במשך תקופה של שנה.

בשנת 2014, נער סעודי בן 24 נידון למאסר של 3 שנים ו-450 מלקות לאחר שבית משפט במדינה מצא אותו אשם ב-"קידום הומוסקסואליות", לאחר שנתפס באמצעות טוויטר עבור פגישות דייט עם גברים נוספים.

ב-13 באוקטובר 2019 עצרו הרשויות הסעודיות את אישיות המדיה החברתית ההומוסקסואל הסעודי, סוהיל אל-ג'מייל (23), על שפרסם תמונה שלו לבוש במכנסיים קצרים בחוף הים. אל ג'מייל הצהיר בחשבונו בסנאפצ'ט כי נעצר באשמת "שיתוף עירום ברשת". זמן קצר לאחר שהאוהדיו החלו להשתמש בהאשטאג "FreeSuhail#" (שחררו את סוהיל) בטוויטר.

ב-28 ביולי 2020, בית משפט סעודי גזר על מוחמד אל-בוקארי, בלוגר תימני, 10 חודשי מאסר בפועל, קנס בסך 10,000 ריאל (2,600 דולר) וגירוש בגין ציוץ בטוויטר התומך בשוויון למען זכויות להט"ב.

קטר 
הומוסקסואליות היא פלילית בקטר ונענשת בקנסות ו-7 שנות מאסר, ובעונש מוות עבור מוסלמים (אם כי לא היו מקרים ידועים של הוצאה להורג). בשנות התשעים הודיע מינהל התעסוקה בפיליפינים לעובדיו על איסור עבודה להומואים בקטר. זאת בתגובה למספר מעצרים המוניים וגירושים של עובדים פיליפינים במדינה בגין הומוסקסואליות.

בשנת 1998, אזרח אמריקאי שביקר במדינה נידון לשישה חודשי מאסר ול-90 מלקות בגין פעילות הומוסקסואלית.

בשנת 2016 כוכב האינסטגרם הפולני קינג לוקסי נעצר בקטר בשל היותו הומוסקסואל ושהה כחודשיים במעצר לפני ששוחרר. באותה שנה, מאמר דעה שהופיע בבלוג החדשות הקטרי, Doha News, מאת אזרח קטרי הומוסקסואל תחת השם הבדוי מג'יד אל-קטארי שתיאר את מצב ההומוסקסואלים במדינה כ-"צורם" ותיאר את הנזק הבלתי הפיך אשר נגרם לבריאותו הנפשית כתוצאה מהומופוביה. אל-קטארי זכה לביקורת משבחות לאחר מכן אשר תוארו כ-"אפשרות לדון בהומוסקסואליות בקטר".

בשנת 2018, 9 מאמרים המתייחסים לזכויות להט"ב שפורסמו מאפריל עד יולי, כללו דיון בזכויות להט"ב באפריקה, ביקורת על איסור שירות טרנסג'נדרים בצבא ארצות הברית על ידי דונלד טראמפ, ורטרוספקטיבה על שריפה בשנת 1973 בה נהרגו 32 בני אדם בניו יורק בגיי בר אשר צונזרו ממהדורת בירת המדינה, דוחה, של המהדורה הבינלאומית של הניו יורק טיימס. משרד התקשורת הממשלתי בקטר פרסם הודעה על "התחייבות לחקור את הנושא".

בפברואר 2020 ביטלה אוניברסיטת נורת'ווסטרן בקטר אירוע בהשתתפות הלהקת הלבנונית משרוע ליילה (בעוד חאמד סינו, סולן הלהקה, הוא הומוסקסואל מוצהר) בעקבות תגובת הומופוביות.

תימן 
הומוסקסואליות היא פלילית בתימן ונענשת בשנת מאסר, הצלפת 100 מלקות או הוצאה להורג (לעיתים קרובות) על פי חוקי השריעה. לסביות נענשת עד 3 שנות מאסר. הממשלה חוסמתגישה לדפי אינטרנט המביעים תמיכה באנשי להט"ב בעוד מדיניות זו נוגעת גם לפרסומים ומגזינים. בשנת 2003, Week, כתב עת בשפה הערבית, פרסם מאמר שכלל ראיונות עם גברים תימנים הכלואים בגין הומוסקסואליות. שלושת העיתונאים שהיו מעורבים בכתבה הורשעו על ידי הממשלה. בשנת 2013 התקבלו דיווחים אמינים על כך שחברי אל-קאעדה בחצי האי ערב טבחו בגברים הומוסקסואלים על רקע נטייתם המינית.

אירופה

זכויות להט"ב באירופה לפי מדינה

אוסטריה 
יחסי מין הומוסקסואליים חוקיים באוסטריה מאז שנת 1971.

עד שנת 2019, היה אסור לגברים שמקיימים יחסי מין הומוסקסואלים לתרום דם בכלל, ללא קשר למשך הזמן שעבר מאז קיימו יחסי מין לאחרונה. בשנת 2019 שונה האיסור, והותר לגברים הומוסקסואליים לתרום דם לאחר 4 חודשים ללא יחסי מין הומוסקסואליים. בשנת 2022 בוטל האיסור לחלוטין, וכיום מותר לגברים שמקיימים יחסי מין הומוסקסואליים לתרום דם תמיד.

אוקראינה 
הלהט"בים באוקראינה נרדפים מאוד באזורי שליטת הבדלנים בדונבאס. ב-22 ביוני 2012, אדם פנה לפעיל הלהט"ב טאראס קרסיצ'יוק ושאל אותו "אתה מתרומם?" (כינוי גנאי להומוסקסואלים) ולאחר מכן בעט בו בראשו ולסתו. הארגון הבינלאומי לזכויות אדם "Human Rights Watch" גינה בחריפות את האירוע ואמר כי על הרשויות להתייחס לאירוע זה כאל פשע שנאה.

מומחה מהארגון אמנסטי אינטרנשיונל במטה אוקראינה הצהיר בשנת 2013 באומרו כי "אנשים הוכו ובמקרה אחד נרצחו בגלל הנטייה המינית האמיתית או הנתפסת שלהם או זהותם המגדרית. רוב הפשעים הללו לא נחקרו כראוי ולא נענשו". ב-23 במאי 2013, בית המשפט באוקראינה סיפק עתירה של רשויות העיר קייב לאסור על קיום אירועים, פרט לאלה שתוכננה לחגיגת יום קייב (בחלק המרכזי של העיר) ובכך למעשה אסר על מצעד הגאווה בקייב שתוכנן ל-25 במאי. אירוע הגאווה שונה אז ל-"אירוע פרטי מחוץ לחלק המרכזי של קייב" אשר ביום זה התכנסו כ-50 איש וצעדו לאורך פארק פושקין ותחנת המטרו שוליאבסקה. במהלכו צעדו בהגנת 1,500 שוטרים, 13 מתוך כ-100 מפגינים הומופובים נעצרו כתוצאה מניסיון לתקוף את הצועדים. לאחר שעה פונו הצועדים שהשתתפו במצעד מהאזור. בניסיון להימנע מהתקפות נקמה, הם החליפו את בגדיהם והחליפו אמצעי תחבורה מספר פעמים.

ב-6 ביולי 2014, קבוצה של 15–20 נאו-נאצים יצאה למתקפה נגד המועדון הגאה "פומדה" בקייב. התוקפים לבשו הסוואה ומסכות סקי וזרקו רימון עשן וחזיזים אל המועדון.

ב-29 באוקטובר 2014, בית הקולנוע הוותיק ביותר בקייב, ז'ובטן, עלה באש כאשר נזרק לתוכו רימון עשן במהלך הקרנת סרט הלהט"ב הצרפתי, Summer Nights, שהוצג במסגרת פסטיבל מולודיסט. לא דווח על נפגעים. המשטרה עצרה שני חשודים, אחד מהם אמר כי הכוונה לא הייתה לשרוף את הבניין, אלא "להפגין נגד הקרנת סרטים הכוללים את אנשי קהילת הלהט"ב".

אולכסנדר זינצ'נקו, נציג ארגון הלהט"ב האוקראיני "Our World", הצהיר ב-3 ביוני 2015 כי בוצעו 40 פשעי שנאה נגד אנשי להט"ב אוקראינים בשנת 2014 וכי עשרה פשעים מסוג זה כבר התרחשו בשנת 2015. ב-6 ביוני 2015 נערך מצעד הגאווה השני של אוקראינה, מספר ההגנה המשטרתית עלה כלפי משתתפיו. במהלך המצעד נפצעו חמישה שוטרים בהתכתשות לאחר שאזרחים לא מזוהים תקפו את העצרת עם פצצות עשן ואבנים. שוטר אחד אושפז בטיפול נמרץ ונעצרו כ-25 פעילים הומופובים. במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב עצרת בעיר חרקוב. כ-30 תושבים תקפו את המשתתפים ואת השוטרים ופצעו שניים. ב-29 באוגוסט 2021 פרצו עימותים אלימים בין המשטרה לבין ארגון הימין הקיצוני הלאומני "מסורת ומסדר" במהלך מצעד השוויון בעיר. במהלכם, כ-29 שוטרים נפצעו, בעיקר כתוצאה מתגובות לגז מדמיע, ו-51 מפגיני הארגון נעצרו.

ב-17 ביוני 2018 נערך מצעד הגאווה החמישי של קייב במרכז העיר. מספר המשתתפים עלה כפול מהמצעד הקודם וכלל כ-5,000 איש. כ-57 מפגינים הומופובים עוכבו במטרה להפר את קיומו. ב־30 באוגוסט 2020, צעדת שוויון להט"ב באודסה הסתיימה בעימות בין חברי קהילת הלהט"ב לבין מתנגדים הומופובים אשר כ-16 מהם עוכבו ושני שוטרים נפצעו במהלכו. ב-20 בספטמבר 2020 נערך בזפוריז'יה מצעד גאווה ראשון בכיכר הפסטיבל בעיר. אף על פי שמשתתפיו הוטרדו על ידי פעילים הומופובים, לא דווח על נפגעים.

איטליה 

עמדות חברתיות מקובלות בנושאי להט"ב באיטליה נוטות לשקף ערכים קתוליים הנוגעים למיניות האדם ולתפקידי המגדר, עם תמיכה נמוכה יותר בהשוואה למדינות מערב אירופה אחרות.

בשנת 2008 ניתנה לדנילו ג'ופרידה פיצוי של 100,000 יורו לאחר שנצטווה לחזור על מבחן הנהיגה שלו על ידי משרד התשתיות והתחבורה האיטלקי בשל נטייתו המינית. השופטת באירוע פסקה כי משרד התחבורה הפר הפרה ברורה של חוקי האפליה.

בשנת 2020 הפעיל והמחוקק הלהט"בי אלסנדרו זאן תיאר את ההומופוביה באיטליה כמורחבת ולעיתים קרובות מתעוררת בכל פעם שאנשי להט"ב מנסים לחיות את חייהם בגלוי. ביוני אותה שנה אדם שהלך עם בן זוגו בפסקארה הותקף באלימות על ידי שבעה אנשים, אשר הותירו אותו עם פציעות קשות הדורשות ניתוח שחזור לסת.

אלבניה 
הגישה החברתית כלפי קהילת הלהט"ב באלבניה היא בדרך כלל שלילית. נתונים שפרסם "ESS" בשנת 2013 חושפים כי הרוב המכריע של האלבנים הם שמרנים מבחינה חברתית, על פי נתוני הסקר, 53% מהאלבנים סבורים ש-"הומואים ולסביות לא צריכים להיות חופשיים ולחיות את החיים כרצונם", האחוז הגדול ביותר מחזיק בדעה זו בסקר.

בדצמבר 2010 הכריז סגן נציבות העבודה, הרווחה והבריאות, טריטן שהו כי "על הצוות הרפואי להתייחס להומוסקסואליות כאל הפרעה הורמונלית, כמו גם פסיכולוגית". ארגוני להט"ב הגישו תלונה קולקטיבית לממונה על הגנה מפני אפליה. הנציב בחן את ההצהרות ולאחר עיכוב ממושך, נזף ב-30 בספטמבר 2011 בשהו במכתב לפרלמנט באומרו: "מר שהו צריך להימנע מהערות מפלות בעתיד, הגורמות לאווירה של מתח וחוסר קבלה כלפי קהילת הלהט"ב באלבניה".

על פי דו"ח ארגוני להט"ב השנתי באלבניה, עד סוף שנת 2018 היו במדינה 421 מקרים מתועדים של אפליה כנגד אנשי להט"ב. סוגי האפליה נעים בין אלימות פיזית ללחץ פסיכולוגי כגון העלבה, גיחוך, תיוג, רכילות זדונית, השפלה ברחוב, אי קבלת שירות בברים, חדרי כושר, סופרמרקטים או בהתקפות בהליכה ברחוב על ידי הומופובים. מתוך כל המקרים שדווחו, נמצא כי רק חמישה מקרים דווחו לרשויות.

אסטוניה 
אף על פי שאסטוניה נחשבת ליברלית יותר בזכויות להט"ב בהשוואה למדינות בלטיות אחרות, אפליה ודעות קדומות נותרו נפוצות ברוב חלקי החברה במדינה. מצעדי גאווה שנערכו בטאלין בין השנים 2004–2007, משתתפיו הותקפו והוכו על ידי מפגינים הומופובים.

ביוני 2006, שגריר הולנד באסטוניה האנס גלאוביץ ביקש להעביר אותו לקונסוליה ההולנדית במונטריאול, קנדה, לאחר שהתעללות הומופובית וגזענית מתמשכת הושלכה נגד בן זוגו, רקדן אפרו-קובני בשם ראול גרסיה לאו, על ידי אזרחים במדינה בבירה טאלין. בהודעה שפורסמה על ידי השלטונות האסטוניים נכתב כי הם "הצטערו מאוד על התקריות".

לאחר פיגועים אלימים אשר התרחשו כלפי הומוסקסואלים בשנת 2007, לא התקיים מצעד גאווה בטאלין עד שנת 2017, אשר במהלכו, צעדו כ-1,800 איש.

בפברואר 2019 תבעה עמותת הלהט"ב "SevenBow", ממארגני פסטיבל הסרטים "Festheart", את מועצת העיר רקוורה על קיצוץ במימונה ב-80%. ועדת התרבות בעיר אישרה בתחילה את בקשות המימון של הקבוצה, אך מועצת העיר קיצצה את המימון שלה לחמישית בלבד מהסכום המבוקש. עורכי הדין טענו כי דעות הומופוביות גרמי לקיצוץ במימון העמותה. במאי 2019, בית משפט לעניינים מנהליים קבע כי החלטת המועצה לקצץ במימון הפסטיבל אינה חוקית, והוסיף כי אין לה הצדקה לתת מימון נמוך יותר ל-"SevenBow".

ארמניה 
בסתיו 2004, בעקבות הודעתו של ארמן אווטיסיאן, מייסד AAU (ארגון הארי הארמי), הידוע כארגון ימין קיצוני, כי חלק מבכירי ארמניה היו הומואים, יזמו חברי פרלמנט שונים ויכוחים סוערים ששודרו בערוץ הטלוויזיה הציבורי. חברי הפרלמנט הצהירו כי כל חבר שנמצא כהומוסקסואל צריך להתפטר - חוות דעת משותפת של היועץ לנשיאות לביטחון לאומי, גרניק איזגוליאן.

במאי 2012, נאו-נאצים פתחו בשני פיגועי הצתה בפאב בבעלות לסבית בבירת ארמניה, ירוואן. חדשות ארמניה דיווחו כי בפיגוע השני ב-15 במאי הגיעה קבוצה של צעירים לפאב הרוק ההומוסקסואלי "DIY" בסביבות השעה 18:00, שם שרפו את הכרזה אשר הייתה תלויה על חלונותיו עם הכיתוב "לא לפשיזם" וציירו את צלב הקרס הנאצי על קירותיו. האירוע קרה במהירות לאחר הפיגוע הראשון בפאב מוקדם יותר ב-8 במאי, שם נזרקה פצצת דלק מבעד לחלון. במחקר אשר נערך באותה שנה, 55% מהכתבים הארמניים הצהירו כי יפסיקו את מערכת היחסים שלהם עם חבר או קרוב משפחה אם הם יצאו מהארון כהומוסקסואלים.

בשנת 2017 דיווח משרד החוץ של ארצות הברית על הדברים הנוגעים למעמד זכויות הלהט"ב בארמניה בהקשר להומופוביה במדינה באומרו כי, "קבוצת בתי סוהר ציינה כי הומוסקסואלים שהורשעו בפשעים כגון אונס, הופרדו מאסירים אחרים ונאלצו לבצע עבודות משפילות ולספק שירותים מיניים". הדיווח ציין בנוסף כי גברים הומואים מוצהרים אינם מורשים לשרת שירות צבאי במדינה, בעקבות פטור המבוסס על בדיקה פסיכולוגית המצביעה על כך שלפרט יש "הפרעה נפשית". מידע זה מופיע במסמכי הזיהוי האישיים של הפרט ומהווה מכשול לתעסוקה וקבלת רישיון נהיגה. על פי הדיווחים, הומואים ששירתו בצבא התמודדו עם "התעללות פיזית ופסיכולוגית וסחיטה".

באוגוסט 2018 הותקפו תשעה פעילי זכויות להט"ב באלימות על ידי המון זועם בבית פרטי בעיר שורנוך, ושלחו שניים מהם לבית החולים בגלל פציעות קשות. הפיגוע האלים זכה לסיקור תקשורתי נרחב, ונידון על ידי ארגוני זכויות אדם ושגרירות ארצות הברית במדינה. התוקפים שוחררו מאוחר יותר על ידי המשטרה.

בולגריה 
פשעי שנאה נגד אנשי להט"ב אינם נדירים בבולגריה, ולעיתים קרובות הרשויות מתעלמות מהם ולא חוקרות את אירועיהם. בשנת 2008, סטודנט בן 25 נהרג באכזריות בפארק בסופיה מכיוון שהוא נתפס כהומוסקסואל. במהלך החקירה העיד החוקר כי שני החשודים היו חלק מקבוצה שהתכוונה "לנקות" את הפארק מהומואים. ב-27 בספטמבר 2020, ילדים עד בגילאי 14–15 הותקפו בפלובדיב, כחלק מ-"פעולת טיהור" נגד קהילת הלהט"ב שנעשתה על ידי אוהדי אולטראס של קבוצת הכדורגל בוטב פלובדיב.

מצעד הגאווה הראשון והיחיד שהתקיים עד כה בבולגריה נערך בבירה סופיה בשנת 2008 ומשך כ-150 משתתפים, שהותקפו בפצצות בנזין, סלעים ובקבוקי זכוכית. במהלכו, יותר מ-60 מפגינים הומופובים נעצרו. סקר בשנת 2002 של פרוקיט פיו מצא כי 63% מהבולגרים הגדירו את עצמם כ-"הומופוביים בגלוי".

הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית מתנגדת בתוקף לחופש ההתכנסות של אנשי להט"ב וכל צורה של ביטוייה אותה כינתה "הפגנה חוטאת" ו-"חטא סדום". לפני המצעד בסופיה בשנת 2012, כומר מסליבן אמר בראיון לעיתון כי "צריך להכות הומואים באבנים". ההתנגדות הלאומית, קבוצת ימין קיצוני, דוגלת בשימוש במטאטאים ובאתים כדי לתקוף משתתפים במצעדי גאווה. בדצמבר 2018 הושחתו שלטי חוצות אשר קידמו סובלנות כלפי זוגות חד מיניים, אשר הוצבו בערים שונות כגון וארנה ובורגס.

בלארוס 
ב-18 באפריל 2001 נמצאה גופתו של אלכסנדר סטפנוביץ' בבירת בלארוס, מינסק שהיה הומוסקסואל בחצר ביתו בו התגורר אשר גופתו זוהתה בחבלות מסכין. ב-16 במאי אותה שנה, אנדריי באבקין, פעיל ארגון הלהט"ב "ליגת למבדה בלארוס", הוכה קשות ונאנס בכניסה לדירתו. ופונה לבית החולים בעודו פצוע קשה.

ב-2 ביולי עצרה המשטרה במינסק את אנדריי שרבקוב, אחד ממייסדי ליגת למבדה בלארוס אשר הוכה קשות. למחרת נרצח איוון סוצ'ינסקי, הבעלים של המועדון הגאה, אוסקר. המועדון נסגר על ידי הרשויות בפברואר 2000, ולפני מותו, סוצ'ינסקי הגיש תביעות אזרחיות לאחר פעולותיה הבלתי הוגנות של המשטרה כלפי המועדון. ב-13 בנובמבר 2001 במלדזייצ'נה הותקף מנהיג ליגת למבדה בלארוס, אדוארד טרלצקי, תקיפה אשר גרמה לזעזוע מוחו ולאחר מכן נדרש לאשפוז של שבעה ימים.ב-15 בפברואר 2002 בז'לובין (אזור גומל) נמצא רואה החשבון ויקטור קוביל בן ה-34 מת בדירת הוריו. קוביל היה הומוסקסואל באופן גלוי הן בעבודה והן בפומבי. המשטרה סירבה למסור את פרטי הרצח לשותפו של קוביל אלכסנדר בעוד כי אחד מהשוטרים הגיב באומרו, "זה משרת אתכם נכון? מתרוממים! (כינוי גנאי להומוסקסואלים)".

ב-12 באפריל 2002 אירעו תקיפה וכליאה של גברים הומואים מחוץ למועדון הגאה "בבל". על פי העדים קבוצה של רעולי פנים אשר כללה 10 עד 12 גברים תקפה שלושה ממשתתפיו לפני שהמשטרה הגיעה. בין הקורבנות היה אדוארד טרלצקי, עורך ראשי של המגזין הגאה פורום למבדה ומנהיג למבדה בלארוס. ב-18 בפברואר 2003 טרלצקי הוכה שוב על ידי אזרחים לא מזוהים ליד ביתו ולאחר מכן פונה לבית החולים פצוע בראש עם חבלות בגופו. ב-28 במאי 2008, הותקף שוב על ידי שלושה צעירים במינסק. הוא הצהיר כי לא ידווח למשטרה על התקיפה לטענתו כי "לא יעשו דבר" בנוגע לתקיפה.

גאורגיה 

ב-17 במאי 2012, ארגון הלהט"ב הגאורגי "אידנטובה" ארגן מצעד שליו לקראת ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. זו הייתה הצעדה הציבורית הראשונה לתמיכה בזכויות להט"ב בגאורגיה. הצעדה הופסקה כעבור זמן קצר, בזמן שהצועדים טענו שהותקפו על ידי מפגינים דתיים כולל נציגי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית וקבוצות נוצריות קיצוניות. המשטרה התערבה כדי להגן על משתתפי המצעד רק לאחר שהקרבות כבר פרצו ועצרה מספר מהקורבנות כביכול במקום את התוקפים. ארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל, מתח ביקורת על ממשלת גאורגיה על כך שלא הגנה כנדרש על קיום המצעד. ב-14 בינואר 2013 הגיש אידנטובה ומשתתפי המצעד תביעה נגד המדינה בבית הדין האירופי לזכויות אדם. בתביעה נטען כי גאורגיה לא הגנה כנדרש על משתתפי המצעד ולא חקרה או הענישה את העבריינים בצורה יעילה.

ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה בשנת 2013 נתקל שוב בתוקפנות. פעילי להט"ב קיימו עצרת לציון היום בטביליסי אך עם זאת, לא התקיימה בפועל. אלפי מפגינים הומופובים, ובראשם כמרים אורתודוקסים גרוזיניים, קיימו הפגנה נגדית. המפגינים נשאו תמונות של ישו ושלטים עליהם נכתב "הפסיקו לקדם תעמולה הומוסקסואלית בגאורגיה" ו-"אנחנו לא צריכים סדום ועמורה". חלק מהנשים הניפו מה שנקרא חבילות סרפד בכדי "להכות את ההומואים", בהן אישה שכינתה את העצרת כ-"מצעד הומוסקסואלי שנערך על ידי אנשים חולים נגד המסורות שלנו והמוסר". למרות נוכחות משטרתית כבדה, המפגינים הסתערו על המתרסות שהגנו על העצרת. לפחות כ-28 משתתפי העצרת נפצעו קל, כאשר רבים נלכדו באוטובוסים ובחנויות סמוכות ובבתים שהותקפו על ידי המפגינים. על פי סרטון מהמקום, המשטרה הצילה צעיר מלינץ' על ידי עשרות הומופובים.

לטענת איגוד עורכי הדין הצעירים הגאורגים המדינה "לא הצליחה להבטיח את קיום האירוע המתוכנן... ובכך הופרו זכויותיהם של משתתפי העצרת להתאגדות". משקיפים ציינו כי המשטרה מאפשרת לאנשי דת אורתודוקסים ומפגינים אחרים להיכנס לאזור המוגדר ולהפגין בתקשורת פרטית, בקריאת כינויים ציניים ומשפילים בפני משתתפי העצרת. ראש הממשלה בידזינה איוואנישווילי, יחד עם גורמים מובילים נוספים, גינו את האלימות כלפי העצרת באומרו, "הזכות להתכנס בשלום ולהביע את דעתנו באופן חופשי היא זכות יסוד לדמוקרטיה שלנו. כל אזרח גרוזיני מרוויח זכות זו באופן מלא ושווה. פעולות אלימות, אפליה והגבלת זכויותיהם של אחרים לא יעברו בשתיקה, כל המבצעים של מעשים אלו יטופלו על פי החוק".

באוקטובר 2017, שחקן הכדורגל הגאורגי גוראם קאשיה הביע תמיכה בזכויות להט"ב, והופיע במשחק בהולנד עם סרט בצבעי דגל הגאווה במסגרת יום היציאה מהארון הבינלאומי. קבוצות הומופוביות קיימו הפגנות סוערות והתפרעויות אלימות מול התאחדות הכדורגל הגאורגית, ודרשו את גירוש קאשיה מהנבחרת. 8 מפגינים נעצרו בהתפרעויות. באותה שנה, בחנה הפרקליטות 86 פשעי שנאה אשר מתוכם, 12 התבססו על נטייה מינית ו-37 על זהות מגדרית. דו"ח הסנגוריה הציבורית לשנת 2018 אמר כי אלימות כלפי להט"בים, בין אם במשפחה או במרחב הציבורי, היא בעיה רחבה בגאורגיה, וכי הממשלה לא הצליחה להיענות לאתגר זה. הדו"ח קבע כי הסנגוריה הציבורית קיבלה תלונות רבות בנוגע לעמדות הומופוביות מצד גורמי אכיפת החוק.

בדצמבר 2018 פסק בית המשפט בטביליסי בעניינו של ילד בן 15 שתקף פעיל זכויות להט"ב בציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. הילד בן ה-15 הכה בפניו את הפעיל ניקה גורגילאדזה בזמן נאום על אהבה מול בניין הקנצלריות הממשלתי ב-17 במאי. התוקף עוכב מיד על ידי המשטרה בעת שניסה להימלט מהמקום. הפרקליטות הגישה נגדו כתב אישום על רדיפה באלימות, שהעונש עליה הוא קנס, מעצר בית או עד שלוש שנות מאסר. עם זאת, בית המשפט החליט לרשום אותו לתוכנית "הסחת נוער" ולפיקוח של עובד סוציאלי.

בפברואר 2019 הוכרז כי שבוע הגאווה הראשון בטביליסי יתקיים בין התאריכים 18–23 ביוני ויכלול את "מצעד הכבוד", שייערך ב-23 ביוני. לדברי המארגנים, "הוא לא יקבל צורה של חג או קרנבל מכיוון שאיננו במצב רוח לחגיגה כעת". קבוצות ימין קיצוניות הגיבו באיום לתקוף את המשתתפים באלימות. סנדרו ברגדזה, ממנהיגי הארגון, אמר כי "הם יצטרכו לצעוד מעל גופותינו המתים אם יחליטו לערוך את חגיגת הסטייה הזו". ב-31 במאי 2019, שבועיים בלבד לפני האירוע המתוכנן, אמר משרד הפנים של גאורגיה כי "בלתי אפשרי" למצעד להמשיך במקומות המתוכננים במרכז העיר "בגלל סיכוני בטיחות", והמליץ על אירוע סגור כגון אצטדיון או מועדון. ארגוני החברה האזרחית ובהם קרן גאורגיה של החברה הפתוחה, חינוך לזכויות אדם ומרכז המעקב ואיגוד עורכי הדין הצעירים הגאורגיים קראו לאכיפת החוק "לנקוט באמצעים נאותים כדי להבטיח את ביטחונם של המשתתפים באספה שלווה", ואמרו כי "זו חובת המדינה להבטיח הגנה מהירה ומספקת של משתתפי המצעד בטביליסי מפני אלימות אפשרית". הם כינו את פעולות המשרד כ-"משפילות, אנטי-מדינות ואנטי-חוקתיות". תנועת השוויון, שהיא המארגנת של המצעד, אמרה כי הם חווים לחץ בשבועות האחרונים מצד "גורם ממשל לא מזוהה" לבטלו. המארגנים התהירו כי "הם ניסו לגרום לנו לשנות או לבטל את תוכניותינו בכך שהפחידו אותנו. זו לא הפעם הראשונה שהממשלה נוקטת בהפחדות וטרור כלפי אנשי להט"ב". המארגנים האשימו את הרשויות בניסיון "להסתיר אנשי להט"ב" במקום להתמודד עם השנאה והתוקפנות כלפיהם. הם הבטיחו כי ימשיכו לעבוד על אירועים שונים למרות עמדת המשרד.

ב-20 ביוני 2019, בעקבות הפרות סדר, נדחה מצעד הגאווה של טביליסי שאמור היה להתקיים ב-23 ביוני. המארגנים טענו כי "במצב פוליטי זה איננו יכולים להרשות לעצמנו להסלים עוד יותר את המתיחות במדינה. לא נעניק לקבוצות פרו-רוסיות ונאו-פשיסטיות אפשרות להחליש את מדינתו". ב-8 ביולי 2019, כ-20 עד 40 מפגינים, בהם פעילי זכויות אדם ואנשי להט"ב, ערכו מצעד גאווה מאולתר בקנה מידה קטן במשך כ-30 דקות מחוץ למשרד הפנים תוך כדי שהם מחזיקים שלטים ודגלי גאווה. דיווחים הציעו כי מידע הנוגע לצעדה הודלף ברשת, והעלה דאגות ביטחוניות, מכיוון שמספר רדיקלים אלימים, בהם אנשי דת, קבוצות לאומיות ותומכיהם, התכנסו במספר מקומות בטביליסי כדי למנוע את הצעדה. קבוצות הומופוביות מהימין הקיצוני תכננו לפזר מפגינים, אולם הצעדה כבר הושלמה כשהגיעו למקום. המתנגדים העבירו את כל הלילה בשדרות רוסתוולי המרכזיות במחאה נגד קיום המצעד ודרשו לבטל את החוק נגד אפליה כלפי אנשי להט"ב ולהכניס חוק האוסר על פי מה שכינו "התנהגות סוטה".

ב-17 במאי 2019, לאחר אזהרות קבוצות ימין קיצוני כי יתקיימו הפגנות הומופוביות ואלימות, נמנעו הפעילים מלהקיים מחאה בטביליסי לקראת היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה באותה השנה בגלל חששות בטיחותיים והחליטו להגביל את עצמם לקמפיינים מקוונים, ותלו דגל גאווה בודד בעיר. באותו זמן, מאות כמרים, אנשי כנסייה וקבוצות ימין קיצוני הומופוביות יצאו לרחובות כדי למחות על פי מה שכינו "מעשי סדום". חלקם יצאו לחגוג את "יום טהרת המשפחה", שנוצר על ידי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית ב-2014, שנה לאחר שאלפי אנשים בראשות כמרים תקפו עשרות מפגיני זכויות להט"ב בעיר.

גרמניה הנאצית 

הומוסקסואלים היו אחת הקבוצות שנרדפו על ידי הנאצים מאז עלייתם לשלטון בגרמניה (1933). ההומוסקסואלים נרדפו בשל נטייתם המינית, הושפלו ואף נשלחו למחנות ריכוז שבהם רבים מהם מצאו את מותם. בניגוד לכתיבה האינטנסיבית על השואה וקורבנותיה, כמעט ולא הוזכר גורלם של הומוסקסואלים בפרק זה של ההיסטוריה האנושית במשך שנים, ורק בשנת 2002 הכירה גרמניה באחריותה לגורלם. לפני עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1871 חוקק בגרמניה סעיף 175 אשר אסר על קיום יחסי מין הומוסקסואליים. סעיף זה לא נאכף ביום יום. בשנת 1919 הוקם בברלין מכון לחקר המיניות על ידי החוקר מגנוס הירשפלד. במכון פותח מחקר על מיניות, מחלות מין, הפלות ובעיקר על הומוסקסואליות. בשנה זו, ברלין הייתה בירה הומוסקסואלית והיו בה הרבה מועדוני הומוסקסואלים. בשנת 1933, לאחר עליית היטלר לשלטון, פלשו למכון של הירשפלד סטודנטים שהונהגו על ידי האס אה, הרסו אותו והחרימו את ספרייתו. חיסול המכון היה הצעד הראשון מני רבים שנקטו הנאצים נגד הומוסקסואלים. בשנת 1934 הוקמה יחידה מיוחדת של הגסטאפו לרדיפה אחר הומוסקסואלים אשר ערכה רשימה מקיפה של הומוסקסואלים שנקראה "הרשימה הוורודה". בשנת 1935 הוחמר סעיף 175 והוא כלל גם איסור על נשיקות, חיבוקים וכל מגע מיני הומוסקסואלי (לעומת האיסור הקודם שהיה תקף אך ורק לקיום יחסים). הנאצים שינו את הגדרת היחסים ההומוסקסואלים ל-"פשע" ובכך הגדילו את העונש הפוטנציאלי ל-5 שנות מאסר. שינוי זה הוביל לעלייה גדולה במספר המעצרים והרדיפות. בשנתיים הבאות נעצרו כ-25 אלף הומוסקסואלים ומרביתם נשלחו למחנות ריכוז שם עברו רבים מהם עיקור כפוי. משנת 1942 הוחרפה הענישה כלפי הומוסקסואלים עד לכדי הוצאה להורג.במחנות הריכוז נהגו לסמן נקודה שחורה על שרוול חולצתם של ההומוסקסואלים ועל גב החולצה שלבשו נכתב המספר 175. בשלב מאוחר יותר, ההומוסקסואלים הוכרחו לענוד טלאי שצורתו משולש שווה-צלעות הפוך וצבעו ורוד (בגרמנית: Rosa Winkel. מילולית: "משולש ורוד"). בנוסף, הומוסקסואלים חויבו לישון עם ביגוד מלא ועם הידיים מחוץ לשמיכה. אם לא עמדו בכך היו שופכים עליהם בבוקר מים קרים, פעולה שגרמה למותם של רבים מהם שלקו בדלקת ריאות או קפאו למוות. במחנות הריכוז עברו ההומוסקסואלים טיפולים רפואיים שונים בניסיון "לרפא" אותם מנטייתם המינית. ד"ר ורנט היה רופא דני שפיתח טיפול בו הושתלו להומוסקסואלים שתלי טסטוסטרון בניסיון "לרפאם". ורנט פנה אל האס אס בהצעה לחקור עבורם את התופעה וקיבל מהם הומוסקסואלים כ-"שפני ניסיון", ובכך הפכו אלו לקורבנות הראשונים שבגופם נערכו ניסויים רפואיים. שיעור התמותה בקרב ההומוסקסואלים בתקופת המלחמה היה השני בגובהו מבין קבוצות האסירים. עד היום אין סטטיסטיקה רשמית בדבר מספר ההומוסקסואלים אשר נספו בתקופת המשטר הנאצי. לפני עליית השלטון הנאצי היו בברלין כ-1.2 מיליון הומוסקסואלים. על פי ההערכות, עד לסוף המלחמה, 100 אלף מתוכם נעצרו וכבין 5–15 אלף מהם נשלחו למחנות ריכוז.

בניגוד לקרבנות אחרים של השלטון הנאצי שנכלאו, המשיכו ההומואים להיחשב כעבריינים וכפורעי חוק, גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה. סעיף 175 לחוק הפלילי הגרמני, שאסר יחסי מין בין גברים, נשאר בתוקף גם לאחר המלחמה, גם בגרמניה המערבית וגם בגרמניה המזרחית. עקב כך, הומוסקסואלים לא הוכרו כנפגעי מלחמה ולא זכו לפיצויים מממשלות גרמניה. מעבר לדחייה החברתית ולחקיקה המפלה כלפיהם, נותר בעינו גם הרישום הפלילי מתקופת המלחמה, שראה בהם עבריינים, ופגע בזכויותיהם למשך יתרת חייהם. מעבר לכך, גרמניה המערבית סירבה לתת פיצויים למי שנכלאו במחנות הריכוז בעוון הומוסקסואליות.

הונגריה 

בקורלציה לתקופת ראשות הממשלה של ויקטור אורבן, נעצר קידום זכויות הלהט"ב בהונגריה. במרץ 2016 חסמה ממשלת הונגריה הצעה להסכמה של האיחוד האירופי על קידום זכויות להט"ב. במאי 2017 נאם ראש הממשלה אורבן בפרלמנט באירוע של הקונגרס העולמי למשפחות, קבוצה שהואשמה על ידי המרכז המשפטי לדרום העני בשנאה ללהט"ב. בשנת 2018, הונגריה ופולין חסמו הצהרה משותפת של שרי התעסוקה והחברה של האיחוד האירופי שנועדו לקדם שוויון מגדרי בעידן הדיגיטלי, בגלל התנגדויות להתייחסות לאנשי להט"ב. בשנים האחרונות לקראת מצעד הגאווה שנערך בבודפשט בשנת 2015, יותר פוליטיקאים הונגרים החלו לנקוט ברטוריקה הומופובית בגלוי. בשנת 2014, מפלגת הימין הקיצוני יוביק הציגה שלט שעליו נכתב "הפרלמנט לא רוצה שום סטייה" במהלך המצעד בבודפשט, וביקרה כרזות תמיכה בזכויות להט"ב. בנובמבר 2016 מחתה על צביעת גדר בצבעי הקשת בפומאץ אשר לכאורה נקשרו לצבעי דגל הגאווה, אף על פי שלצביעה לא היה קשר לזכויות להט"ב. בינואר 2018, בית הדין האירופי לצדק פסק איסור על הרשויות בהונגריה לבצע מבחנים פסיכולוגיים למבקשי מקלט על מנת קביעת נטייתם המינית.

ביוני 2021 הגישה ממשלת אורבן הצעת חוק, שבין הייתר אוסרת להציג לקטינים תוכן "מקדם או מציג סטיות מזהות המין בלידה, שינוי מגדרי או הומוסקסואליות". על פי קבוצות זכויות האדם, "החקיקה החדשה שהציע פידס תפגע ברצינות בחופש הביטוי ובזכויות הילדים... מהלך זה מסכן את בריאותם הנפשית של צעירים להט"בים ומונע מהם גישה למידע ותמיכה". דייוויד ויג מארגון זכויות האדם הבינלאומי, אמנסטי אינטרנשיונל, הצהיר כי "הצעות אלה, שיש להן הדים אפלים מהחוק נגד תעמולה גאה של רוסיה, יביאו עוד יותר סטיגמות לאנשי קהילת הלהט"ב, ויחשפו אותם לאפליה גדולה יותר במה שהיא כבר סביבה עוינת". הצעת החוק עברה בהצבעה של 1–157 לאחר שמפלגות האופוזיציה החרימו את הפרלמנט כמחאה, נשיא הונגריה חתם על הצעת החוק ב-23 ביוני 2021 ונכנס לתוקף משפטי כעבור 7 ימים ב-1 ביולי. 16 מתוך 27 המדינות החברות באיחוד האירופי יחד עם ארגוני זכויות אדם ולהט"ב גינו את החוק וכינו אותו הפרה של מגילת זכויות היסוד של האיחוד האירופי. ראש ממשלת הולנד, מארק רוטה, הציע להונגריה לעזוב את האיחוד האירופי בעוד פולין הביעה תמיכה בחוק בהנהגתו של אנדז'יי דודה ומפלגת הימין חוק וצדק. ביולי 2021 פתח האיחוד האירופי בתביעה מיידית נגד חוק התעמולה בזמן שהוכרז על משאל עם. דו"ח של "RTL" הונגריה המבוסס על נתונים שסיפק ארגון הלהט"ב ההונגרי "Háttér Társaság", הצהיר כי נרשמה עלייה בהתקפות שהונעו על ידי הומופוביה נגד חברי הקהילה לאחר הצגת החוק. הדו"ח הוסיף כי התוקפנות המילולית היא השכיחה ביותר, כאשר מספר עימותים הסלימו לאלימות פיזית ופגיעה ברכוש.

ב-23 ביוני 2021 אירחה נבחרת גרמניה בכדורגל לגברים את קבוצת הונגריה באליאנץ ארנה במינכן במסגרת אליפות יורו 2020. לצד זאת, החלה עצומה שביקשה מיורגן מוט, מנהל ארנה אליאנץ, אלכסנדר צ'פרין, נשיא אופ"א, פריץ קלר, נשיא ההתאחדות הגרמנית לכדורגל ואנדריאס יונג, מנהל FC באיירן מינכן להדליק את הזירה בצבעי דגל הגאווה בסולידריות עם קהילת הלהט"ב ההונגרית במחאה נגד החוק. העצומה נחתמה מעל שלוש מאות אלף פעמים, אך נדחתה על ידי אופ"א שפרסמה הודעה בה נאמר כי היא "ארגון נייטרלי מבחינה פוליטית ודתית". במקום זאת, הציעו להאיר את הזירה ביום אחר. ראש עיריית מינכן דיטר רייטר כינה את ההחלטה כ-"מבישה", בעוד ששר החוץ פטר סז'ייגטרו בהונגריה בירך על ההחלטה. מינכן האירה את בית העירייה שלה ועוד כמה נקודות ציון בצבעי דגל הגאווה כדי למחות על ההחלטה, לצד מספר מועדוני כדורגל גרמניים שהאירו את אצטדיוניהם למשך כל קיום המשחק. באותו החודש, לאחר שקרא הצהרות תומכות בקהילת הלהט"ב, פוטר הכדורגלן לשעבר ואיש הטלוויזיה ג'אנוס הרוטקה על ידי ערוץ הספורט-הממשלתי בהונגריה, "Spíler TV".

יוון 
באוגוסט 2014, ניקולאוס ניקולופולוס, חבר פרלמנט יווני, כתב ציוץ הומופובי בחשבונו האישי, אשר התייחס לאירוסים של ראש ממשלת לוקסמבורג קסאבייה בטל עם בן זוגו גוטייה דסטניי באומרו, "מאירופה של מדינות לאום, לאירופה של מתרוממים - נשיא לוקסמבורג התארס עם אהובתו". הציוץ הוביל לביקורות שלילות מאת יוונים רבים שביקשו את התערבותו של ראש ממשלת יוון אנטוניס סמאראס. בטל עצמו השיב לציוץ של ניקולופולוס באומרו כי היחסים בין לוקסמבורג ליוון הם "מושלמים" ולא יושפעו מפוליטיקאי מבודד. ניקולופולוס התעקש להגן על טענתו ואמר כי ראש הממשלה "צריך להתבייש".

אנסטסיוס נרנטיס, חבר פרלמנט במפלגת הדמוקרטיה חדשה, השתתף גם הוא במחלוקת על הכללת זוגות חד מיניים בחוק האיחוד האזרחי והעירה הערות דומות עם ניקולופולוס, לאחר שהשווה בין הומוסקסואליות לבהמות ופדופיליה והוסיף כי לאיחודים אזרחיים להומוסקסואלים "אין מקום בארצנו".

מפלגת הימין הקיצוני הנאו-נאצית השחר הזהוב איימה בפנייתה לגברים הומוסקסואלים ונשים לסביות באומרה כי, "אחרי המהגרים, אתם הבאים".<ref>{{קישור כללי|כתובת=https://www.lifo.gr/arxeio/hrysi-aygi-pros-toys-omofylofiloys-eiste-oi-epomenoi|כותרת=Χρυσή Αυγή προς τους ομοφυλόφιλους: Είστε οι επόμενοι".  LiFO|אתר=www.lifo.gr|תאריך=2012-06-12|שפה=el|תאריך_וידוא=2021-08-17}}</ref> חברת "Color Youth", ארגון לא ממשלתי, דיווחה על 101 אירועים של אלימות הומופובית בין השנים 2009–2015, כאשר 75 מהם היו בשנת 2015. חמישה מהאירועים גרמו לנזקי גוף חמורים, בעוד שרובם נגעו להתקפות מילוליות.

סקר "Eurobarometer" שפורסם בינואר 2007 ("אפליה באיחוד האירופי") הראה כי 77% מהיוונים סבורים כי הומואים או לסביות בארצם "נוטים לחסרון", בעוד ממוצע האיחוד האירופי עומד על 55%. 68% מהיוונים הסכימו כי אפליה על רקע נטייה מינית היא "נפוצה" ביוון (50% באיחוד האירופי), ו-37% סברו כי היא נפוצה יותר מזה מאשר חמש שנים קודם לכן (31% באיחוד האירופי). ביוני 2015, בתגובה לחקיקת איחוד אזרחי לזוגות חד מיניים, האב של גורטינה אירמיאס, שציין קטעים מהתנ"ך, כינה הומוסקסואלים כ-"כלבים".

 לטביה 

לרוב האזרחים בלטביה יש דעות קדומות נגד הומוסקסואליות, ששורשן בדרך כלל בשמרנות חברתית ובתפיסות מוקדמות ממושכות מהתקופה הסובייטית. דוגמה לכך היא האמונה שהומוסקסואליות ופדופיליה הן תופעות מקושרות. רגשות אנטי-הומוסקסואליים אלו גדלו יותר ויותר עד 2008, על ידי קבוצות דתיות שונות ופוליטיקאים בהם בשנת 2002, מאריס סאנטס, שר הומו גלוי, אשר הודח והוצא מהכנסייה האוונגלית לותרנית של לטביה. הארכיבישוף ג'ניס וונאגס הכריז מאוחר יותר בהצהרה פומבית מדוע מריס סאנטס הוצא בטענה כי קידם בפומבי במקום לגנות את "החוטאים" אשר מנהלים "אורח חיים הומוסקסואלי".

ב-23 באפריל 2021 נתגלה הנער נורמונדס קינדזוליס כשבגדיו ספוגים בנזין וגופו שרוף ב-85% אשר מאוחר יותר מת מפצעיו. קינדזוליס קיבל איומי מוות הומופוביים והותקף פיזית ארבע פעמים לפני מותו. לא היה ברור אם האירוע היה התאבדות או רצח, עם זאת, סגן מפקד המשטרה הלטבית אמר בתגובה לאירוע כי "להביא מישהו עד סף התאבדות מוגדר גם כפשע".

 מולדובה 
החברה המולדובית עדיין נותרה שמרנית מאוד. אמירות הומופוביות ארסיות נאמרות על יד פוליטיקאים, ולסביות והומואים מולדובים מופלים באופן שגרתי ואלימות כלפי אנשי להט"ב אינה נדירה. ב-11 במאי 2008, המשטרה והרשויות לא הגיבו כאשר מצעד הגאווה במולדובה נמנע על ידי המונים שהקיפו, הפחידו ותקפו את משתתפי המצעד ולאחר מכן ביטלו את קיומו. בשנת 2012, בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי הרשויות פגעו בזכויות האדם של המשתתפים על ידי ביטול האירוע.

סקוט לייבלי, מתנגד מולדובי נמרץ לזכויות להט"ב במולדובה, קשר נטייה הומוסקסואלית לבין רצח העם ברואנדה והשואה, וביקר במולדובה בשנת 2010 כדי להתנגד לחוק נגד אפלית להט"ב בתעסוקה. הצעת החוק עברה בוועדה פעמיים לפני שנעצרה בעקבות התנגדות מפלגת הקומוניסטים ברפובליקה של מולדובה, שהציגה את ביקורו של לייבלי כסיבה להתנגדותה. אולם, הצעת החוק אושרה בשנת 2012. בשנת 2018, נחקק במדינה חוק האוסר על אפליה על רקע נטייה מינית בתקשורת.

ב-30 באפריל 2013 אישר הפרלמנט של גגאוזיה הצעת חוק לאסור "תעמולה" של הומוסקסואליות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות כגון נישואים חד-מיניים ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים. הצעת החוק לא כללה כל סוג של עיצומים מנהליים או קנסות אך חלק מהוראותיה אסרו על כל פעילות ארגון הקשור ללהט"ב באזור. הוראה נוספת נועדה לאסור על כל מועדונים הקשורים ללהט"ב ומוסדות בידור. ב-20 ביוני 2013 נפסלו הוראות אלה על ידי החלטת בית המשפט, שקבע כי חוקים אלה פוגעים בחופש הביטוי ובזכויות אדם.

ב-23 במאי 2013, למרות חוק נגד האפליה המונע אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה, הפרלמנט של מולדובה העביר הצעת חוק האוסרת על תעמולה של זנות, פדופיליה ו-"כל מערכת יחסים אחרת מאשר אלה הקשורים לנישואין ומשפחה" בהתאם. הצעת החוק כוללת גם קנסות. ההצעה נחתמה ב-5 ביולי 2013 ונכנסה לתוקף ב-12 ביולי 2013. החוק לא אסר במפורש "תעמולה" של הומוסקסואליות, אך ניתן היה לפרש זאת ככזה על ידי שופטים. עם זאת, ב-11 באוקטובר 2013 אישר הפרלמנט הצעת חוק שנועדה להסיר את התוכן אשר יכול היה להתפרש כאיסור על "תעמולה הומוסקסואלית".

סקר סוציולוגי של המכון למדיניות ציבורית בשנת 2014 הראה עמדות ציבור הומופוביות בקרב מולדובים כלפי קהילת הלהט"ב. על השאלה מה הם חושבים על הומואים ולסביות, 7.9% השיבו "מחלות נפש", 6.3% השיבו שהם "לא תקינים", 6.1% "חולים", 5.5% "רופפים", בעוד ש-2.5% היו סבורים שיש להוציאם להורג. הסקר מצא כי 83% מהמולדובנים לא מקבלים את קהילת הלהט"ב, ו-35.8% תמכו בחריפות בהפללה של יחסים הומוסקסואליים על ידי איסור זכויות (61.2%), קנסות (35.5%) או מאסר (27.2%). 88.8% מהמולדובנים הגיבו כי יוטרדו אם בן משפחתם יהיה להט"ב, ו-92% לא יקבלו מחנך / מורה להט"בי בכיתה בה ילדם לומד. במאי 2017, סקר שנערך על ידי מרכז המחקר פיו במדינות מזרח אירופה הראה כי 92% מהמולדובנים סבורים כי אין לקבל את ההומוסקסואליות על ידי החברה. בקרב צעירים בין הגילאים 18 ל-34 האחוז ירד ל-88%.

במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב מצעד שליו במקביל לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. גורמים במשטרה ביטלו את האירוע זמן קצר לאחר תחילתו, בגלל חששות בטיחותיים משום שקבוצות אורתודוקסיות פונדמנטליסטיות החלו לתקוף את משתתפיו. נשיא המדינה, איגור דודון תמך בהתקפות האלימות ההומופוביות ואמר כי, "מעולם לא הבטחתי להיות נשיא עבור ההומואים, הם היו צריכים לבחור בנשיא משלהם" ופגש באופן אישי את קבוצת הרדיקלים ובירך אותם. עם זאת, כ-450 אנשים השתתפו במצעד, שהיה מספר שיא של משתתפיו באותה תקופה.

במאי 2018 ארגנו בהצלחה פעילי להט"ב את המצעד ה-17 במדינה. המשטרה הגנה על המשתתפים מפני מפגינים הומופובים, והשתמשה בגז מדמיע כדי להדוף אותם. הנשיא דודון בירך שוב את הקבוצות הרדיקליות והפגנת אלימותן כלפי המצעד. עם זאת, קיום המצעד זכה לתמיכה משגרירויות רבות.

במאי 2019, עורכת דין לזכויות אדם המייצגת את ארגון הלהט"ב היחיד במולדובה, "GENDER-DOC" הייתה קורבן של פיגועי הצתה בעוד כי מצאה את מכוניתה נשרפת מחוץ למשרדה במרכז צ'ינאו על ידי תוקף לא ידוע. היא דיווחה למשטרה על הפיגוע שלדבריה סירבה לחקור את האירוע כי לא ראתה את הנזק כ-"משמעותי".

 מונטנגרו 
הומואים ולסביות עלולים להתמודד עם אפליה והטרדות במונטנגרו. עמדות הומופוביות מושרשות בחברה וישנה התנגדות נרחבת לזכויות להט"ב. האתר בלקאן אינסייט ציין כי אף על פי שהפרלמנט העביר חוק להתרת איחוד אזרחי בשנת 2021 לזוגות חד מיניים, הסקרים הקודמים העלו כי 71% מאזרחי מונטנגרו ראו בהומוסקסואליות כ-"מחלה", וכמחצית סברו כי יש לדכא אותה על ידי המדינה.

 מקדוניה הצפונית 
סצנת קהילת הלהט"ב במקדוניה הצפונית היא מצומצמת. ישנם מספר מפעלים ידידותיים לקהילה בסקופיה, וברים מסוימים המארגנים "לילות הומואים". המדינה עצמה בעיקר שמרנית מבחינה חברתית כלפי הומוסקסואליות. ישנם דיווחים רבים על השפלות פומביות, פיטורי עובדים והשלכת בני נוער הומוסקסואליים לרחובות בשל חשיפת נטייתם המינית. סקר שנערך בשנת 2002 על ידי המרכז לזכויות האזרח וזכויות האדם הראה כי יותר מ-80% מאזרחי המדינה ראו בהומוסקסואליות "הפרעה פסיכיאטרית" וכ-65% השיבו כי "להיות הומו הוא פשע המצדיק מאסר".

על פי דוחות מדינה על מנהגי זכויות אדם לשנת 2019, קהילת הלהט"ב במקדוניה הצפונית נותרה שולית, ופעילים התומכים בזכויות הלהט"ב דיווחו על מקרים של דעות קדומות, כולל דברי שנאה. הארגון "CSO Coalition Margini" תיעד 70 מקרי אלימות כלפי אנשי להט"ב בהם מקרה של תקיפה מילולית של שוטר במהלך השנה. במקרה אחר תקפו תלמידים מילולית ופיזית תלמיד תיכון הומוקסואל וכתוצאה מכך שברו את אפו. התלמיד דיווח למנהלת על המקרה אך בחר שלא לדווח על כך למשטרה. בנוסף, הדוחות ציינו שרוב מקרי האלימות כלפי אנשים להט"ב אינם מדווחים למשטרה או למוסדות אחרים.

ב-29 ביוני 2019, במהלך יום מצעד הגאווה הראשון במדינה, כ-20 הומופובים תקפו את פעיל הלהט"ב הבקים בקים אסאני בסקופיה. התוקפים רדפו אחר אסאני ו-6 פעילי להט"ב נוספים ברחוב, הוציאו אותם ממונית, הכו את אסאני ואיימו להרוג אותו ואת הפעילים האחרים. המשטרה עצרה את התוקפים ופתחה בחקירה פלילית.

 סלובניה 

בשנת 2007, במריבור, סלובניה, מספר צועדים הוכו על ידי נערים הומופובים במהלך השתתפותם במצעד הגאווה בעיר. ביוני 2009 במהלך אירוע ספרותי באחד הברים הגאים המפורסמים בלובליאנה, פעיל זכויות הלהט"ב ועיתונאי הרדיו מיטה בלאז'יץ' אושפזה בבית החולים בעקבות פיגוע של שמונה מפגינים צעירים רעולי פנים עם לפידים.

בשנת 2019, נער הומוסקסואל הוכה על ידי הומופובים במורסקה סובוטה, מה שהוביל לפציעה בכליותיו ולצלעות שבורות.

ב-1 בנובמבר 2019 השחיתה קבוצה של הומופובים מועדון להט"ב סלובני, טיפאני, בשעות הבוקר המוקדמות במטלקובה בלובליאנה, ואיימה על צוות המועדון באלימות.

 סרביה 

הומואים ולסביות ממשיכים להתמודד עם אפליה והטרדות בסרביה בעוד רוב האוכלוסייה הסרבית שומרת על עמדות חזקות נגד הומוסקסואליות. במשך השנים בוטלו מספר אירועי גאווה בהם חגיגות יום הגאווה בבלגרד ב-2004, ובנובי סאד ב-2007, בגלל חוסר היכולת לספק בטיחות מספקת כנגד אלימות מפני מפגינים הומופובים בשל מגבלות משאבים. גם מצעד הגאווה בבלגרד ב-2009 בוטל מסיבות דומות. מצעד הגאווה השני בבלגרד התקיים ב-10 באוקטובר 2010, בהשתתפות כאלף איש. עם זאת, הוא זכה לתגובה אלימה שהגיעה לשיאה בהתפרעות הומופובית בהשתתפות 6,000 מפגינים וחברי קבוצה לאומנית קיצונית.

הגנה על אנשי להט"ב בסרביה מנוגדת עוד יותר מקיומם של עמותות לאומניות ונאו-נאציות שונות בהן: "Obraz", "1389" ו-"Stormfront", הנתמכות על ידי מפלגות פוליטיות ימניות. קבוצות אלה הודיעו, בכמה הזדמנויות, על איומים כלפי אנשי להט"ב בהופעתם בתקשורת בעוד המשטרה מגיבה יותר ויותר עבור מיגור איומים אלה בפומבי.

בשנת 2017, פעיל להט"ב סרבי בולט, בובאן סטויאנוביץ', קיבל מקלט בקנדה לאחר שתיעד כ-1000 דפי אלימות שונים המופנים כלפיו ובן זוגו. בראיון באפריל 2018 אמר בן זוגו של סטויאנוביץ' כי האלימות הפעילה עליהם לחץ רב, והכריחה אותם לעזוב את סרביה.

 פולין 

לדברי גרגורי א. צ'ארנצקי, ישנם שינויים דומים בין אנטישמיות להומופוביה בשיח הלאומני הפולני, בייחוד לאור העובדה ששתי הקבוצות נתפסות כסטיות וחולות, כמו גם כאיום על האומה. במשך השנים נערכו מספר צעדות בודדות עבור זכויות להט"ב בפולין עד סוף שנות העשרים של המאה העשרים. מאז, מפלגת השלטון הימנית-לאומנית חוק וצדק פעלה נגד אנשי להט"ב פולניים. בתגובה לרטוריקה ההומופובית של המפלגה התפשטו בשנים האחרונות העצרות לעיריות נוספות וב-2019 נערכו מעל 25, לעומת כ-7 בשנת 2017 ו-15 בשנת 2018. מועצת אירופה הדגישה כי קיימות "הצהרות הומופוביות של גורמים ציבוריים מובילים, היוצרים אווירה של שנאה וחוסר סובלנות" מאז שנת 2007 במדינה. בדצמבר 2020, הצהירה הממונה על זכויות האדם במועצה, דונג'ה מיג'אטוביץ' כי היא "מודאגת מאוד מהעניין. התפשטות של נרטיבים הומופוביים שליליים ודלקתיים על ידי גורמי ציבור רבים בפולין, כולל אנשים בדרגות השלטון הגבוהות ביותר... סטיגמטיזציה ושנאה המופנות לאנשים מסוימים או לקבוצות אנשים טומנים בסיכון ממשי ללגיטימציה לאלימות, לעיתים עם השלכות קטלניות".

לאחר בחירות 2005 עלתה מפלגת חוק וצדק (PiS) לשלטון אשר הקימה ממשלה קואליציונית עם המפלגות השמרניות, ליגת המשפחות הפולניות (LPR) ומפלגת ההגנה העצמית (Samoobrona). הפוליטיקאים ממפלגות אלה סומנו פעמים רבות כהומופובים על ידי פעילי זכויות אדם, הן לפני ואחרי הבחירות. גורמים ממשלתיים בולטים מתוכן הביאו מספר הערות הומופוביות לא מדעיות ביחס להומוסקסואליות, וניסו לדכא את חופש הביטוי וחופש ההתכנסות של אנשי להט"ב בהם חברי חוק וצדק, קז'ימייז' מיכל אוז'דובסקי: "אל תטעו מהתעמולה של עמדות הסובלנות של הומוסקסואלים. זהו סוג של טירוף, ועל הטירוף הזה, שלטוננו אכן יהיה עבורם לילה אפל", קז'ימייז' מרצינקייביץ': "אם אדם יינסה להדביק אחרים בהומוסקסואליות שלו, המדינה חייבת להתערב בפגיעה בחופש שלו", ווצ'יץ' ויירז'סקי: "אם סוטים מתחילים להפגין, צריך להכות אותם באלות".

ב-7 באוגוסט 2006 כתב פאוול זייזק, העורך הראשי של מגזין !Right Turn, כי הומוסקסואלים הם "חיות" ו-"שליחי השטן שנשלחו להשמדת הכנסייה הקתולית".

ב-1 במרץ 2013 עורר הנשיא לשעבר וזוכת פרס נובל, לך ולנסה סערה ציבורית לאחר שתקף בראיון בערוץ הטלוויזיה הפרטי TVN, את קהילת הלהט"ב הפולנית. במהלך הראיון הצהיר כי להומואים אין זכות לשבת בספסלים הקדמיים בפרלמנט ואם בכלל, הם צריכים לשבת בספסלים האחוריים, או אפילו מאחורי חומה, "הם צריכים לדעת שהם מיעוט ולהסתגל לדברים קטנים ולא להגיע לגבהים גדולים", "מיעוט לא יכול לכפות את עצמו על הרוב" ו-"להומואים אין זכות למלא תפקיד בולט בפוליטיקה, כמיעוט הם צריכים להתאים את עצמם לחברה". לאחר שהראיון עורר ביקורת עולמית רחבה, לרבות החלטת הרשויות בסן פרנסיסקו לשנות את שם הרחוב הקרוי על שמו בעיר, ולנסה התנצל על דבריו, תוך שהוא מדגיש כי הוא "אדם ששייך לזמנים עברו" ("A man of old date"), וכי דעותיו בנושא נטיות מיניות שייכות למרחב הפרטי ולא הציבורי. הוא אמר כי דבריו "עוותו על ידי התקשורת", וכי "יש לכבד את ההומוסקסואליות". בשנת 2017 הביע ולנסה את תמיכתו בנישואים חד מיניים בפולין, ונפגש מספר פעמים עם פעיל זכויות הלהט"ב (וראש העיר סלופסק לשעבר) רוברט ביירדון ההומוסקואל, אותו כינה "אדם מוכשר" ו-"הנשיא העתידי של פולין".בנובמבר 2018, בעקבות לחץ ממשלתי ואיומים, יותר מ-200 בתי ספר ביטלו קמפיין מתוכנן נגד בריונות בשם "קשת יום שישי", שקידום קמפיין נגד הומופוביה בתקווה לבנות קבלה רחבה יותר לתלמידים להט"בים בפולין. שרת החינוך, אנה זלבסקה, הזהירה מנהלים שיאפשרו לאירועים כאלו להתרחש עלולים לעמוד בפני השלכות שליליות וביקשה מההורים לדווח על כל פעילות כזו לרשויות. לעומת זאת, נמסר כי תלמידים רבים התנגדו לאיסור והגיעו לבית הספר בצבעי דגל הגאווה ובתי ספר רבים סירבו להיענות לאזהרות אלה נגד עצמאותם.

באפריל 2019 לאחר שפעיל זכויות להט"ב הציג כרזות של המדונה השחורה עם הילה בצבעי הקשת, שר הפנים יואכים ברודזינסקי גינה את הכרזות כ-"ברבריות תרבותית". הפעיל נעצר לאחר מכן על ידי המשטרה באשמת "פגיעה ברגשות דתיים". ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל גינה את המעצר כ-"סתם דוגמה נוספת להטרדה מתמדת" והוסיף כי "הפעיל צפוי כעת לשנתיים מאסר אם יימצא אשם על פי ההאשמות המגוחכות האלה".

ביוני 2019, שר החינוך החדש, דריוש פיונטקובסקי, מתח ביקורת על הכרזת תמיכה בזכויות להט"ב שראש עיריית ורשה רפאל צ'אסקובסקי חתם עליה ואמר כי מדובר "בניסיון להמיר ילדים בכוח" ו-"גידול ילדים שימסרו בשלב כלשהו לפדופילים".

על פי משיבים פולנים בסקר של האיחוד האירופי בנושא להט"ב מהסוכנות האיחוד האירופי לזכויות יסוד בשנת 2019 קבע כי, 83% לעיתים קרובות או תמיד נמנעים מלהחזיק ידיים עם בן זוגם מאותו המין, 51% לעיתים קרובות או תמיד נמנעים מלהיות נוכחים במיקומים מסוימים מחשש לתקיפה (33%) - השיעור הגבוה ביותר באיחוד האירופי, 27% לעיתים קרובות או תמיד פתוחים לגבי היותם להט"בים, 26% הרגישו מופלים בעבודה בשנה האחרונה, 47% הרגישו מופלים לפחות בתחום אחד של החיים בשנה האחרונה, 42% הוטרדו בשנה האחרונה, 15% הותקפו בחמש השנים האחרונות (11%) - השיעור הגבוה ביותר באיחוד האירופי, 1 מכל 5 טרנסג'נדרים ואינטרסקסים הותקפו פיזית או מינית בחמש השנים האחרונות, מיעוט של 19% סברו כי דעות קדומות וחוסר סובלנות כלפי קהילת הלהט"ב ירדו במדינתם בחמש השנים האחרונות לעומת 68% אשר הצהירו כי הן עלו ו-4% סבורים כי ממשלתם הלאומית נלחמת ביעילות בדעות קדומות ובחוסר סובלנות כלפי אנשי להט"ב - השיעור הנמוך ביותר באיחוד האירופי.

ביולי 2020, זכה אנדז'יי דודה לכהונה שנייה כנשיא פולין, לאחר שניצח בבחירות את ראש עיריית ורשה, רפאל צ'אסקובסקי. דודה זכה ברוב של 51.2%, לעומת 48.8% של צ'אסקובסקי. במהלך קמפיין הבחירות קידם דודה "מצע למען ערכי המשפחה", ונשבע "להגן על ילדים מפני אידאולוגיית להט"ב". דודה התחייב במצע החדש לא לתמוך בנישואים חד מיניים או בזכותם לאימוץ ילדים. בסעיף אחר קרא "לאסור הפצת אידאולוגיית להט"ב בבתי ספר ובמוסדות ציבור". במרץ 2021, לאחר שהצליחה מפלגתו למנוע מזוגות חד מיניים לאמץ ילדים ביחד, הגישה הצעת חוק חדשה המבקשת לאסור על אנשי להט"ב גם כהורים יחידנים, לאחר שמספר משפחות חד מיניות הצליחו לעקוף את ההגבלה על אימוץ, בכך שאחד או אחת מבני או בנות הזוג אימצו ילד באופן יחידני.

עוד בתקופה של לפני הבחירות לפרלמנט בפולין 2015, מפלגת חוק וצדק התמקדה בהתנגדות לקהילת הלהט"ב אשר הובילה למספר עיריות פולניות וארבע מחוזות עם נציגיה להצהיר שהן "אזור חופשי מלהט"ב", בין היתר בתגובה לחתימתו על הצהרה לתמיכה בזכויות הלהט"ב על ידי רפאל צ'אסקובסקי. העיתון הפוליטי הימני "Gazeta Polska" פרסם בתגובה מדבקות "אזורים ללא להט"ב" לקוראיו. האופוזיציה והדיפלומטים הפולנים, כולל שגרירית ארצות הברית בפולין, ג'ורג'ט מוסבכר, גינו את המדבקות. בית המשפט המחוזי בוורשה הורה להפסיק את חלוקתן עד להכרעה בתיק בית משפט. עם זאת, עורך העיתון דחה את פסק הדין ואמר כי מדובר ב-"חדשות מזויפות", וכי הוא "ימשיך להפיץ את המדבקות". באוגוסט 2019 הצהירו מספר חברי קהילה הלהט"ב שהם מרגישים לא בטוחים בפולין לאחר תחילת מדיניות "אזור חופשי מלהט"ב", הארגון "All Out" השיק קמפיין נגד המדיניות אשר כ-10,000 איש חתמו על עצומה מטעמו זמן קצר לאחר השקתו.

מאז יולי 2020, האיחוד האירופי החל לשלול כספים לעיריות שאימצו את המדיניות. באוגוסט 2020 הודיע שר המשפטים כי הממשלה תעניק תמיכה כלכלית לאותן עיריות מהן שלל הארגון כספים לאחר אימוץ ההצהרות. על פי דו"ח דצמבר 2020 של נציב מועצת אירופה לזכויות אדם מדיניות "אזור חופשי מלהט"ב", "רחוקה מלהיות רק מילים על הנייר, הצהרות ותקנות אלה משפיעות ישירות על חיי להט"בים בפולין".

 צרפת 
במרץ 2008 הכריז חאווייר דארקוס, שר החינוך הצרפתי, על מדיניות הנלחמת בכל סוג אפליה, כולל הומופוביה בבתי הספר אשר הייתה אחת מ-15 סדרי העדיפויות הלאומיים של תוכנית חינוך לשנת הלימודים 2008–2009. ארגון ההתאחדות העצמאית והדמוקרטית של תלמידי התיכון השיק קמפיינים בנוסף נגד הומופוביה בבתי הספר ובקרב צעירים.

באוקטובר 2018, לאחר עלייה במספר ההתקפות ההומופוביות בצרפת, הנשיא עמנואל מקרון גינה את ההתקפות באומרו כי הן "לא ראויות לצרפת", והכריז על "צעדים קונקרטיים עתידיים". הוא צייץ בחשבונו בטוויטר כי, "אלימות הומופובית חייבת להוות דאגה לכל החברה שלנו. היא לא ראויה לצרפת. אמצעים קונקרטיים יפורסמו אך הם אינם יכולים להחליף את האנושיות והסובלנות שהן לב התרבות שלנו".

בינואר 2019, משרד החינוך השיק קמפיין חדש להתמודדות עם בריונות הומופובית בבתי ספר בשם "כולם שווים, בעלי ברית", אשר סייע לתלמידים לגשת לשירותים לדיווח על בריונות, הקים קו עזר לתלמידים ועובדים לשימוש, ודרש מכל בתי הספר בצרפת לספק הדרכה בנושאי להט"ב.

דו"ח שפורסם ב-16 במאי 2020, לפני היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, הראה כי התקפות והעלבות הומופוביות וטרנספוביות עלו ב-36% בשנת 2019 במדינה. המשטרה הודיעה כי זיהתה כ-1,870 קורבנות של התקפות טרנספוביות והומופוביות. בשנת 2018 הנתונים היו סביב ה-1,380 מקרים.

 קוסובו 
על פי סקר שנערך על ידי המכון הלאומי הדמוקרטי לשנת 2015, 81% מאנשי הלהט"ב הקוסוברים הצהירו שהם היו נתונים להתעללות פסיכולוגית, ו-29% דיווחו כי הם קורבנות לאלימות פיזית.

 קרואטיה 
מפלגת הברית הקרואטית הדמוקרטית של סלבוניה וברנג'ה (HDSSB) והמפלגה האזורית העממית-ימנית שהוקמה ב-2006, מתנגדת לזכויות להט"ב בקרואטיה. במהלך הדיון הפרלמנטרי על חוק של הכרה בשותפות לחיים של זוגות חד מיניים, חבר מפלגת "HDSSB", דינקו בוריץ', הצהיר כי הוא מתנגד לחוק באמירה כי, "מבחינתנו, להיות הומו זה לא בסדר!" הוא הוסיף כי זו העמדה הרשמית של מפלגתו בנושא זכויות להט"ב. סגניתה לשעבר של רוז'ה טומאשיץ', מנהיגת המפלגה השמרנית הקרואטית, פרו קובאצ'ביץ', אמרה כי הפוליטיקאית הקרואטית במאה ה-19, אנטה סטארצ'ביץ', שעל שמה נקראה המפלגה לא הייתה מתנגדת לזכויות הלהט"ב ותמכה בנישואים חד מיניים. אמירה זו נאמרה בתגובה לאגף הנוער של המפלגה שארגן מחאה נגד הומוסקסואלים. בהמשך פרסם אגף הנוער מכתב רשמי שהביע זעם על התנגדותה של קובאצ'ביץ' למחאה.הכנסייה הרומית-קתולית בקרואטיה היא יריבה משפיעה וקולנית כלפי הרחבת זכויות הלהט"ב במדינה. לאחר מצעד הגאווה הראשון בספליט בשנת 2011, אשר במהלכו, נעצרו מאות מפגינים הומופובים בעודם מנסים לתקוף את משתתפיו, הובילו לכך שהמצעד בוטל. זמן קצר לאחר האירוע, חלקים רבים מהתקשורת הארצית השמיעו תמיכה במשתתפי המצעד, וקראו לכולם "לצעוד במצעד הגאווה של ספליט הקרוב". ד"ר אדלברט רביץ' טען כי משתתפי המצעד שנפצעו בידי המפגינים, "קיבלו את מבוקשם". באותה תקופה, אנטה מטאליאן, פרופסור במכללה לתאולוגיה קתולית, אמר כי המצעד פוגע בערכים נוצריים והמאמינים "אינם אמורים לקבלו". בעקבות כך מספר עמותות פנו לפרקליטות ודרשו לחקור אותו בגין קריאה בגלוי ללינץ' כלפי משתתפי מצעדי הגאווה. נשיא קרואטיה לשעבר, איוו יוסיפוביץ', העניק תמיכה חזקה בזכויות להט"ב במדינה לאורך השנים, וב-1 ביוני 2012 פרסם הצהרה שתומכת במצעד ספליט 2012 וגינה את האלימות במצעד 2011, אותה כינה כ-"בלתי מקובלת".

 רומניה 
ב-28 במרץ 2007 העניקה המועצה הלאומית לאודיו-קולי ברומניה קנס בסך 10,000 ליי (3000 יורו) לתוכנית סאטירת-קומדיה קרוניקה קרקוטאילור, בגין הערות הומופוביות. בשני פרקים, מגישי התוכנית צחקו על מירצ'ה סולקנו, מנחה טלוויזיה של הערוץ "Pro 2" שיצא מהארון כהומוסקסואל. נשיא המועצה, ראלו פיליפ, נימק את הקנס בטענה כי "בלתי מתקבל על הדעת הדרך בה הם צוחקים על נטייה מינית בדרך זו, במיוחד מכיוון שמדובר בקולגה". זו הייתה הפעם הראשונה שתוכנית לאודיו-קולי נקנסה בגין הומופוביה במדינה, המבוססת על סעיף 46 לחוק האודיו-קולי, המונע מתוכניות להכיל אפליה כלשהי על רקע גזע, מוצא אתני, מגדר ונטייה מינית. התקרית עוררה ויכוח ציבורי בנוגע לתופעת ההומופוביה ברומניה ולייצוג של אנשי להט"ב בתקשורת המיינסטרים. אטילה גספאריק, סגן נשיא המועצה הלאומית לאודיו-ויזואלי, הצהיר כי קרוניקה קרקוטאילור, כמו גם תוכניות טלוויזיה מפורסמות אחרות, ימשיכו להתקיים תחת "התבוננות קפדנית".

בנובמבר 2012 הותקפו 7 צעירים בבוקרשט בבית הספר הלאומי למדעי המדינה ומינהל ציבורי לאחר שהשתתפו בדיון אקדמי על ההיסטוריית ההומוסקסואליות ברומניה.

בערב 20 בפברואר 2013 כ-50 מפגינים עצרו את הקרנת סרט הלהט"ב, "הילדים בסדר" במוזיאון האיכר הרומני בבוקרשט, תוך כדי שהם צועקים סיסמאות הומופוביות ותוקפים מילולית את צופי התיאטרון. קבוצת המפגינים תקפה את הצופים בעוד שכינו אותם כ-"חיות", "חלאות" וקראו "מוות להומוסקסואלים", "אנחנו לא רוצים אתכם כאן" ו-"אתם לא רומנים". לאחר מכן המשיכו לשיר את ההמנון הלאומי הרומני ואת המזמורים האורתודוקסים הנוצריים, והשתמשו בסמלים דתיים ופשיסטים (הצדעות נאציות). בשנת 2021, בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי רומניה הפרה את סעיף 8 ו-11 של האמנה האירופית לזכויות אדם על רקע אי הגנה על חופש ההתאגדות של צופי הסרט על ידי עריכת חקירה יעילה כלפי המפגינים. בית המשפט קבע כי הרשויות הרומניות "הפלו את המבקשים לעשות זאת בשל נטייתם המינית". במקרה מתוקשר אחר באותה שנה, "CNA" העניקה קנס של 10,000 ליי לרשת הטלוויזיה הרומנית "Antena 1" וקיבלה נזיפה מחברת הטלמנט הבריטית "FremantleMedia" המחזיקה ברישיון תוכנית המציאות "X Factor" ברחבי העולם, לאחר שצ'לו, שופט המהדורה הרומנית של התוכנית, קרא אמירות מפלות על רקע הומופובי כלפי מתחרה הומוסקסואל גלוי איטלקי.

בעקבות סקר שערכה עמותת "ACCEPT", המידע על אנשי קהילת הלהט"ב ברומניה מצא כי, 68.2% מהנשאלים סבלו מאפליה או הדרות שונות בשל נטייתם המינית או זהותם המגדרית, מעל 50% נפגעו מאמירות הומופוביות, 30% היו מאוימים באלימות פיזית, 25% הודרו במכוון, ו-25% סבלו מהטרדה מינית כאשר שיעור הנשים שהוטרדו מינית גדול משיעור הגברים, בעוד שהטרדות המשטרה מתרחשות בשיעור גבוה יותר בקרב גברים הומואים.

סקר שנערך על ידי סוכנות זכויות היסוד של האיחוד האירופי בשנת 2013 מראה כי רומניה ממוקמת במקום השלישי, אחרי קרואטיה ובולגריה, בין המדינות עם הרמות הגבוהות ביותר של התנהגות הומופובית בשטחן. 21% מבני המיעוטים המיניים ברומניה הצהירו כי הותקפו או היו מאוימים באלימות ב-5 השנים האחרונות וכי מעשי האפליה והאלימות נפוצים במגוון תחומים בהם: שכנים, מכרים, אחראים לאכיפת החוק, עמיתים לעבודה, מורים וחברים לכיתה.

 רוסיה 

רוסיה מחזיקה לאורך שנים רבות בדעות שליליות מאוד בנוגע להומוסקסואליות, כאשר סקרים שנערכו לאחרונה מצביעים על כך שרוב הרוסים מתנגדים לקבלה של הומוסקסואליות והפגנות תמיכה בחוקים המפלים הומוסקסואלים נפוצות. במשך השנים היו התנגדויות בולטות לארגון מצעדי גאווה במספר ערים ברוסיה, הבולטות ביותר במוסקבה, שם הרשויות מעולם לא אישרו בקשה לקיימו. ראש עיריית מוסקבה לשעבר יורי לוז'קוב תמך בסירובה של העירייה לאשר את שתי המהדורות הראשונות של אירועי הגאווה במוסקבה של פעיל הלהט"ב הרוסי, ניקולאי אלכסייב בשנים 2006–2007 וכינה אותם כ-"שטניים". האירועים נמשכו כמתוכנן, בניגוד לחוסר אישורם אשר במהלכם בשנת 2007, הותקף פעיל זכויות האדם הבריטי פיטר טאצ'ל על ידי מפגינים הומופובים בעת השתתפותו.

בשנת 2010 נקנסה רוסיה על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם, וקבע כי, כנטען על ידי אלכסייב גם כן, "הערים הרוסיות מפלות אנשי להט"ב על ידי סירובן לאשר מחאות למען זכויות להט"ב ברוסיה". אף על פי שהרשויות טענו כי התרת קיום אירועי גאווה מהווה סיכון לאלימות, בית המשפט קבע כי החלטותיהן לביטול האירועים "תמכו בקבוצות האלימות שקראו לשיבושן" וקבע כי לרוסיה יש עד 20 בינואר להגיב לביטולי האירועים. באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני אירועי הגאווה בעיר לאישור קיום המצעד עד שנת 2112.

מאז 2006 חוקקו אזורים רבים ברוסיה חוקים משתנים המגבילים הצגת תוכן המציג את אנשי להט"ב. ביוני 2013, חוקק החוק הפדרלי נגד תעמולה הומוסקסואלית אשר הפליל הפצת תוכן להט"ב לתמיכה ב-"יחסים מיניים לא מסורתיים" כתיקון ל-"חוק הגנת ילדים" הקיים. החוק גרם למעצרים רבים של אזרחי להט"ב רוסים שהתנגדו באופן פומבי לחקיקתו ועל פי הדיווחים נרשמה עלייה של הפגנות הומופוביות, אלימות ופשעי שנאה נגד הקהילה במדינה. הוא ספג ביקורת בינלאומית מצד משקיפי זכויות אדם, פעילי להט"ב וכלי תקשורת ונקבע על ידי בין הדין האירופי לזכויות אדם כי הוא אינו עולה בקנה אחד עם ההגנה על חופש הביטוי אך נכון לשנת 2021 עדיין בתוקפו.

טיהורים נגד הומוסקסואלים ברפובליקה הצ'צ'נית כוללים היעלמויות בכפייה - חטיפות חשאיות, מאסרים ועינויים - מצד רשויות המכוונות לאנשים על סמך נטייתם המינית הנתפסת. על פי הדיווחים, קיים מספר גברים לא ידוע, שהשלטונות עצרו בחשד שהם הומואים או דו-מיניים, לאחר שהוחזקו במה שקראו ארגוני זכויות אדם ועדי ראייה כמחנות ריכוז. תחילה, דווח על טענות ב-1 באפריל 2017 בעיתון האופוזיציה בשפה הרוסית, נובאיה גאזטה, כי מאז פברואר 2017 נעצרו על פי החשד מעל 100 גברים הומוסקסואלים ועונו בהם כשלושה נרצחו כתוצאה מעונש מוות מחוץ לבית המשפט. העיתון, המציין את מקורותיו בשירותים מיוחדים בצ'צ'ניה, כינה את גל המעצרים כ-"סחף מניעתי". העיתונאית אשר דיווחה לראשונה על הנושא לא חשפה את זהותה מחשש לרציחתה. ככל שהתפשטו ידיעות על פעולות השלטונות הצ'צ'נים, שתוארו כחלק מטיהור שיטתי נגד קהילת הלהט"ב, נאבקו פעילים רוסים ובינלאומיים בפינוי ניצולי המחנות אך נתקלו בקושי להשיג אשרות כדי לנהל אותם בבטחה מעבר לשטח רוסיה. בדו"ח שפורסם בשנת 2017, הרכב של חמישה יועצים מומחים למועצת זכויות האדם של האו"ם - ויתט מונטארבהורן, סטונדג'י רולאן אדג'ובי, אגנס קאלמארד, נילס מלצר ודוד קיי - דנו בנושא וגינו בחריפות את גל העינויים וההרג של להט"בים בצ'צ'ניה.

הדיווחים על הרדיפות ההומופוביות ברפובליקה האסלאמית זכו לתגובות רבות ברחבי העולם. ראש הרפובליקה, רמזן קדירוב הכחיש לא רק את התרחשותה של רדיפה כלשהי, אלא גם את קיומם של הומואים בצ'צ'ניה, והוסיף כי אנשים כאלה "יהרגו על ידי משפחותיהם". גורמים רשמיים במוסקבה היו ספקנים בנושא, אם כי בסוף חודש מאי דיווחה ממשלת רוסיה על שליחת צוות חקירה לצ'צ'ניה בעניין. מנהיגים לאומיים רבים ואישי ציבור במערב גינו את פעולות צ'צ'ניה, והפגנות נערכו ברוסיה ובמקומות אחרים נגד הרפובליקה לשחרור האסירים. דו"ח שפורסם בדצמבר 2018 על ידי הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE) אישר את הטענות כי התרחשו רדיפות של אנשי להט"ב אשר זכו להתעלמות על ידי הרשויות. ב-11 בינואר 2019 דווח כי החל "טיהור הומואים" נוסף ברפובליקה בדצמבר 2018, עם מספר קורבנות הומואים ולסביות. ברשת הלהט"ב הרוסית מאמינים כי במהלכם נעצרו כ-40 בני אדם ו-2 נרצחו. במרץ 2021 סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי האיחוד האירופי הטיל סנקציות מיידיות הן על צ'צ'ניה והן על רוסיה עקב אפליה ממומנת ונתמכת על ידי הממשלה נגד אנשי להט"ב בשטחן.

 אמריקה 
זכויות להט"ב באמריקה לפי מדינה

ארצות הברית

בשנת 1992 נרצח מלח הצי האמריקאי אלן שינדלר, על ידי שני חבריו ליחידה, וזאת לאחר שנודעו להם נטיותיו המיניות. ביומן שניהל תיאר שינדלר, שלושה ימים בלבד לפני שנרצח, את אווירת הפחד שחש. המקרה שלו הונצח בסדרת הטלוויזיה "Any Mother's Son: The Dorothy Hajdys Story". מקרה אמריקאי ידוע במיוחד של אלימות קיצונית כלפי הומואים הוא רצח מת'יו שפרד, סטודנט אמריקני הומו בויומינג, בשל נטיותיו על ידי שני צעירים בשנת 1998.

בשנת 1999 נרצח חייל הצבא האמריקאי בארי וינצ'ל, על ידי חבריו ליחידה, לאחר שגילו שהוא מנהל רומן עם טרנסקסואלית. ווינצ'ל נרצח על רקע הומופובי אף על פי שככל הנראה היה הטרוסקסואל. מקרה הרצח שלו היה הראשון בעידן מדיניות "אל תשאל, אל תספר" שאימץ הצבא האמריקאי בתקופת הנשיא ביל קלינטון אשר אסרה על הומוסקסואלים מוצהרים לשרת בצבא ארצות הברית. המקרה שלו הונצח בסרט "Soldier's Girl".

ב-2004 רצחו כריסטופר גיינס ורוברט פורטר את סקוטי ג'ו ויבר. ויבר הוכה, נחנק ונדקר פעמים רבות, ראשו הוסר חלקית, גופו הוספג בדלק והועלה באש. במשפט נקבע כי נטייתו המינית של ויבר, הייתה הרקע לרצח. הרצח היה אחד הנושאים הבולטים בסרט התיעודי, "Small Town Gay Bar" המתאר את קשיי הומוסקסואלים במדינות הדרום של ארצות הברית.

 אפריקה 
זכויות להט"ב באפריקה לפי מדינה

היחס ההומופובי ביותר כלפי הומואים ולסביות מוגדר כיום במדינות אפריקה. מתוך כלל ה-54 מדינות ביבשת, 23 מתוכן מפלילות פעילות הומוסקסואלית בשטחן הכוללת קנסות, מאסרים, עינויים או עונש מוות במדינות אסלמיות בהן מאוריטניה, אלג'יריה, סומלילד ואזורים בניגריה.

בבורונדי, העביר באפריל 2009 הפרלמנט חוק המוציא הומוסקסואליות מחוץ לחוק, והעונש שנקבע שם הוא בין 3 חודשים לשנתיים מאסר. ביוני 2008 נעצרו באוגנדה שלושה פעילי זכויות להט"ב, וביולי נעצר פעיל נוסף שעונה בבית הסוהר. בסנגל נעצרו בין 7 ל-20 גברים ב-"חשד" להומוסקסואליות בינואר 2008, לאחר שאלה קיימו נישואים חד-מיניים בניגוד לחוק במדינה. בקמרון גזר בית המשפט עונש עבודות כפייה על שלושה בני אדם שהורשעו בקיום יחסי הומומסקסואלים. נשיאת גמביה, פאולה אטלבריק, איימה להוציא הומואים להורג ולגרש אותם מארצה, ואף הורתה לבעלי מלונות במדינה לא להשכיר חדרים לקהילה. השלטונות בכווית עצרו לפחות 16 בני אדם וערכו להם משפט שדה שבסופו הורשעו לאחר שככל הנראה, סבלו מהתעללות קשה.

 אוגנדה 
הומוסקסואליות היא פלילית באוגנדה מאז 1894 ועונשה 7 שנות מאסר לצד עינויים, מכות והוצאות להורג אשר "נסבלות". הומוסקסואליות נשית פלילית מאז 2000. סיימון לוקודו, שר האתיקה והיושרה, ידוע כ-"הומופוב העיקרי במדינה" בעוד הצהיר כי "אונס מקובל יותר מבחינה מוסרית מאשר יחסים הומוסקסואלים בהסכמה". לוקודו ליווה פשיטות אלימות של המשטרה באירועי להט"ב ומדכא באופן פעיל את חופש הביטוי וההתכנסות של אנשי להט"ב אוגנדים. ראש הממשלה לשעבר עמאמה מבבאזי היה למועמד הראשון לנשיאות אוגנדה שהתנגד בגלוי להומופוביה אשר התמודד במערכת הבחירות לנשיאות 2016 והגיע למקום השלישי.

בשנת 2004, מועצת השידור של אוגנדה קנסה את תחנת הרדיו סימבה במעל 1,000 דולר ואילצה אותה להוציא התנצלות פומבית לאחר שאירחה הומוסקסואלים בתוכניתה.

באוגוסט 2006 פרסם עיתון מאוגנדה, הפלפל האדום, רשימה של שמות פרטיים ותחומי עבודה של 45 גברים שתוארו כהומוסקסואלים לכאורה.באוקטובר 2010 פרסם עיתון הרולינג סטון האוגנדי רשימת שמות, כתובות, תצלומים והעדפות חברתיות של 100 אוגנדים הומוסקסואלים ולסביות לכאורה בליווי קריאה לרציחתם. לאחר מכן חברי הקואליציה בחברה האזרחית בנושא זכויות אדם וחוק חוקתי, דייוויד קאטו, קאשה נבאגסרה ופפה ג'וליאן אונזימה הגישו תביעה נגד הצהובון. שופט בג"ץ בינואר 2011 הוציא צו קבע שמונע מרולינג סטון ועורכו המנהל ג'יילס מוחמה "כל פרסום נוסף של זהות אזרחים ובתיהם עבור רדיפת הומוסקסואלים". בית המשפט העניק 1.5 מיליון שילינג אוגנדי בתוספת הוצאות משפט לכל אחד מהתובעים. השופט קבע כי האאוטינג וההסתה הנלווית לרצח, איימו על זכויותיהם וחירויותיהם הבסיסיות של האזרחים, תקפו את זכותם לכבוד האדם ופגעו בזכותם החוקתית לפרטיות.

זמן קצר לאחר שניצח בתביעה, נרצח דייוויד קאטו בביתו במוקונו על ידי הכאתו בפטיש בראשו ומת בדרך לבית החולים. במהלך הלווייתו של קאטו התעמתו חבריו מהארגון "מיעוטים מיניים באוגנדה" עם מפגינים הומופובים, לאחר שהכומר שערך את טקס האשכבה דיבר בגנות הומוסקסואליות. מיד לאחר היוודע דבר הרצח, גינה בחריפות ארגון משמר זכויות האדם את המעשה. חוקרת תחום אפריקה של הארגון מרי ברנט הוסיפה כי "מותו של דייוויד קאטו הוא אובדן טראגי לקהילת זכויות האדם". הארגון אמנסטי אינטרנשיונל פרסם הודעה לפיה הוא "נחרד מהרצח המזעזע של דייוויד קאטו" וקורא ל-"חקירה אובייקטיבית ומהימנה של הרצח". שני הארגונים פנו לממשלת אוגנדה בבקשה לפעול בנושא ולהגן על פעילי להט"ב במדינה. הרצח גונה על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה, והאיחוד האירופי, שקרא לרשויות באוגנדה לחקור את קיומו ולצאת באופן פומבי נגד הומופוביה וטרנספוביה במדינה. עורך ה-רולינג סטון גילס מוהאמה הגיב גם הוא לרצח באומרו, "כאשר קראנו לתלות הומואים התכוונו... רק אחרי שהם עברו את ההליך במסגרת החוק... לא התכוונו לקרוא לרציחתם בדם קר כמו שקרה לקאטו". ב-2 בפברואר עצרה המשטרה את סידני אנוק נסובוגה על הריגתו. ב-9 בנובמבר הודה נסובוגה באשמה ונידון ל-30 שנות מאסר.

ביוני 2012 הודיעה ממשלת אוגנדה על איסור 38 ארגונים לא ממשלתיים באישום "קידום הומוסקסואליות". סיימון לוקודו, שר האתיקה והיושר במדינה, טען כי הארגונים "מקבלים תמיכה מחו"ל להומוסקסואלים אוגנדים ומגייסים ילדים קטנים להומוסקסואליות". באותו חודש הורה לוקודו למשטרה אוגנדה לפרק פאנל זכויות להט"ב בקמפלה. עם זאת, בהמשך החודש הודיעה הממשלה כי "לא תנסה עוד לפרק מפגשים של קבוצות למען זכויות להט"ב".

באוגוסט 2016 הופסק אירוע להט"ב באכזריות על ידי שוטרים שתקפו באלימות את משתתפיו שנכחו באירוע ועצרו כ-16 מתוכם. באוגוסט 2017 שנה לאחר מכן נאלצו מארגניו לבטלו לאחר איומים במעצר על ידי המשטרה והממשלה.

באוקטובר 2019 דווח כי פעיל הלהט"ב האוגנדי בן ה-28 בריאן ווסווה הוכה עד למותו בביתו.

ביוני 2021, פשטה המשטרה על מקלט נוער ועצרה כ-44 איש. במהלך הפשיטה טענה כי נערכה חתונה הומוסקסואלית בשטחו וכי המשתתפים "עשו מעשה רשלני שעלול להפיץ זיהום של מחלות". מספר עצורים טענו כי השוטרים ביצעו בהם בדיקות אנאליות פולשניות. לאחר מספר ימים במעצרם, 39 מתוך 44 שוחררו בערבות.

 אלג'יריה 
הומוסקסואליות היא פלילית באלג'יריה, ונענשת ב-3 שנות מאסר, קנסות, עינויים או הוצאה להורג. דוגמאות לפשעי שנאה הומופובים לאורך השנים כוללים סקילה של שני גברים ברחוב בשנת 2001, והריגת שני גברים הומוסקסואלים בשנים 1994 ו-1996. דו"ח של האיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס הצהיר בשנת 2008 כי הוצאות להורג, מכות ועינויים כלפי הומוסקסואלים מותרים לצד הצטרפות המשטרה המוגדרת כשותפה או מעלימה עין.

אסיל בלטלה היה סטודנט אלג'ראי אשר נרצח בשל חשד לכך שהיה הומוסקסואל בשנת 2019. בלטלה נרצח במעונותיו במחוז האוניברסיטה בה למד והמילים "הוא הומו" צוירו על הקיר בדמו. הרוצח הצהיר כי בהזכרת נטייתו המינית של בלטלה, ימנע מהעמדה לדין על ידי הרשויות. חוארי מנאר, זמר אלג'יראי פופולרי אשר אורך השנים הועלו ספקולציות כי הוא הומוסקסואל, נמצא מת באותה שנה. בעקבות מותו הועלו מספר הערות הומופוביות ברשתות חברתיות במדינה.

 אנגולה 
אף על פי שהומוסקסואליות עברה אי-הפללה בפברואר 2021 לצד חוקים האוסרים על כל אפליה מינית או מגדרית באנגולה, הומופוביה דווחה לאורך השנים במדינה בשל עמדות דתיות רווחות. בשנת 2010 התקיימה תקרית דיפלומטית בין יסי ישראל-אנגולה, כאשר ממשלת המדינה סירבה לקבל את מינויו של יצחק ינוקא כשגריר ישראל באנגולה בשל היותו הומוסקסואל מוצהר. עם זאת, אנגולה נחשבת לאחת המדינות הפחות הומופוביות באפריקה בעוד כי על פי סקר שנערך על ידי "ILGA" בשנת 2017, 61% מהאנגולים הסכימו כי אנשי להט"ב אמורים לחיות תחת אותן זכויות שוות כגון הטרוסקסואלים בעוד מיעוט של 20% הגיבו בשלילה.

 אסוואטיני 
הומוסקסואליות באסוואטיני היא פלילית מאז 1907 ונענשה בעבר בעונש מוות על פי החלטת השופט אם כי לא נאכף בהווה. הומוסקסואליות נשית היא חוקית. שר המשפטים במדינה הצהיר מספר פעמים כי מדיניות הממשלה היא לא העמדת דין מבוגרים בגין מעשים הומוסקסואלים בהסכמה. אף על פי כן, קבוצות להט"ב הביעו ביקורת על הגישה באומרן כי "נשמעת כמו החזקת אקדח בעוד שהמדיניות שלכם היא לא לירות" וטענו כי הדרך היחידה לביטול חוק ההפלה היא בתי המשפט. מסוואטי השלישי, מלך אסוואטיני, כינה מערכות יחסים הומוסקסואליות כ-"שטניות" וראש הממשלה לשעבר ברנבאס סיבוסיסו דלאמיני כינה הומוסקסואליות כ-"חריגה ומחלה".

במרץ 2015 נרצחה אישה לסבית בת 26 מנהלנגאנו על ידי אזרח שלא רצה לדבריו "להיות בנוכחות לסביות". כמה חודשים קודם לכן דווח כי נרצח בעיר הומוסקסואל מוצהר.

במרץ 2019 הושעה כומר בכנסייה לאחר שהואשם בהיותו ביסקסואל.

ביוני 2019 סירבו גורמים רשמיים לרשום את ארגון הלהט"ב "ESGM" "מטעמי מוסר".

על פי סקר שנערך בשנת 2013, 43% מהנשאלים הלסביות והטרנסג'נדריות באסוואטיני ניסו להתאבד במהלך השנה האחרונה, ו-78% לקחו באופן קבוע "חומרים משכרים כדי להרגיש נורמלים ולשכוח". סקר שנערך בשנת 2019 הראה כי 59% מאנשי הלהט"ב הופלו לרעה או חוו יחס שלילי במתקני בריאות הציבור כאשר ל-30% מתוכם נשללו שירותי בריאות מצד מקצוענים.

 אריתריאה 
הומוסקסואליות היא פלילית באריתריאה משנת 1957 על פי סעיף 600 ניתן להעניש "עבירות גשמיות לא טבעיות" במאסר של בין 10 ימים ל-3 שנות מאסר. בפועל, מעט מאוד ידוע על השימוש בחוק זה, שכן העיתונות האריתראית בשליטת המדינה אינה מדווחת כלל על העמדה לדין של הומוסקסואליות. עם זאת, שגרירות הממלכה המאוחדת באסמרה דיווחה כי אנשים שנמצאו משתתפים בפעילות הומוסקסואלית מועמדים לדין באופן קבוע ונמצאים אשמים. התעללות, עינויים והכאת אסירים היא דבר שבשגרה, וחלקם דיווחו כי אסירים הומוסקסואלים מוצאים להורג ללא משפט. מתנגדי המשטר באריתריאה מתויגים בדרך כלל כ-"הומואים, בוגדים, אנסים ופדופילים".

הנציב העליון לפליטים של האו"ם הצהיר כי קיים "טאבו חברתי חזק" נגד התנהלות הומוסקסואלית בתוך אריתריאה. באופן דומה, משרד החוץ האמריקאי דיווח כי הומואים ולסביות ניצבים בפני "אפליה חברתית חמורה". ממשלת אריתריאה טענה פעמים רבות שהומוסקסואליות מנוגדת "לערכים ולנורמות המסורתיות במדינה", ובתחילת שנות האלפיים שידרה מספר תוכניות רדיו וטלוויזיה בתחנות המופעלות על ידי המדינה, אשר פירטו את "הסכנות הנטענות מהומוסקסואליות". דיווחים על הומואים ולסביות המשרתים בצבא האריתראי "שעברו התעללות קשה" אינם נדירים אם כי דיווחים מסוג זה נותרו ללא אישור. מבקש מקלט משנת 2002 בממלכה המאוחדת דיווח כי הוא ושותפו, אשר שירתו בכוחות המזוינים, סבלו מהתעללות פיזית ומילולית כולל איומים, מצד שני הממונים עליהם וחיילים אריתראים נוספים.

בשנת 2004 גורשו שלושה עובדי מלונות מאריתריאה בשל פעילות הומוסקסואלית. אחד העובדים המגורשים תואר כהומוסקסואל גלוי.

בשנת 2013 פוטר פאולו מנינה, אזרח איטלקי הומוסקסואל מעבודתו כפרופסור לספרות בבית ספר באסמרה וגורש מהמדינה. מנינה הסכים לעזוב, על פי הדיווחים מחשש לשלומו. לא ניתן הסבר רשמי להדחתו מהמדינה, אך ממשלת אריתריאה הצהירה כי מנינה הוא "אדם מסוכן שעלול לערער את היציבות לסדר המוסרי ולציבור המדינה". גורמים דיפלומטיים איטלקים גינו את גירושו.

 אתיופיה 
הומוסקסואליות היא פלילית באתיופיה ונענשת ב-15 שנות מאסר. בדצמבר 2008, כתריסר דתיים אתיופים (כולל מנהיג המוסלמים האתיופים וראשי הכנסיות האורתודוקסיות, הפרוטסטנטיות והקתוליות) אימצו החלטה נגד הומוסקסואליות, וקראו למחוקקים האתיופיים לאשר על איסור פעילות הומוסקסואלית בחוקה.

ביוני 2012 התקיים במטה האיגוד האפריקאי ועידה נגד הומוסקסואלים בה הואשמה הומוסקסואליות כסיבה "להתפשטות מחלות ה-HIV/איידס והפרעות פסיכולוגיות רבות".

ב־26 באפריל 2014, נערכה עצרת הומופובית על ידי קבוצות נוצריות במטרה להפקת הצעת חוק אשר תקבע הומוסקסואליות כעבירה ללא אפשרות לחנינה. במהלכה ראש העצרת דרז'ה נגש הצהיר כי "ילדים נאנסים על ידי הומואים במדינה הזו". אם כי באפריל 2014, דובר הממשלה, רדואן חוסיין, דחה את מטרת העצרת באומרו, "הומוסקסואליות אינה פשע חמור... הממשלה סבורה כי תקופת המאסר הנוכחית מספיקה".

 בוטסואנה 
הומוסקסואליות הייתה בדרך כלל נושא טאבו בבוטסואנה, ונתפסה בהיסטוריה כ-"מחלה מערבית" ו-"לא אפריקאית" בעוד כי בפברואר 2011 הצהיר סגן יו"ר האספה הלאומית של בוטסואנה, פונו מואטלודי, כי אם תהיה לו את האפשרות, "יהרוג את כל מי שעוסק בהומוסקסואליות". עם זאת, בתחילת המאה ה-21 חלה התקדמות משמעותית בתפיסות החברתיות במדינה כלפי קבלת אנשי להט"ב, ובשנת 2019 הומוסקסואליות עברה אי-הפללה במדינה ונחקקו חוקים האוסרים על אפליה מוחלטת על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית כלפי אנשי להט"ב בתעסוקה, מתן שירותים ופשעי שנאה.

 בורונדי 
הומוסקסואליות היא פלילית בבורונדי ועונשה בין 3 חודשים עד שנתיים שנות מאסר וקנס של 50,000 עד 100,000 פרנק. ב-1 ביולי 2009 נעצר צעיר בגין ביצוע אלימות מינית לכאורה נגד מאבטח מועדון בבוג'ומבורה. המשטרה הצהירה מאוחר יותר כי הנער נעצר על היותו הומוסקסואל אך הציעה לשחררו תמורת תשלום. תמיכה מצד ארגונים לא ממשלתיים לזכויות אדם וקהילת הלהט"ב סייעה לשחרורו ממעצר המשטרה.

 גאנה 

הומוסקסואליות היא פלילית בגאנה ונענשת ב-3 שנות מאסר מאז 1860, כאשר הומוסקסואליות נשית חוקית. בשדה התעופה הבינלאומי של אקרה, שלט מציין, "גאנה אינה מקבלת בברכה פדופילים וסוטים", אף על פי שאינה מתייחסת במפורש ללהט"ב, גנאנים משייכים לעיתים קרובות פדופיליה עם הומוסקסואליות. על פי דיווח ב-"Afrol News" מ-19 באוגוסט 2004, פרינס מקדונלד, מנהיג ארגון להט"ב בגאנה, הצהיר כי "ישנם הרבה מאוד אנשים בבית הכלא שלנו שהועמדו לדין על רקע הומוסקסואליות. המשטרה מכה ומענישה אזרחים הנמצאים כהומואים".

ב-21 ביולי 2011 הורה פול אוונס איידו, שר אזור המערב, "לאסוף את כל ההומואים במערב המדינה ולעצור אותם" וקרא לבעלים דירות ודיירים ליידע אזרחים שהם חושדים כהומואים.

פרל, אשה לסבית בת 30 מגאנה, שיתפה בספטמבר 2009 כי נלקחה לחדר ישיבות בכפר שלה, בין 50 תושבי הכפר האחרים בו נשאלה שוב ושוב אם היא לסבית, וכאשר הצהירה בשלילה, חברי הכפר הכו אותה. סיפורה של פרל משותף לגהאנים הומוסקסואלים נוספים, אמיליה, אישה בת שלושים, שיתפה שכאשר אביה גילה שהיא לסבית, הכה אותה באגרופים ובקבוק בירה שבור. באופן דומה, אגנס, בת 26, שיתפה שכאשר אביה גילה את היותה לסבית, גירש אותה מביתה בעזרת מצ'טה, ואיים לרצוח אותה אם תחזור.

בשנת 2013, אזרח הומוסקסואל גנאי היה נתון למצוד, לאחר שפקידים מוסלמים איימו לקבור אותו חי.

בשנת 2015, קבוצת נשים לסביות "הופצצו באבנים" על רקע ההומוסקסואליות שלהן.

באירוע נדיר באפריל 2017 עצרה המשטרה באקרה שני גברים שסחטו והתעללו בהומוסקסואל ואיימו לפרסם תמונות עירום שלו. המשטרה עצרה את העבריניים ושיתפה פעולה עם הקורבן במציאתם.

 גינאה 
הומוסקסואליות פלילית בגינאה ונענשת בחצי שנה עד 10 שנות מאסר וקנסות של 100,000 עד 1,000,000 פרנק גינאי.

 גמביה 
הומוסקסואליות היא פלילית בגמביה ונענשת במאסר עולם מאז 1888. הנשיא לשעבר יחיא ג'מה הציע את הקריאה לחקיקה שתקבע חוקים נגד הומוסקסואלים שיהיו "מחמירים יותר מאלה שבאיראן", וכי הוא "יחתוך את הראש" של כל הומוסקסואל או לסבית שתתגלה במדינה. בנאום שנשא בטאלינדינג העמיד ג'מה "אולטימטום סופי" לכל ההומואים או הלסביות בגמביה שיעזבו את המדינה. בנאומו בפני ראשי הצבא שהועלה ב-7 בדצמבר 2009, הודיע ג'מה כי "לא נעודד לסביות והומוסקסואליות בצבא. זה טאבו בכוחות המזוינים שלנו. אני אפטר כל חייל החשוד שהוא הומו או לסבית בגמביה. אנחנו לא צריכים הומואים בכוחות המזוינים שלנו".

ב-9 באפריל 2012, המשטרה המקומית ביצעה מעצר של 18 הומוסקסואלים לכאורה שנעצרו בבר באזור הפיתוח לתיירות. הם "הואשמו במנהג מגונה בינם לבין עצמם במקום ציבורי". עם זאת, ב-1 באוגוסט 2012, התובע ביטל את כל האישומים בתיק.

בנאום שנשא בפני האומות המאוחדות ב-27 בספטמבר 2013, הצהיר הנשיא ג'מה כי "הומוסקסואליות על כל צורותיה וביטויה, שאמנם מקודמות כזכות אדם על ידי כמה מעצמות, רעה מאוד, אנטי-אנושית וגם מנוגדת כלפי אללה". בשנת 2014, ג'מה כינה הומוסקסואלים כ-"שרצים" באומרו כי "אנו נילחם בשרצים אלה המכונים הומוסקסואלים או הומואים באותו אופן בו אנו נלחמים נגד יתושים הגורמים למלריה, אם לא בצורה אגרסיבית יותר. מבחינתי, אנשי להט"ב יכולים לעמוד כהגדרה כמו צרעת, זיבה, חיידקים ושחפת. כל אלה רק פוגעים בקיום האנושי". בשנת 2015, בניגוד לביקורת ממדינות אירופה והמערב, הגביר ג'מה את הרטוריקה האנטי-הומוסקסואלית שלו ואמר לקהל במהלך סיור חקלאי, "אם תעשו את זה בגמביה אני אחרוך לכם את הגרון - אם אתה גבר ורוצה להתחתן עם גבר אחר במדינה הזאת ואנחנו תופסים אותך, אף אחד לעולם לא ישים לב אליך שוב, ואף אדם לבן לא יכול לעשות שום דבר בקשר לזה".

 דרום סודאן 
הומוסקסואליות היא פלילית בדרום סודאן ונענשת בין 10 עד 14 שנות מאסר על פי חוק השריעה האסלאמי.

 זימבבואה 

אף על פי שהומוסקסואליות בזימבבואה הייתה מקובלת ושכיחה במדינה לפני ההתיישבות והמדיניות השלטונית האנטי-לבנה שלאחר עצמאותה, היא פלילית ונענשת ב-14 שנות מאסר עבור גברים מאז 1891. הומוסקסואליות נשית היא חוקית. המדינה מוגדרת כשמרנית-חברתית והעמדותיו ההומופוביות של הנשיא לשעבר רוברט מוגאבה מהדהדות מזימבבואים רבים אשר השווה הומואים ולסביות ל-"גרועים מחזירים וכלבים". אנשי להט"ב דווח כמאוימים באלימות לאורך השנים וניסיונות התאבדות נפוצים בקרבם.

רוברט מוגאבה, נשיא זימבבואה, משנת 1980 עד 2017, הפלה באופן פעיל הומוסקסואלים והתבטא בפומבי נגד הומוסקסואליות. מוגאבה זכה לביקורת שלילית בינלאומית על הערות שהעיר ב-1 באוגוסט 1995 לאחר שנתקל בדוכן שהקים ארגון זכויות להט"ב (GALZ) ביריד הספרים הבינלאומי השנתי במדינה בהארארה, שנוסד בשנת 1990 באומרו, "אני מוצא את זה מקומם ביותר ודוחה את מצפוני האנושי ארגונים כל כך לא מוסריים ודוחים, כמו אלה של הומוסקסואלים, שפוגעים הן בחוק הטבע והן בנורמות התרבותיות שהחברה שלנו דוגלת בהם". שבועיים לאחר מכן, במהלך חגיגות העצמאות השנתי של זימבבואה, הכריז מוגאבה על הומוסקסואליות באומרו כי, "זה פוגע בכבוד האדם. זה לא טבעי, ואין שום ספק לאפשר לאנשים האלה להתנהג גרוע יותר מכלבים וחזירים. אם כלבים וחזירים לא עושים את זה, למה בני אדם חייבים? יש לנו תרבות משלנו ועלינו להתמסר מחדש לערכים המסורתיים שלנו ההופכים אותנו לבני אדם. מה ששכנעו אותנו לקבל הוא התנהגות תת-חיות ולעולם לא נאפשר זאת כאן. אם אתם רואים אנשים שמציינים את עצמם כלסביות והומואים, עצרו אותם והסגירו אותם למשטרה!".

מאז, הגביר מוגאבה את הדיכוי הפוליטי של הומוסקסואלים במסגרת "חוקי הסדום" של זימבבואה. מוגאבה האשים הומואים ברבות מבעיות זימבבואה ורואה בהומוסקסואליות תרבות "לא אפריקאית" והורה לעיתונאים, שרובם עובדים במוסדות בבעלות המדינה, לדווח באופן שלילי על מערכות יחסים הומוסקסואליות. כמה מבקרים סברו כי מוגאבה משתמש באנשי להט"ב כשעיר לעזאזל כדי להסיט את תשומת הלב מהבעיות הכלכליות של המדינה וממשטרו הרודני. בשנת 2015, עמד בפני העצרת הכללית של האו"ם והצהיר באומרו כי "אנחנו, זימבבואה, איננו הומואים".

הארגון "GALZ" היווה יעד לחדירת מרגלים ממשלתיים ולניסיונות סחיטה מצד זרים ומכרים מזדמנים כאחד. במשך השנים דווח כי אנשיו עוכבו, נהרגו, הוכו ונאנסו על ידי השלטונות. על פי הדיווחים, ארגון המודיעין המרכזי במדינה שימש גם כן למעצרם של הומוסקסואלים זימבבואים.

בספטמבר 2018, מורה במכללת סנט ג'ון בהארארה הצהיר על היותו הומוסקסואל לתלמידיו, על פי הדיווחים לקול תרועתם, בעקבות דיווחים על קיומה של הומופוביה כלפי סטודנטים להט"בים. המכללה אישרה מאוחר יותר את מחויבותה לספק סביבה בטוחה ואכפתית ל-"כל בני האדם, ללא הבדל גזע, אמונות דתיות, מין, נטייה מינית, יכולות או מוגבלויות או כל הבדל ממשי או נתפס אחר". עם זאת, המורה התפטר בשבוע שלאחר מכן בגלל איומי מוות מצד הורי התלמידים.

על פי סקר שנערך בשנת 2018, 50% מהגברים ההומואים בזימבבואה הותקפו פיזית ו-64% עוררו התנגדות לקבלם מצד משפחותיהם. 27% מהלסביות הנסקרות דיווחו על דחייה חברתית מצד הסביבה.

 זמביה 
הומוסקסואליות היא פלילית ונענשת בין 14–15 שנות מאסר הן לגברים והן לנשים בזמביה. דוח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקאי לשנת 2010 קבע כי, "הממשלה אוכפת את החוק הפלילי כלפי הומוסקסואלית ולא הגיבה לאפליה חברתית דיווח על אלימות כמו גם אפליה חברתית בתעסוקה, דיור וגישה לחינוך או לבריאות... קבוצות להט"ב דיווחו על תקיפות תכופות ואפליה בשכונות בהן פעלו, ופעילים דיווחו על הטרדות קבועות, כולל איומים באמצעות הודעות טקסט ודואר אלקטרוני, השחתה וגניבה".

בשנת 1998, בהצהרה לאספה הלאומית במדינה, קרא סגן הנשיא כריסטון טמבו לעצור אזרחים המקדמים זכויות להט"ב בזמביה תוך ציון "הגנה על המוסר הציבורי". מאוחר יותר הורה שר הפנים, פיטר מאצ'ונגווה, לעצור כל אדם או קבוצה המנסים לרשום רשמית קבוצה להגנה על זכויות הומוסקסואליות. הרברט נינדווה, רשם החברות, הצהיר כי יסרב לרשום כל ארגון או קבוצה אזרחית הקשורה לאנשי להט"ב.

על ההגבלות על תמיכה בזכויות להט"ב הוגשו ערעור בבית משפט בזמביה בשנת 2013, לאחר שפעיל זכויות אדם הופיע בתוכנית אירוח בטלוויזיה במהלכה קרא להפסקת הפללה של הומוסקסואליות בזמביה. לאחר התוכנית, הפעיל נעצר על ידי המשטרה, הוחזק בכלא למשך יום, והואשם כי "הסית את הציבור לקחת חלק בפעילות מגונה". מאוחר יותר הואשם ב-"התנהגות סרק וחוסר סדר". הפעיל קרא תיגר על ההאשמות בבית המשפט. בדרג בית המשפט הראשון, בית משפט השלום, השופט פסק לטובת הפעיל וקבע כי הצהרות הפעיל משקפות מעשה של חופש ביטוי. הממשלה ערערה על ההחלטה. בג"ץ קבע הרשות השופטת כי הממשלה לא יכולה להוכיח כי לא ניתן לראות בהשתתפות הפעיל בדיון כ-"שידול" והוסיף כי הפעיל מימש באופן סביר את זכותו לחופש הביטוי.

באפריל 2013 נעצר פול קאסקומונה, פעיל להט"ב זמבי בולט, שדיבר על נושאים הקשורים לאנשי להט"ב במדינה ומאבק במחלת ה-HIV בתחנת טלוויזיה מקומית והואשם בעבירה של "שידול במקום ציבורי למטרות לא מוסריות". כמו כן, באותה שנה הוכו שני גברים אשר זוהו כהומוסקסואלים מחוץ למועדון לילה. הזוג החליטו שלא להגיש כתב אישום מתוך חשש להיכלא בעצמם.

במאי 2014, אזרחי אזור מרפודי בלוסקה תפסו בכוח שתי נשים החשודות כלסביות והביאו אותן לתחנת המשטרה המקומית ותבעו את מעצרן.

בינואר 2015 הותקף הומוסקסואל מוצהר על ידי המון שכלל על פי הדיווחים שלושה שוטרים.

על פי דו"ח שהוגשה לוועדת זכויות האדם של האו"ם על ידי זכויות גלובליות והוועדה הבינלאומית לזכויות אדם של הומוסקסואלים ולסביות, לפליליות של מערכות יחסים הומוסקסואליות בהסכמה בזמביה "יש השפעה הרסנית על חייהם של אנשי להט"ב במדינה" והוסיף כי כי הם "נתונים למעצר ולמעצר שרירותי, אפליה בחינוך, בתעסוקה, בדיור ובגישה לשירותים וסחיטה - לעיתים קרובות בידיעה או השתתפות של רשויות החוק".

 חוף השנהב 
טורו קלבר, נשיא קבוצת הלהט"ב אלטרנטיבה חוף השנהב, הצהיר כי בספטמבר 2011, רופא סירב לקבל שירות לפני מספר שנים לחולה בגלל נטייתו המינית של המטופל. קלבר וכמה מחברי הקבוצה מחו מחוץ למרכז הבריאות בו עבד ולאחר מכן דווח כי המטופל טופל.

 טוגו 
הומוסקסואליות היא פלילית בטוגו מאז 1884 ונענשת במאסר עד שלוש שנים וקנס של 100,000 עד 500,000 פרנק CFA.

 טנזניה 
הומוסקסואליות היא עבירה פלילית בטנזניה מאז 1864, והעונש עליה הוא מאסר של בין 5 שנים עד מאסר עולם, לפי סוג העבירה. הומוסקסואליות נשית אינה מוזכרת בחוק הטנזני היבשתי. עם זאת, האזור האוטונומי למחצה בזנזיבר אוסר על קיום מערכת יחסים בין נשים בעונש מרבי של 5 שנות מאסר או קנס של 500,000 שילינג. בשנים האחרונות, הפכה המדינה לעוינת במיוחד לאנשי להט"ב. באוקטובר 2017 גירשה מספר קבוצות מאבק במחלות ה-HIV/איידס על בסיס "קידום הומוסקסואליות". הממשלה נקטה יותר ויותר ברטוריקה הומופובית, מתוך אמונה שהומוסקסואליות היא "לא אפריקאית" ובשנת 2018 הודיע פול מקונדה על הקמת ועדת "ציד מכשפות" בת 17 חברים המורכבת משוטרים, עורכי דין ורופאים לזיהוי הומוסקסואלים בדאר א-סלאם, בה נאלצו לסבול בדיקות אנאליות ועינויים. ממשרד החוץ נמסר כי הקמת הוועדה לא זכתה לתמיכה מהממשלה.

בשנת 2003, למעלה מ-300 טנזנים הפגינו נגד הגעת קבוצת מטיילים הומואים. בשנת 2004, מספר קבוצות איסלאמיות בזנזיבר החלו במאמץ "לטהר" את האומה מפעילויות שנחשבות לחטא, כולל הומוסקסואליות. לאחר מכן החוק בזנזיבר הפוגע במערכות יחסים הומוסקסואליות שונה על מנת להטיל עונשים נוקשים יותר כלפי הנושא.

 לוב 
הומוסקסואליות היא פלילית בלוב ונענשת ב-4 שנות מאסר או הוצאה פומבית להורג על פי חוקי השריעה. בשנת 2010 דיווח הבלוג Gay Middle East כי שני גברים בוגרים הואשמו ב-"מעשים מגונים" בגין קרוס-דרסינג והתנהגות הומוסקסואלית.

הומוסקסואליות נשית אינה חוקית גם כן, כמו גם כל הודאה פומבית של יציאה מהארון. בשנת 2010 פרשת בקשת מקלט צרפתית כללה נערה לובית שביקשה מקלט במדינה לאחר שנכלאה, נאנסה ולאחר מכן הוחזרה למשפחתה לנישואים הטרוסקסואלים בכפייה לאחר שהודיעה באינטרנט כי היא לסבית. הוצאות פומביות להורג במקום אכיפה של מאסר, שכיחות יותר בשטחים שבשליטת דאעש במדינה.

 ליבריה 
הומוסקסואליות היא פלילית בליבריה ונענשת בשנת מאסר או קנס של אלף ש"ח או שניהם. דו"ח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקאי לשנת 2012 מצא כי בשטחי המדינה, "התרבות מתנגדת בתוקף להומוסקסואליות. היו דיווחים בעיתונות ובחברה האזרחית על הטרדה של אנשים שנתפסים כלהט"ב, אך אף אחד מהם לא תועד באופן רשמי. סטיגמה חברתית ופחד מפני תגמול רשמי מנעו מקורבנות לדווח על אלימות או אפליה המבוססת על נטייה מינית או זהות מגדרית.

באוקטובר 2012 סירב שוטר אכיפת החוק לחקור את הטענות בדבר הכאתו של הומוסקסואל בשל נטייתו המינית. פעילים טענו כי המשטרה הלאומית של ליבריה או גורמי אכיפת חוק אחרים כיוונו או הטרידו את אלה שהם מאמינים שהם אנשי להט"ב. באותה שנה הוקמה התנועה להגנה על הומואים ולסביות בליבריה, על ידי ראשה ארצ'י פונפון. אולם, ממשלת ליבריה דחתה את בקשת התנועה לרישום, ופונפון התמודד עם תגובה אלימה למאמציו. בית אמו נשרף עד היסוד ולאחר שדיבר בעד זכויות להט"ב בליבריה ברדיו הציבורי במונרוביה בתחילת מרץ 2012, נאלץ להתעמת עם המון אלים כשיצא מתחנת הרדיו בהגנת המשטרה.

בפברואר 2012 הציגה הסנאטורית ג'וול האוורד טיילור, אשתו לשעבר של הנשיא לשעבר צ'ארלס טיילור, חקיקה שתהפוך את הומוסקסואליות לעבירה מדרגה ראשונה עם עונש מקסימלי של מוות. הצעת חוק דומה הוצגה בבית הנציגים על ידי קלרנס ק. מאסקווי בתחילת פברואר 2012, פרט לכך שהעבירה תהיה עבירה מדרגה שנייה.

 מאוריטניה 
החוק במאוריטניה מבוסס על פי חוקי דין השריעה האיסלאמי. על פי סעיף 308 לחוק הפלילי משנת 1983, "כל גבר בוגר שיעשה מעשה חצוף או לא טבעי עם אדם ממגדרו יעמוד בפני עונש מוות על ידי סקילה מאת הציבור". הומוסקסואליות נשית נענשת בין שלושה חודשים לשנתיים מאסר, וקנס בסך 5,000 עד 60,000 אוגואיה מאוריטני.

 מאוריציוס 
אף על פי שמאוריציוס נחשבת לאחת המדינות הידידותיות ביותר לאנשי להט"ב באפריקה, והעבירה חוקים האוסרים על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בשנת 2008, דיווחים על הומופוביה מתקיימים עקב הגישה השמרנית בקרב האוכלוסייה והומוסקסואליות גברית עדיין מוגדרת כפלילית ונענשת עד 5 שנות מאסר משנת 1838.

בשנת 2007 המליצה הוועדה לרפורמת חוק לפסול את חוק הפללת ההומוסקסואליות ולבטל את סעיף 250. היועץ המשפטי לממשלה לשעבר, ראמה ואליידן, ביקש להעביר את הצעת חוק אם כי לא התקיימה. תביעות על רקע ההפללה הן נדירות, אולם בשנת 2015 נעצר זוג הומוסקסואלים בחשד לקיום מערכת יחסים. באוקטובר 2019 הגיש עבדול רידוואן פיראס אה סיק, פעיל זכויות להט"ב במאוריציוס, לבית המשפט העליון תביעה נגד סעיף 250 בתמיכתה של קולקטיף ארק-אן-סיאל, עמותת הלהט"ב הוותיקה במדינה אשר דיונה הראשון התקיים בנובנבר 2019. באותו החודש הגישה קבוצה נוספת של צעירים מאוריטים תביעה כלפי סעיף 250 על רקע "פגיעה בזכויות היסוד וחירות".

 מדגסקר 
יחסים הומוסקסואלים בקרב אנשים בגיל 21 לפחות היא חוקית במדגסקר. חוק העונשין קובע עונש מאסר של שנתיים עד חמש שנים וקנס של 2 עד 10 מיליון עריאות (900-4,500 דולר) על מערכת יחסים "מגונה או נגד הטבע עם אדם מאותו המין מתחת לגיל 21".

בתחילת יולי 2021 פשטה הממשלה על מסיבת להט"ב שהתקיימה בבר באנטננריבו, בנימוק של "הסתה להוללות".

 מלאווי 
הומוסקסואליות היא פלילית במלאווי ועונשה 14 שנות מאסר לגברים ו-5 לנשים מאז 1891, אם כי החוק דווח כלא נאכף ומושהה מאז שנת 2012. בפברואר 2010 נעצר אזרח על שהעלה כרזות בכביש סואן בבלנטייר שעליו כתוב "זכויות הומוסקסואליות הן זכויות אדם" והואשם בהתנהגות שעלולה "לגרום להפרת שלום". לאחר מכן הורשע ונידון לנקות את שטחי בית משפט השלום בעיר למשך 60 יום.

באפריל 2010 גינה הנשיא בינגו וה מותריקה מעשי הומוסקסואליות. באומרו כי "הומוסקסואליות היא רעה, ורעה מול עיני אלוהים".

ביולי 2011, יו"ר הוועדה המייעצת לזכויות אדם, ומנכ"ל המרכז לפיתוח אנשים, הסתתרו על פי דיווחים לאחר שאוימו ב-"מעצר בגידה" בשל תמיכה בזכויות להט"ב במלאווי. הנשיא מותריקה צוטט באומרו: "אני אחפש אותכם בבתים שלכם. אתם לא תתחבאו, אני אעשן אותכם. אתם צריכים לחזור לאבות ולאמהות מהמערב, ששלחו אותכם". חודשיים קודם לכן, ג'ורג' צ'פונדה, שר המשפטים והחקירות של מלאווי, טען כי עצירות הסיוע הזר של מדינות שונות היו באשמת מוואקאסונגולה וטרפנס. לדבריו, "המדינה סובלת בגלל ההתנהלות של כמה ממנהיגי החברה האזרחית. האנשים האלה אינם פטריוטיים. חלק מהתורמים עצרו את עזרתם וכולם סובלים".

בפברואר 2014, האגודה המוסלמית במלאווי (MAM) קראה לגזר דין מוות כלפי הומוסקסואלים ולסביות בעודה מכנה אותם כ-"עבריינים".

ב-7 בדצמבר 2015 נעצרו שני גברים קות'ברט קולמלה וקלווין גונאני בשל פעילות הומוסקסואלית לכאורה. עם זאת, ב-15 בדצמבר הודיעה ממשלת מלאווי כי התביעות נגדם הורדו בהצהרת אישר שר המשפטים סמואל טמבנו את אי-ההפללה במלאווי של מעצרים והעמדה לדין בגין הפרות לכאורה של החוק במדינה נגד הומוסקסואליות.

בינואר 2016 פרסם דובר מפלגת העם, קן מסונדה, מספר הצהרות לפיהן הומואים ולסביות מלוואיות הן "גרועים מכלבים" ו-"בנים ובנות השטן" וקרא לרציחתם. החברה למשפטים במלאווי מתחה ביקורת על אמירות אלה והגישה לבית משפט כתב אישום נגד מסונדה, תוך שהיא גם דורשת מהמשטרה ומוועדת זכויות האדם במלאווי לחקור את הצהרותיו של מסונדה כדברי שנאה. התיק נגד מסונדה הוגש לצד תמיכה על ידי חברת המשפטים, המרכז לזכויות אדם ושיקום (CHRR) ותומכי זכויות להט"ב במרכז לפיתוח אנשים (CEDEP). מספר ארגוני חברה אזרחית אחרים הביעו עניין להצטרף לתיק, ביניהם מגן נוער וילדים לזכויות ילדים (YOCRIS), הפורום לפיתוח לאומי (FND) וייעוץ לארגון הנוער המתבגר (CAYO). עם זאת, התיק נגד מסונדה הופסק לאחר מכן הופסק על ידי קצ'אל, מנהל התביעה הציבורית במלאווי, שהתערב ב-21 בינואר.

בינואר 2016, גבר מלאווי הומוסקסואל, אריק סמביסה, מבלנטייר בדרום מלאווי הודה בפני מראיין כי הוא הומוסקסואל והצהיר כי "נמאס לי מהתייחסות לאנשי להט"ב כסוג ב" על ידי מה שהוא כינה "הממשלה ההומופובית והחברה ההומופובית של מלאווי" והוסיף באמירתו "הרגו אותנו או תנו לנו את זכויותינו". הוא נעצר לזמן קצר על ידי המשטרה לאחר פרסום סיפורו ונאלץ להסתתר למשך זמן קצר.

באפריל 2018 עצרה המשטרה אדם בשם לימביין סיבנדה במזוזו בחשד שהוא הומו והאשימה אותו ב-"אי צניעות". על פי הדיווחים, המעצר בוצע בגין הפרה לכאורה של סעיף 156 לחוק העונשין (שיטות מגונות בין גברים) ולא על פי החוק העיקרי במדינה נגד הומוסקסואליות, סעיף 153 (ידיעה גשמית של כל אדם בניגוד לצו הטבע).

דו"ח מאוקטובר 2018 של משמר זכויות האדם קבע כי אנשי להט"ב במלאווי חשופים למעצר שרירותי, אלימות פיזית ואפליה.

 מצרים 

הומוסקסואליות היא פלילית במצרים ונענשת ב-17 שנות עבודת כפייה. על פי מרכז המחקר של פיו מ-2013, 95% מהמצרים סבורים כי החברה לא צריכה לקבל הומוסקסואליות. עד 2001 סירבה ממשלת מצרים להכיר בכך שהומוסקסואליות היא נטייה מינית הקיימת אצל חלק מתושביה, ולאחר 2001, הכירה בכך עבור מניעה מביקורות מצד ארגוני זכויות אדם ופוליטיקאים זרים.

בשנת 1999 הופסקה ההצגה הפומבית של הבמאי המצרי מאהר סברי, שחקרה הומופוביה במצרים, על ידי הממשלה לאחר מספר הופעות. בשנת 2008, ביים סברי סרט עצמאי עטור פרסים על הומו מצרי המספר על התמודדות ההומופוביי במדינה, שעורר מחאות מצד אנשי דת ובכירים בממשל שדרשו שסרטו ייאסר.בשנת 2009, עיתון מצרי שבועי בשם "Al Balagh Al Gidid" נסגר ושני כתבים נכלאו, בשל הדפסת מאמר אשר האשים את השחקנים המצרים נור אל שריף, חאלד אבול נאגא וחמדי אל וזיר בשוחד של שוטרים על מנת להסתיר את מעורבותם ב-"זנות הומוסקסואלית".

בשנת 2013, הסרט "סודות משפחתיים" הוקרן בבכורה במצרים אשר הוחשב כסרט המצרי והערבי הראשון על חייו של גבר בן 18 המתמודד עם נטייתו החד מינית, והסטיגמה החברתית סביב הומוסקסואליות. הבמאי עלה לכותרות בינלאומיות כשסירב לבקשת מועצת הצנזורה המצרית למחוק סצנות מסוימות בסרט.

ב-2017 הוציאה המועצה לפיקוח התקשורת צו המונע "הופעת הומוסקסואלים" או "קידום סיסמאותיהם" בתקשורת.

כאשר תוכנית טלוויזיה מצרית אכן עוסקת בהומוסקסואליות היא נוטה לעשות זאת באופן שלילי אשר אף הוא מעורר מחלוקת מצד שמרנים חברתיים. בין הסרטים כגון "Uncensored", "Out of Control", "A Plastic Plate" ו-"The Yacoubian Building" משנת 2006, מתארים איסורים רבים בחברה המצרית, בהם הומוסקסואליות.

 מרוקו 
הומוסקסואליות היא פלילית במרוקו ונענשת ב-3 שנות מאסר וקנסות מאז 1962. בית משפט בכסר אל-קביר, עיר הממוקמת 120 קילומטרים דרומית לטנג'יר, הרשיע ב-10 בדצמבר 2007 שישה גברים בהפרת סעיף 489 בחוק העונשין של מרוקו העוסק ב-"מעשים בוטים או לא טבעיים עם אדם מאותו מין". אולם, לטענת עורכי דינם של הנאשמים, התביעה לא הצליחה להציג כל ראיה לכך שהגברים אכן עסקו בהתנהגות האסורה. הגברים נידונו לתקופות שונות ב-17 בדצמבר 2007, דיווחים בעיתונות טענו כי הנאשמים קיימו נישואים חד מיניים. בעקבות המעצרים צעדו עשרות גברים ונשים ברחובות כסאר אל-קביר, שהוקיעו את מעשיהם לכאורה וקראו לעונשם.

בשנת 2017, בעקבות הבדיקה התקופתית האוניברסלית לזכויות אדם בז'נבה, כינה מוסטפא ראמיד, לשעבר שר המשפטים והחירויות בממשלות עבד אל-אילה בן כיראן וסעד א-דין אל-עות'מאני, בראיון הומוסקסואלים כ-"זבלים". אמירתו הובילה לגינויים מצד איגודי זכויות אדם מקומיים שחתמו יחד על עצומה שהופנתה לראש ממשלת מרוקו אל-עות'מאני לפתיחת חקירה עם השר ראמיד "על אמירותיו המפלות חוקתית מיעוטים".

באפריל 2020 דיווח ארגון זכויות האדם, "Human Rights Watch" על קמפיין של הטרדה מקוונת במרוקו, בה אנשים היו מבצעים אפליקציות היכרויות חד-מיניות עבור ביצוע אאוטינג למשתמשים אחרים. ב-24 באפריל הודיע הביטחון הלאומי במרוקו כי המשטרה פתחה ב-"חקירה ראשונית" בנושא בגין "הסתה לשנאה ואפליה".

הומוסקסואליות היא פלילית ונענשת ב-3 שנות מאסר בנוסף בטריטוריה הנשלטת על ידי מרוקו בצפון מערב אפריקה, סהרה המערבית, מאז 1944.

 ניגריה 
הומוסקסואליות איננה חוקית בניגריה משנת 1901 ונענשת עד 14 שנות מאסר. במדינות באוצ'י, בורנו, גומבה, ג'יגווה, זמפרה, יובה, ניג'ר, סוקוטו, קבי, קדונה, קנו וקצינה נכלל עונש מוות עבור גברים, והצלפות או מאסר עבור נשים.

באוגוסט 2007 נעצרו 18 גברים על ידי משטרת מדינת בואצ'י והואשמו ב-"סדום" בגין קרוס-דרסינג, דבר שאינו חוקי תחת עונש השריעה. מאוחר יותר הוקלו ההאשמות, והגברים הוחזקו בכלא מספר שנים בהמתנה למשפט - שבסופו של דבר התפרק עד סוף 2011.ב-12 בספטמבר 2008 פרסמו ארבעה עיתונים את שמותיהם וכתובותיהם של 12 חברי "כנסיית המטרופוליטן בית הקשת", כנסייה ידידותית עבור אנשי להט"ב בלאגוס. לאחר מכן חלקם הוכו ונסקלו באבנים על ידי האזרחים. בעקבות אירועים אלה ביטלה הכנסייה קיום כנסים מחשש לבטיחות המשתתפים.

ב-15 באפריל 2017 עצרו הרשויות במדינת קדונה 53 גברים בגין קשירת קשר לכאורה להשתתפות בחתונה הומוסקסואלית. הנאשמים הואשמו ב-"קנוניה, כינוס בלתי חוקי ושייכות לחברה בלתי חוקית".

באוגוסט 2017 מדינת לאגוס עצרה 42 גברים בגין אשמת הומוסקסואליות.

ביוני 2018 עצרה המשטרה הניגרית למעלה מ-100 חוגגים במלון באסאבה, מדינת דלתא, באשמת היותם הומואים ולסביות. עד יולי 2018, הם עמדו לדין באשמות הקשורות להומוסקסואליות בבית המשפט.

בינואר 2019 הזהיר דולאפו באדמוס, דובר פיקוד משטרת מדינת לאגוס, הומוסקסואלים לברוח מהמדינה או לעמוד לדין. באדמוס המשיך לקבוע כי קיימים חוקים בניגריה האוסרים על מועדונים, עמותות וארגונים הומוסקסואליים שבהם כל אדם שנמצא קשור לאלה יכול להיענש עד 15 שנות מאסר.

 נמיביה 
הומוסקסואליות היא פלילית בנמיביה אם כי החוק דווח כלא נאכף. לסביות מעולם לא הופללה עם זאת בדומה לדרום אפריקה השכנה, לסביות הן קורבנות של מה שמכונה אונס מתקן, בו אנסים מתיימרים לאנוס את הקורבן הלסבית מתוך כוונה "לרפא" את נטייתה המינית ולהפיכה להטרוסקסואלית. באוגוסט 2016, ועדת זכויות האדם של האו"ם קראה לנמיביה לאמץ חקיקת נגד פשעי שנאה המענישים אלימות הומופובית וטרנספובית. ביוני 2019, לאחר ביטול הפללת הומוסקסואליות בבוטסואנה על ידי בית המשפט קראה הגברת הראשונה מוניקה גיינגוס לביטול חוק הסדום בנמיביה, ואמרה כי "ימי חוק הסדום ספורים" ו-"נמיביה היא הבאה".

בשנת 2001 הזהיר הנשיא סם נוג'ומה מפני טיהורים קרובים נגד הומואים ולסביות בנמיביה ואמר כי "המשטרה חייבת לעצור, לכלוא ולגרש הומוסקסואלים ולסביות שנמצאים במדינה".

בשנת 2005 טענה סגנית שר הפנים וההגירה, טופולינה מושלנגה, כי לסביות והומואים "בגדו במאבק על החופש הנמיבי, אחראים למגפת האיידס ומהווים עלבון לתרבות האפריקאית".

זוכה התחרות "מיסטר גיי נמיביה" לשנת 2011, וונדלינוס המוטניה, דווח כי היה קורבן לתקיפה הומופובית בדצמבר 2011 בווינדהוק.

 סודאן 
הומוסקסואלית היא פלילית בסודאן מאז 1889 כחלק מסודאן האנגלו-מצרית ונענשת בהצלפות של כ-100 מלקות ו-5 שנות מאסר בהרשעה ראשונה ושנייה ועונש מוות או מאסר עולם בהרשעה שלישית. הומוסקסואליות נשית היא חוקית. עם זאת, המועצה הריבונית הסודנית ביטלה את עונש המוות ביולי 2020 והצלפות המלקות והוסיפה כשנתיים למאסר הנאשמים בהרשעה שנייה במקום.

 סומליה 
הומוסקסואליות היא פלילית בסומליה ונענשת ב-3 שנות מאסר ובעונש מוות באזור הדרומי ג'ובאלנד ואזורים הנשלטים על ידי ארגון הטרור א-שבאב על פי חוקי השריעה. כחלק מסומליה, הומוסקסואליות היא פלילית במדינה דה-פקטו באזורה, סומלילנד, ונענשת בעינויים ועונש מוות מאז 1941.

 סיירה לאון 
הומוסקסואליות היא פלילית בסיירה לאון מאז 1861 ונענשת במאסר עולם. עם זאת, החוק דווח כלא נאכף. הומוסקסואליות נשית חוקית. ראש ממשלת הממלכה המאוחדת דייוויד קמרון הצהיר באוקטובר 2011 כי המדינה עשויה לעכב סיוע עבור מדינות שאינן מכירות בזכויות להט"ב בסיסיות בשטחן. בתגובה, נשיא הכנסייה המתודיסטית בסיירה לאון, הבישוף ארנולד טמפל, הצהיר כי, "הכנסייה בסיירה לאון תעשה הכל כדי להגן על הדמוקרטיה אך ערכינו לא יקבלו את קריאתו של מר קמרון למדינות חבר העמים לקבל את נוהג ה-"גאיזם". אנו קוראים לממשלה להודיע למנהיג הבריטי ששיטות אלו אינן מקובלות ואנו מגנים זאת באופן מוחלט. אין לראות באפריקה יבשת הזקוקה להשפעה מהשטן".

 סנגל 
הומוסקסואליות איננה חוקית בסנגל ונענשת ב-5 שנות מאסר וקנס. בשנת 2008, מגזין "Icone" פרסם תצלומים של נישואים חד מיניים לכאורה שהתקיימו בבית פרטי במדינה. עורך המגזין, מנצור דינג, טען כי לאחר מכן קיבל איומי מוות. חמישה הגברים אשר נראו בתצלומים נעצרו אך שוחררו מאוחר יותר ללא אישום. על פי מרכז המחקר פיו לשנת 2013, 97% מתושבי סנגל סבורים שהומוסקסואליות איננה מקובלת.

ב-19 בדצמבר 2008 נעצרו 9 גברים באשמת הומוסקסואליות בדירה פרטית בדקר, על פי החשד לאחר שהמשטרה קיבלה ייעוץ מאנונימי למעצרם. אחד המעצרים היה דיאדג'י דיוף, בעל הדירה ופעיל סנגלי ידוע העומד בראש עמותה המספקת שירותי מניעה וטיפול באיידס לגברים הומוסקסואלים. העצורים עונו שוב ושוב בתחנת המשטרה, גם לאחר שהודו שהם הומוסקסואלים. ב-6 בינואר 2009 הורשעו ב-"התנהגות מגונה ובמעשים לא טבעיים" ועל "היותם חברים בקבוצה פושעת" (3 שנות מאסר). השופט הדן בתיק קבע כי עמותת "איידס סנגל" היא "כיסוי לגיוס או ארגון פגישות של הומוסקסואלים, בטענה של מתן תוכניות למניעת HIV/איידס". עם זאת, בית המשפט לערעורים ביטל את ההרשעות באפריל 2009 והורה על שחרור מיידי של העצורים. בעודם כלואים, הוחזקו באזורים מיוחדים לאחר איומים של אסירים אחרים על רקע נטייתם.

העיתונות המקומית והבינלאומית דיווחה במאי 2009 כי גופתו של גבר סנגלי אשר הוחשב כהומוסקסואל הופרדה פעמיים מבית קברות מוסלמי בתיז. בפעם הראשונה הוצאה והושארה ליד קברו, לאחר שמשפחתו קברה אותה מחדש, הוצאה מהקבר בפעם השנייה והושלכה מחוץ לבית משפחתו.

בדצמבר 2012, זוג הומוסקסואלים הוכו באכזריות ליד העיר דקר על ידי אחד ההורים של בני הזוג לאחר שנתפסו מקיימים יחסים.

בעת ביקורו בסנגל ביוני 2013, קרא נשיא ארצות הברית ברק אובמה למדינות אפריקה להעניק זכויות להט"ב בשטחיהן. נשיא סנגל, מאקי סאל, השיב באומרו כי "אנחנו עדיין לא מוכנים להעביר אי-הפללה כלפי הומוסקסואליות" אך התעקש שהמדינה "מאוד סובלנית עבור אנשי להט"ב" והוסף כי "זה לא אומר שאנו הומופוביים".

בספטמבר 2018, שני גברים ושתי נשים, נעצרו בבירה, דקר, על ידי המשטרה בגין הומוסקסואליות לאחר ששכניהם הפיצו סרטונים בהם נראים עוסקים במערכת יחסים חד מינית, כחלק מניסיון להעלת הנושא במדינה לפני קמפיין הבחירות לנשיאות סנגל 2019 לדברי פעילי להט"ב מקומיים.

 צ'אד 
הומוסקסואליות היא פלילית בצ'אד ונענשת ב-3 שנות מאסר וקנס של 50,000 ל-500,000 פרנק.

 קומורו 
הומוסקסואליות היא פלילית בקומורו ונענשת ב-5 שנות מאסר וקנס של 50,000 עד 1,000,000 פרנק.

 קמרון 
החברה בקמרון מוגדרת כשמרנית בה הומוסקסואליות נענשת בעונש מאסר של 5 שנים לצד עינויים, מכות והוצאות להורג אשר מוגדרים כ-"נסבלים". בשנת 2006, מספר צהובונים פרסמו שמות של כ-50 אזרחים שלטענתם היו הומוסקסואלים בעודן מגנים אותם על "התנהגות סוטה". הסיפורים הגבירו את התפוצה של העיתונים, אך מועצת התקשורת של המדינה זכתה לביקורות חריפות על כך שפשטה לפרטיות של אזרחים. הקמפיין עורר דיון לאומי בנושא זכויות להט"ב בקמרון וחדירה לפרטיות. באותה שנה, בית משפט בקמרון כלא את ז'אן פייר אמוגו בלינגה לארבעה חודשים על כך שהכפיש את גרגיר אובונה, שר ממשלה על כך שהופיע ברשימת 50 ההומוסקסואלים המשוערים בצהובון.

דו"ח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקאי לשנת 2010 מצא כי הומוסקסואלים בקמרון, "בדרך כלל שמרו על פרופיל נמוך בגלל הסטיגמה החברתית, האפליה וההטרדות, כמו גם האפשרות למאסר. הומואים ולסביות סבלו מהטרדות וסחיטה מצד גורמי אכיפת החוק, וטענות שווא על הומוסקסואליות שימשו להטרדה של אויבים או לסחיטת כספים".

 קניה 
הומוסקסואליות היא פלילית בקניה ונענשת ב-14 שנות מאסר מאז 1897. לסביות לא מוזכרת בחוק העונשין אך ניתן להסיק כי אינה חוקית גם כן. בית משפט לערעורים במומבסה קבע ב-22 במרץ 2018 כי עריכת בדיקות אנאליות כפויות לאנשים המואשמים ביחסים הומוסקסואלים לבדיקת נטייתם המינית אינה חוקתית. פסק הדין הפך את החלטת בג"ץ לשנת 2016 אשר אישרה את השימוש של הרשויות בקניה בבדיקות אנאליות כפויות כדי לנסות לספק הוכחות להתנהגות הומוסקסואלית.

בנובמבר 2010 אמר ראש ממשלת קניה, ראילה אודינגה, כי התנהגותם של זוגות חד מיניים היא "לא טבעית" וכי אם יימצאו "יש לעצור אותם ולהעבירם לרשויות הרלוונטיות". לדבריו, "טירוף שגבר יתאהב בגבר אחר בזמן שיש הרבה נשים" וכי "אין צורך שנשים יעסקו בלהיות לסביות כל עוד הן יכולות ללדת ילדים". מספר ימים לאחר מכן הכחיש אודינגה שהורה על מעצר זוגות הומוסקסואלים, ואמר כי התכוון לכך כי "נישואים חד מיניים אינם חוקיים בקניה".

ביוני 2011 האשים מנהל המכללה האיסלאמית קיסאוני, השייח' מאג'יד עובייד, את האינפלציה והבצורת כתוצאה מאנשים העוסקים במעשים הומוסקסואלים. מועצת האימאמים ומטיפי קניה והמזכירה המארגנת של השייח' מוחמד ח'ליפה, אמרה כי "אנו מבקשים מהקניינים להימנע מעסקים שבבעלות אנשים כאלה ולהראות להם אפליה גלויה כדרך לעצור את הפעולה הבהמית שלהם. הם מתעללים באופן גורף בזכויות של אחרים ואסור להם להתקבל בקרב החברה".

ב-23 בפברואר 2012 המון של 100 איש בראשות מנהיגים דתיים וזקני כפר הסתער על מפגש של הומוסקסואלים במרכז העצמה והספרייה של הנוער "CDF". מפקד משטרת ליקוני, אבגרו גויו, וקצין המחוז, משה אוומה, הורו לסגור את הפגישה. השייח' אמיר זני ממסגד מוזאדלפה הגדיר את הסמינר כ-"לא חוקי, רשע ולא מקובל". הוא איים "לגייס את הקהילה להצליף את ההומואים במלקות" אם הם יארגנו מפגש מסוג זה בעתיד שוב.

יוליוס קאלו, הבישוף של הכנסייה האנגליקנית של קניה במומבסה, אמר ביולי 2012 כי התנועה לאפשר נישואים חד-מיניים מהווה "איום גדול יותר על הכנסייה הנוצרית מאשר טרור". עם זאת, ב-11 באוגוסט 2012 במהלך פגישה עם להט"בים נוצרים, הכחיש קאלו את אמירתו באומרו "לא אני אמרתי שהומואים גרועים ממחבלים. אף פעם לא. תנו לי לנקות את האוויר בנושא זה, מעולם לא אמרתי דבר כזה! זו הפעם הראשונה שלי שאני רואה או אפילו נפגש עם אנשי להט"ב ובעיקר מקניה". לאחר מכן הביע את רצונו שאנשי להט"ב יחיו בעולם "ללא אפליה ואלימות".

בשנת 2014, מועצת סיווג הסרטים בקניה (KFCB) אסרה על הפצת או הקרנה במדינה של סרט הלהט"ב-הקנייתי, Stories of Our Lives שנעשו על ידי קולקטיב אמנותי בניירובי, בטענה שהוא "מקדם הומוסקסואליות". Rafiki'', הוא סרט דרמה קנייתי משנת 2018 בבימויו של ואנורי קאהיו זכה להצלחה בינלאומית והיה לסרט הקנייתי הראשון שהוקרן בפסטיבל קאן בצרפת. עם זאת הוא נאסר על ידי "KFCB" בשל נושאו ההומוסקסואלי וכוונתו "לקדם לסביות בקניה בניגוד לחוק". המועצה הזהירה כי כל מי שימצא ברשותו של הסרט יפר את החוק במדינה. האיסור עורר זעם בינלאומי. במאי הסרט, וואנורי קהיו, תבע את ממשלת קניה, להתרת הקרנת הסרט. ב-21 בספטמבר 2018 ביטל בג"ץ את איסורו ואפשר את הקרנתו במדינה למשך שבעה ימים.

תוניסיה 
הומוסקסואליות היא פלילית בתוניסיה מ-1913 כחלק מתוניסיה הצרפתית ונענשת ב-3 שנות מאסר. במהלך ראיון טלוויזיה בפברואר 2012, הצהיר השר לזכויות אדם סמיר דילו כי הומוסקסואליות היא "סטייה", והומואים צריכים להיות "מטופלים מבחינה רפואית". הערותיו הובילו לביקורות שליליות שנידונו על ידי החברה התוניסאית

סקר דעת קהל שערך "Elka Consulting" בשנת 2016 הראה כי 64.5% מהתוניסאים סבורים כי "יש להעניש הומוסקסואלים".

בשנת 2012 נפרץ מגזין הלהט"ב התוניסאי, "Gayday", על ידי האקרים הומופוביים אשר השתלטו על חשבונות הדוא"ל, הטוויטר והפייסבוק של המגזין. התקפות אלה התרחשו בשיאו של קמפיין בינלאומי שהמגזין היווה חלק מפעילותו הנועדה להעלות את המודעות לטבחים המתרחשים בהומוסקסואלים בעיראק.

ארגון הלהט"ב התוניסאי "שמס" דיווח כי מאז המהפכה התוניסאית בשנת 2011, מספר גדל והולך של גברים הומואים נכלא בגין מערכות יחסים הומוסקסואליות הכוללים 127 מקרים בשנת 2018, לעומת 79 בשנת 2017 ו-56 בשנת 2016. בשנת 2019, בוצעו תוך מספר חודשים כ-22 מעצרים.

בספטמבר 2017 הסכים השר מהדי בן גרביה להפסיק בדיקות אנאליות בכפייה כהוכחה להומוסקסואליות באומרו כי הרשויות עדיין יכולות לבצע בדיקות לגברים החשודים בהומוסקסואליות אך "לא ניתן עוד להטיל בחינות אלה בכוח, פיזי או מוסרי, או ללא הסכמת האדם הנוגע בדבר". בן גרביה הודיע כי המדינה "מחויבת להגן על המיעוט המיני מכל סוג של סטיגמטיזציה, אפליה ואלימות", והוסיף כי "ראשית יש להכין את החברה האזרחית" לשינוי כזה במדינה מוסלמית. עם זאת, החל משנת 2019, דיווחים של זכויות אדם מקומיות ועמותות להט"ב מאשרות כי עדיין תביעות בתי משפט מחייבות בדיקות מסוג זה עבור קביעה אם החשוד הוא הומוסקסואל.

הערות שוליים