מרי ריטר המילטון

מרי ריטר המילטון (באנגלית: Mary Riter Hamilton; 1873 – 1954) הייתה אמנית קנדית. בשנת 1919 היא ציירה את שדות הקרב של צרפת ובלגיה ותיעדה את תוצאותיה של מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה ועבודה 
מרי ריטר נולדה בטיזווטר, אונטריו ב -11 בפברואר 1873. [3] זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה לקלירווטר, מניטובה. היא שמרה על קשריה עם מניטובה עוד בחייה המאוחרים.

בשנת 1889, כשהייתה בת 18, נישאה לצ'ארלס וו. המילטון, סוחר, ועברה לפורט ארתור, אונטריו כדי להיות איתו. הנישואים היו קצרים מאחר שבעלה נפטר כעבור ארבע שנים בשנת 1893. אז החלה לצייר על חרסינה וציורי מים בויניפג, מניטובה. היא נסעה זמן קצר ללמוד בטורונטו, אונטריו ובסופו של דבר עברה לאירופה ולמדה בגרמניה, איטליה, הולנד, ספרד וצרפת. היא למדה באקדמיה ויטי בפריז.

בשנת 1906 היא חזרה לויניפג בגלל מצבה הבריאותי של אמה. בשנת 1911 הייתה לה תערוכה בגלריה בטורונטו עם 150 ציורים. בשנת 1914 עברה לוויקטוריה, אונטריו.

בשובה מאירופה ארגנה המילטון מספר תערוכות מוצלחות של עבודותיה בטורונטו, אוטווה, מונטריאול, ויניפג וקלגרי. תחילת מלחמת העולם הראשונה מנעה ממנה לחזור לפריז. היא בילתה את שנות המלחמה בוויקטוריה שבקולומביה הבריטית בתמיכה בעצמה על ידי מכירת עבודות וציורי דיוקן.

במהלך מלחמת העולם הראשונה, פעלה מרי ריטר המילטון לחזור לאירופה כאמנית מלחמה כדי לתעד את התרומה הצבאית של קנדה.

רק בשנת 1919 החלו לאסוף תיעוד מהמלחמה. המילטון הוזמנה לייצר ציורים משדות הקרב בצרפת. במשך שלוש שנים היא גרה בבקתת פח, בהתחלה בתנאי הצבא הקנדי אך מאוחר יותר עם עובדים סינים שנשכרו כדי לנקות את החזית המערבית מפסולת המלחמה למרות כנופיות של פושעים ועריקים.

היא ציירה על חומרים שונים כמו דיקט, נייר, בד וקרטון. המקלטים המאולתרים, האוכל הגרוע ומזג האוויר העוין הותירו אותה סחוטה רגשית ופיזית, ולעולם לא הצליחה לצייר באותה עוצמה.

בין השנים 1919–1922 ציירה המילטון על כל החומרים שהגיעו לידיה, ותיעדה את ההרס שהותירה המלחמה, ואת השמחה בחזרה לחיים הרגילים. היא ציירה יותר מ -300 תמונות בתנאים הלא נוחים ולעיתים המסוכנים של החזית המערבית לשעבר.

מאוחר יותר יופק סרט תיעודי עטור פרסים בשם 'No Man's Land', המספר מחדש את סיפורה של מרי ריטר המילטון.

תערוכות של הציורים הקודמים שלה התקיימו בוונקובר ובויקטוריה בשנת 1920.

תערוכות נוספות נערכו בפאלה גרנייה בפריז וכן הציגה בלונדון בבית סארי.

בשנת 1926 היא תרמה 227 מעבודות שדה הקרב שלה לארכיון הציבורי הקנדי, והקדישה את העבודות לטובת "יוצאי המלחמה, משפחותיהם והדורות הבאים."

היא פרשה, עיוורת חלקית, לוונקובר שבקולומביה הבריטית בשנות השלושים של המאה העשרים, ולבסוף מתה שם ב־22 בינואר 1954.

גופתה הועברה לפורט ארתור שבאונטריו ונקברה לצד בעלה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ילידות 1873
אמניות מלחמה
ציירות קנדיות
ציירות המאה ה-19
ציירות המאה ה-20
ילידי 1873
נפטרות ב-1954