אל-יאמון

אל-יאמון (בערבית: اليامون) היא עיירה פלסטינית, הממוקמת כתשעה קילומטרים מערבית לג'נין בנפת ג'נין, בצפון יהודה ושומרון. שטחה של אל-יאמון מורכב מכ-20,000 דונם, מתוכם 1,300 דונם הם שטח בנוי.

לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית העיר מונה 16,383 תושבים (2007). האוכלוסייה מורכבת בעיקר ממספר משפחות כמו פריחאת, ח'מאיסה, סמודי, חושיה, אבו אל-היג'ה, סמאר, עבאהרה, זייד, ג'ראדאת, שרקיה ונוואהדה.

היסטוריה 
העיירה נחשבת לעיר עתיקה. בכפר נמצאו חרסים מהתקופות הרומית, הביזנטית, המוסלמית והעות'מאנית.

במהלך המאה ה-16 (תחת שלטון האימפריה העות'מאנית) התקיימו בכפר כ-28 משקי בית מוסלמים. התושבים שילמו שיעור מס קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים שכללו חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בנוסף להכנסות מזדמנות, בסך הכל 15,000 אקצ'ות.

בשנת 1799, הכפר הוזכר על ידי פייר ז'אקוטן במפות במהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל. בשנת 1838 אדוארד רובינסון ציין את הכפר במסעותיו, ובשנת 1870 מצא ויקטור גרן כי אל-יאמון מונה 500 תושבים. הכפר היה אז מחולק לשני רבעים, שכל אחד מהם נוהל על ידי שייח' משלו. בשנת 1882 אל-יאמון תואר במפת הקרן לחקר ארץ ישראל כ"כפר גדול עם עצי זיתים סביבו. ניצב על אדמה גבוהה, ובאר במזרחו."

במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל בשנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנה אל-יאמון 1,485 תושבים. כל התושבים היו המוסלמים למעט נוצרי אורתודוקסי אחד. האוכלוסייה גדלה במפקד 1931 ל-1,836; תושבים שהתגוררו ב-371 בתים. בסקר הכפרים של 1945 האוכלוסייה מנתה 2,520 תושבים על שטח של כ-20,361 דונם. 6,036 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 11,121 דונם לדגנים, ואילו 58 דונם שימשו לבנייה.

לאחר סיום מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק מ-1949, הכפר הוכפף לשלטון ירדני. בתקופה זו היגרו לכפר שבט אבו חיג'ה, שישב באזור עין הוד של היום. בשנת 1961 אוכלוסיית אל-יאמון מנתה 4,173 נפשות.

ב-29 באוקטובר 2008 נהרג מחמד עבאהרה, חקלאי בעיירה על ידי צה"ל. לעבאהרה היה רובה ציד שהביא את חיילי צבא להאמין שהוא יורה לעברם. עם זאת, בנו של עבאהרה טען כי אביו נהג לשמור על הכבשים שלו מפני גנבים פוטנציאליים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

נפת ג'נין
רכס אמיר: יישובים