נורי בילגה ג'יילן

נורי בילגה ג'יילן (בטורקית: Nuri Bilge Ceylan; נולד ב-26 בינואר 1959) הוא במאי קולנוע, צלם, תסריטאי ושחקן טורקי. בשנת 2014 הוא זכה בפרס דקל הזהב, הפרס היוקרתי ביותר המוענק בפסטיבל הקולנוע בקאן, עבור סרטו שנת חורף. מבקרים, חוקרים וחובבי קולנוע ברחבי העולם מחשיבים אותו לאחד הבמאים הגדולים במאה ה-21.

ביוגרפיה

ראשית חיים 
אהבתו של ג'יילן לצילום החלה בגיל 15. במהלך לימודיו באוניברסיטת בואזיצ'י שבאיסטנבול. הוא הצטרף לחוג הצילום של האוניברסיטה, וחידד את חיבתו לסרטי הסינמטק האיסטנבולי בשיעורי קולנוע באוניברסיטה, והצטרף להקרנת סרטים בחוג לקולנוע. הוא צילם תמונות פספורט כדי להתפרנס. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה בתואר ראשון בהנדסת חשמל, נסע ללונדון ולקטמנדו, כדי להחליט מה לעשות בחיים. הוא בחר לחזור לאנקרה, כדי להתגייס לצבא, אך בתום שנה וחצי של שירות צבאי הבין שהקולנוע יוכל לעצב את חייו. הוא עבר ללמוד קולנוע באוניברסיטה של מימר סינאן, ועבד כצלם מקצועי לפרנסתו. לאחר שנתיים החליט לעזוב את הלימודים ולהתחיל להתנסות. החל כשחקן בסרט קצר שביים חברו מהמט ארילמז.

קריירה

בשנת 1993 החל לצלם את סרטו הקצר הראשון שהיה לסרט הטורקי הראשון שהשתתף בתחרות בפסטיבל קאן.
אחר כך יצר את הטרילוגיה הפרובינציאלית: בשלושת הסרטים הללו הוא גם עסק באופן טוטאלי בכל היבט קולנועי בנוסף לכתיבה ולבימוי: צילום, עיצוב קול, הפקה, עריכה.

בשנת 2003 שני שחקני הסרט מרחק, השלישי בטרילוגיה, זכו בפרס המשחק בפסטיבל קאן והסרט העניק לו הכרה בינלאומית. הסרט זכה ב-47 פרסים בפסטיבלים שונים בהם 23 פרסים בינלאומיים, והיה לסרט המעוטר ביותר בהיסטוריה של הקולנוע הטורקי.

בשנת 2006 סרטו אקלימים זכה בפרס פיפרסקי בפסטיבל קאן.

בשנת 2008 סרטו שלושה קופים זכה בפרס הבימוי של פסטיבל קאן.

בשנת 2011 היו זמנים באנטוליה זכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן.

בשנת 2014 שנת חורף זכה בפרס דקל הזהב ובפרס פיפרסקי של פסטיבל קאן.

חיים אישיים 
הוא נשוי לקולנוענית, הצלמת והשחקנית אברו ג'יילן, ששיחקה יחד איתו באקלימים (2006). הוא ביים את בן דודו מהמט אמין טופרק בשלושה סרטים.

סגנון ונושאים חוזרים 
סרטיו של סילאן עוסקים בניכור של האינדיבידואל, באקזיסטנציאליזם, במונוטוניות של חיי אדם ובפרט חיי היומיום. הוא מרבה להשתמש בצילומים סטטיים (ללא תנועות מצלמה) ובטייקים ארוכים. הוא נוהג לצלם בדרך כלל בסביבות טבעיות, לערוך מניפולציות בסאונד, ולכלול שימוש בשקט מאיים. הוא ידוע בצילומי המנוכר של הפרוטגוניסטים מהגב, מה שלדעתו מתיר לקהל לפרש בעצמם את הרגשות של דמויות כשפניהן מוסתרות. סרטיו הראשונים נוצרו בתקציבים נמוכים, כאשר צוות השחקנים בדרך הורכב משחקנים חובבים, שרובם היו בני משפחתו ושכניו.

השפעות 
בשנת 2012 ג'יילן ציין את עשרת הסרטים האהובים עליו ביותר בסקר הסרטים הגדולים ביותר של Sight & Sound:

 מראה (אנדריי טרקובסקי)
 אנדריי רובלב (אנדריי טרקובסקי)
 סיפור טוקיו (יסוג'ירו אוזו)
 אביב מאוחר (יסוג'ירו אוזו)
 הנידון למוות ברח (רובר ברסון)
 מקרה בלתזר (רובר ברסון)
 בושה (אינגמר ברגמן)
 תמונות מחיי נישואין (אינגמר ברגמן)
 אוונטורה (מיכלאנג'לו אנטוניוני)
 ליקוי חמה (מיכלאנג'לו אנטוניוני)

פילמוגרפיה

קישורים חיצוניים 

 

ראיונות
  ראיון בעקבות הזכייה בדקל הזהב באתר יוטיוב

הערות שוליים 

טורקים ממוצא צ'רקסי
במאי קולנוע טורקים
טורקים שנולדו ב-1959