Madman Across the Water

Madman Across the Water (בתרגום חופשי: מטורף מעבר למים) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר והיוצר אלטון ג'ון, שראה אור ב־5 בנובמבר 1971, על ידי "DJM רקורדס"  ו־"Uni רקורדס" . היה זה האלבום השלישי שהוציא ג'ון ב־1971, ואלבום האולפן הראשון שלו בשנה זו. הוא יצא לאור כשכבר התבסס מעמדו של ג'ון כאמן מוזיקה פופולרית בולט, וכלל את הסינגלים "Tiny Dancer" ו־"Levon".

"Madman Across the Water" הוא האלבום הראשון שנכתב כולו ויצא לאור לאחר סיבוב ההופעות הראשון והמצליח של ג'ון בארצות הברית. הוא הושפע מארצות הברית בנושאי כתיבתו ובביצועו, והצליח בה יותר מבכל מדינה אחרת: הוא הגיע שם למעמד אלבום זהב בפברואר 1972, לפלטינה במרץ 1993 ולפלטינה כפולה באוגוסט 1998.

ביוני 2022 יצאה לאור מהדורת דלוקס לציון 50 שנים לצאת האלבום. שירי האלבום המקורי שנכללו במהדורה הם בגרסת הרימסטר שערך להם טכנאי המאסטרינג עטור הפרסים  ב־2016. מהדורת דלוקס כללה 18 רצועות שיצאו לאור לראשונה, בהן גרסאות דמו פסנתר לשירים. היא הוצעה במגוון פורמטים: מארז סופר דלוקס של שלושה תקליטורי שמע ותקליטור בלו-ריי, שכלל מיקס 5.1 של שירי האלבום, כמו גם ביצועים בהופעות חיות בתוכניות טלוויזיה של ה־BBC, מארז שני תקליטורים, מארז ארבעה תקליטי ויניל ומהדורות צבע של תקליט הוויניל המקורי. למהדורת סופר דלוקס צורף גם ספר שכלל הסברים על יצירת האלבום, עם הערות מאת ג'ון וטופין.

רקע 
כמו באלבומיו הקודמים, גם באלבום זה ג'ון הלחין וביצע את תשעת השירים שכתב ברני טופין.

בהכנת האלבום היו קשיים. ג'ון היה מותש מעודף הופעות ועבודה. בנוסף לכך, בהקלטת אלבומו השני, "Elton John", הייתה לג'ון כמות גדולה של שירים, דבר שגרם להכנת האלבום שבא אחריו, "Tumbleweed Connection", להיות קלה, משום ש"היה לנו מצבור". לעומת זאת, ביצירת "Madman Across the Water" לא היה קיים "מצבור" שירים, אלא ג'ון וטופין החלו ליצור אותו מן ההתחלה, דבר שתרם רבות לקשיים והלחץ שביצירתו (היו מבקרי מוזיקה שטענו שגם מבחינת התוצאה הסופית האלבום קשה יחסית לאלבומיו האחרים של ג'ון). בנוסף, ג'ון התלונן שפול בקמסטר, שביצע את עיבודי כלי המיתר, הופיע לא מוכן להקלטת רצועת הנושא והפגין חוסר ריכוז באופן כללי, דבר שהלחיץ את ג'ון. אומנם המפיק דאג'ן ומבקרי מוזיקה דווקא הרעיפו שבחים על ביצועיו של בקמסטר באלבום. לימים גם ג'ון הביע התפעלות מעיבודיו של בקמסטר.

"Madman Across the Water" היה אלבום האולפן הראשון שנכתב ויצא לאור לאחר סיבוב ההופעות הראשון של ג'ון בארצות הברית. לעובדה זו היו מספר השלכות על אופי האלבום: ראשית, מרבית השירים עסקו במדינה זו, ובאופן מורגש במיוחד ב־"Holiday Inn", "Indian Sunset" ו־"Rotten Peaches". שנית, ג'ון שר בכמה מהשירים במבטא אמריקאי – לעיתים מודגש יתר על המידה. שלישית, בכמה משירי האלבום מתבטאת הנטייה שבאותם ימים לרוק מתקדם, שהגיעה ככל הנראה בהשפעת הופעות משותפות של ג'ון עם להקות בעלות צליל דומה בסיבוב ההופעות האמריקאי.

ההפקה הפרטנית והחמה של האלבום תאמה את הדרישה המתפתחת בקרב רוכשי התקליטים שבאותם ימים לצליל סטריאו באיכות מעולה. האלבום אף הגיע מותאם לרדיו FM.

בדומה לאלבומי האולפן הקודמים, חברי להקת ההופעות של ג'ון מאז 1970, הבסיסט די מארי  והמתופף נייג'ל אולסון , הורשו להשתתף רק בהקלטת רצועה אחת ("All the Nasties"), משום שחברת התקליטים והמפיק גאס דאג'ן לא השתכנעו שהם עדיפים על מוזיקאי אולפן. משום כך מוזיקאי אולפן ניגנו בשאר הרצועות. רק לקראת אלבום האולפן הבא, "Honky Château", הצליח ג'ון, ממעמדו כמוזיקאי מפורסם ומצליח, לצרף את אולסון ומארי כנגנים קבועים גם בהקלטות האולפן. הגיטריסט דייווי ג'ונסטון , שעבד עם דאג'ן בלהקת מגנה כרטה , ניגן גיטרה אקוסטית, מנדולינה וסיטאר במספר רצועות. לאחר ההקלטות הוא קיבל הזמנה להצטרף כחבר להקה קבוע, וכשיצא האלבום הבא הוא כבר היה חבר להקה. הופעה ראשונה באלבום זה הייתה לנגן כלי ההקשה ריי קופר. קופר הצטרף ללהקתו של ג'ון כחבר קבוע בשנת 1974. מעט לפני הצטרפותו ללהקת "יס" כקלידן, השתתף ריק וייקמן באלבום וניגן באורגן האמונד בשלושה שירים.

הייתה זו הופעתם האחרונה של הגיטריסט קיילב קוואיי  והמתופף רוג'ר פופ באלבום של ג'ון עד "Rock of the Westies" (1975), אז החליפו את אולסון ומארי, שפוטרו פחות מחודש לאחר יציאתו לאור של האלבום שקדם לו, "Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy".

גרסה מוקדמת של שיר הנושא, "Madman Across the Water", בהשתתפות שני גיטריסטים, מיק רונסון ומייקל צ'פמן (שניהם בגיטרה חשמלית), הוקלטה במהלך הקלטות "Tumbleweed Connection" ויועדה במקור להכלל בו, אך בסופו של דבר לא נכללה בו – שני הגיטריסטים, בתוספת אפקטים של הד ומיסוך, גרמו לג'ון והפסנתר שלו להישמע פחות דומיננטיים מהרצוי לג'ון. השיר יצא לאור כשיר הנושא של האלבום "Madman Across the Water", בהקלטה מחודשת עם כריס ספדינג בגיטרה מובילה. גרסת רונסון כלולה כרצועת בונוס במספר הוצאות מחודשות של "Tumbleweed Connection", וכן באלבום "Rare Masters" (1992). שיר הנושא בוצע על ידי ג'ון בהופעות לאורך הקריירה. ברני טופין הכחיש באופן מוחלט כל קשר של השיר לריצ'רד ניקסון, קשר שהופץ בטעות על ידי מעריצים.

המפיק דאג'ן סיפר שבארי מורגן, המתופף ב־"Levon", טעה כאשר דילג על שורה ותופף במקום הלא נכון. הוא הרגיש בטעות, אך המשיך לתופף. בסוף השיר הוא בא לחדר הבקרה להתנצל ולומר שצריך לעשות טייק נוסף, אולם דאג'ן וחברי הפקה נוספים חשבו שהתוצאה "מבריקה", ולכן גרסה זו נכללה באלבום.

היה זה האלבום האחרון שהוקלט ב"אולפני טרידנט" בלונדון, אם כי אלבומים אחריו עברו רמיקס או אובר־דאבינג באולפן זה. כשיצאה לאור "The Classic Years", סדרת המהדורות המחודשות של אלבומי ג'ון המוקדמים, "Madman Across the Water" היה האלבום היחיד שלא כלל רצועות בונוס. שיר אחד שידוע שנכתב בתקופה בה הוקלט האלבום המקורי הוא "Rock Me When He's Gone", שנכתב עבור עמיתו הוותיק מימי להקת "בלוזולוג'י"  ג'ון באלדרי , ויצא לאור באלבומו של באלדרי "It Ain't Easy" . בביצוע אלטון ג'ון, השיר יצא לאור באלבום האוסף "Rare Masters" וכן נכלל במהדורת דלוקס של "Madman Across the Water" שיצאה לאור ביוני 2022.

הצלחה מסחרית 
"Madman Across the Water" הוא מהאלבומים הפחות מצליחים של ג'ון בבריטניה: הוא הגיע רק למקום ה־41 במצעד האלבומים הבריטי. תרמה לכך העובדה שלא יצאו סינגלים בבריטניה כלל. לעומת זאת, בארצות הברית הוא הצליח יותר באופן משמעותי: הוא הגיע למקום השמיני במצעד Billboard Top Pop Albums (כפי שנקרא אז "בילבורד 200"). בפברואר 1972 הגיע האלבום למעמד אלבום זהב בארצות הברית. ב־1993 הוא הגיע שם למעמד אלבום פלטינה, וב־1998 הגיע למעמד פלטינה כפולה.

כותב הערות האלבום ג'ון טובלר סבר שייתכן שחוסר הצלחתו המסחרית של האלבום בזמן יציאתו לאור נגרמה בשל הצפת יתר של השוק באלטון ג'ון: היה זה האלבום החמישי של ג'ון שיצא ב־18 חודשים (בין אפריל 1970 לאוקטובר 1971). נוסף על כך, בבריטניה סבל ג'ון מיחס עוין של העיתונות, שתפסה את העובדה שג'ון היה במרבית זמנו בארצות הברית כחנופה לאמריקאים. ג'ון אף התלונן על היחס הזה בתוכנית הטלוויזיה של BBC שהושקה לא מכבר The Old Grey Whistle Test : . בעיתונות שם, נתפס האלבום כמסמן ירידה של ג'ון מהתנופה שצבר באלבומיו הקודמים (זאת כאמור הפוך מהיחס בארצות הברית, שם מכר האלבום היטב).

ביקורת 

אלק דאברו, מבקר "רולינג סטון", ייחס חשיבות מרובה למילות השירים, ובעיקר משום כך הייתה לו ביקורת מעורבת על האלבום – הוא תפס רבות מהמילים כבלתי מובנות. כדוגמה בולטת לכך הוא נתן את "Levon", שם הרגיש שטופין רק "שיחק במילים". הוא שיבח את "Tiny Dancer" ואת "Razor Face". על "Indian Sunset" כתב: . על "Rotten Peaches" כתב: . על "Goodbye" כתב: . לסיכום כתב דאברו ש־, אך מצד שני ג'ון שר באלבום .

בנוגע לשיר "Levon", כאמור דאברו טען בביקורתו (שנכתבה ב־1972), שטופין "רק משחק במילים". ב־2013, הודה טופין שאמנם כך נהג לגבי שיר זה: , אמר בריאיון ל"רולינג סטון", .

סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר Allmusic, כתב בביקורת רטרוספקטיבית:

רשימת השירים 

 צד א' וצד ב' צורפו כרצועות 1–9 במהדורות התקליטור.
 מהדורת ה־SACD יצאה לאור לראשונה ב־2004. היא כללה גרסה ארוכה יותר של "Razor Face" ובה קטע הסיום המורחב מאריך את השיר ל־6:42 – גרסה זו ניתנת להאזנה רק במיקס סראונד 5.1. מהדורת ה־SACD זכתה לביקורות נלהבות ממאזינים. מיקס זה של האלבום נכלל גם בתקליטור בלו-ריי (התקליטור הרביעי) שצורף למהדורת סופר דלוקס של האלבום שיצאה לאור ב־2022.
 בשיר "Indian Sunset" מוזכר השם "ג'רונימו".

מהדורת דלוקס לכבוד 50 שנים לאלבום (2022)

תקליטור בלו-ריי 
אודיו
 מיקס 5.1 מאת גרג פני של כל שירי האלבום "Madman Across The Water". המיקס יצא לאור לראשונה במהדורת ה־SACD מ־2004.
אודיו־חזותי
 הופעה בתוכנית "Sounds For Saturday" (הוקלטה ב־11 בנובמבר 1971, שודרה ב־29 באפריל 1972).
 הופעה בתוכנית "Old Grey Whistle Test"  (שודרה ב־7 בדצמבר 1971).

הערות 
 כל המהדורות כוללות את שירי האלבום המקורי בגרסת הרימסטר שערך להם טכנאי המאסטרינג עטור הפרסים  ב־2016.
 מהדורת שני תקליטורים כוללת את שני התקליטורים הראשונים לעיל. לגרסה זאת לא מצורף ספר, אלא הערות אלבום מורחבות ומעודכנות.
 מהדורת ארבעה תקליטי ויניל מקבילה למהדורת שלושה תקליטורים, למעט תקליטור הבלו-ריי (סדר השירים מעט שונה, כמתחייב מהפורמט השונה).

משתתפים 
מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות הקומפקט דיסק והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
 אלטון ג'ון – זמרה, פסנתר (1, 3–6, 8–10)
 בריאן די  – הרמוניום (2)
 ריק וייקמן – אורגן האמונד (3, 4, 7)
 דיאנה לואיס — סינתיסייזר ARP  (4, 7)
 ג'ק אמבלו – אקורדיון (3)
 קיילב קוואיי  – גיטרה אקוסטית (6), גיטרה חשמלית (1, 2, 3)
 בי.ג'יי קול  – גיטרת פלדה הוואית (1)
 דייווי ג'ונסטון  – גיטרה אקוסטית (1, 4, 7), מנדולינה (6), סיטאר (6)
 כריס ספדינג  – גיטרה חשמלית (4), גיטרת סלייד (7)
 דייוויד גלובר – גיטרה בס (1, 3, 6)
 בריאן אוג'רס – גיטרה בס (2)
 הרבי פלאוורס  – גיטרה בס (4, 5, 7)
 כריס לורנס  – בס כפול (5)
 די מארי  – קולות רקע (1, 6, 7), גיטרה בס (8)
 נייג'ל אולסון  – קולות רקע (1, 6, 7), תופים (8)
 רוג'ר פופ – תופים (1, 3, 6)
 בארי מורגן  — תופים (2)
 טרי קוקס  — תופים (4, 5, 7)
 ריי קופר – כלי הקשה (4), טמבורין (7, 8)
 פול בקמסטר – ניצוח, תזמור (1, 2, 4—6, 8, 9)
 טוני בורואס  – קולות רקע (1, 6, 7)
 רוג'ר קוק  — קולות רקע (1, 6, 7)
 לזלי דאנקן  – קולות רקע (1, 6, 7)
 ברי סט. ג'ון  — קולות רקע (1, 6, 7)
 טרי סטיל – קולות רקע (1, 6, 7)
 ליזה סטרייק – קולות רקע (1, 6, 7)
 סו וסאני  – קולות רקע (1, 6, 7)
 זמרי סולו כנסייתיים  בתוך מקהלת כנסייה (Cantores em Ecclesia Choir) – קולות רקע (5, 8)
 רוברט קירבי  – מנצח מקהלה (5, 8)

הפקה 
 גאס דאג'ן  – מפיק, הערות אלבום (בהוצאה המחודשת – בנוסף להערות המקוריות מאת ג'ון טובלר)
 רובין ג'פרי קייבל – טכנאי קול
 טוני קוזינס – רימסטרינג ב־"Metropolis Mastering", לונדון
 קריספין מארי – עוזר רימסטרינג
 גאס סקינאס – עריכה
 ריקי גרהאם – העתקות דיגיטליות
 גרג פני – מיקס סראונד
 דייוויד לרקהאם – ארט דיירקטור, עיצוב, איורים, צילום, עיצוב עטיפה
 גיל (Gill)– גרפיקה
 יניס (Yanis) – גרפיקה
 בוב גרוין  – צילום
 ג'ון טובלר  – הערות אלבום
 דייוויד כץ – קבלן תזמורת (1, 2, 4–6, 8, 9)

מיקומי שיא במצעדים

מצעדים שבועיים

מצעדים שבועיים – מהדורת 2022

מצעדי סוף שנה

נתוני מכירות

קישורים חיצוניים

ביאורים

הערות שוליים 

אלבומי 1971
אלבומי אלטון ג'ון
אלבומים באנגלית
אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בארצות הברית