בריאות הנפש של ישו

סוגיית בריאות הנפש של ישו עוררה פולמוס נרחב בקרב פסיכיאטרים, פסיכולוגים, פילוסופים, היסטוריונים וסופרים במחצית השנייה של המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה העשרים, תקופה בה גבר העניין בפסיכיאטריה כתחום רפואי מדעי.

סוגיה זאת נדונה במקביל לחיפוש המחקרי אחר ישו ההיסטורי ועריכת מחקרים על חייו של ישו שהתבססו על ניתוח ביקורתי של הטקסטים של הבשורות.

המצדדים בדעה שבריאות הנפש של ישו הייתה מעורערת 
המצדדים בדעה שישו סבל מבעיות נפשיות ביססו את טענותיהם על המידע שנמסר בצורה מפורשת:

בבשורה על-פי מרקוס פרק ג' פסוקים כ"א – כ"ב:

ובבשורה על פי יוחנן פרק י, פסוקים י"ט – כ':

ועל מסקנות ניתוחי התנהגותו הכללית של ישו, כפי שמשתקפת בספרי הברית החדשה. חוקרים אלה טענו שישו היה אדם פנאטי ואלים באופן חריג, סבל משיגעון גדלות, הזיות, פראנויה, הפרעת זהות דיסוציאטיבית, הפרעת אישיות סכיזוטיפלית, סכיזופרניה ונטיות אובדניות.

המתנגדים לדעה שבריאות הנפש של ישו הייתה מעורערת 
החוקרים אשר יצאו להגנתו של ישו טענו כי ניתוח כתבי הקודש הנוצריים שהוביל למסקנה כי ישו סבל מבעיות נפשיות נעשה על בסיס הניסיון הרפואי שנצבר בקליניקות של אותם החוקרים, תוך יישום עקרונות הפסיכולוגיה של פרויד על מקורות עתיקים. לדעתם יש לבחון את התנהגותו של ישו בהקשר למקומו ולתקופתו, במסגרת מחקר היסטורי.

ראו גם 
 סינדרום ירושלים
 פסיכולוגיה של הדת
 שיגעון גדלות
 תסביך אלוהים

לקריאה נוספת

הערות שוליים 

ישו
בריאות הנפש