יחסי אורוגוואי–ברזיל

יחסי אורוגוואי–ברזיל מקיפים יחסים מורכבים רבים לאורך שלוש מאות שנים, החל משנת 1680 עם הקמת קולוניה דל סקרמנטו, עד היום, בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לרפובליקה המזרחית של אורוגוואי. ברזיל ואורוגוואי הן מדינות שכנות באמריקה הדרומית, וחולקות קשרים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים הדוקים. הייחודיות של היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות מקורם בקשר היסטורי חזק - בסימן אירועים חשובים, כמו הקמת הקולוניה דל סקרמנטו בשנת 1680, פלישת ברזיל למזרח הבנדה בשנת 1815 והקמתה של לאחר מכן Província Cisplatina, ועצמאות אורוגוואי מברזיל בשנת 1828. היחסים הדו-צדדיים הוגדרו עוד יותר על ידי מלחמת האזרחים באורוגוואי (1839–1851) ומלחמת פרגוואי (1864–1870).

היחסים בסוף המאה ה-19 עד סוף המאה ה-20 הועמדו בצל הפוליטיקה הפנימית והביאו לתקופת התרחקות בין שתי המדינות. חתימת חוזה אסונסיון בשנת 1991 יזמה תקופה של קשרים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים הדוקים יותר. כיום מגדירה ממשלת ברזיל את אורוגוואי כבת ברית אסטרטגית ומציבה את היחסים הדו-צדדיים בראש סדר העדיפויות של מדיניות החוץ. זה נתקל בהדדיות על ידי מונטווידאו. אורוגוואי תמכה בהצעה הברזילאית למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.

היסטוריה

קולוניזציה 
הספרדים הגיעו לשטחה של אורוגוואי של ימינו בשנת 1516, אך ההתנגדות העזה של הילידים לכיבוש, בשילוב עם היעדר זהב וכסף, גרמה להתיישבות מוגבלת באזור במאות ה-16 וה-17. אורוגוואי הפכה לאזור מחלוקת בין האימפריה הספרדית לאימפריה הפורטוגזית. בשנת 1603 החלו הספרדים להכניס בקר, שהפך למקור העושר באזור. ההתיישבות הקבועה הראשונה בשטחה של אורוגוואי של ימינו הוקמה על ידי הספרדים בשנת 1624 בסוריאנו על ריו נגרו. בשנים 1669–1671 הקימו הפורטוגלים מצודה על גדות הריו דה לה פלטה. המושבה, שנוסדה בשנת 1680 על ידי פורטוגל בשם קולוניה דל סקרמנטו, נערכה במחלוקת אחר כך על ידי הספרדים שהתיישבו על הגדה הנגדית של הנהר בבואנוס איירס. המושבה נכבשה על ידי חוסה דה גארו בשנת 1680, אך חזרה לפורטוגל בשנה הבאה. היא נכבשה שוב על ידי הספרדים במרץ 1705 לאחר מצור של חמישה חודשים, אך לבסוף הוחזרה לפורטוגל בחוזה אוטרכט. ספרד ניסתה להחזיר את המושבה במהלך מלחמת ספרד – פורטוגל בשנת 1735. היא המשיכה להחליף ידיים מכתר לכתר עקב אמנות כגון אמנת מדריד בשנת 1750 וחוזה סן אילדפונסו בשנת 1777, עד שנשארה לבסוף אצל הספרדים.

סיפוח ועצמאות 

בשנת 1811, חוסה חרוואסיו ארטיגס, שהפך לגיבור הלאומי של אורוגוואי, פתח במרד מוצלח נגד ספרד והביס את הכוחות הספרדים ב-18 במאי בקרב לאס פיידרס. לאחר מכן הוא שחרר את מונטווידאו מהשליטה הריכוזית בבואנוס איירס, ובשנת 1815 הכריז על הליגה הפדרלית. באוגוסט 1816 פלשו כוחות מברזיל לבנדה אוריינטל (אורוגוואי של ימינו) בכוונה להשמיד את הליגה הפדרלית. הכוחות הברזילאים, בזכות עליונותם המספרית והחומרית, כבשו את מונטווידאו ב-20 בינואר 1817, ולאחר שנאבקו שלוש שנים באזור הכפרי, הביסו את ארטיגאס בקרב טאקוארמבו.

בשנת 1821, הבנדה אוריינטל, סופחה על ידי ברזיל בשם פרובינציה ציספלאטינה. בתגובה הכריזו שלושים ושלושה האוריינטלים בראשות חואן אנטוניו לבאלייה על עצמאותם מברזיל ב-25 באוגוסט 1825, בתמיכת הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה (ארגנטינה של ימינו). כתוצאה מכך פרצה מלחמת ארגנטינה–ברזיל בת 500 הימים. אף אחד מהצדדים לא יצא וידו על העליונה, וב-1828 נחתם הסכם מונטווידאו, שטופח על ידי האימפריה הבריטית, ויצר את אורוגוואי כמדינה עצמאית.

מלחמת האזרחים באורוגוואי 
עצמאותה מברזיל הביאה לפיצול בין שני צדדים, המפלגה השמרנית בלאנקוס והמפלגה הליברלית הקולוראדוס. את הקולוראדוס הוביל פרוקטואוסו ריברה שייצג את האינטרסים העסקיים של מונטווידאו; בראש הבלאנקוס עמד מנואל אוריבה, ששמר על האינטרסים החקלאיים של אזורי הכפר וקידם פרוטקציוניזם.

בשנת 1838 הטילה ממלכת צרפת מצור ימי מעל נמל בואנוס איירס, בתמיכת הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית, שהכריזה על מלחמת הקונפדרציה על הקונפדרציה הארגנטינאית. בשל אי יכולתה לפרוס כוחות יבשתיים, צרפת חיפשה כוחות בעלות ברית להילחם בחואן מנואל דה רוסאס - מושל הקונפדרציה הארגנטינאית מטעמם. לצורך כך הם סייעו לפרוקטואוסו ריברה להפיל את נשיא אורוגוואי מנואל אוריבה, שנשאר ביחסים טובים עם רוסאס. אוריבה הוגלה לבואנוס איירס וריברה תפס את השלטון באוקטובר 1838. רוסאס לא הכיר בריברה כנשיא לגיטימי, וביקש להחזיר את אוריבה לשלטון. ריברה וחואן לבאל הכינו כוחות צבא לתקוף את בואנוס איירס. גם הכוחות הבריטיים וגם הצרפתים התערבו ביוזמת מלחמת האזרחים באורוגוואי.

מנואל אוריבה הובס בסופו של דבר בשנת 1851 והותיר את הקולוראדוס בשליטה מלאה במדינה. ברזיל התערבה באורוגוואי במאי 1851 ותמכה בקולוראדוס בכוחות פיננסיים וימיים. בפברואר 1852 התפטר רוסאס, וכוחות פרו-קולוראדוס ביטלו את המצור על מונטווידאו. אורוגוואי גמלה על תמיכתה הכספית והצבאית של ברזיל באמצעות חתימה על חמש אמנות בשנת 1851 שקבעו ברית נצחית בין שתי המדינות. מונטווידאו אישרה את זכותה של ברזיל להתערב בענייניה הפנימיים של אורוגוואי. האמנות אפשרו גם ניווט משותף בנהר אורוגוואי ויובליו, יצוא בקר פטור ממס ויצוא בשר מלוח. האמנות הכירו גם בחוב של אורוגוואי לברזיל בגין עזרתה כנגד הבלאנקוס, ובהתחייבותה של ברזיל להענקת הלוואה נוספת. בנוסף, אורוגוואי ויתרה על תביעותיה הטריטוריאליות מצפון לנהר קואראי, ובכך צמצמה את שטחה לכ-176,000 קמ"ר, והכירה בזכות הניווט הבלעדית של ברזיל בלגונת מירים ובנהר יגוארו, הגבול הטבעי בין המדינות.

מלחמת פרגוואי 
בשנת 1855 פרץ סכסוך חדש בין הצדדים. זה הגיע לשיאו במהלך מלחמת פרגוואי.  בשנת 1863, גנרל הקולוראדוס וננסיו פלורס ארגן התקוממות מזוינת נגד נשיא הבלאנקוס, ברנרדו פרודנסיו ברו. פלורס זכה בגיבוי מברזיל, וכן מארגנטינה, שסיפקה לו כוחות וכלי נשק, בעוד ברו כרת ברית עם המנהיג הפרגוואי פרנסיסקו סולנו לופס. כשממשלתו של ברו הופלה בשנת 1864 בסיוע ברזילאי, לופס השתמש בה בתור עילה להכריז מלחמה על אורוגוואי. התוצאה הייתה מלחמת פרגוואי, סכסוך בן חמש שנים בו נלחמו צבאות אורוגוואי, ברזיל וארגנטינה בפרגוואי, ושפלורס ניצח לבסוף, אך רק במחיר אובדן של 95% מכוחותיו שלו. פלורס לא נהנה מזכייתו זמן רב. בשנת 1868 הוא נרצח באותו יום עם יריבו ברו.

שני הצדדים היו עייפים מהתוהו ובוהו. בשנת 1870 הם הגיעו להסכמה להגדרת תחומי השפעה: הקולוראדוס ישלטו במונטווידאו ובאזור החוף, הבלאנקוס ישלטו בעורף עם אחוזותיה החקלאיות. בנוסף שולמו לבלאנקוס חצי מיליון דולר כדי לפצותם על אובדן חלקם במונטווידאו. אך הקאודיו המנטליות היה קשה למחוק מאורוגוואי מסוכסכים הפוליטי המשיך שהגיעה לשיאה במהפכה של רמחים (Lanzas las de Revolución) (1870-1872), ומאוחר יותר עם ההתקוממות של Aparicio Saravia, שנפצע אנושות על קרב מסולר (1904).

השנים האחרונות 
ב-30 ביולי 2010, נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה ונשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה חתמו על הסכמי שיתוף פעולה בהגנה, מדע, טכנולוגיה, אנרגיה, תחבורת נהר ודיג בתקווה להאיץ אינטגרציה פוליטית וכלכלית בין שני אלה מדינות שכנות. 

בפברואר 2021 ערך הנשיא החדש של אורוגוואי, לואיס לאקאז'ה פו, את נסיעתו הראשונה כנשיא כדי להיפגש עם נשיא ברזיל, ז'איר בולסונארו.

אזור חוצה גבולות 
גבול ברזיל-אורוגוואי משתרע על . הסמיכות הגאוגרפית הקרובה של כמה ערים ברזילאיות ואורוגוואיות או מרכזים עירוניים הובילה אותם לכינוי "ערים תאומות". ערים אלו חולקות בדרך כלל קשרים דמוגרפיים, כלכליים ופוליטיים הדוקים. להלן ערים תאומות:

סכסוכי גבול 
בין אורוגוואי לברזיל קיים סכסוך גבול ממושך שעסק בשטח בסביבת מסולר, אם כי זה לא פגע ביחסים דיפלומטיים וכלכליים הדוקים בין שתי המדינות. האזור השנוי במחלוקת נקרא Rincón de Artigas, והמחלוקת נובעת מכך שהאמנה שתחמה את גבול ברזיל-אורוגוואי בשנת 1861 קבעה שהגבול באזור זה יהיה להיות נחל בשם Arroyo de la Invernada (בפורטוגזית: Arroio da Invernada), אך שתי המדינות אינן מסכימות באיזה זרם בפועל הוא הקובע.

שטח שנוי במחלוקת נוסף הוא האי הברזילאי במפגש בין נהר קואראי ונהר אורוגוואי.

סחר והשקעה

נציגויות דיפלומטיות 

 ברזיל מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו וקונסוליות בארטיגאס, שואי, ריו ברנקו וריברה.
 אורוגוואי מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה וקונסוליות כלליות בבלו הוריזונטה, פלוריאנופוליס, פורטו אלגרה, ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים