זכויות להט"ב בבליז

לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בבליז מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. בעוד פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים הפכה לחוקית בבליז בשנת 2016, לאחר שבית המשפט העליון הכריז על חוק "משעי הסדום" של בליז אשר הטיל על פעילות הומוסקסואלית בהסכמה עונש של 10 שנות מאסר כבלתי חוקתי, משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים. מאז 2016, החלה חוקתה של בליז להחיל איסור אפליה מוחלט על רקע נטייה מינית.

בליז ערכה את שבוע הגאווה הראשון שלה באוגוסט 2017 בו פעילויות להעלאת מודעות וקבלה של חברי קהילת הלהט"ב התקיימו ברחבי המדינה.

מעמד בחוק 
על פי סעיף 53 לחוק הפלילי של בליז, "כל אדם המקיים יחסים גשמיים בניגוד לסדר הטבע עם כל אדם... דינו - מאסר 10 שנים". נטען בכתב הערעור על סעיף 53. בחוק הפלילי נכתב כי הומוסקסואליות כשלעצמה אינה בלתי חוקית, אך כל מעשה מיני שאינו "קונגרס מיני של פאלוס (איבר המין הזכרי) המוחדר לנרתיק" אינו חוקי, לרבות מין אוראלי, מין אנאלי בין הטרוסקסואלים או הומוסקסואלים וכו'. סעיף 53 בוטל ב-10 באוגוסט 2016 בעודו צוין כהפרה של חוקת בליז.

בעוד שאיסור על "מעשי סדום" באיי בהאמה הוסרו על ידי הפרלמנט בשנת 1991 והאיסורים בשטחים הבריטיים מעבר לים בוטלו בשנת 2000 על ידי צו במועצה הבריטית, האיסור על "מעשי סדום" בבליז היה הראשון במושבה בריטית לשעבר באיים הקריביים שבוטל באופן שיפוטי. הביטול היה האיסור האחרון על "מעשי סדום" במרכז אמריקה שבוטל.

קיילב אורוזקו נגד התובע הכללי של בליז 
בספטמבר 2010, תנועת הסנגוריה המאוחדת של בליז (UNIBAM) ומנכ"לה, קיילב אורוזקו, הגישו יחד תביעה לבית המשפט העליון של בליז להסיר את החוקתיות של "חוק הסדום" בתמיכת ועדת המשפטנים הבינלאומית, איגוד עורכי הדין של חבר העמים, והקרן לכבוד האדם. בדצמבר 2011, נשיא ארצות הברית ברק אובמה מתח ביקורת שלילית על מדינות הרודפות הומוסקסואליות. בתגובה, ראש ממשלת בליז, דין בארו, חזר והדגיש כי בליז לא תשנה את חוקיה האנטי-הומוסקסואלים. בארו טען שהנושא הוא "נושא שעל בליז להתמודד איתו ואם ארצות הברית רוצה להעניש מדינות על ידי הסרת סיוע חוץ להמשך נוהג שכזה, אז הם יצטרכו לנתק את הסיוע שלהם".

היועץ המשפטי של צדדים בעלי עניין בכנסייה (CIP) (המורכבת מהכנסייה הרומית-קתולית, הארגון התאגידי של כנסיית בליז של אנגליה והאגודה האוונגליסטית של הכנסיות) טען בינואר 2012 כי ל-"UNIBAM" אין מעמד להגיש את התיק מכיוון שכארגון, אין לו זכויות מובטחות חוקתית. בהסתמך על סעיף 20 של חוקת בליז, בית המשפט צידד ב-"CIP" ב-27 באפריל 2012 ומחק את "UNIBAM" כתובע. בדצמבר 2012, השופט ארנה העניק ל-"UNBAM" מעמד של "בעל עניין", שהיה אותו מעמד שניתן ל-"CIP".

התיק נדון בבית המשפט העליון במאי 2013, על רקע אלימות ואיומי מוות שקיבלו פעילים להט"ב. ב-10 באוגוסט 2016, קבע השופט העליון קנת' בנג'מין שסעיף 53 לחוק הפלילי של בליז סותר את ההגנות החוקתיות של "שוויון, כבוד ופרטיות אישית". אורוזקו זוכה על כל הנקודות בהחלטה, בה חזר בנימין כי בית המשפט נדרש לפסיקה משפטית ולא בשיפוט מוסרי. בנג'מין הורה לתקן את החוק הפלילי עם הוספת המשפט "סעיף זה לא יחול על מעשים מיניים בהסכמה בין מבוגרים". הוא המשיך וקבע כי חוקת בליז חייבת להיות עקבית עם פרשנויות בינלאומיות והבהיר כי "מין" כאמור בסעיף 16(3) לחוקה, כולל נטייה מינית.

ב-17 באוגוסט 2016, הממשלה הודיעה כי לא תערער על פסק הדין לבית הדין הקריבי לצדק, אלא שבעלי עניין אחרים יכולים לערער. לאחר שנפגשה עם מנהיגים דתיים ב-9 בספטמבר, הפכה הממשלה את דעתה והודיעה כי תערער חלקית על פסק הדין, תוך ערעור ספציפי על ההכרזה שהחוקה אוסרת אפליה על רקע נטייה מינית. בעלי אינטרסים דתיים הגישו ערעור על פסק הדין ב-16 בספטמבר. ב-4 באוקטובר 2016, הערעור של האגודה האוונגליסטית הלאומית של בליז על התיק נדחה על ידי השופט העליון, משום שהארגון לא היה בעל עניין מקורי בתיק. במרץ 2018, הכנסייה הקתולית בבליז חזרה בה באופן רשמי מהערעור, והותירה את ממשלת בליז כמערערת היחידה להחלטה על סעיף 53. עם נסיגת הכנסייה הקתולית, ניתנה הכרה בכך שיחסים מיניים בין מבוגרים שהסכימו עברו לגליזציה מלאה בבליז, שכן הערעור החלקי של הממשלה עסק רק בשאלה אם ניתן לפרש את הסעיף נגד אפליה של החוקה שהתייחסה למין כדי לאסור אפליה על הבסיס של נטייה מינית.

ב-29 באוקטובר 2018 שמע בית המשפט לערעורים טיעונים מלאים משני הצדדים. עמדת הצוות המשפטי של אורוזקו הייתה כי יש לדחות את הערעור, שכן על ידי המדינה שאין לה התנגדות להכריז על סעיף 53 לחוק הפלילי כבלתי חוקתי, לערעור החלקי על אפליה אין כל השפעה. וסטמין ג'יימס כינה את הערעור כ-"אקדמי" כיוון שהחוקה מגנה על קהילת הלהט"ב מפני אפליה, כלומר גם אם חלק זה בפסק הדין יתבטל, הממשלה לא תוכל להפלות פלח ספציפי באוכלוסייה. נייג'ל הוק, היועץ המשפטי של בליז, טען כי הפסיקה היא הגזמה שיפוטית כדי להגדיר מחדש את ההגנות החוקתיות הניתנות לאי-אפליה על בסיס "מין" כדי להרחיבה גם ל-"נטייה מינית". ליסה שומן, התנגדה לטיעון וקבעה: "השופטים הם האפוטרופוסים של המשמעות של החוקה, זה מתפקידם לפרש מהי החוקה". בעודה ציינה שהתחייבויות של אמנות בינלאומיות שבליז חתומה עליהן משמשות בדרך כלל לפרשנות של החוק הפנימי, היא דחתה את הטענה בדבר "הגזמה שיפוטית". פסק דין הערעור נשמר עד לדיון נוסף. ב-30 בדצמבר 2019 אישר בית המשפט לערעורים את חוסר החוקתיות של סעיף 53 ואת הרחבת ההגנות בחוקה מפני אפליה כך שתכלול נטייה מינית וחופש הביטוי בכדי שיכלול "ביטוי מיני" בתוכנו.

התנגדות הכנסייה להעברת אי-ההפללה 
בתגובה לתיק שהגישו "UNIBAM" וקיילב אורוזקו, הכנסיות הקתוליות והפרוטסטנטיות הגיבו בשלילה, והצהירו כי "נישואים חד מיניים יהיו הדבר הבא". ב-3 בדצמבר 2011, מועצת הכנסיות ארגנה עצרת כדי להתנגד לתביעת "UNIBAM".

מועצת הכנסיות של בליז קיימה עצרת "בליז בפעולה/פורום המשפחה" ב-23 בנובמבר 2011 כדי להביע את התנגדותה לאי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה כחלק ממה שכינתה "תוכנית מתוזמרת של חושך שטני להדיח את אלוהים מהחוקה שלנו ולפתוח שערים אדירים להשפעה והרס שטניים אשר ישפיעו דור אחר דור".

הגנה מפני אפליה 
ב-10 באוגוסט 2016 קבע בית המשפט העליון שסעיף 53 לחוק הפלילי של בליז אינו חוקתי. השופט העליון קנת בנג'מין הבהיר בנוסיף כי "מין" כאמור בסעיף 16(3) לחוקה, כוללת איסור אפליה על רקע נטייה מינית.

בשנת 1996, שר החוץ דין בארו, (לימים ראש ממשלה), חתם על אמנה רב-צדדית של האו"ם הידועה בשם האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות (ICCPR). בשנת 1993 פורשה לשון האמנה על ידי ועדת האו"ם לזכויות אדם כך שתכלול נטייה מינית באיסור אפליה על רקע קטגוריית "מין". לדברי השופט העליון בנימין, בחתימה על האמנה בליז הסכימה בשתיקה לפרשנות זו, בעוד יש לפרש את חוקת בליז באותו באופן.

בשנת 2018, במהלך סקירה תקופתית אוניברסלית (UPR), בליז קיבלה כ-15 המלצות הקשורות לזכויות להט"ב בשטחה, החל מטיפול באפליה, אלימות ופשעי שנאה נגד אזרחי להט"ב, ועד הבטחת גישה לטיפול הולם של מחלת ה-HIV בקרב חברי הקהילה. ההמלצות, בעיקר אשר הגיעו ממדינות מפותחות (כלומר ארגנטינה, אוסטרליה, ברזיל, צ'ילה, צרפת, גרמניה, איסלנד, אירלנד, איטליה, מקסיקו, ספרד, אוקראינה, ארצות הברית ואורוגוואי) קראו לאמצעי חקיקה לאיסור אפליה בתעסוקה, דיור ושירותי ממשלה עבור להט"ב, הפחתת סטיגמה חברתית באמצעות קמפיינים חינוכיים, הכשרת פקידי משטרה להגיב כראוי לאלימות ונקיטת צעדים קונקרטיים כדי להבטיח גישה אוניברסלית לטיפול ב-HIV.

איסור הגירת הומוסקסואלים 
לפי סעיף 5(1) לחוק ההגירה, "האנשים הבאים הם מהגרים אסורים - כל זונה או הומוסקסואל או כל אדם שחי על או מקבל הכנסות של זנות או התנהגות הומוסקסואלית".

עתירתו של פעיל הלהט"ב הג'מייקני מוריס טומלינסון הוגש ב-2013 על רקע איסור ההגירה הן בטרינידד וטובגו והן בבליז על רקע הסעיף. טומלינסון ביקש מג'מייקה, מדינת הולדתו, להתעקש על הסרת איסורי הנסיעה של מדינות אלו בהתבסס על הוראות הקהילייה הקריבית ("CARICOM") לתנועה חופשית של אזרחים ממדינות חברות. ג'מייקה סירבה, בעוד טומלינסון עתר לבית המשפט הקריבי בבקשה לרשות להגיש את התיק ישירות מולם. במאי 2014, טומלינסון קיבל רשות לערער על חוקי ההגירה של שתי המדינות. באוקטובר 2014, "CARICOM" הצטרפה לתיק כצד מעוניין התומך בטיעוני טומלינסון.

ב-18 במרץ 2015, עתירתו נשמעה עם טענות כי איסורי ההגירה מקשרים את זכויות התנועה החופשית לאזרחים הקריביים הכלולים בחוזה צ'גוארמאס. ב-10 ביוני 2016, בית המשפט הקריבי לצדק ("CCJ") קבע כי לא טרינידד וטובגו ולא בליז הפרו את חופש התנועה של טומלינסון, ודחה את תיקו. לשם הבהרה, פסק הדין ציין כי אף אחת מהמדינות אינה יכולה לאסור על הומוסקסואלים ממדינות "CARICOM" להיכנס למדינותיהן בשל התחייבויותיהן באמנה, "על אף שהחוקים שלהן אוסרים על כניסת מהגרים הומוסקסואלים". במהלך המשפט טענה בליז כי סעיף 5(1) לחוק ההגירה חל רק על אלו המציעים "שירותים מיניים למטרות רווח כספי", וכי אינו מפרש או אוכף את המעשה "כאיסור גורף על מהגרים הומוסקסואלים".

תנאי מחיה 
מאז פסק הדין של בית המשפט העליון באוגוסט 2016, ארגוני זכויות להט"ב בבליז הפכו לגלויים ופעילים יותר, בעוד צעירים בבליז קיבלו השראה להכריז על נטייתם המינית או זהותם המגדרית המועדפת בגלוי. בליז ערכה את שבוע הגאווה הראשון שלה באוגוסט 2017 בו פעילויות להעלאת מודעות וקבלה של חברי קהילת הלהט"ב התקיימו ברחבי המדינה.

תיירות 
בליז מוגדרת כבר זמן רב כיעד תיירותי פופולרי עבור להט"ב, בעוד אתרי נופש רבים מארחים אירועי גאווה. העיר סן פדרו נחשבת ליעד הידידותי ביותר עבור תיירים הומוסקסואלים בבליז, הכוללת חיי לילה הומוסקסואלים משגשגים ועסקים רבים הנמצאים בבעלות גלויה של מנהלים המוגדרים כחלק מחברי הקהילה בעיר. בשנת 2009, קים סימפליס בארו, רעייתו של ראש הממשלה דין בארו, בירכה באופן אישי על הגעתה של ספינת תענוגות לסבית, שנוסעותיה התנדבו אז בבית חולים מקומי לילדים.

טבלת סיכום

הערות שוליים 

בליז
בליז
בליז