אוויאיישן אליס

אוויאיישן אליס (באנגלית: Eviation Alice) הוא מטוס חשמלי מתוכנן שנועד להכיל תשעה נוסעים ושני אנשי צוות. המטוס בנוי מ-95% חומרים מרוכבים, הוא מונע על ידי שני מנועים חשמליים, ויש לו זנב T. טיסת הבכורה בוצעה בספטמבר 2022, בה שהה המטוס 8 דקות באוויר.

תכנון 

חברת אוויאיישן נוסדה בשנת 2015 על ידי עומר בר יוחאי, עומרי רגב ואביב צידון. שותפויות לחלוקת סיכונים אפשרו את המשך העבודה.

בפברואר 2018, הוטס כטב"ם בקנה מידה מלא במשקל 290 ק"ג כדי לאמת את האווירודינמיקה ומערכת בקרת טיסה של המטוס. חברת קוקאם נבחרה כדי לספק הסוללות ליתיום פולימר כדי להניע את אב הטיפוס בקנה מידה מלא. במקביל, החלה העבודה על מערכת החשמל והרכבת ההנעה. אוויאיישן חברה אל האוניברסיטה האווירונאוטית Embry-Riddle  באביב 2019 כדי להשיק תוכנית מחקר ופיתוח בקמפוס פרסקוט באריזונה. התוכנית התמקדה בניתוח ביצועים, אימות ובדיקה, יחד עם תכנון מקדים ובדיקות משנה בקנה מידה של מושגי תכנון והנעה חשמלית עתידיים.

בתחילת 2019 הבטיחה אוויישן השקעה של 200 מיליון דולר לכיסוי הסמכה וייצור בזמן שאב הטיפוס הראשון הורכב בעיירה ואן בצרפת. באפריל 2019 בחרה אוויאיישן במנוע החשמלי Magni250  מתוצרת MagniX  בחוזק 375 כ"ס ובסל"ד של ב-1,900 כחלופה למנועי ה-260 כ"ס של סימנס.

במהלך הסלון האווירי בפריז ביוני 2019 הוצג דגם בקנה מידה מלא של אליס. הלקוח הראשון של חברת התעופה הוכרז: קייפ אייר שבסיסה בהייאניס, מסצ'וסטס. קייפ אייר הזמינה 92 מטוסים, במחיר של 4 מיליון דולר כל אחד. קבוצת המשקיעים קלרמונט מסינגפור לקחה 70% ממניות אוויאיישן באוגוסט 2019. באוקטובר 2019 הוזמנו מעל 150 מטוסי אליס על ידי שתי חברות אמריקאיות, אך עדיין נדרשה השקעה נוספת של 500 מיליון דולר כדי להתחיל בייצור סדרתי.

ב-22 בינואר 2020 פרצה שריפה ואב הטיפוס נהרס. איש לא נפגע. השריפה פרצה בתא סוללה מתחת לרצפה הממוקם ב"אזור מפעיל/נוסעים". ב-18 במאי 2020 הכריזה GKN תעופה וחלל  על שותפות עם אוויאיישן בעיצוב וייצור החיווט של הכנף, חיזוק וחיווט חשמלי של מסגרות האוויר הבאות של אליס. עד דצמבר 2020 צפויה חברת אוויאיישן להעלות עיצוב שונה של אליס בשנת 2021, כאשר מנועי קצה הכנף יועברו, לפני הסמכה במחצית השנייה של 2023.

ביולי 2021 חשפה אוויאיישן את התצורה המעודכנת עם זנב T ושני מנועים חשמליים בחוזק 850 כוח סוס מדגם Magni650 בכל צד של גוף המטוס האחורי, במטרה להטיס את המטוס לראשונה באותה שנה. הוא אמור לשייט במהירות של 407 קמ"ש, להגיע לטווח של 815 ק"מ (185 ק"מ פחות מבתכנון המקורי), להיות מונע על ידי סוללת ליתיום-יון של 820 קוט"ש במשקל 3,720 ק"ג (לעומת סוללה של 920 קוט"ש במשקל 3,600 ק"ג בתכנון המקורי), משקל ההמראה המרבי של 6,350 ק"ג (לעומת 6,668 ק"ג בתכנון המקורי), סייג רום של 32,000 רגל ומטען מרבי של 1,134 ק"ג.

עיצוב 
שתי גרסאות של אליס תוכננו במקור. הדגם הראשוני ללא דיחוס של הקבינה שמיועד להיות מונית אווירית, כאשר האנרגיה מאוחסנת בסוללת ליתיום-יון. אוויאיישן עבדה על בניית אב טיפוס המתוכנן לטוס בתחילת 2019. בשנת 2017, דגם שני עם דיחוס של הקבינה מתוכנן להיות מטוס מנהלים לטווח ארוך שמתוכנן להיות זמין עד 2023 תמורת 2.9 מיליון דולר, עם סוללת אלומיניום-אוויר חזקה יותר תא נוסעים שמדוחס ללחץ מקביל ללחץ בגובה של  באוויוניקה מדגם G5000 , מהירות שייוט של 444 קמ"ש (240 קשר) וטווח של 1,367 ק"מ (738 מייל) באוקטובר 2019 תיארה אוויאיישן רק את הדגם בעל דיחוס הקבינה שהוא יכול להגיע למהירות שיוט של 260 קשר (480 קמ"ש).

עם תאים בחוזק 260 וואט לק"ג, קיבולת הסוללה של 900 קוט"ש (3,460 ק"ג, 7,630 ליברות) מתוכנן לתת למטוס טווח של 540–650 מייל (1,000–1,200 ק"מ) במהירות 240 קשר וגובה שיוט של 10,000 רגל (3,048 מ). זה צפוי לגדול ככל שהטכנולוגיה של הסוללה תשתפר. הסוללות מספיקות ליותר מ-1,000 מחזורים, שוות ערך ל-3,000 שעות טיסה, ואז ידרשו החלפה בעלות של 250,000 דולר – מחצית מהחיסכון בעלות ההפעלה, בדומה לשיפוץ מנוע בוכנה. בהתבסס על מחירי החשמל התעשייתיים בארצות הברית, עלות ההפעלה הישירה עם תשעה נוסעים ושני צוותים, שטסה ב-240 קשר (440 ק"מ / שעה), הוא טען שהוא 200 דולר לשעת טיסה, אשר משווה ל-600–1,000 דולר לשעת טיסה במטוסים קיימים במחיר הרכישה דומה כמו ססנה 402, פילאטוס PC-12 וקינג אייר, לפעילות בקווים במרחק של פחות מ-500 מייל (930 ק"מ). 45% מנתיבי האוויר הם בטווח של פחות מ-565 מייל (1,050 קמ) ב-260 קשר (482 קמ"ש), או 55% מטיסות חברות התעופה לפי נתוני של Flightglobal.

למערכת ההנעה החשמלית יהיה מתח גבוה יותר ממערכות החשמל הנוכחיות. שלושה מנועים בחוזק 260 קילוואט (350 כוח סוס) מניעים שני מדחפים דוחפים המותקנים על קצות הכנפיים, הממוקמים בקצה הכנף כדי לשפר את היעילות, והשלישי מותקן בזנב. חברת מגנאי אווירונאוטיקה האיטלקית מספקת את כן הנסע וכבר ייצרה את הציוד עבור פיאג'ו P.180 אוואנטי  בגודל דומה. הוא ייבנה בטכנולוגיה קיימת, כולל מבנה מורכב, הנעה משלושה מנועים חשמליים של סימנס ומערכות בקרת טיסה של Honeywell, כולל נחיתה אוטומטית. במשקל של 3,700 ק"ג, הסוללות מהוות 60% ממשקל ההמראה של המטוס. הייצור מתוכנן בארצות הברית.

החברה מתכננת שהטעינה תבוצע באמצעות רכבי טעינה ניידים, בדומה למשאיות דלק תעופתיות. כל שעה של זמן טיסה צפויה לדרוש זמן טעינה של 30 דקות. התאים דומים לאלה של סוללות בתעשיית הרכב.

הזמנות 
הרוכשת הראשונה של אליס הייתה קייפ אייר, חברת תעופה אזורית המשרתת את צפון מזרח ארצות הברית וגם את הקריביים. באוגוסט 2021 הודיעה דויטשה פוסט כי הזמינה 12 מטוסים לשימוש DHL להובלת מטענים, כאשר האספקה מתוכננת לשנת 2024.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ישראל: תעופה