פול בולס

פול פרדריק בולס (באנגלית: Paul Frederic Bowles; 30 בדצמבר 1910 – 18 בנובמבר 1999) היה סופר, מלחין ומתרגם אמריקאי, שחי רוב חייו מחוץ לארצות הברית.

בולס גדל בבית ממעמד הביניים בניו יורק וגילה כישרון הלחנה וכתיבה. למד מוזיקה אצל אהרון קופלנד והלחין מוזיקה לתיאטרון. הוא נחל הצלחה והכרה עם פרסום ספרו הראשון, "שמיים מגינים מעל" (1949), המתרחש בצפון אפריקה הצרפתית, שבה ביקר ב-1931.

ב-1947 התיישב בטנג'יר כשהייתה אזור בין לאומי ואשתו ג'יין הצטרפה אליו ב-1948. מלבד חורפים שבילה בציילון בשנות החמישים, טנג'יר נעשתה לביתו למשך כל חייו. הוא נעשה לסמל של הגולים האמריקנים בעיר.

ביוגרפיה

פול בולס נולד בניו יורק, בן יחיד לרנה (ווינוויזר) וקלוד בולס, רופא שיניים. ילדותו הייתה נוחה מבחינה חומרית, אך אביו היה קר ורודן שדחה כל משחק או שעשוע ואיים על אשתו ובנו. על פי סיפור משפחתי, אביו ניסה להורגו כשחשף אותו לסערת שלגים מבעד לחלון פתוח. וזה עיצב את יחסיהם לכל משך חייו. ב-1970 בולס ודניאל הלפרן יסדו בטנג'יר כתב עת Antaeus שכלל פרסום של סופרים צעירים וותיקים. בשנים 1980–1982 הנחה סדנת כתיבה בבית הספר האמריקני בטנג'יר. ב־1982 פרסם בולס קובץ סיפורים שכוללים סיפורי מסע, אנקדוטות ופרגמנטים: Points in Time, subtitled Tales From Morocco, a collection of stories.

ב-1985 התפרסם תרגומו לסיפורים קצרים של חורחה לואיס בורחס, The Circular Ruins.

כשנשאל בראיון ב-1988 על חיי החברה שלו ענה: "אני לא יודע מהם חיי חברה... שלי מסתכמים באלו שמשרתים אותי ואלו שמבקשים לראיין אותי." כשנשאל איך הוא מסכם את הישגיו, ענה: "כתבתי כמה ספרים ומוזיקה."

בולס הופיע לכמה רגעים בתחילת ובסוף הסרט שביים ברנרדו ברטולוצ'י על פי ספרו "שמיים מגינים מעל" (1990). המוזיקה שהלחין כמעט שנשכחה במרוצת השנים אך ב-1990 דור חדש של מוזיקאים אמריקנים החל שוב להתעניין ולנגן את המוזיקה שלו.

ב-1995 בולס ביקר בניו יורק, לפסטיבל לכבודו בו השמיעו את המוזיקה שלו. זו הייתה הפעם האחרונה שהגיע לאמריקה. סרט דוקומנטרי שנעשה על חייו, Let It Come Down: The Life of Paul Bowles, זכה בפרס אמי בניו יורק.

אורחים שביקרו אותו ב-1998 דיווחו שהוא שומר על שנינותו וחוכמתו. הוא המשיך לארח בדירתו אך הגביל את הראיונות.

בולס נפטר ב-18 בנובמבר 1999 מכשל בלב בגיל 88. אפרו נקבר לצד קבר הוריו בניו יורק.

המוזיקה

בולס למד בתחילה אצל קופלנד ולאחר מכן אצל וירג'יל תומסון.

קופלנד אמר על המוזיקה שלו: "זו מוזיקה שבאה מאישיות רעננה מלאה בקסם ויצירתיות מלודית, מפתיעה בצורתה האינסטינקטיבית והלא אקדמית. באופן אישי אני מעדיף את החובבנות של בולס על המוזיקה השמרנית המיומנת." ברבות השנים הוא שב וציין: "המוזיקה של פול בולס תמיד רעננה; אין בה רגע דל." אף שקופלנד ניסה לאמנו וללמדו משמעת הוא מצא בו תלמיד עיקש והמליץ על מורים אחרים אך הניסיון לא צלח. הוא התמיד לא לקבל הנחיות מאיש. כמלחין אוטודידקט הוא הצליח בכל זאת להלחין מוזיקה לתיאטרון ושיתף פעולה עם ג'וזף לוסי, ליאונרד ברנשטיין, ארתור קסטלר, חוזה פרר, סלבדור דאלי, אורסון ולס, ויליאם סרויאן וטנסי ויליאמס. לזמן מה נהיה בולס למבקר המוזיקה בהרלד טריביון.

לאחר המלחמה בולס התיישב בטנג'יר ונהיה לסופר בעל שם בינלאומי. בולס אמר: "קשה למצוא בטנג'יר אפילו פסנתר אחד מכוון." אט אט הוא גילה שיש שם אווירה שמתאפשרת לתיאור רק על ידי כתיבה ולא במוזיקה. "המוזיקה שלי הייתה מלאת חיים כמוני ואת הצד האפל שלי יכולתי לתאר רק בעזרת השפה." עם פרסום השמיים מגינים מעל הוא נהיה עצמאי וכשרון כתיבתו האפיל על כשרון ההלחנה שלו.

רק בעשור טרם מותו התעוררה התעניינות חוזרת במוזיקה שלו ושבו לנגן מיצירותיו. ב-1994 נערך בפריז קונצרט בו הוא נכח וניגנו בו גם מיצירות וירג'יל תומסון, לאונרד ברנשטיין ופיליפ ראמי. ההתחדשות הזו ייצרה כמה הקלטות של תקליטורים ב 2016 בשיתוף נקסוס''

פול בולס היה חלוץ בחשיפתו את המוזיקה הצפון אפריקנית לעולם המערבי, בשנים 1959–1961 הקליט מוזיקה מרוקנית מסורתית לספריית הקונגרס. הוא סבר שהתרבות המודרנית תשנה ותשפיע על המוזיקה המסורתית לבלי הכר ולכן טרח לשמר אותה. האוסף כולל כ-60 שעות מוזיקה עממית.

הישגים ומורשת

פול בולס נחשב לאחד מהאמנים שעיצבו את הספרות והמוזיקה של המאה העשרים. במבוא לקובץ סיפוריו של בולס כתב גור וידאל ש"הם בין הטובים ביותר שנכתבו על ידי אמריקני" והוסיף: "אין זה חדש שהקרקע לציוויליזציה הרעועה שייסדנו לא תוכל לשאת זמן רב את משקלנו. הגאוניות של בולס העלתה את האימה שרובצת מתחת לפני הקרקע, שברירית באופייה כמו השמים המגוננים עלינו מפני הכליה העצומה. בולס הציץ אל מעבר לשמים המגינים... אל שטף כוכבים אין סופי כמו האטומים, אבני היסוד של קיומנו, וכשמבינים את נצחיותם הנוראה אנו חווים לא רק אימה אלא גם הזדהות."

מבקרי מוזיקה אמרו על המוזיקה שלו שהיא מלאה אור כפי שסיפוריו רוויי אפלה, כאילו המוזיקאי והסופר אינם אותו אדם.

הוא נעשה מלחין נדרש למוזיקה למחזות. "במיומנות יחידה במינה ודמיון הוא לכד את הרגשות והאווירה של כל מחזה" הוא טען שמוזיקה כזו מאפשרת לו: "להלחין מוזיקה חסרת שיא, מוזיקה מהפנטת באחד המובנים המדויקים של המילה, בכך שהיא משפיעה על הצופה מבלי יהיה מודע לכך."

ב 1991 זכה בולס בפרס השנתי של ריאה לסיפורים קצרים Rea Award for the Short Story. השופטים כתבו: "פול בולס מספר סיפורים של טוהר ושלמות מרבית. הוא כותב על עולם שבו אלוהים טרם נעשה לאדם; עולם בו גברים ונשים מגיעים עד לקצה ונוטלים חלק בדרמה גדולה ואלמנטרית יותר. הפרוזה שלו גבישית וקולו ייחודי. בקרב המאסטרים האמריקנים של הסיפור הקצר, פול בולס הוא יחיד במינו."

בבניין הלגיון האמריקני בטנג'יר ישנו אגף המוקדש לפול בולס.

הספרייה האמריקנית פרסמה את קובץ עבודותיו ב-2002.

בנוסף למוזיקה שלו בולס פרסם 14 קובצי סיפורים, ארבעה רומנים, שלושה קובצי שירה, תרגומים רבים, מאמרי מסע ואוטוביוגרפיה.

תרגום לעברית
 שמיים מגינים מעל, תרגמה סמדר גונן, הספריה לעם, עם עובד, 2021

לקריאה נוספת 

 Paul Bowles, Without Stopping: an Autobiography, Ecco Press, 1985 
 Christopher Sawyer-Laucanno, An Invisible Spectator: a Biography of Paul Bowles, Weidenfeld & Nicolson, 1989 
 Millicent Dillon, You Are Not I: A Portrait of Paul Bowles, University of California Press, 1998 
 Virginia Spencer Carr, Paul Bowles: a Life, Scribner, 2004

קישורים חיצוניים 

 

 סרט דוקומנטרי בהשתתפותו

הערות שוליים

סופרים אמריקאים
מלחינים אמריקאים
מתרגמים אמריקאים
כותבי מכתבים
אמריקאים שנולדו ב-1910
אמריקאים שנפטרו ב-1999