צוואת הריב"ש

צוואת הרִיבָ"ש (ראשי תיבות: רבי ישראל בעל שם טוב; במקור נקרא: צוואת ריב"ש (או: מריב"ש) והנהגות ישרות) הוא ליקוט של דברי תורה שנאמרו על ידי רבי ישראל בעל שם טוב (הבעש"ט) ותלמידו המגיד ממזריטש.

המהדורה הראשונה נדפסה בשנת ה'תקנ"ג (1793), כנראה באוסטרהא. הספר מהווה ספר יסוד בתנועת החסידות.

חיבור הספר 
החיבור נמצא בין כתבי הצדיק רבי ישעיה מיאנוב. רוב החיבור הוא מדברי תורתו של  המגיד ממעזריטש, ואך מעט מדברי הבעש"ט.
 
הספר אינו צוואתו של הבעל שם טוב אלא דברים שנאמרו מפיו במשך השנים ביידיש ותורגמו לעברית. לפיכך לא תמיד האמרות מכוונות בדיוק כפי שיצאו מפיו אך הכוונה בהם היא 'אמת לאמיתה'.

תוכן החיבור

מתנגדים 
אחד המתנגדים החריפים לתנועת החסידות היה הגאון מווילנה בשל עיוותים שונים שראה בה, שגרמו לו לסווגה כמינות וכתנועה שיונקת מהטומאה. כבר בשנת ה'תקל"ב (1772) הופיעה חתימתו של הגר"א על חרם קהילת וילנה נגד החסידות, ובשנת ה'תקמ"א (1781) הטיל עליה שוב חרם. במסגרת החרם סירב לפגוש את האדמו"ר המייסד של חסידות חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי, והורה לשרוף בפומבי את הספר "צוואת הריב"ש".

קישורים חיצוניים

 
 
 
 

מחקר:
 זאב גריס, עריכת "צוואת הריב"ש", קרית ספר, נב,א (תשל"ז), עמ' 187–210

הערות שוליים

ספרי חסידות
הבעל שם טוב
ספרי המאה ה-18