ספר קדושה

ספר קדושה הוא הספר החמישי מתוך ארבעה עשר הספרים הכלולים במשנה תורה, שהוא הקודקס ההלכתי שכתב הרמב"ם.

ספר קדושה עוסק במצוות שיש בהם פרישות מהנאות העולם, כאשר ה'קדושה' מתבטאת בשני מישורים: בחיי הנישואין וטהרת המשפחה (תחום הכלול בהלכות איסורי ביאה שבספר) ובכשרות המזון (תחום הכלול בהלכות מאכלות אסורות ובהלכות שחיטה שבספר).

הרמב"ם מגדיר את נושאי הספר:

מבנה הספר ותוכנו

הפסוק הפותח את הספר 
כדרכו ביתר הספרים, בפתיחת הספר הרמב"ם מציב פסוק המכוון לתוכנו של הספר. בספר קדושה הפסוק הפותח הוא פְּעָמַי הָכֵן בְּאִמְרָתֶךָ, וְאַל תַּשְׁלֶט בִּי כָל אָוֶן. מספר תהלים. הפסוק מבטא בקשה לכך שהצעדים יהיו נכונים על ידי הדרכה אלוקית, ועל ידי כך האדם יינצל מהרוע שבעולם. הדברים מתאימים לשיטתו של הרמב"ם לפיה איסורי התורה באו לייצב את האדם בדרך האמצע, ובאיזון נכון של מידות הנפש.

כך כתב הרמב"ם בשמונה פרקים: 

וברוח דברים אלה הביא גם להלכה, די לנו בפרישות שאותה חייבה התורה: 

במורה הנבוכים מחלק הרמב"ם את סוגי המצוות והוא מגדיר את הקבוצה השלוש עשרה: "הכלל השלושה עשר כולל המצוות התלויות באיסור מאכלים ומה שנתלה בהם, והם המצוות אשר זכרנום ב"הלכות מאכלות אסורות" ונדרים ונזירות מזה הכלל. והכונה בכל זה לפסוק רוב התאוות ", והקבוצה הארבע עשרה היא זו שכלולה בהלכות איסורי ביאה: "הכלל הארבעה עשר כולל המצוות הנתלות באיסור קצת הביאות - והם אשר ספרנום ב"ספר נשים" ו"הלכות איסורי ביאה"... והכונה באלו גם כן למעט המשגל ולמעט מותר תאות הביאה בכל אשר יוכל ולא יעשה זה התכלית כמעשה הסכלים...". מטרת שתי קבוצות המצוות הללו, אלה שכלולות בספר קדושה, היא, אם כן, לצמצם את רדיפת האדם אחרי התענוגים, ולהביאו לאיזון המידות, ולאיזון בין היצרים לבין הדעת.

הנושאים הכלולים בספר 
הספר עוסק בשני נושאים: כשרות הנישואין וכשרות המזון, והוא מחולק לשלושה נושאים, ובלשונו של הרמב"ם "הלכות":
 הלכות איסורי ביאה - איסור גילוי עריות, דיני טהרת המשפחה דיני גיור, איסור ייחוד ועוד
 הלכות מאכלות אסורות - דיני כשרות המזון (כולל הלכות בשר בחלב, תערובות ועוד)
 הלכות שחיטה - כולל מצוות כיסוי הדם ושילוח הקן

המצוות המבוארות בספר 
בספר קדושה התבארו מצוות רבות: 70 מצוות מתוך תרי"ג המצוות מתוכן 8 מצוות עשה, ו62 מצוות לא תעשה.

פסקים ייחודיים

בדיקות לפני תשמיש לאישה שאין לה וסת
לשיטת הרמב"ם אישה שאין לה וסת קבוע, חייבת לבדוק בעד בדיקה לפני שתהיה מותרת לשמש, זאת לפי דברי רבי חנינא בן אנטיגנוס, שאמר: "אשה שאין לה וסת... משמשת בשני עדים, הן עיוותיה הן תיקוניה". שיטת הרמב"ם בעניין זה מובאת בשמו בשולחן ערוך כדעה שנייה, לעומת שיטת הרי"ף שדי בבדיקה בשלש הפעמים הראשונות, דעה שמופיעה בשולחן ערוך כדעה העיקרית.

אין צורך במסורת להכשר בעלי חיים
לשיטת הרמב"ם כלל בעלי החיים שהתירה התורה (בהמות, חיות, עופות, דגים וחגבים) נאכלים על פי סימני זיהוי שיש בהם, ללא צורך במסורת המתירה את אכילתם. וזאת בשונה משיטות אחרות, למשל המובא ברמ"א:

חליטת הבשר בנוסף למליחה
מתקופת הגאונים אין סומכים על פעולת החליטה בפני עצמה להתיר את בישול הבשר, כיוון ש"אין אנו בקיאין בחליטה". ובכל אופן, לדעת הרמב"ם מלבד תהליך המליחה הרגיל של הבשר, יש חיוב נוסף לחלוט את הבשר במים רותחים בסיום התהליך, ובעקבותיו נוהגים כך יהודי תימן. בשאר העדות לא נהוג לחלוט כדברי הראב"ד בהשגותיו: "לא שמענו ולא ראינו מימינו", וכך פסק הרמ"א.

שילוח הקן הוא עשה לתיקון הלאו
לשיטתו מצוות שילוח הקן בנויה לפי הכלל של לאו הניתק לעשה, כלומר: חל איסור לקחת את האם מעל הבנים, ומכח הלאו עליו לגרש את האם, ואם עבר על הלאו של לקיחת האם חלה עליו מצוות עשה לשלח את האם כדי לתקן את הלאו. זאת בשונה ממפרשים אחרים מהם נראה שהפוגע בקן ציפור מצווה לשלח את האם (לשיטת חלק מהפוסקים כשרוצה בבנים, ולשיטה אחרת גם כשאינו רוצה בהם).

טעם כעיקר
לשיטת הרמב"ם טעם כעיקר אסור מדאורייתא רק כאשר יש באיסור לבדו בשיעור של אכילת כזית בכדי אכילת פרס.

בריה לא בטלה רק במין במינו
פוסקים רבים סבורים שבריה לא בטלה גם במין בשאינו מינו. לעומתם מדברי הרמב"ם נראה שבריה לא בטלה הוא דווקא במין במינו

קישורים חיצוניים

 ספר קדושה, משנה תורה, באתר HebrewBooks
 ספר קדושה, באתר "מפעל משנה תורה".
 שיעורי וידאו באתר Chabad.org.

הערות שוליים

קדושה
כשרות
נישואים ביהדות