מילת מתים

ביצוע ברית מילה לתינוק שנפטר בטרם הספיקו למול אותו כהלכה, היא מנהג יהודי מקובל ששורשיו בימי הגאונים. המנהג מופיע ב.

היסטוריה
המקור הראשון למנהג זה נזכר דברי רב נחשון גאון סורא שכתב בתשובה שנוהגים בקהילתו לעשות ברית מילה לתינוקות שמתו לפני יומם השמיני על הקבר, ללא כל ברכה, רבי יצחק אבן גיאת הוסיף וכתב בשמו, שנערים אלו קיבלו שמות עבריים, "כאשר ירחמו עליו בשמים, והמתים יקומו לתחייה, יהיה ידע בילד ההוא והוא יבחין באביו".

בספר אור זרוע הובא מכתב מאת רבי שלמה יצחקי למספר רבנים ברומא ושאל האם ראוי לבצע ברית מילה בתינוקות שמתו לפני שמלו. התגובה שקיבל סותרת את עצמה, טענה גם שזה לא מועיל, גם שזה בסדר וגם שזה אסור. שי ג'יי.די כהן  סבור שהאיסור הוסף על ידי עורך מאוחר יותר.

תשובה זו התפרסמה בשל העובדה שנראה שרש"י שאל שאלה את חכמי רומא, אך אברהם גרוסמן ואחרים טענו שאין הוכחה שאכן כותב שאלה זו הוא רש"י, שמחה עמנואל שיער שכותב השאלה הוא רבי שמואל בן נטרונאי.

טעמים למנהג
למנהג זה נתנו במהלך דורות מספר טעמים:
לפי רבי יהודה אלברצלוני טעם המנהג הוא להסיר את "חרפת" המת ממנו מפני כבוד המת.
 לפי רבי יצחק אבן גיאת, מנהג זה נועד לסייע לילד בתחיית המתים לזהות את הוריו.
 טעמו של אבן גיאת עובד ורבינו ירוחם כתב שהמילה "לזכר שירחמוהו מן השמים ויחיה בתחיית המתים ויהיה בו דעה ויכיר את אביו", בדבריו כתב שהמילה גורמת לתחיית המתים, דבריו הובאו בשולחן ערוך ללא הנימוק של הכרת האב.

הלכה
מכיוון שמתים פטורים ממצוות, תוקפה של פעולה זו היא מנהג ולא הלכה.

במילה זו אין פריעה ולא מברכים עליה.

יש לקבור את הערלה יחד עם התינוק, יש נהגו לקוברה מחוץ לארון ויחד עם סכין המילה, ויש שלא הקפידו על כך.

רבי גרשום הגוזר סבר שיש לבצע את הברית רק לתינוקים מחודש תשיעי.

רבי עקיבא איגר סבר שאם שכחו לבצע את המילה, פותחים את הקבר ומלין אותו.

ביקורת
במהלך ההיסטוריה מנהג זה בוקר מכמה סיבות, אבן עזרא כתב,  פרשנים אחרים תקפו את המנהג בהסתמך על מדרש שכתב שאברהם אבינו עומד בשערי גן עדן, ומסיר את הערלה מתינוקים אלו, רבי מנחם בן שלמה במדרש שכל טוב כתב אף הוא שאין צורך בפעולה זו.

הרמב"ם לא הביא מנהג זה בחיבורו משנה תורה.

החכם הקראי יהודה הדסי כתב שהיהודים הרבניים נוהגים למול את תינוקיהם המתים בנימוק שרק ככה יקום לתחיית המתים, ותקפם על כך בטענה שאין לזה מקור ומתים פטורים ממצוות.

בדתות אחרות
מנהג זה בצורה דומה נהוג גם בדתות אחרות, רמי ריינר טען שאין זיקה בין המנהגים וכל אחד מהם התפתח בצורה עצמאית.

בנצרות
הטבילה בנצרות היא חלק בלתי נפרד מהשתייכות האדם לכנסייה ולפיכך לגאולת נשמתו, כך בבשורה על-פי יוחנן  אוגוסטינוס (חי במאות ה-4, 5) הקצין את דברים אלו וטען שאם אדם שלא נטבל, נשמתו לא תגיע לגן עדן אלא ללימבו (מעין גיהנום קל). בהמשך במאה השתים עשרה תומאס אקווינס ואחרים קבעו שמכיוון שמי שאינו טבול לא חטא, הוא נהנה מהאושר המובטח למי שלא חטא אך לא זוכה לאור האלוהי. חשיבותה של הטבילה הביאה לכך שבנצרות רבים נהגו לטבול תינוקים מתים. הורים חששו שללא טבילה, נשמתו של התינוק נדונה לגיהנום נצחי, ואילו הטבילה, גם לאחר המוות, תבטיח את מקומו של התינוק המת בגן העדן.

באסלאם
באסלאם מילה זו אינה נהוגה אך אבן קיים אלג'וזיה כתב, .

כיום
כל חברות החברא קדישא מבצעות ברית מילה למתים שלא מלו בחייהם, ולתינוקות שלא הגיעו לגיל שמונה ימים.

קישורים חיצוניים
  (להורדה)

הערות שוליים

ברית מילה
גופת מת והטיפול בה