הפיצול האלבני–סובייטי

הפיצול האלבני–סובייטי הייתה ההידרדרות ההדרגתית של יחסים בין ברית המועצות ובעלות בריתה לרפובליקה העממית של אלבניה. הפיצול התרחש בשנים 1955–1961 כתוצאה מהתקרבותו של מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב ליוגוסלביה ובהמשך בגלל הדה-סטליניזציה, כולל מאמצים להרחיב מדיניות זו לאלבניה כפי שקרה במדינות אחרות של הגוש המזרחי באותה תקופה.

הפיצול האלבני-סובייטי לא היה ציבורי עד 1960, כאשר במהלך ועידת נציגי מפלגות הקומוניסטים והפועלים בבוקרשט, המשלחת האלבנית, בראשותו של היסני קאפו, לא תמכה בדעותיו האידאולוגיות של חרושצ'וב בנוגע לפיצול סיני-סובייטי.

ההנהגה האלבנית בראשות אנוור הוג'ה ראתה את מדיניותו של חרושצ'וב בניגוד לדוקטרינה המרקסיסטית-לניניסטית והגינויו על יוסיף סטלין כפעולה אופורטוניסטית שנועדה לתת לגיטימציה לרוויזיוניזם בתוך התנועה הקומוניסטית הבינלאומית. הפילוג הסובייטי אלבני, שהתרחש במסגרת הפיצול הגדול יותר בין סין לברית המועצות, הגיע לשיאו בסיום היחסים בשנת 1961, אולם אלבניה לא נסוגה מברית ורשה עד 1968, בעיקר כתגובה לפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה.

הערות שוליים

ניקיטה חרושצ'וב
ברית המועצות: יחסי חוץ
אלבניה: יחסי חוץ
המלחמה הקרה