זולפיקאר

זולפיקאר (בפרסית: ذوالفقار, הגיה פרסית של ד'ו אלפקאר) הוא טיל בליסטי לטווח קצר, איראני, נייד וחד-שלבי, בעל מנוע דלק מוצק. גורמי מודיעים העריכו כי הוא נגזר ממשפחת הטילים פאתח 110 (אולי הטיל פאתח 313). הוא נחשף לראשונה בשנת 2016 ונכנס לשירות בשנת 2017 כגרסה לטווח ארוך יותר של פאתח-110.

מקור השם 
הטיל נקרא על שם חרבו של עלי בן אבי טאליב, ד'ו אלפקאר. על פי המסורת האסלאמית, החרב הייתה חרבו הבלתי מנוצחת של הנביא מוחמד שהוענקה לו על ידי המלאך גבריאל. מוחמד מסר את החרב לעלי בן אבי טאלב, האימאם הראשון בראי העדה השיעית. לפי רשתות התקשורת האיראניות, ניתן להגות את שם הטיל הן כ"זולפיקאר" והן כ"זולפאקאר". על פי תרגומים מסוימים משמעות שם החרב היא "מרסקת עמודי שדרה".

היסטוריה

פיתוח 

הטיל שייך למשפחת טילי הפאתח 110, ומבוסס על הגרסה המתקדמת שלו, פאתח 313. ב-25 בספטמבר 2016 הכריז שר הביטחון האיראני, חוסיין דהקאן, כי המדינה סיימה את תהליך הפיתוח של הטיל וכי מסוגלת לשגרו לטווח של 700 ק"מ.

ב-7 בפברואר 2019 דווח בתקשורת האיראנית כי פותחה גרסה מתקדמת של הטיל, המכונה דזפול, בעלת טווח משופר של 1,000 ק"מ. גרסה נוספת נחשפה ב-27 בספטמבר 2020 שבה הוקנו יכולת פגיעה בספינות בטווחים דומים לגרסה המקורית, המכונה "זולפיקאר באסיר".

פעילות מבצעית 
במסגרת תקיפת הטילים על דיר א-זור ב-18 ביוני 2017 בוצע שימוש מבצעי ראשון בטילים בתקיפה של משמרות המהפכה האסלאמית כנגד דאעש בדיר א-זור. על פי דיווחים, שוגרו 7 טילים במתקפה, 2 בלבד פגעו במטרתם. שימוש מבצעי נוסף, גם הוא כנגד דאעש, בוצע ב-1 באוקטובר 2018 בו שוגרו הטילים מבסיס בסמוך לכרמאנשאה לעבר אל-בוכמאל בסוריה.

לפי דיווחים באיראן, טילי הזולפיקאר שוגרו כנגד בסיסי צבא ארצות הברית על ידי משמרות המהפכה במבצע השהיד סולימאני ב-8 בינואר 2020.

מפרט טכני 
הטיל בעל יכולת נשיאה של רש"ק של כ-450 ק"ג, ומפריד את ראש הקרב לאחר השיגור ובאמצעות כך מגדיל את הטווח עד לכדי 700 ק"מ ואף 1,000 ק"מ בגרסאות חדשות. לפי התקשורת הפרסית מהירות הטיל מגיעה ל- ולטענתה מסוגל להתחמק ממערכות הגנה אווירית.

גרסאות

תפוצה 
 
  - בידי מיליציות שיעיות

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

טילי קרקע-קרקע
טילים בליסטיים איראניים