בסי פוטר וונו

בסי פוטר וונו (באנגלית: Bessie Potter Vonnoh; 17 בספטמבר 1872 - 8 במרץ 1955) הייתה פסלת אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות עבודות הברונזה הקטנות שלה, בעיקר של סצינות ביתיות ובמזרקות הגן שלה. מטרתה האמנותית המוצהרת, כפי שסיפרה למראיינת בשנת 1925, הייתה "לחפש יופי בעולם היומיומי, לתפוס את השמחה ואת התנופה של החיים האמריקנים המודרניים."

ראשית חייה 
בסי אנאוטמה פוטר נולדה בסנט לואיס, מיזורי, בתם היחידה של ילידי אוהיו אלכסנדר ומרי מקנני פוטר. אביה נפטר בשנת 1874, בתאונה, בגיל 38. בשנת 1877 היא ואמה הצטרפו לבני משפחת אמה בשיקגו.

בבית הספר נהנתה משיעור עבודות חימר והחליטה בגיל צעיר שהיא רוצה להיות פסלת.  בשנת 1886, בגיל 14, היא נרשמה לשיעורים במכון האמנות בשיקגו. היא יכלה להרשות לעצמה את שכר הלימוד רק כיוון שפסל מקומי, לוראדו טאפט, שכר אותה לעבוד כעוזרת באולפן, בשבתות. בשנים 1890 - 1891 למדה אצל טאפט במכון לאמנות.

עבודות מוקדמות 
וונו הפכה לאחת האמניות יחד עם הלן מירס וג'אנט סקודר שסייעו לטאפט בתוכנית הפיסול של בניין הגננות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו. היא גם קיבלה עבודה עצמאית בבניין המדינה של אילינוי בתערוכה.

בשנת 1895 היא נסעה לאירופה ופגשה את אוגוסט רודן.

לפסל הידוע ביותר שלה, "אם צעירה" (1896), השתמשה כדוגמנית במרגרט דייזי גרוב (מודי) פרוקטור, אשתו של הפסל אלכסנדר פימיסטר פרוקטור. בשנת 1898 קיבלה את המשימה ליצור פסל - חזה של הגנרל סמואל קרופורד לקשת הזיכרון בפילדלפיה. 

בשנת 1899 נישאה לצייר האימפרסיוניסט רוברט וונו, בביתו ברוקלנד לייק, ניו יורק,  וירח הדבש היה בפריז. בתערוכת 1900 הוענקה לה מדליית ארד ל"אם צעירה" והציגה פסלון אחר, "נערה רוקדת".

היא הציגה בשתי התערוכות הפאן-אמריקאיות משנת 1901 בבופלו, ניו יורק, וקיבלה הערכה מכובדת עבור "אם צעירה", וגם בתערוכת לואיזיאנה בסנט לואיס, מיזורי, שם הוענקה לה מדליית זהב עבור קבוצה של עשר יצירות.

אמצע החיים 
במארס 1903 ציין ה"ניו יורק טיימס" כי היא ובעלה היו שניים מתריסר ציירים ופסלים שהתאגדו כדי ליצור מבנה מיוחד לאולפנים שלהם, ברחוב שישים ושבע במנהטן. באותה העת, שנת 1903, היא ובעלה החלו בקיץ לעבוד באולד ליים, בקונטיקט והפכו לחברים במשך שנים רבות במושבת האמנות שבמקום.

היצירות הקטנות של וונו התאימו לגודל ולסגנון הבית האמריקאי הממוצע, והיה להן ביקוש נרחב. רבות מיצירותיה, כמו "חבצלות מים", היו למעשה דיוקנאות. הפסל חבצלות מים (1913) התבסס על בתם של האמנים העמיתים הלן סבייה ופרנק דומונד באולד ליים. וונו הצהירה כי היא הייתה "נחושה להוכיח שאפשר לייצר דמות מושלמת ומלאת יופי בפסלונים בגובה של עשרה סנטימטרים, ובפירות של שישה סנטימטרים, כפי שניתן היה להפיק בהפקות הגדולות המתאימות למעט בתים."

בדצמבר 1912, הניו יורק טיימס, שכתב על עבודותה באקדמיה לאמנות בניו יורק, כינה את הפסלונים שלה "מקסימים". בשנת 1915 הציגה וונו בתערוכת הארמורי. בשנת 1921 היא נבחרה לאקדמיה של האקדמיה הלאומית לעיצוב. היא נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמכתבים בשנת 1931.

בשנת 1933 נפטר בעלה בגיל 75. 

בשנת 1937 השלימה וונו את עבודתה בקנה מידה הגדול, מזרקת הזיכרון של ברנט בסנטרל פארק.

שנים מאוחרות יותר 
לאחר מות בעלה הראשון, וונו ייצרה מעט יחסית. היא התחתנה שוב בשנת 1948 עם ד"ר אדוארד ליס ג'וניור, אלמן, שנפטר תשעה חודשים לאחר מכן.

בסי וונו עצמה נפטרה בעיר ניו יורק בשנת 1955, בגיל 82. 

היא קבורה לצד בעלה הראשון, רוברט וונו (1858 - 1933), בבית העלמין של נהר הדוק, באולד ליים, קונטיקט.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

פסלות אמריקאיות
פסלים אמריקאים
ילידות 1872
אמריקאיות שנולדו ב-1872
אמריקאים שנולדו ב-1872
אמריקאיות שנפטרו ב-1955
אמריקאים שנפטרו ב-1955