אדריכלות גוגי

אדריכלות גוגי (Googie ( /ɡ u ɡ i / GOO-gee ) היא סוג של אדריכלות עתידנית (פוטוריסטית) המושפעת מתרבות המכוניות, המטוסים, עידן החלל, והעידן האטומי. מקורה בדרום קליפורניה עם אדריכלות הסטרים ליין של שנות ה-30. הסגנון הפך לפופולרי בכל רחבי ארצות הברית משנת 1945 ועד תחילת שנות ה-70.

ארכיטקטורה עם עיצוב גוגי הייתה פופולרית בקרב מוטלים, בתי קפה ותחנות דלק. בהמשך התפרסם הסגנון כחלק מהקו המודרני של אמצע המאה ה-20, שמרכיביו מייצגים את תרבות האסתטיקה של הפופולקס (populuxe),, כמו במרכז הטיסות של חברת התעופה טי.וו. איי. (TWA) של אירו סארינן. המונח גוגי מקורו בשמו של בית קפה בהוליווד שכבר אינו קיים שתוכנן על ידי ג'ון לאוטנר. סגנונות אדריכליים דומים נקראים גם פופולקס (populuxe) או דו-וופ (Doo Wop). 

מאפייני גוגי (Googie) כוללים גגות נטויים ומעוקלים, צורות מעוגלות בצד צורות גאומטריות, ושימוש נועז בזכוכית, פלדה וניאון. גוגי התאפיין גם בעיצובים של עידן החלל עם סמבולים של תנועה, כמו בומרנגים, צלחות מעופפות, תרשימי אטומים ופרבולות, ועיצובים חופשיים כמו מקביליות "רכות" ומוטיב לוח הצבעים של הצייר. מוסכמות סגנוניות אלה ייצגו את הקסם שהילכו על החברה האמריקאית נושאי עידן החלל והדגש השיווקי על עיצובים עתידניים. בדומה לסגנון האר-דקו משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, גוגי הפך פחות מוערך ככל שחלף הזמן, ומבנים רבים בסגנון זה נהרסו. עם זאת, כמה דוגמאות נשמרו כמו הדוכן הראשון ביותר של מקדונלד (הממוקם בדאוני, קליפורניה).

מקורות 

מקור השם גוגי בשנת 1949, אז תכנן האדריכל ג'ון לאוטנר את בית הקפה ההוליוודי גוגיס (Googies), שהיה בעל מאפיינים ארכיטקטוניים מובחנים. השם "גוגי" היה הכינוי המשפחתי של ליליאן ק. ברטון, אשתו של הבעלים המקורי, מורטימר סי ברטון.

בית הקפה גוגיס היה ממוקם בפינת שדרות סאנסט ושכונת קרסנט הייטס (Crescent Height) בלוס אנג'לס אך הוא נהרס בשנת 1989. השם גוגי הפך לסמן של הסגנון האדריכלי כאשר עורך המגזין האוס אנד הום (House and Home) דגלאס האסקל וצלם האדריכלות יוליוס שולמן נסעו יום אחד בלוס אנג'לס. האסקל התעקש לעצור את המכונית כשראה את בית הקפה והכריז "זו ארכיטקטורת גוגי". השם הפך פופולרי לאחר שמאמר שכתב הופיע במהדורת 1952 של המגזין שערך.

אף על פי שהאסקל טבע את המונח גוגי והיה חסיד המודרניזם, הוא לא העריך את האסתטיקה של סגנון הגוגי. במאמרו הוא השתמש בשבחיו המופרזים מדי של פרופסור ת'ראג כדי ללגלג על גוגי, ובאותה עת ללעוג להוליווד, שלדעתו חשה עצמה מעודכנת באסתטיקה.

היסטוריה 

ראשיתו של גוגי היא בארכיטקטורה של הזרם מודרני של שנות ה-30. אלן הס, אחד הסופרים הבקיאים ביותר בנושא, כותב בספרו גוגי: אדריכלות צידי הדרך האולטרה-מודרנית (Googie: Ultra Modern Road Side Architecture) כי הניידות בלוס אנג'לס בשנות ה-30 התאפיינה בשטף הראשוני של כלי הרכב ותעשיית השירות שהתפתחה כדי לספק את צורכיהם. עם הגידול בבעלות על כלי רכב, כבר לא היה הכרח להתמקד רק במרכזי ערים אלא ניתן היה להתפשט גם לפרברים, שם ניתן היה לשלב מרכזי עסקים באזורי מגורים. הפרברים הציעו פחות עומס תוך הצעת אותם עסקים, אבל עם נגישות לרכב. במקום חנות אחת מרכזית הממוקמת במרכז העיר, לעסקים היו כעת חנויות מרובות באזורים פרבריים. מגמה חדשה זו חייבה בעלי עסקים ואדריכלים לפתח דימויים חזותיים כדי שהלקוחות יזהו את העסק תוך נסיעה בכביש. ארכיטקטורה צרכנית מודרנית זו התבססה על תקשורת.

מסעדות הדריב-אין החדשות, הקטנות והפרבריות היו בעיקר שלטי ארכיטקטורה המפרסמים את העסק לטובת כלי רכב הנוסעים על הכביש. זה הושג על ידי שימוש בבחירות סגנון נועזות, כולל עמודי חשמל גדולים עם שלטים מוגבהים, אותיות ניאון מנצנצות וביתנים עגולים. הס כותב כי בגלל הגידול בייצור ההמוני ובנסיעות בשנות ה-30 של המאה הקודמת, סטרים ליין מודרני הפך לפופולרי בגלל צלליות האנרגיה הגבוהות שהעיצובים החלקלקים שלו יצרו. במבנים אלה היו קצוות מעוגלים, עמודים גדולים ופנסי ניאון, וכולם סימלו, לטענת הס, "כוחות בלתי נראים של מהירות ואנרגיה", המשקפים את זרם הניידות שהביאו מכוניות, קטרים וצפלינים .

סטרים ליין, בדומה לגוגי, תוכנן להיראות עתידני כדי לאותת על תחילתו של עידן חדש - עידן הרכב וטכנולוגיות אחרות. שירותי דרייב אין כמו דיינר, אולמות קולנוע ותחנות דלק שנבנו עם אותם עקרונות שפותחו כדי לשרת את העיר האמריקאית החדשה. מתקני דרייב אין קידמו תכנון אדריכלי מכוון מכוניות, שכן הן נבנו בסגנון תועלתני, אקספרסיבי, מעגלי ומוקף בחניון, ואפשרו לכל הלקוחות גישה שווה ממכוניותיהם. התפתחויות אלה בתכנון מוכוון צרכנים קבעו את הבמה עבור סגנון הגוגי בשנות ה-50, מכיוון שבמהלך שנות מלחמת העולם השנייה והקיצוב שהן הביאו, גרמו לעצירת ההתפתחות בשל החסכנות שנכפתה על הציבור האמריקני.

עם השגשוג המתגבר של ארצות הברית בשנות ה-50, מעצבים אמריקאים חגגו את השפע החדש עם עיצובים אופטימיים. התפתחות האנרגיה הגרעינית ומציאות הטיסות לחלל שבו את דמיונו של הציבור באשר לעתיד. ארכיטקטורת גוגי ניצלה מגמה זו על ידי שילוב אנרגיה בעיצוב שלה עם אלמנטים כמו בומרנג, אלכסונים, התבקעויות אטום וצבעים בהירים. לדברי הס, האדריכלות המסחרית הושפעה מרצונותיו של ההמון. הציבור נשבה בקסמן של החלליות והאנרגיה הגרעינית, ולכן, כדי להפנות את תשומת ליבם, אדריכלים השתמשו בהם כמוטיבים בעבודתם. מבנים שימשו כדי לתפוס את תשומת ליבם של נהגים מאז המצאת המכונית, אך במהלך שנות החמישים הסגנון הפך נפוץ יותר.

לעיתים קרובות חולקים על זהותו של האדריכל הראשון שהתנסה בסגנון, אם כי וויין מקאליסטר היה ככל הנראה האדריכל הראשון והמשפיע על תחילת הסגנון במסעדת "בוב'ס ביג בוי" ב -1949 בברבנק . מקאליסטר התחיל בעיצוב מסעדות אופנתיות בדרום קליפורניה, שהובילו לסדרת מסעדות הדריב-אין של הסטרים ליין המודרני בשנות ה-30; אף שלא הייתה לו הכשרה רשמית כאדריכל, הוצעה לו מלגה בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת פנסילבניה בשל המיומנות שלו. מקאליסטר פיתח מותג לרשתות בתי קפה על ידי פיתוח סגנון מותאם לכל לקוח - מה שאיפשר גם ללקוחות לזהות בקלות את חנות מהכביש.

בנוסף למקאליסטר, בין אדריכלי גוגי היצירתיים היו גם ג'ון לאוטנר, דאגלס הונולד, וחברי הצוות של לואיס ארמט ואלדון דייוויס מהפירמה ארמט את דייוויס, שהוקמה ב -1947 בנוסף, מי שסייעה בפיתוח הסגנון הייתה המעצבת הלן לי פונג, חברת הפירמה ארמטאת דייוויס. כשהיא הצטרפה למשרד במהלך שנת 1951, היא יצרה חללי פנים גוגיים כמו אלה של בית הקפה של ג'וני בשדרות וילשייר ושדרת פיירפקס, מסעדת נורמס הראשונה, ובנין הולידיי בואוול בשדרות קרנשו.

העניין שגילתה אמריקה בטיסות לחלל השפיע משמעותית על הסגנון הייחודי של ארכיטקטורת גוגי. במהלך שנות החמישים הפכו הטיסות לחלל למציאות לראשונה בהיסטוריה. בשנת 1957 שיגרה ברית המועצות את ספוטניק 1, הלוויין הראשון מעשה ידי אדם שהקיף את המסלול סביב כדור הארץ. ברית המועצות שיגרה אז את ווסטוק 1 שנשא את האדם הראשון, יורי גגרין, למסלול סביב כדור הארץ בשנת 1961. ממשלות אייזנהאואר וקנדי הפכו את התחרות עם הסובייטים למאבק על הדומיננטיות בחלל והציבו אותה בעדיפות לאומית בעלת דחיפות וחשיבות ניכרת. זה סימן את תחילתו של מה שמכונה "המרוץ לחלל ".

שלטים בסגנון גוגי מתהדרים בדרך כלל בזוויות חריפות ונועזות, שנועדו להציע את התכונות האווירודינמיות של ספינת טילים. כמו כן, באותה תקופה, הארכיטקטורה הייחודית הייתה סוג של אקספרסיוניזם אדריכלי, שכן רקטות חלל היו חידושים טכנולוגיים באותה תקופה.

מאפיינים 

מבני זיז, זוויות חריפות, חיפויים מוארים מפלסטיק, צורות בומרנג חופשיות, לוחות צבעים של אמנים, תגזירים וסנפירים על מבנים אפיינו את אדריכלות גוגי, דבר שנתפס כזלזול בעיני כמה אדריכלים של האמנות הגבוהה והמודרניזם של אותה העת, אך היו גם תומכים לאדריכלות זו בתקופת הפוסטמודרניזם של סוף המאה ה-20. האלמנטים הנפוצים המבדילים בדרך כלל את סגנון הגוגי מצורות אחרות של אדריכלות הם:

 גגות משופעים בזווית כלפי מעלה: זהו האלמנט הספציפי באמצעותו יצרו אדריכלים מבנה ייחודי. לבתי קפה רבים בסגנון גוגי, וכן למבנים אחרים, יש גג שנראה כמו 2/3 של משולש קהה הפוך. דוגמה טובה ומפורסמת לכך היא בית הקפה של ג'וני, הסגור כעת, בשדרות וילשייר בלוס אנג'לס.
 קרני אור מתפרצות מנקודת מוקד יחידה: זהו קישוט נפוץ בסגנון הגוגי, המציג את עידן החלל ואת השפעותיו הגחמניות. אולי הדוגמה הבולטת ביותר לאלמנט זה מופיעה בשלט "ברוכים הבאים ללאס וגאס המופלאה", שהפך למפורסם ומוכר מאוד. העיצוב הקישוטי הוא בצורה של, כפי שכתב הס, "פיצוץ באנרגיה גבוהה". צורה זו היא דוגמה לעיצוב לא תועלתני, שכן לצורת הכוכבים אין כל פונקציה בפועל והיא משמשת רק כאלמנט עיצובי.

צורת הבומרנג הייתה אלמנט עיצובי נוסף שכבש את תנועה. הוא שימש באופן סטרוקטורלי במקום עמוד או באופן אסתטי כחץ מסוגנן. הס כותב שהבומרנג היה עיבוד סגנוני של שדה אנרגיה כיווני.

העורך דאגלס האסל תיאר את סגנון הגוגי המופשט ואמר כי "אם הוא נראה כמו ציפור, זו בטח ציפור גאומטרית." כמו כן, נראה כי הבניינים מתנגדים לכח הכבידה, כפי שציין האסל: "... ככל האפשר, הבניין חייב להיות תלוי מהשמיים". העיקרון השלישי של האסקל עבור גוגי היה שיש לו יותר מנושא אחד - יותר ממערכת מבנית אחת. בשל הצורך שיש לשים לב אליו תוך כדי תנועת מכוניות לאורך הרצועה המסחרית, סגנון הגוגי לא התאפיין בעידון.

אחד ממבני הגוגי המפורסמים יותר הוא בניין ת'ם (Theme Building) בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס (LAX), שתוכנן על ידי ג'יימס לנגנהיים מהפירמה פריירה ו לאקמן ונבנה במהלך 1961.

אחת ממסעדות הדרייב-אין בסגנון גוגי שנותרו על כנן, היא הגריל של הארווי (פול קלייטון, 1958), שנקראה לימים הגריל של ג'וני בדאוני, קליפורניה, שנהרס חלקית בשנת 2006. עם זאת, הודות למאמציהם של אזרחים, מועצת העיר דאוני, וחסידי שימור היסטורי, המבנה נבנה מחדש ונפתח לציבור בשנת 2009 כמסעדת ביג בוי של בוב.

דוגמה נוספת שנותרה לאדריכלות הגוגי שעדיין מתפקדת, היא הטרמינל הראשי בנמל התעופה הבינלאומי של וושינגטון דאלס, שתוכנן על ידי אירו סארינן בשנת 1958. טרמינל זה מדגים את שיפוע הגג הדרמטי, החלונות הגדולים והשימוש הנדיב בבטון, הדומה מעט למרכז הטיסה TWA שתוכנן אף הוא על ידי סארינן.

מחוזות 

מיקומים קלאסיים של בניינים בסגנון גוגי אפשר למצוא במיאמי ביץ' שבפלורידה, שם הותאמו מבנים מסחריים משניים מסגנון הנופש של מוריס לפידוס ומעצבי מלונות אחרים; השלב הראשון של לאס וגאס, נבדה ; ושל דרום קליפורניה, שבו ריצ'רד ניוטרה בנה כנסיית דריב-אין בגרדן גרוב.

ווילדווד, ניו ג'רזי 
עיירת הנופש על שפת הים, ווילדווד, ניו ג'רזי, כוללת מגוון עיצובים של מוטלים, וביניהם מגש פו-פו, וורום, פוני קלוני ועוד, המתוארים בצבעוניות על ידי סגנונות משנה של הגוגי. הרובע ידוע באופן קולקטיבי כאתר הנופש ההיסטורי של מחוז ווילדווד - (Wildwoods Shore Resort Historic District) של מדינת ניו ג'רזי.

המונח "דו-וופ" ("doo-wop") הומצא על ידי המרכז לאומנויות של לב-האטלנטי של ניו ג'רזי בראשית שנות ה-90 כדי לתאר את הסגנון האדריכלי הייחודי, של עידן החלל. רבים מהמוטלים בסגנון הדו-ווופ של ווילדווד נבנו על ידי לו מורי, שהתמחה בעיצובים כאלה. מוטל האב-טייד שעיצב, שנבנה בשנת 1957 ונהרס במהלך 2003, נחשב למוטל הדו-וופ הראשון ב- ווילדווד קרסט.

כיום 

אחרי שנות ה-60, לאחר נחיתת אפולו 11על הירח,, עלייתן של תנועות אקולוגיות נגד אנרגיה גרעינית וההסלמות של מרוץ החלל ועידן האטום, החל סגנון הגוגי לדעוך. הקהילה האדריכלית לעיתים רחוקות העריכה או קיבלה את גוגי, שנחשב בעיניה נוצץ מדי ועממי מכדי לזכות להכרה אקדמית, וכך האדריכלות של שנות ה-70, ובמיוחד הסגנון הבינלאומי, נטשה את גוגי. כפי שמציין הס, החל משנות ה-70 של המאה ה-20, נועדו מבני מסחר להשתלב בסביבה העירונית ולא למשוך תשומת לב. מכיוון שבנייני גוגי היו חלק מתעשיית השירות, מרבית היזמים לא חשבו ששווה לשמור עליהם כיצירות תרבותיות. למרות המקורות הצנועים של גוגי, הס כותב כי "אדריכלות גוגי היא חלק חשוב מההיסטוריה של הפרברים."  גוגי היה סמל לימיה הראשונים של תרבות המכוניות .

רק בשנות ה-90 נעשו מאמצים לשימור מבני גוגי. עם זאת, באותה עת כבר היה מאוחר מדי להציל כמה מנקודות הציון המפורסמות של הסגנון כמו בית הקפה גוגי ו-ווסט ווסטווד, שכבר נהרסו. למרות אובדן ציוני הדרך החשובים האלה, נשמרו ושוחזרו מבני גוגי מפורסמים אחרים, כמו פאן'ס, נורם'ס, דוכן וויץ' וכמה מסניפי דוכן וויץ' וכמה מהאתרים המקוריים של הביג בוי של בוב.

בווילוודווד, ניו ג'רזי, פועלת "ליגת שימור דו-וופ" בשיתוף פעולה עם בעלי עסקים ונכסים מקומיים, פקידי תכנון ובינוי עירוניים, ומשרד השימור ההיסטורי של המדינה, במטרה להבטיח כי המבנים ההיסטוריים שנותרו, אכן יישמרו. רובע המלונות הגבוהים של וילדווד היה הראשון בארצות הברית לאכוף הנחיות עיצוב של "דו וופ" לבנייה חדשה.

האדריכל מייקל הסו עיצב מספר רב של מסעדות לרשת ההסעדה פ. טרי'ס באוסטין בסגנון גוגי. כל מיקום מעוצב באופן ייחודי, כולל צורות אלכסוניות, צבע וגגות גאומטריים גדולים.

השפעה 
אדריכלות גוגי התפתחה מהארכיטקטורה העתידנית של הסטרים ליין, והרחיבה ויצרה פרשנות מחודשת לנושאים טכנולוגיים תוך התאמתם לתנאים החדשים של שנות ה-50. בעוד שהארכיטקטורה של שנות ה-30 הייתה יחסית פשוטה, גוגי אימץ את השפע. הס טוען כי הסיבה לכך הייתה שחזון העתיד של שנות ה-30 היה מיושן עד 1950 והאדריכלות התפתחה במקביל יחד איתה. במהלך שנות ה-30 של המאה הקודמת, נחשבו רכבות יעילות ולינקולן-זפיר לטכנולוגיה מתקדמת, והזרם המודרני הקביל לחיצוניות האווירודינמית המפשטת שלהם. יכול להיות שפשטות זו ייצגה את הפגיעות הכפויה של עידן השפל הגדול .

סגנון הגוגי המושך את העין פרח באווירה של קרנבל לאורך כבישים מהירים רב-נתיביים, באמצעות ארכיטקטורת מוטלים ומעל הכל בשילוט המסחרי. השפעתו של גוגי נצפתה באופן בולט בארכיטקטורה ובשלטי החוצות של לוס אנג'לס ולאס וגאס בין השנים 1945–1970, היכן שרבים מאותם אדריכלים שתכננו בתי קפה בסגנון גוגי בלוס אנג'לס המשיכו לעצב כמה מהמלונות ובתי הקזינו רבי ההשפעה בלאס וגאס. לקוחות פרטיים היו הפטרונים העיקריים של גוגי. בסופו של דבר הסגנון הפך לאופנתי, ועם הזמן, מבנים רבים בסגנון הגוגי נותרו עזובים או נהרסו כליל.

סגנון הגוגי המוגזם, העתידני לזמנו, מופיע בקומדיית המצבים המונפשת סילוני ובדיסנילנד המקורי (אשר מופיע בארץ המחר) הוא שהוליד מספר עשורים מאוחר יותר את סגנון הרטרו-פוטוריזם. גוגי היה גם ההשראה לסגנון אמנות הרקע של סדרות טלוויזיה וסרטים מונפשים כמו המעבדה של דקסטר, ג'וני בראבו, בנות הפאוור פאף, פיוצ'רמה, ג'ורג' שרינקס, הרפתקאותיו של ג'ימי ניוטרון: ילד גאון, חיי כרובוט מתבגרת, ו- משפחת סופר-על, כמו גם עטיפת ספר הזיכרונות המעוצב סיפור אמיתי מאת הקומיקאי נורם מקדונלד .

ראו גם

קישורים חיצוניים 

 Lotta Living, קהילה מקוונת לחובבי ארכיטקטורת גוגי (ולוח ההודעות של הוועדה המודרנית LAC ורשת השימור האחרונה)
 ארכיטקטורת גוגי ברשת
 הצצה בצד הדרך: גוגי סנטרל
 יריד העולם של ניו יורק 1964-1965
 Googie architecture
 צילומי סינטטריקס של הנשכחים - תיעוד מוטלים בסגנון גוגי סביב דיסנילנד באנהיים, קליפורניה
 סיאטל גוגי  - תיעוד ארכיטקטורת גוגי בסיאטל, וושינגטון
 Wildwood Doo Wop - תיעוד של ארכיטקטורת "Doo Wop" (גוגי) בוידוודווד, ניו ג'י
 ווילדווד, ג'יי ג'ו דו ווופ
 מלון לוויין בסגנון גוגי בקולורדו ספרינגס, קולורדו
 הגדרת Googie על תקני Phorio
 וידאו: "Populuxe במפלי הניאגרה (feat. מגדל סקיילון) " . יוטיוב . 20 באוגוסט 2012.

קבוצות שימור הפועלות לשמירת ארכיטקטורת Googie כוללות
 הוועדה המודרנית לשימור בלוס אנג'לס
 הוועדה המודרנית של פאלם ספרינגס
 ליגת השימור של דו וופ
 רשת שימור העבר הקרוב
 DOCOMOMO, הארגון שנוסד בהולנד DOcumentation and COnservation of buildings, sites and neighborhoods of the MOdern MOvement
 בית השימור בלוס אנג'לס
 קרן ג'ון לאוטנר, אתר האדריכלים של גוגי

הערות שוליים

גוגי
לוס אנג'לס: היסטוריה
גוגי
ארצות הברית: אדריכלות