פילוסופיה של הדיאלוג

פילוסופיה של הדיאלוג או פילוסופיה דיאלוגית היא פילוסופיה שצמחה מתוך המסורת האקזיסטנציאליסטית, ובשל כך ניתן לכנותה "קו-אקזיסטנציאליסטית". בדומה לאקזיסטנציאליזם, הפילוסופיה הדיאלוגית עוסקת בשאלות אתיות של משמעות החיים, בדידות קיומית, חופש הרצון ואותנטיות, והיא שותפה להתנגדות למחשבה הכוּלית (טוטאלית) המקובלת בפילוסופיה, דוגמת השיטה הפילוסופית של הגל. אולם, בשונה מהאקזיסטנציאליזם, הפילוסופיה הדיאלוגית נותנת קדימות לדיאלוג עם האחר על פני הקיום האינדיבידואלי כראשוני. היא רואה בדיאלוג מרחב קיום המאפשר משמעות, הקשבה, יצירתיות, מעורבות, ונטילת אחריות.

השפעות
מקורותיה של הפילוסופיה הדיאלוגית משיקים למומנטים שונים בתולדות הדת והפילוסופיה. בפילוסופיה המערבית ניתן לציין את הדיאלקטיקה נוסח אפלטון, שכתביו הפילוסופים בנויים כדיאלוגים, מתוך תפיסה שהדיאלוג הוא מבנה יסודי של החשיבה. תנאי האפשרות לחשיבה, משמעות ואמת, לא מצויים באינדיבידואל הבודד אלא מצויים ביחס עם בין השיח האחר (צורת כתיבה שהמשיכה להתפתח גם אחריו). בפילוסופיה המזרחית, יש מקום משמעותי לחשיבה הדיאלוגית, בין היתר בקונפוציאניזם באופנישדות ובקואנים. גם ביהדות יש ביטוי חשוב לחשיבה הדיאלוגית, למשל בתושב"ע ובחסידות.

שתי מגמות משמעותיות בתולדות הפילוסופיה של המאה ה-20 השפיעו באופן נחרץ על התהוות הפילוסופיה הדיאלוגית:
 מרכזית הפילוסופיה של השפה, "המפנה הלשוני" בחשיבה הפילוסופית.
 הדומיננטיות של האקזיסטנציאליזם בפילוסופיה ובתרבות בכלל.

הוגים

מרטין בובר

ההוגה הבולט של זרם זה הוא מרטין בובר. בובר שאב השראה הן מהמסורת המערבית (והאקזסטנציאליזם בפרט), הן מפילוסופיות מזרחיות, והן ממסורת הפולמוס היהודית. בובר פיתח את משנתו הדיאלוגית בספרו "אני ואתה" משנת 1923. בעיניי בובר, הרציונליזם, הפוזיטיביזם, והחשיבה הכוּלית-אבסולוטית מניחים צורת קיום היוצרת חיץ בין האני לבין כל דבר אחר מהאני. עם זאת קיים גם אופן קיום דיאלוג, המאפשר מפגש, שאותו הוא מכנה "אני-אתה" ומבדילו מן ה"אני-לז" המחפיץ.

הוגים נוספים
פילוסופים נוספים שניתן לראותם כדיאלוגיים 

גישות נוספות בעלות אספקטים דיאלוגיים
 הדיאלוגיזם של מיכאיל בכטין
 "תקשורת בין-אישית" של ג'ורג' הרברט מיד
 "הפדגוגיה הדיאלוגית" של פאולו פריירה
 "אתיקה של דאגה" של קרול גיליגן ושל נל נודינגס
 ה"קוסמופוליטיות" והקהילתנות של צ'ארלס טיילור
 פילוסופיית הדיאלוג סמוואדה (בסנסקריט:saṃvāda) ההודית העכשווית של הפילוסופים כמו: דאיה קרישנה, ארינדם צ'קרברטי שרי אורובינדו וקרישנה צ'נדרה בהטצ'ריה
"דיאלוג של צליוויזציות" של האנס קוכלר 
"פסיכותרפיה המרוכזת באדם" של קרל רוג'רס

כמו כן, ניתן לציין כי הוגים פוסט-סטרוקטורליסטים כמו לוס איריגארי, ז'אק דרידה, ז'וליה קריסטבה, וג'ודית באטלר הושפעו רבות מהפילוסופיה הדיאלוגית, וקיימו איתה "דיאלוג".

ראו גם 
 אקזיסטנציאליזם
 הגישה האינטרסובייקטיבית
 דיאלקטיקה
 המפנה הלשוני

לקריאה נוספת

ספרות ראשונית
מרטין בובר, בסוד שיח: על האדם ועמידתו נוכח ההוויה, תרגם צבי וויסלבסקי, מוסד ביאליק, 1964.
מרטין בובר, אני ואתה; תרגום מגרמנית: אהרון פלשמן; דברי הקדמה: שולמית אלוני; נספחים: יעקב רז, אהרון פלשמן, אדמיאל קוסמן, ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"ג 2013.
 עמנואל לוינס, כוליות ואינסוף, תרגום רמה איילון, הוצאת מאגנס, 2010

ספרות משנית

בעברית
 שמואל הוגו ברגמן, הפילוסופיה הדיאלוגית מקירקגור עד בובר, מוסד ביאליק, 1974. (הספר המלא באתר כותר)
 חגי כנען, פנימדיבור: לראות אחרת בעקבות עמנואל לוינס,  הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008.
 נמרוד אלוני, דיאלוגים מעצימים בחינוך ההומניסטי (עריכה), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008.

באנגלית
 Rob Anderson, Leslie A. Baxter, Kenneth N. Cissna (Eds.). (2004). Dialogue: theorizing difference in communication studies.
 Peter Atterton, Matthew Calarco, Maurice S. Friedman (2004). Lévinas & Buber: dialogue & difference
Samuel Hugo Bergman (1991). Dialogical philosophy from Kierkegaard to Buber.
 Kenneth N. Cissna & Rob Anderson (2002). Moments of meeting: Buber, Rogers, and the potential for public dialogue.
 Hans Köchler (2009). The Philosophy and Politics of Dialogue.
 Tim L. Kellebrew (2012). Brief Overview of Dialogical Psychotherapy
 Tim L. Kellebrew (2013). On the World as Misrepresentation
 Slavoj Žižek, "Philosophy is NOT a dialogue", in Philosophy in the Present by Alain Badiou and Slavoj Žižek (Polity Press, 2009)
 Hune Margulies (2017), Will and Grace: Meditations on the Dialogical Philosophy of Martin Buber

הערות שוליים 

זרמים בפילוסופיה
אקזיסטנציאליזם