ג'ון מקיו

ג'ון מייקל מקיו (באנגלית: John Michael McHugh; נולד ב-29 בספטמבר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצבא ה-21 של ארצות הברית והיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק.

ראשית חייו
ג'ון מקיו נולד בווטרטאון, ניו יורק. ב-1966 הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המקומי והחל ללמוד באוניברסיטת סירקיוז. ב-1970 הוא סיים את לימודיו בקולג' יוטיקה וקיבל תואר ראשון במדע המדינה. ב-1977 הוא קיבל תואר שני במינהל ציבורי מבית הספר ליחסי ציבור על שם נלסון רוקפלר של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק שבאולבני.

אף על פי שבמהלך מלחמת וייטנאם הוא היה בגיל הגיוס, לא שירת מקיו שירות צבאי. בין השנים 1971–1977 הוא היה עוזרו של מנהל עיריית ווטרטאון. לאחר מכן ועד 1984 הוא שימש כעוזרו של סנאטור מדינת ניו יורק, ה. דאגלס ברקלי, ואז נבחר כמחליפו של ברקלי. מקיו היו חבר הסנאט של ניו יורק מ-1985 ועד 1992.

קריירה בקונגרס
ב-1992 התמודד מקיו בהצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית כדי להחליף את חבר הקונגרס דייוויד אובריאן מרטין שייצג את מחוז הבחירה ה-24 של מדינת ניו יורק (בשנת 2000 שונה מספרו של המחוז למחוז ה-23 בעקבות חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה של המדינה לאחר מפקד האוכלוסין שנערך באותה שנה). חלק זה של אפסטייט ניו יורק היה באופן היסטורי בעל נטייה חזקה לרפובליקנים בדפוסי ההצבעה לקונגרס, אף על פי שבשנים האחרונות הוא היה תחרותי יותר בבחירות לנשיאות. המחוז (והמחוזות שהתקיימו בעבר בשטחו) היה בידיים רפובליקניות ברציפות מאז 1871 וחלקים מסוימים ממנו יוצגו על ידי דמוקרטים מאז 1851. מקיו נבחר מחדש שמונה פעמים ללא מתחרים של ממש וב-2002 הוא נבחר מבלי שהוצב מולו מועמד מתחרה.

במשך 14 שנה היה מקיו חבר במועצת המנהלים של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, כולל תקופה כיושב ראש המועצה. הוא היה חבר בכיר בוועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים וכן חבר בכיר בוועדת הביקורת והרפורמות של בית הנבחרים. במשך שש שנים הוא היה יושב ראש ועדת המשנה לשירות הדואר ופעל להעברת חקיקה לרפורמה משמעותית בשירות הדואר של ארצות הברית בפעם הראשונה מאז שהוא הורד מדירוג של מחלקה בקבינט ב-1971, והעביר את "חוק הדין והחשבון והשיפור של הדואר - 2006". בין השנים 2005–2009 הוא היה חבר בוועדת המודיעין של הבית.

ב-2004 ושוב ב-2006 הביס מקיו את יריבו הדמוקרטי, דר' רוברט ג'. ג'ונסון. במהלך מסע הבחירות מצא ג'ונסון את שמו ברשימת האנשים המנועים לטוס  ולא היה מסוגל להתנייד בטיסות. באותה עת שיער ג'ונסון שהוא הוסף לרשימה בשל השקפותיו האנטי-מלחמתיות ויריבותו מול מקיו. משרדו של מקיו הכחיש כל קשר לעניין. תחקיר מאוחר יותר של רשת CBS העלה שהשם "רוברט ג'ונסון" הופיע ברשימה בשל שימוש שנעשה בו כשם מזויף של אדם שהורשע במזימה להנחת פצצה בטורונטו. אנשים נוספים ששמם רוברט ג'ונסון הושפעו גם הם מהכללה זו.

בבחירות של 2006 היה מקיו היחידי מכל נציגי הרפובליקנים המכהנים של מדינת ניו יורק בבית הנבחרים שניצח ביותר מ-60% מקולות הבוחרים. שאר שבעת הנציגים הרפובליקנים הובסו או הצליחו לגרוף פחות מ-60% מקולות הבוחרים. ב-2008 ניצח מקיו את יריבו הדמוקרטי מייק אוט כאשר גרף 65.3% מקולות הבוחרים. כמו רוב הרפובליקנים מניו יורק, מקיו משתייך לאגף המתון של המפלגה. הוא היה אחד משמונת חברי בית הנבחרים הרפובליקנים שהצביעו בעד חוק האנרגיה הירוקה ביוני 2009, חוק שעבר ברוב של שמונה קולות בלבד.

מזכיר הצבא
ב-2 ביוני 2009 מינה הנשיא ברק אובמה את מק'יו כמזכיר הצבא של ארצות הברית. המינוי אושר על ידי הסנאט ב-16 בספטמבר אותה שנה. ב-21 בספטמבר הוא הושבע לתפקידו בטקס שנערך בפנטגון. מקיו, רפובליקני שמונה על ידי נשיא דמוקרטי, החליף את פט גרין, שהיה דמוקרט שמונה על ידי נשיא רפובליקני. מקיו מעולם לא שירת שירות צבאי, אך כשמינה אותו, רמז הנשיא אובמה על כך שניסיונו הרחב של מקיו בוועדת הכוחות המזוינים נתן לו הכנה לתפקיד האזרחי הבכיר ביותר בשרשרת הפיקוד של הצבא.

במרץ 2010 אמר מקיו שהוא לא יכפה על חיילים שאמרו לו בשיחות אישיות שהם להט"בים לפרוש מהשירות. הוא אמר שהוא שוחח עם חיילים שיצאו מהארון כחלק גיבוש השקפת העולם של הכוחות המזוינים לקראת ביטול חוק אל תשאל, אל תספר השנוי במחלוקת. באותה עת, על פי חוק זה, חייל שחשף את נטיתו המינית נאלץ לפרוש מן השירות.

במאי אותה שנה הוענק למקיו תואר דוקטור לשם כבוד על ידי מועצת הנאמנים של אוניברסיטת המדינה של ניו יורק. כאשר פורסם דבר הענקת התואר בציבור, ארגנו חברי תא הסטודנטים הלהט"בים של האוניברסיטה משמרת מחאה בקמפוס שהייתה אמורה להתקיים במהלך הטקס, זאת על רקע ההצבעות של מקיו בסוגיות להט"ביות בעבר. לאחר שבועות של וויכוחים שהתקיימו בקמפוס האוניברסיטה, שכללו החלטת גינוי של סנאט אגודת הסטודנטים נגד חוק "אל תשאל, אל תספר", החליט מקיו לבטל את השתתפותו בטקס, בציינו, "ברור שנוכחותי בטקס עלולה בהחלט להיות בעל השפעה הרסנית".

במרץ 2015 ביטל מקיו כלל שאפשר לטמון את אפרן של טייסות שירות חיל האוויר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, בציינו שהן לא זכאיות לכך, שכן במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הן היו פעילות, הן הוגדרו כאזרחיות. זאת על אף הסיכונים שהן נטלו על עצמן בשירות (38 מהן נהרגו במהלך שירותן). לאחר שמקיו סיים את כהונתו כמזכיר הצבא, העביר הקונגרס חקיקה שהפכה את מדיניותו. החקיקה הועברה ב-12 במאי 2016 וב-20 במאי אותה שנה חתם עליה הנשיא אובמה כחוק.

ביולי 2015 הביע מקיו את רצונו לסיים את תפקידו כמזכיר הצבא ב-1 בנובמבר אותה שנה. בספטמבר הציג הנשיא אובמה את אריק פנינג כמועמד להחליף את מקיו. ב-23 באוקטובר ערך הצבא טקס פרידה ממקיו, שבראשו עמד מזכיר ההגנה אשטון קרטר. במהלך הטקס הוענקה למקיו מדליית מחלקת ההגנה לשירות ציבורי מצטיין, וב-31 באוקטובר הוא סיים את כהונתו.

לאחר פרישתו
ביוני 2016 הודיע משרד עורכי הדין הבינלאומי K&L Gates שמקיו ועוזרתו הוותיקה, אן למאי, הצטרפו למשרד כיועצים ללקוחות בנושאי רכש ושאר נושאי מדיניות ביטחון.

חיים אישיים
מקיו היה נשוי לקתרין סאליבן עד לגירושיהם. קתרין היא בתה של חברת האספה המדינתית של ניו יורק, פרנסס ט. סאליבן. הוא מתגורר באליסבורג, ניו יורק. ב-2006 כלל המגזין The Hill את מקיו ברשימת 50 האנשים היפים ביותר בגבעת הקפיטול.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

מזכירי הצבא של ארצות הברית
חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת ניו יורק
חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
חברי בית המחוקקים המדינתי של ניו יורק
בוגרי אוניברסיטת אולבני
אמריקאים שנולדו ב-1948