אמריקו קסטרו

אמריקו קסטרו אי קסאדה (בספרדית: Américo Castro y Quesada; 4 במאי 1885 – 25 ביולי 1972) היה היסטוריון תרבות, פילולוג, מבקר ספרות ודיפלומט ספרדי. ספרו "España en su historia − Cristianos, moros y judíos" ("ספרד וההיסטוריה שלה: נוצרים, מוּרִים ויהודים") משנת 1948 הוביל לפריצתה של מחלוקת היסטורית בספרד של פרנקו.

ביוגרפיה 
קסטרו, בן הורים ספרדיים, נולד בקנטגלו  שבברזיל, וחזר עם הוריו לספרד בשנת 1890. למד באוניברסיטת גרנדה לאחר סיום לימודיו התיכוניים. בשנת 1904 קיבל תואר ראשון בגרנדה, ובשנים 1905–1907 למד לתארים מתקדמים בסורבון.

בשובו לספרד בשנת 1910, היה חבר במרכז החדש ללימודים היסטוריים (Centro de Estudios Históricos), שם היה ראש המחלקה ללקסיקוגרפיה.

בשנת 1915 קיבל קסטרו משרת פרופסור באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד, והוא לימד שם עד שנת 1931.

לאחר הקמת הרפובליקה הספרדית השנייה, התמנה בשנת 1931 לשגריר הרפובליקה בגרמניה. הוא המשיך להחזיק בתפקיד זה עד שהוחלף בלואיס אראקיסטאין  ב-1932.

לאחר פריצתה של מלחמת האזרחים הספרדית בשנת 1936, הוא יצא לגלות בארצות הברית, והתמנה לפרופסור לספרות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בשנת 1937. לאחר מכן היה פרופסור לספרות באוניברסיטת טקסס באוסטין, בין 1939 ל-1940. משנת 1940 ועד פרישתו בשנת 1953, היה פרופסור לספרות באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1970 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

יצירתו ומחלוקות 
קסטרו ערך והוציא לאור מהדורות מוערות של ספרים מאת לופה דה וגה, פרנסיסקו דה רוחאס סורייה , טירסו דה מולינה, פרנסיסקו דה קבדו , ותרגם ספר בלשני על שפות רומאניות מאת וילהלם מאייר-ליבקה .

פרסם מספר עבודות חשובות, בהן "חייו של לופה דה וגה" (Vida de Lope de Vega, 1919) ו-"הגותו של סרוואנטס" (El pensamiento de Cervantes, 1925). בספר האחרון הגן על דמותו של סרוואנטס כהוגה דעות. ספריו ההיסטוריים עוררו מחלוקת רבה. בין המסקנות שעליהן נמתחה ביקורת - אמירתו של קסטרו כי הספרדים לא היו הופכים לקבוצה אתנית מובחנת, אלמלא כיבוש ספרד על ידי המוסלמים בשנת 711, אירוע שהוביל להפיכתם לקבוצה נוצרית המתקיימת לצד האסלאם והיהדות. הוא הציג את המסקנה הזו בספרים Iberoamérica, su presente y su pasada (1941), España en su historia - Cristianos, moros y judíos (1948) ו-De la edad conflictiva (1961). מסקנה שנייה, שגם נמתחה עליה ביקורת, הייתה כי ההיסטוריה של ספרד ופורטוגל הושפעה לרעה מהצלחת הכיבוש מחדש של חצי האי האיברי, ה"רקונקיסטה", במאות ה-11 עד ה-15, ומגירוש היהודים מספרד בשנת 1492. הוא הצביע על חשיבות הדתיות בחברה הספרדית, במיוחד של קבוצות המיעוט הספרדיות והיהודיות, וחקר את תודעתן של קבוצות אלו דרך כתיבתן הספרותית. לדבריו, יכולתם של המומרים והאנוסים היהודים לשאוב ממקורות היהדות איפשרה להם לייצר תודעה סובייקטיבית מובחנת שסייעה ליצירת זהות ספרדית מודרנית.

המבקר המרכזי של רעיונותיו של קסטרו היה קלאודיו סנצ'ס-אלבורנוס . ההיסטוריון הספרדי של ימי הביניים אדוארדו מנסנו מורנו  הביע ביקורת כלפי יצירותיו ההיסטוריות של קסטרו. לגבי ההרמוניה לכאורה בין מוסלמים, יהודים ונוצרים בח'ליפות של קורדובה, שזכתה בהיסטוריוגרפיה לכינוי "לה קונביבנסיה"  כתב מנסנו כי קסטרו לא פעל על פי כללי כתיבת ההיסטוריה, ושאינו יכול להראות שום עדות היסטורית לרעיון השלום היחסי בספרד המוסלמית. פרופסור מרק ר. כהן מפרינסטון מתח ביקורת על התאוריה, ותיאר אותה כמבוססת על מיתוסים בסגנון צבי גרץ על זמן של דו-קיום שליו, ושל חיים יהודיים-ערביים משותפים שלווים תחת האסלאם, שנפגעו רק בעקבות הציונות. קיומן של תקופות שלוות באופן יחסי נתמכה בידי ברנרד לואיס, וכן בידי כהן עצמו, אך לדבריו אין אפשרות ליצור תיאוריה כוללת בגלל הבדלים בין אזורים ותקופות שונות.

מחלוקת נוספת הייתה על תפיסתה האירופוצנטרית של השפה הספרדית שהציג בספר "La peculiaridad lingüística rioplatense y su sentido histórico" (1941). הסופר הארגנטינאי חורחה לואיס בורחס פרסם מאמר בשם "Las alarmas del doctor Américo Castro", שבו הוא מנסה להפריך את הטיעונים שבהם השתמש קסטרו כדי לבסס את נחיתותה של הספרדית הריופלטנסית  המדוברת בארגנטינה ובאורוגוואי ביחס לספרדית המדוברת בחצי האי האיברי.

פרסומים 
קסטרו היה מחברם של מאמרים וספרים רבים אחרים. הפרסומים המשמעותיים ביותר שלו כוללים:
 Vida de Lope de Vega, 1919
 El elemento extraño en el lenguaje, 1921
 La enseñanza del español en España, 1922
 Juan de Mal Lara y su "Filosofía vulgar", 1923
 Lengua, enseñanza y literatura, 1924
 Don Juan en la literatura española, 1924
 El pensamiento de Cervantes, 1925
 El nuevo Diccionario de la Academia Española, 1925
 Santa Teresa y otros ensayos, 1932
 Los prólogos al Quijote, 1941
 Lo hispánico y el erasmismo, 1942
 Antonio de Guevara, 1945
 La realidad histórica de España, 1954
 Semblanzas y estudios españoles, 1956
 Hacia Cervantes, 1958
 Origen, ser y existir de los españoles, 1959
 De la edad conflictiva, 1961
 La peculiaridad lingüística rioplatense, 1961

באנגלית:
 Castro, Americo. Edmund L. King, Tr. (1954). The Structure of Spanish History. Princeton, New Jersey: Princeton University Press.

קישורים חיצוניים 

 הטקסט המלא של "The Structure Of Spanish History" באתר ארכיון האינטרנט

הערות שוליים

ספרדים
מדענים שהיגרו לארצות הברית
חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
סגל אוניברסיטת פרינסטון
סגל אוניברסיטת טקסס באוסטין
סגל אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
מבקרי ספרות
פילולוגים אמריקאים
שגרירי ספרד
שגרירים בגרמניה
היסטוריונים אמריקאים
ספרדים שנולדו ב-1885
ספרדים שנפטרו ב-1972