יחסי צ'ילה–רוסיה

יחסי צ'ילה–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין צ'ילה לרוסיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בתקופת ברית המועצות, ב-11 בדצמבר 1944.

שתי המדינות חברות מלאות ב-APEC, בקרן המטבע הבינלאומית ובאו"ם.

היסטוריה 
צ'ילה כוננה יחסים דיפלומטיים לראשונה עם ברית המועצות ב-11 בדצמבר 1944, אולם הם נותקו עד מהרה ב-27 באוקטובר 1947 עקב התעצמות המלחמה הקרה והחרמת המפלגה הקומוניסטית של צ' ילה. ב-1956, ראש הממשלה הסובייטי ניקולאי בולגנין, כי ברית המועצות הייתה מוכנה לפתח יחסים עם מדינות אמריקה הלטינית על בסיס שיתוף פעולה ידידותי, יחסי סחר מועילים הדדית, דו קיום בשלום ואי התערבות בענייני פנים. לראשונה מאז 1944 איפשרה מדיניות החוץ הסובייטית להרחיב את היחסים בין ברית המועצות לעולם השלישי. בצ'ילה, שינויים אלה היו ברובם חמורים בשנות החמישים והשישים, שכן צ'ילה הייתה מיושרת באופן גלוי עם ארצות הברית ממלחמת העולם השנייה ואילך כנגד האיום של "תוקפנות קומוניסטית". מכיוון שהייתה קשורה בברית עם ארצות הברית, צ'ילה עצרה את כל היחסים הדיפלומטיים עם ברית המועצות, סיימה את כל צורות היחסים הכלכליים הדו-צדדיים והוציאה אל מחוץ לחוק ורדיפה את המפלגות הקומוניסטיות. המהפכה הקובנית 1959 הניעה גל חדש של אנטי-קומוניזם באמריקה הלטינית, אשר אישר את החלטת ממשלת צ'ילה להימנע מההשפעה והיחסים הסובייטים.

לאחר בחירתו של אדוארדו פריי מונטאלבה לנשיא צ'ילה ב-3 בנובמבר 1964, כוננו שתי המדינות יחסים מחדש ב-24 בנובמבר 1964, ובשנת 1967 נחתמו הסכמים בילטראליים על ידי שתי המדינות. הניצחון של סלבדור איינדה בבחירות לנשיאות צ'ילה בשנת 1970 נתן לברית המועצות הזדמנות לפתח קשרים הדוקים עם צ'ילה. הניצחון של המפלגה הפוליטית של אלנדה, יונידד פופולרי, קואליציה של הסוציאליסטים, הקומוניסטים ומפלגות שמאל שונות, הראו שאולי ממשלת צ'ילה הייתה קרובה אידאולוגית ופוליטית לברית המועצות יותר מכל מדינה אחרת בדרום אמריקה. עם זאת, ברית המועצות התלבטה בנטל, על מנת להבטיח את הצלחת הניסוי הצ'יליאני. מבחינה כלכלית, הסיוע הסובייטי הגיע בצורה של קרדיטים לטווח ארוך, שייצגו פחות מ-350 מיליון דולר, עם כמות מוגבלת של סיוע בצורה של מטבע קשה. ממשלת אלנדה הייתה זקוקה לסיוע כספי נוסף, ולא לפרויקטים משותפים בתחום הדיג והדיור, כדי לפתור בעיות של איזון התשלומים. אף על פי שהסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הורחב וגוון, הוא עדיין היה נמוך בהרבה מרמות הסחר בין ברית המועצות למדינות דרום אמריקה אחרות. רמת הסיוע הכלכלית המוגבלת של ברית המועצות בצ'ילה הציגה את ההססנות הסובייטית הברורה כלפי נטל כלכלי עצום. הסובייטים כבר ראו את העלויות העצומות הכרוכות בתמיכה בממשלה קומוניסטית בחצי הכדור המערבי, בעקבות תמיכתם בפידל קסטרו ובממשלתו בקובה לאחר 1959. בראשית שנות ה-70 החלה ברית המועצות בה עם ארצות הברית, והגברת התמיכה בממשלת אלנדה הייתה עלולה לסכן את היחסים השבריריים בין ארצות הברית לברית המועצות. ברית המועצות לא רצתה יותר ויותר לאפשר לתהליך המהפכני הצ'יליאני להרוס את הדטאנט החדש שלה עם ארצות הברית. ברית המועצות גם התמודדה עם בעיות כלכליות נוספים משלה, אשר הרתיעו שהרתיעה עוד יותר את הגידול בסיוע הכלכלי לצ'ילה. החל ממאי 1972, מנהיגי ברית המועצות החלו לראות בצ'ילה דוגמה למה שעלול להשתבש בתהליך מהפכני ולא בהשקעה טובה במאבק העולמי נגד הקפיטליזם כאשר ממשלת אלנדה איבדה את התמיכה העממית, והכלכלה הצ'יליאנית נותרה במצב של קיפאון. באופן דומה, ברית המועצות נהגה בפרגמטיזם ביחסיה הפוליטיים עם צ'ילה. לכל היותר, ברית המועצות רק הפגינה תמיכה מוסרית ותעמולה בצ'ילה במקום מדיניות מוחשית יותר.

כאשר ארצות הברית הפסיקה את המימון בצ'ילה על איגרות חוב לאומיות של תעשיית הנחושת, איינדה נאלץ לחפש יחסים חלופיים למימון ומסחר, אשר הגיעו לשיאם בביקור של משלחת רמת דרג בביקור המועצות במאי 1971, שבו הוסכם כי תוקם נציבות סחר של ברית המועצות-צ'ילה. איינדה ביקר בברית המועצות בדצמבר 1972, במטרה להשיג סיוע ומימון מליאוניד ברז'נייב, אבל הביקור שלו לא הצליח. בעוד כמה פקידים בסנטיאגו האמינו כי המסע של אלנדה לברית המועצות יכריח את ידה של מוסקבה להפיג את צ'ילה מהתלות שלה בארצות הברית, אחרים טענו כי לא די בכך כדי לנטרל את הגירעונות בתשלומי מאזן התשלומים של צ'ילה. איינדה ומנהיג המפלגה הקומוניסטית הצ'יליאנית לואיס קורוולן נפגשו בדצמבר 1972 עם ליאוניד ברז'נייב, אלכסיי קוסיגין, וניקולאי פודגורני. התוכנית של אלנדה וקורוולן קראה לזיכויים גדולים לטווח הקצר כדי לקזז גירעון צ'יליאני צפוי עד 1976, רכישות הגוש הסובייטי של נחושת צ'יליאנית, והשקעה של 220 מיליון דולר בייצור פלדה. איינדה ניסה לשכנע את מנהיגי ברית המועצות בתוכנית זו על ידי טיעון הרעיון כי ארצו היא "וייטנאם שקטה" בניסיון חסר תוחלת לעורר סנטימנט אנטי-אמריקני. אולם תוכניתו והדימויים הללו לא התקבלו היטב במוסקבה, מכיוון שברית המועצות כבר היססה להתריס בגלוי נגד האמריקנים בחצי הכדור המערבי. אליינדה עזב את ברית המועצות עם עצות לפתרון סכסוכים עם וושינגטון, אשראי חדש בסך 45 מיליון דולר, והסכמים המשתמשים בזיכויים שהוסכמו בעבר כדי להגדיל את הסיוע הטכני של ברית המועצות בפיתוח תעשיות הנחושת, הכימיה והדייג של צ'ילה. במקום הגדלת הסיוע לצ'ילה, ברית המועצות הפחיתה את התמיכה הכלכלית מ-144 מיליון דולר ב-1972 ל-63 מיליון דולר ב-1973. איינדה הודח במהלך ההפיכה הצבאית ב-11 בספטמבר 1973, והיחסים עם הסובייטים נותקו שוב ב-22 בספטמבר 1973,, ושוחזרו רק ב-11 במרץ 1990. ממשלת פינושה החלה כמעט מיידית לתקוף אזרחים סובייטים, והחזיקה באג'נדה מאוד אנטי-סובייטית. ברית המועצות הגיבה בחריפות על ידי מתן סיוע לחברים ותומכים של ממשל איינדה, והוקיעה את ממשלת צ'ילה כפשיסטית.

הנשיא ריקארדו לאגוס ביקר ברוסיה באוקטובר 2002, ואילו הנשיא ולדימיר פוטין ביקר בצ'ילה בנובמבר 2004, בשיתוף עם פסגת APEC שהתקיימה בסנטיאגו, במה שהיה הביקור הראשון של ראש מדינה רוסי בדרום אמריקה. מישל בצ'לט ביקרה ביקור רשמי ברוסיה בתאריכים 2-4 באפריל 2009 בהזמנתו של דמיטרי מדבדב.

יחסי סחר 
בשנת 2001 הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות הסתכם לנו$50 מיליון דולר, והוא גדל ל-300 מיליון דולר ב-2007, ו-380 מיליון דולר ב-2008. ב-2014 הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-820 מיליון דולר.

צ'ילה מצפה גם להקים חנויות ייצוא חדשות ברוסיה לצורך תפוקת האוכמניות הגוברת שלה. היא הציגה לראשונה את התערוכה האחרונה של IFE במוסקבה. בשנת 2007–2008, רוסיה זינקה מעל ספרד, והפכה לשוק יצוא הפרות השלישי בגודלו של צ'ילה באירופה, עם יצוא כולל למדינה (בעיקר תפוחים וענבים) שגדל ב-59 אחוזים, מ-64,554 טון ל-102,321 טון.

נציגויות דיפלומטיות 
צ'ילה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-2 קונסוליות בסנקט פטרבורג וולדיווסטוק. מאידך, רוסיה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה וקונסוליה כללית בוולפראיסו.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים