פרס גראמי להקלטת השנה

פרס גראמי להקלטת השנה מוענק על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה של ארצות הברית כדי "לכבד הישגים אמנותיים, מיומנות טכנית ומצוינות כללית בענף ההקלטות, ללא התחשבות במכירות או בהישגי מצעדים." פרס הקלטת השנה הוא אחד מארבע הקטגוריות ה"כלליות" בפרסי גראמי (לצד תגלית השנה, שיר השנה ואלבום השנה) שמוענק מדי שנה מאז טקס פרסי גראמי הראשון בשנת 1959.

היסטוריה ותיאור 
פרסי הקלטת השנה הוענקו מאז 1959. זהו אחד מארבעת פרסי גראמי היוקרתיים ביותר. אף על פי שפרס "שיר השנה" והקלטת השנה מוענקים על סינגל או על שיר אחד מתוך אלבום, הפרס הזה מוענק למבצע ולצוות ההפקה של השיר ואילו פרס שיר השנה הולך רק למלחיני השיר.

31 מהשירים הזוכים זכו גם בפרס שיר השנה.

הקטגוריה התרחבה וכללה שמונה מועמדים החל משנת 2019.

הישגים 
טום קין מחזיק בשיא מספר הזכיות בקטגוריה זו, כארבע פעמים (בשנים 2015, 2016, 2017 ו-2018). קין הוא האדם היחיד שזכה בפרס ארבע שנים ברציפות (2015–2018). פול סיימון זכה שלוש פעמים, יותר מכל אמן אחר ("Mrs. Robinson""בשנת 1969,"Bridge over Troubled Water"בשנת 1971, "Graceland" בשנת 1988). טום אלמהירסט זכה שלוש פעמים בשנים 2008, 2012 ו-2017.

רוברטה פלאק הייתה האמנית הראשונה שזכתה בהקלטת השנה שנתיים ברציפות בשנים 1973 ("The First Time Ever I Saw Your Face") ובשנת 1974 ("Killing Me Softly with His Song"). זה קרה שוב כשהלהקה U2 זכתה בשנת 2001 ("Beautiful Day") ובשנת 2002 ("Walk On"), הפעם היחידה של אמן שזכה בפרס שנתיים ברציפות עם הקלטות מאותו אלבום.

אמנים אחרים שקיבלו שני פרסי גראמי להקלטת השנה הם הנרי מנסיני ("Moon River", "Days of Wine and Roses"); ארט גרפונקל ("Mrs. Robinson","Bridge over Troubled Water"); The 5th Dimension ("Up, Up and Away","Aquarius/Let the Sunshine In"); אריק קלפטון ("Tears in Heaven","Change the World"); נורה ג'ונס ("Don't Know Why", "Here We Go Again"); מארק רונסון ("Rehab", "Uptown Funk"); אדל ("Rolling in the Deep", "Hello") וברונו מארס ("Uptown Funk","24K Magic").

פרנק סינטרה הוא האמן עם הכי הרבה מועמדויות להקלטת השנה עם שבע מועמדויות ("Witchcraft", "High Hopes", "Nice 'n' Easy',"The Second Time Around","Strangers in the Night","Somethin' Stupid" (עם ננסי סינטרה), ו"Theme from New York, New York"); הוא זכה בפרס פעם אחת בשנת 1967 על "Strangers in the Night". לביטלס יש הכי הרבה מועמדויות ללהקה בקטגוריה; היו להם ארבע מועמדויות ("I Want to Hold Your Hand", "Yesterday", "Hey Jude", ו"Let It Be"), אך מעולם לא זכו בפרס. ברברה סטרייסנד וביונסה הן בעלות שיא המועמדויות בקרב נשים עם חמש מועמדויות. סטרייסנד הייתה מועמדת ("Happy Days Are Here Again", "People", "Evergreen", "You Don't Bring Me Flowers (עם ניל דיימונד) ו-"Woman in Love") אך מעולם לא קיבלה את הפרס. ביונסה הייתה מועמדת עם "Say My Name" כחלק מלהקת דסטיניז צ'יילד וארבע פעמים כאמנית סולו עם "Crazy in Love", "Irreplaceable", "Halo" ו"Formation".

האישה הראשונה שזכתה בפרס הייתה אסטרוד ז'ילברטו בשנת 1965, עבור "הנערה מאיפנמה" (עם סטן גץ). רוברטה פלאק הייתה האמנית הראשונה שזכתה בפרס פעמיים. היא, נורה ג'ונס ואדל הן הנשים היחידות שזכו בפרס מספר פעמים בזכות ההקלטות שלהן, וזכו כל אחת עם The First Time Ever I Saw Your Face ו-Killing Me Softly with His Song; Don't Know Why ו-Here We Go Again; ו-Rolling in the Deep ו-Hello, בהתאמה.

כריס קרוס ובילי אייליש הם האומנים היחידים שקיבלו את פרס גראמי על הקלטת השנה בנוסף לשיר השנה, אלבום השנה, ותגלית השנה בטקס אחד. אדל היא האמנית הראשונה שקיבלה את הפרס על הקלטת השנה, שיר השנה, אלבום השנה, ותגלית השנה, ואשה ראשונה שהשיגה את ההישג הזה. רק שבעה אמנים זכו בפרס הקלטת השנה ופרס תגלית השנה באותו טקס: בובי דארין ("מקי סכינאי" ב-1960), כריס קרוס ("Sailing" ב-1981), שריל קרואו ("All I Wanna Do") בשנת 1995), נורה ג'ונס ("Don't Know Why" ב-2003), איימי וויינהאוס ("Rehab" ב-2008), סם סמית' ("Stay with Me" בשנת 2015) ובילי איליש ("Bad Guy" בשנת 2020)

בגיל 17 הפכה לורד לאמנית הצעירה ביותר שהייתה מועמדת עם "Royals" בשנת 2014, כשבילי אייליש הפכה לזוכה הצעירה ביותר בגיל 18 עבור "Bad Guy" בשנת 2020.

זוכים ומועמדים 
כוכבית (*) מציינת כי הקלטה זו זכתה גם בשיר השנה.

הערות שוליים 

ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
הקלטת השנה