אלן ויינשטיין

אלן ויינשטיין (באנגלית: Allen Weinstein; 1 בספטמבר 1937 – 18 ביוני 2015) היה היסטוריון אמריקאי, מחנך, ופקיד פדרלי ששירת במספר תפקידים. ב-1983, תחת ממשל רייגן, נמנה עם מייסדי הקרן הלאומית לדמוקרטיה. היה הגנז הראשי של ארצות הברית, מ-16 בפברואר 2005 עד התפטרותו ב-19 בדצמבר 2008. לאחר התפטרותו, חזר לקרן הבינלאומית למערכות בחירות כאסטרטג בכיר, והיה חבר סגל אורח באוניברסיטת מרילנד.

חיים אישיים
ויינשטיין נולד בניו יורק בשנת 1937 לשמואל ויינשטיין ולשרה פופקוב, מהגרים יהודיים מרוסיה, הצעיר מבין שלושה ילדים. להוריו היו כמה מעדניות ברובע הברונקס ובקווינס. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון דוויט קלינטון ובסיטי קולג' של ניו יורק, ולאחר מכן קיבל דוקטורט בלימודים אמריקאיים מאוניברסיטת ייל.

קריירה

פרופסור ועורך
הוא לימד במכללת סמית בין השנים 1966–1981. בשנת 1981, שירת במערכת העריכה של "וושינגטון פוסט" והיה עורך בכיר של הרבעון בוושינגטון עד 1983.
בין השנים 1981–1984 עבר לאוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם הוא היה פרופסור.
בשנת 1982 הוא היה חבר המשלחת האמריקאית לוועידה העולמית של אונסק"ו למדיניות תרבותית, ובשנת 1983 הוא שירת במשלחת האמריקאית לתוכנית הבינלאומית לפיתוח תקשורת של אונסק"ו.
בשנים 1984 עד 1989 היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת בוסטון.
בשנת 2009, לאחר שהתפטר מתפקיד הארכיוניסט של ארצות הברית, הוא לימד היסטוריה באוניברסיטת מרילנד.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 אלן ויינשטיין חקר פרשת אלג'ר היס ובסופו של דבר פרסם ספר על הנושא. בספר הוא ציין שבתחילה הוא האמין בכך שאלג'ר היס לא היה מרגל סובייטי, אך ככל שהעמיק בנושא השתכנע באשמתו ושינה את דעתו. הספר שפורסם גרר טענות שונות, אך חלק מהחוקרים, לרבות דניאל אהרן, תמכו במסקנות של ויינשטיין.

בחירות בינלאומיות
בשנת 1985 ייסד וינשטיין את המרכז לדמוקרטיה, שם כיהן כנשיא עד אשר התמזג הארגון עם הקרן הבין-לאומית למערכות הבחירות (IFES) ב-2003. לבקשת הסנאטורים של ועדת החוץ קלייבורן פל וריצ'רד לוגר של הסנאט, המרכז לדמוקרטיה ארגנה קבוצה דו-מפלגתית של עורכי דין בבחירות שתפקידה לפקח על ההכנות לקראת הבחירות בפברואר 1986 בפיליפינים. לבקשתו של רונלד רייגן חזר ויינשטיין לפיליפינים כדי להמשיך לפקח על הליכי הבחירות. המרכז גיבש את הדו"ח הרשמי של משלחת המשקיפים האמריקנית, והמשיך לעבוד עם ממשלתו של הנשיא אקינו בנושאי הליכי הבחירות. בעת נשיאותו הוא ניהל את משימות התצפית של הארגון בפני אל סלבדור (1991), ניקרגואה (1989-1989, 1996), פנמה (1988-89) ורוסיה (1991, 1996, 2000). לאחר שהארגונים התמזגו, נשאר וינשטיין בצוות של "IFES" כיועץ הבכיר שלהם עד שנבחר כארכיביסט של ארצות הברית. הוא חזר ל-"IFES" בשנת 2009.

תפקידים במועצת המנהלים והייעוץ
ב-1985 היה ויינשטיין חבר מייסד של מועצת המנהלים של מכון השלום של ארצות הברית ויו"ר ועדת החינוך וההכשרה שלו, שהוא דירקטור עד 2001, ולאחר מכן כיהן במועצה המייעצת של היושב ראש.
מ־1989 עד 2001 היה קצין מייסד של המכון הבינלאומי לדמוקרטיה של שטרסבורג.
בין השנים 1995 ל-2003 הוא ניהל את חבר השופטים בפרס הספרות הבינלאומי השנתי של אימפ"ק דבלין.
כיהן במועצה המייעצת של בית הספר לעניינים ציבוריים של אוניברסיטת טקסס-אוסטין (LBJ).
בשנים 1993 ל-1998 היה יו"ר המועצה המייעצת של ספריית הנשיאות של וודרו וילסון והיה יו"ר "גלובל פאנל" השנתי בהולנד.
בשנים 1982–1991 הוא היה חבר במועצה המייעצת של אגף מדיניות החוץ.

מותו
וינשטיין מת מדלקת ריאות ב-18 ביוני 2015, בגיל 77, בבית אבות בגיתרסבורג מרילנד, לאחר שסבל ממחלת פרקינסון.

הטענות על תקיפה מינית
ב-2018 התברר כי התפטרותו של ויינשטיין מן הארכיון הלאומי נכפתה עליו. חקירה של משרד המפקח הכללי קבלה כמהימנות תלונות של שש נשים על הטרדה מינית ותקיפה מינית בשנים 2005–2007. ויינשטיין התגונן בטענה שהתרופה שנטל נגד מחלת פרקינסון גרמה לכך. למרות התנגדות של משרד היועץ המשפטי של הבית הלבן, הוא הסכים בסופו של דבר להתפטר, אבל הסיבה לא נחשפה לציבור עד הגשת בקשות לפי חוק חופש המידע בשנים 2017–2018. על פי מקורות אנונימיים שצוטטו במאמר ב"דיילי ביסט", במהלך כהונתו של ויינשטיין כפרופסור באוניברסיטת מרילנד, ב-2010, נטען שהוא תקף מינית סטודנטית לתואר מתקדם. הסיבה האמיתית לעזיבתו, שבועיים מאוחר יותר, הייתה פיטורים בעקבות התלונה, ולא מנסיבות רפואיות.

קישורים חיצוניים

 אלן ויינשטיין באתר הארכיון הלאומי של ארצות הברית 
 עדותו של אלן ויינשטיין על מינויו לארכיונים של ארצות הברית 
 האגודה ההיסטורית האמריקנית ויינשטיין הופך לארכיון התשיעי של ארצות הברית 

היסטוריונים אמריקאים
סגל אוניברסיטת מרילנד
בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
אמריקאים שנולדו ב-1937
אמריקאים שנפטרו ב-2015