אנחנו (רומן)

אנחנו (ברוסית: Мы) הוא רומן דיסטופי של הסופר הרוסי יבגני זמיאטין, שנכתב בשנים 1920–1921. הרומן פורסם לראשונה כתרגום לאנגלית מאת גרגורי זילבורג בשנת 1924 על ידי א.פ. דוטון בניו יורק. הרומן מתאר עולם של הרמוניה במדינה טוטליטרית מאוחדת, כאשר ישנה שליטה מוחלטת טוטאלית באדם פרטי (שמות ושמות משפחה מוחלפים באותיות ומספרים, המדינה אף שולטת בחיים האינטימיים), המבוססת באופן אידאולוגי על מדענות והכחשת פנטזיה, הנשלטת על ידי "המיטיב" אשר "נבחר" על בסיס בלתי מעורער. ג'ורג' אורוול טען ש"עולם חדש מופלא" של אלדוס האקסלי משנת 1931 חייב להיות מושפע מ"אנחנו", אך האקסלי הכחיש זאת.

בתקופת רוסיה הסובייטית הרומן לא פורסם: מבקרי ספרות תפסו אותו כקריקטורה מרושעת של החברה הסוציאליסטית והקומוניסטית של העתיד. בנוסף, הרומן הכיל רמיזות לאירועים מסוימים במלחמת האזרחים ("מלחמת העיר נגד הכפר"). בסוף שנות העשרים של המאה העשרים נפל זמיאטין למסע הטרדות מצד הרשויות הספרותיות.  במגזין הספרות הממשלתי נכתב כי "על יבגני זמיאטין להבין את הרעיון הפשוט שמדינת הסוציאליזם הנבנית יכולה להסתדר בלי סופר כמוהו."

הספר פורסם תחילה בארצות הברית בשנת 1924, ב־1927 פורסמה גרסה מקוצרת וב־1952 פורסם שוב, הספר יצא לאור לראשונה בברית המועצות רק ב־1988. תורגם לעברית בשנת 1999.

התרחשויות 
הרומן מתרחש בעתיד. D-503, מהנדס חלליות, גר במדינה "אחת", עיר-מדינה הבנויה כמעט כולה מזכוכית, המסייעת למעקב המוני. מבנה המדינה הוא דמוי פנאופטיקון והחיים מנוהלים מדעית בסגנון פ.ו. טיילור. אנשים צועדים זה לצד זה ולובשים מדים. אין דרך להתייחס לאנשים אלא על פי מספרי הנתונים שלהם. החברה מנוהלת אך ורק על ידי הגיון או התבונה כהצדקה העיקרית לחוקים או למבנה החברה. התנהגותו של הפרט מבוססת על היגיון באמצעות נוסחאות ומשוואות המתוארות על ידי המדינה "אחת".

עלילה 
המאה ה-32. כמה מאות שנים לאחר כיבוש מדינה "אחת" על העולם כולו, נבנית החללית אינטגרל במטרה לפלוש ולכבוש כוכבי לכת מחוץ לכדור הארץ. בינתיים, המהנדס הראשי של הפרויקט, D-503, מתחיל כתיבת יומן שהוא מתכוון לעלות לחללית לכשתושלם.

כמו כל שאר אזרחי מדינה אחת, D-503 מתגורר בבניין דירות זכוכית ונצפה בקפידה על ידי המשטרה החשאית, או לשכת השומרים. אהובתו של D-503, שמה O-90 והוטל עליה על ידי מדינה אחת לבקר אותו בלילות מסוימים. היא נחשבת כנמוכה מכדי ללדת ילדים והיא חשה דיכאון ממצבה בחיים. מאהבה האחר של O-90 וחברו הטוב ביותר של D-503 הוא R-13, משורר מטעם המדינה שקורא את שירתו בהוצאות להורג פומביות.

במהלך טיול ייעודי עם O-90, D-503 פוגשת אישה בשם I-330. I-330 מעשנת סיגריות, שותה אלכוהול ומפלרטטת ללא בושה עם D-503 במקום להגיש בקשה לביקור מיני לא-אישי, כנדרש בחוק; כל אלה אינם חוקיים ביותר על פי חוקי מדינה אחת.

שניהם דוחים ומרתקים, D-503 נאבק כדי להתגבר על משיכתו ל-I-330. היא מזמינה אותו לבקר בביתה העתיק, שהוא הבניין האטום היחיד במדינה אחת, למעט חלונות. שם מאוחסנים חפצים בעלי חשיבות אסתטית והיסטורית שנחפרו ברחבי העיר. שם, I-330 מציעה לו את שירותיו של רופא מושחת כדי להסביר את היעדרותו מהעבודה. כשהוא אחוז אימה, D-503 נשבע להסגיר אותה ללשכת השומרים, אך מגלה שהוא לא יכול.

הוא מתחיל לחלום חלומות, מה שמפריע לו, שכן חלומות נחשבים לסימפטום של מחלה נפשית. לאט לאט, I-330 מגלה בפני D-503 שהיא מעורבת ב"מפי", ארגון המתכנן להפיל את מדינה אחת. היא מעבירה אותו דרך מנהרות חשאיות בתוך הבית העתיק אל העולם שמחוץ לחומה הירוקה, המקיפה את עיר-המדינה בה הוא חי. שם, D-503 פוגש את תושבי העולם החיצון: בני אדם שגופם מכוסה בפרווה של בעלי חיים. מטרת מפי היא להשמיד את החומה הירוקה ולאחד את אזרחי מדינה אחת עם העולם שבחוץ.

למרות הקרע ביחסים ביניהם, O-90 מתחננת בפני D-503 שיקבלו אותה בצורה לא חוקית. לאחר ש-O-90 מתעקשת שהיא תציית לחוק על ידי שתמסור את ילדם שיגודל על ידי המדינה האחת, D-503 מסכים. עם זאת, ככל שההיריון מתקדם, O-90 מבינה שהיא לא יכולה לסבול פרידה מתינוקה בשום פנים ואופן. לבקשת D-503, I-330 דואג להבריח את O-90 מחוץ לחומה הירוקה.

בכתיבתו האחרונה ליומן, D-503 מספר באדישות שהוא נקשר בכוח לשולחן והיה נתון ל"מבצע הגדול", שהועמד לאחרונה לכל אזרחי מדינה אחת על מנת למנוע מהומות אפשריות; לאחר שעוצבו מחדש בהתערבות פסיכו-כירורגית למצב של "אמינות" מכנית כדי לתפקד כ"טרקטורים אנושיים". ניתוח זה מסיר את הדמיון והרגשות על ידי מיקוד חלקים במוח באמצעות צילומי רנטגן. לאחר פעולה זו D-503 חושף ברצון בפני "המיטיב" על פעולתו החתרנית של ארגון "מפי". עם זאת, D-503 מביע פליאה שאפילו עינויים לא הצליחו לגרום ל-I-330 להסגיר את חבריה. למרות סירובה, I-330 ואלה שנעצרו עמה נידונים למוות.

בינתיים מרד ה"מפי" אוסף כוחות; חלקים מהחומה הירוקה נהרסו, ציפורים מאכלסות מחדש את העיר ואנשים מתחילים לבצע מעשי מרד חברתי. אף על פי ש־D-503 מביע תקווה ש"המיטיב" יחזיר את "התבונה", הרומן מסתיים בהטלת ספק בהישרדותה של מדינה אחת.

נושאים עיקריים

החברה הדיסטופית 
החברה הדיסטופית המתוארת מנוהלת על ידי "המיטיב" והיא מוקפת על ידי חומה ירוקה ענקית כדי להפריד בין האזרחים לבין הטבע הבלתי מאולף הפרימיטיבי. כל האזרחים מכונים "מספרים". כל שעה בחייו של אדם מנוהלת על ידי "השולחן".

האירועים מתרחשים בזמן כלשהו לאחר מלחמת מאתיים שנה, שחיסלה את כולם מלבד "0.2 מאוכלוסיית כדור הארץ". המלחמה הייתה על רקע חומר נדיר שהוזכר רק בספר באמצעות מטפורה מקראית; החומר נקרא "לחם" כפי ש"הנוצרים שמחו עליו" כמו במדינות שנלחמות במלחמות קונבנציונליות. המלחמה הסתיימה רק לאחר השימוש בנשק להשמדה המונית, כך שמדינה אחת מוקפת נוף פוסט-אפוקליפטי.

רמיזות והפניות 
רבים מהשמות והמספרים הם רמזים לחוויות אישיות של זמיאטין או לתרבות וספרות. לדוגמה, "אודיטוריום 112" מתייחס לתא מספר 112, בו היה כלוא פעמיים זמיאטין ושמו S-4711 הוא התייחסות למספר האו דה קלן 4711.

זמיאטין, שעבד כאדריכל הצי, לוקח את מספרי הדמויות בספר מתוך המפרט של שוברת הקרח אלכסנדר נבסקי הקדוש.

השוואות רבות לתנ"ך קיימות ברומן. ישנם קווי דמיון בין פרקים א'–ד' מבראשית, כאשר שם המדינה האחת הוא התייחסות לגן עדן, בעוד D-503 הוא אדם ו-I-330 היא חוה. הנחש ביצירה זו הוא S-4711, שמתואר כבעל צורה כפופה ומעוותת, עם "גוף מעוגל כפול". הארגון מפי מתואר עם רמיזות לשטן ומרידתו במקרא (יחזקאל כח: יא–יט; ישעיהו טו: יב–טו).

הרומן עצמו יכול להיחשב כביקורת על הדת המאורגנת בהינתן פרשנות זו. עם זאת, זמיאטין, שהושפע מכתבים של פיודור דוסטויבסקי והאחים קרמזוב, הפך את הרומן לביקורת על חריגותיה של חברה אתאיסטית מיליטנטית. הרומן הציג את עולם הדיסטופיה של הרברט ג'ורג' ולס מתוך When The Sleeper Wakes (1899).

הרומן משתמש במושגים מתמטיים באופן סמלי. החללית עליה מפקח D-503 על בנייתו נקראת אינטגרל, שלדעתו "תשלב את המשוואה הקוסמית הגרנדיוזית". D-503 מזכיר גם שהוא מוטרד מאוד מהמושג של השורש הריבועי של I - שהוא הבסיס למספרים דמיוניים (הדמיון מושמט על ידי המדינה האחת). נראה שהנקודה של זמיאטין, ככל הנראה לנוכח הממשלה הסובייטית המתחזקת של אותה תקופה, היא שאי אפשר להסיר את כל המורדים כנגד מערכת. זמיאטין אפילו אומר זאת דרך I-330: "אין מהפכה סופית. המהפכות הן אינסופיות."

משמעות והשפעות ספרותיות 
יחד עם עקב הברזל של ג'ק לונדון, הרומן נחשב לאבי ז'אנר הדיסטופיה העתידני הסאטירי. עלילתו מתרחשת בחברה התעשייתית המודרנית, המתאר מדינה המאמינה כי רצון חופשי הוא הגורם לאומללות וכי יש לשלוט על חיי האזרחים בדיוק מתמטי על בסיס מערכת היעילות התעשייתית שיצר פרדריק ווינסלו טיילור. ייתכן שהניסיון הסובייטי ליישם את הטיילוריזם, בראשות אלכסיי גסטב, השפיע מיד על תיאורו של זמיאטין את המדינה האחת.

הרומן הדיסטופי הרוסי הפחות ידוע "אהבה בערפל העתיד", שיצא לאור בשנת 1924 מאת אנדריי מרסוב, הושווה גם לרומן זה.

ג'ורג' אורוול טען כי עולם חדש מופלא של אלדוס האקסלי (1932) מושפע בחלקו מ"אנחנו". עם זאת, במכתב לכריסטופר קולינס בשנת 1962, אומר האקסלי שכתב את רומנו כתגובה לאוטופיות של ה.ג. וולס הרבה לפני ששמע על "אנחנו". אורוול החל לכתוב את 1984 (1949) כשמונה חודשים לאחר שקרא את "אנחנו" בתרגום לצרפתית וכתב סקירה עליו. אורוול דווח כ"אומר שהוא לוקח את זה כמודל לרומן הבא שלו". שיין קובע כי "השפעת זמיאטין על אורוול היא ללא עוררין".

פרסום 

עמדתו הספרותית של זמיאטין הידרדרה לאורך כל שנות העשרים, ובסופו של דבר הורשה לו להגר לפריס בשנת 1931, ככל הנראה לאחר התערבותו של מקסים גורקי.

הרומן פורסם לראשונה באנגלית בשנת 1924 על ידי א.פ. דוטון בניו יורק בתרגום מאת גרגורי זילבורג, אך פרסומו הראשון בברית המועצות יצא רק בשנת 1988 כאשר תקופת הגלסנוסט איפשרה לכך שהוא הופיע לצד ספרו של אורוול 1984' שנה לאחר מכן, "אנחנו" ו"עולם חדש מופלא" התפרסמו יחד במהדורה משולבת.

בשנת 1994 קיבל הרומן פרס פרומתאוס בקטגוריית "היכל התהילה".

הספר פורסם בעברית בשנת 1999, בהוצאת בבל, בתרגומה של מירי ליטווק.

מהדורות בשפה הרוסית 
  (bibrec)

 המהדורה השלמה הראשונה בשפה הרוסית התפרסמה בניו יורק בשנת 1952.
 
 

  (also cited as Zamyatin: We, Duckworth, 2006) (in Russian and English)

עיבודים

קולנוע 
רשת הטלוויזיה הגרמנית ZDF עיבדה את הרומן לסרט טלוויזיה בשנת 1982, תחת הכותרת הגרמנית Wir ("אנחנו").

הרומן עובד גם על ידי אלן בורה, במאי צרפתי, לסרט קצר בשם "מבצר הזכוכית" (2016). מבצר הזכוכית הוא סרט ניסיוני העושה שימוש בטכניקה המכונה מסגרת הקפאה וצולם בשחור-לבן, המסייע לתמוך באווירה הקודרת של החברה הדיסטופית של הסיפור. הסרט דומה מבחינה טכנית המזח (1962), בבימויו של כריס מרקר ומתייחס במידת מה לסרט THX 1138 (1971), מאת ג'ורג' לוקאס. לדברי מבקרת הקולנוע איזבל ארנו, במצודת הזכוכית יש אווירה מיוחדת המדגישה סיפור של אהבה שסוכלה שייזכר לאורך זמן.

בשנת 2019 הרומן עובד לסרט קולנוע רוסי בשם אנחנו, שיציאתו לאקרנים מתוכננת לשנת 2022.

קישורים חיצוניים 
 
 
 "אנחנו" - ביקורת, מאת ג'ורג' אורוול
 "אנחנו" באתר הוצאת בבל
 ביקורת באתר בליפאניקה, כתב עת למדע בדיוני ולפנטסיה
 "אנחנו" באתר מכונת קריאה
 אנחנו בבלוג zarim.net
 The 100-year-old fiction that predicted today - מאתר ה-BBC

הערות שוליים 

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ספרים שעובדו לסדרות טלוויזיה
צנזורה בברית המועצות
ספרים רוסיים
ספרי מדע בדיוני קשה
ספרי 1924
דיסטופיות