יהודה בן גרים

יהודה בן גרים היה חכם בן הדור החמישי לתנאים, מתלמידי רבי שמעון בר יוחאי. על פי המסופר בתלמוד, פרסם יהודה בן גרים שרבי שמעון בן יוחאי דיבר סרה ברומאים ובשוגג הביא לרדיפתו בידי השלטונות.

מעשה ההלשנה 

על פי המסופר בתלמוד הבבלי בשעה שישב יהודה בן גרים יחד עם רבי יהודה, רבי יוסי, ורבי שמעון בן יוחאי, הם דנו במעשי הרומאים, ובפיתוח ארץ ישראל בידיהם. רבי יהודה שיבח את הרומאים על כך שהם מפתחים את הארץ באמצעות תיקון שווקים, גשרים, ומרחצאות. רבי יוסי שתק ולא הביע דעה בעניין, אך רבי שמעון הגיב בחריפות רבה:  יהודה בן גרים סיפר את דברי שלושת התנאים, והשמועה על דבריהם הגיעה לאוזני הרומאים, שרדפו את רבי שמעון, ובשל כך ברחו רבי שמעון ורבי אלעזר בנו והסתתרו במערה במשך 13 שנים.

לאחר שיצאו מהמערה, הם עברו בשוק וראו שם את יהודה בן גרים. כשראה אותו רבי שמעון, אמר:

בסיפור המעשה לא התפרש למי סיפר יהודה בן גרים את הדברים, על אף שמובן מדברי התלמוד שהשמועה התפשטה ונשמעה למלכות. על פי פירוש רש"י לתלמוד, הוא סיפר זאת לתלמידים או לאביו ואמו ולא לשלטונות.

כינויו, זהותו ואזכורים נוספים 
רבי יהודה בן גרים (בתוספת התואר "רבי") מוזכר בתלמוד בבלי במסכת מועד קטן כתלמידו של רבי שמעון בר יוחאי:

מעשה זה מופיע גם בספרות המדרשית: .

הכינוי "בן גרים", כמו גם הכינוי הארמי המופיע במדרש "יודן בר גיורי" מצביע על מוצאו ממשפחה נוכרית שהתגיירה. כך גם הסביר רש"י את פשר הכינוי, וכתב ש.

הקבלת הסיפור המובא במסכת מועד קטן לסיפור המובא במסכת שבת מעוררת תמיהה רבה, שכן במעשה הראשון יהודה בן גרים זוכה לשבחים רבים מפי רשב"י ואילו במעשה השני מתייחס אליו רשב"י בכעס וזלזול; גם מעשיו של יהודה בן גרים במעשה השני (הפצת דברי רשב"י, הנחשבת כלשון הרע) אינם תואמים לדמותו כתלמיד חכם מוערך במעשה הראשון. בשל קשיים אלו היו ממפרשי התלמוד הראשונים שביארו כי המדובר בדמויות שונות, ורבי יהודה בן גרים תלמידו של רשב"י אינו יהודה בן גרים שהפיץ את דבריו על הרומאים.

מאידך, רבנו תם וראשונים נוספים סברו שמדובר באותו האדם, ולפיכך טען רבינו תם כי אין לגרוס את המילים "עשהו גל של עצמות" (המלמדות שרבי יהודה בן גרים מצא את מותו בדרך בזיון) אלא "ונח נפשיה": נחה נפשו, ונפטר מהעולם. הרב בנימין זאב בנדיקט הוכיח שגם רש"י סבר כמו רבנו תם.

אחרים הסבירו את השוני שבין שני המעשים שלא באמצעות הפרדה בדמותו של יהודה בן גרים, אלא על ידי הבחנה בשתי תקופות שונות בחייו של רבי שמעון בר יוחאי עצמו: בראשית חייו היה מתון ונוח לבריות ושיקע עצמו בהלכה ולימוד, ואילו לאחר תקופת הסתגרותו במערה יצא כחכם המצוי בחכמת הקבלה, פרוש מענייני העולם ותקיף ביחסו אל אנשים בעלי מדרגה פחותה.

בתלמוד ירושלמי מובאים מאמרים של חכם בשם רבי יודן גוריא או רבי יודן בר גורייא, שיש המזהים אותו עם רבי יהודה בן גרים המוזכר בבבלי מסכת מועד קטן.

ניתוח מעשה ההלשנה בהלכות לשון הרע 
האחרונים העירו כי תמוה מדוע נענש יהודה בן גרים ונעשה גל של עצמות, והלא אמר לשון הרע שנאמרה כבר בפני שלושה אנשים, ולפי ההלכה אין איסור לומר לשון הרע במצב כזה, משום שסיפור המעשה כבר ממילא יתפרסם בציבור.

בגמרא בשבת בה מסופר שיהודה בן גרים הלך וסיפר את המעשה, הפנה העין משפט לרמב"ם ב, הפוסק:  בעל החשק שלמה מבאר שכוונתו של ה"עין משפט" הייתה שיהודה בן גרים נענש אף על פי שאמר לשון הרע שנאמרה כבר בפני שלשה, כיוון שהתכוון להרע, ובמצב כזה אסורה לשון הרע אפילו אם כבר נאמרה בפני שלשה.

רבי ישראל מאיר מראדין בספרו חפץ חיים דוחה דברים אלו וטוען כי לא ייתכן שיהודה בן גרים התכוון להרע, כיוון שבפירוש התוספות לתלמוד נאמר שרבנו תם גרס "רבי יהודה בן גרים", ולא ייתכן שאדם גדול המכונה בתואר "רבי" התכוון להרע; לפיכך הוא מבאר, שלרבי יהודה בן גרים היה אסור לספר על דברי רבי שמעון אף על פי ששמעו אותם כבר שלשה אנשים, כיוון שאלו היו "אנשים יראי אלוקים" (תנאים), ולא צפוי שיספרו זאת לאנשים נוספים, ולפיכך המעשה אינו עתיד להתפרסם ואסור לגלותו.

חוקרי תלמוד מסוימים ציינו שרבי יהודה בן גרים הלך וסיפר את דברי התנאים (ובפרט של רבו = רבי שמעון) כמו כל שמועה אחרת שהיה רגיל לספר מדברי החכמים. הן בהלכה, באגדה ובהליכותיהם. כך שלא מובן מדוע היה צריך לסבור שדיבר לשון הרע ובפרט שעל פי ההלכה אינו עבר על כך. והסיבה לכך שרבי שמעון עדיין כעס עליו ביציאתו מהמערה, אינה סותרת אלא אופיינית לאישיותו הקפדנית.

קישורים חיצוניים

ביאורים

הערות שוליים

הדור החמישי לתנאים
תלמידי רבי שמעון בר יוחאי
נפטרים במאה ה-2