ג'וליה מורגן

ג'וליה מורגן (באנגלית: Julia Morgan; 20 בינואר 1872 – 2 בפברואר 1957) הייתה אדריכלית ומהנדסת אמריקאית. היא עיצבה יותר מ־700 בניינים בקליפורניה במהלך קריירה ארוכה ופורה. היא ידועה בעיקר בזכות עבודתה על טירת הרסט בסן סימאון, קליפורניה.

מורגן הייתה האישה הראשונה שהתקבלה לתוכנית האדריכלות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות יפות בפריז והארכיטקטית האישה הראשונה בעלת רישיון בקליפורניה. היא עיצבה מבנים רבים עבור מוסדות המשרתים נשים ונערות, כולל מספר מבני התאחדות הצעירות הנוצריות (YWCA) ומבנים עבור מכללת מילס.

ברבים מהמבנים שלה, מורגן הייתה חלוצה בשימוש האסתטי בבטון מזוין, חומר שהוכיח עצמו כבעל עמידות מעולה ברעידות האדמה ב־1906 ו -1989. היא אימצה אל ליבה את תנועת האומנויות והמלאכה והשתמשה ביצרנים שונים של כלי חרס בקליפורניה כדי לקשט את בנייניה. היא ביקשה ליישב בין קלאסיקה ובעלי מלאכה, חקר וחדשנות, פורמליזם וגחמות. 

ג'וליה מורגן הייתה האישה הראשונה שקיבלה את מדליית הזהב של המכון האמריקאי לארכיטקטים (AIA), לאחר שנת 2014.

מהלך חיים והשכלה 
מורגן, בתם של צ'ארלס ביל מורגן ואליזה וודלנד פרמלי מורגן, נולדה ב־20 בינואר 1872, השנייה מבין חמישה ילדים. אמה, אליזה, גדלה כבתו המפונקת של אלברט או. פרמלי, סוחר כותנה ומיליונר בזכות עצמו שתמך כלכלית בזוג כשעברו לסן פרנסיסקו.  שנתיים לאחר לידת בתם, המורגנים עברו לבית שבנו בפרבר אוקלנד. אף שהמורגנים התגוררו בחוף המערבי, אליזה עדיין שמרה על קשר הדוק עם משפחתה. עם לידתו של כל ילד של מורגן, הפרמלי'ס שלחו כספים למשפחה לנסוע ברכבת הטרנס יבשתית כדי שניתן יהיה להטביל את התינוק בכנסיית פרמלי המשפחתית בניו יורק.

צ'ארלס מורגן, מהנדס מכרות מניו אינגלנד שהתחתן אל תוך משפחה עשירה, לא הצליח באף אחד מהמיזמים העסקיים שלו, ולכן המשפחה הסתמכה מאוד על הונה של משפחת פרמלי. באמצע 1878, אליזה לקחה את הילדים לניו יורק כדי להתגורר בסמוך להון של משפחת פרמלי בעוד צ'ארלס עבד בסן פרנסיסקו. בניו יורק פגשה ג'וליה את בת דודתה הבכורה לוסי ת'ורנטון, שהייתה נשואה לאדריכל המצליח פייר לה ברון. לאחר שחזרה לאוקלנד, ג'וליה שמרה על קשר עם לה ברון; הוא עודד אותה להמשיך לרכוש השכלה גבוהה. בניו יורק, ג'וליה חלתה בקדחת השנית ונותרה במיטה במשך מספר שבועות. כתוצאה ממחלה זו, היא הייתה מועדת לדלקות אוזניים במהלך כל חייה הבוגרים. עם מותו של אלברט פרמלי ביולי 1880, סבתה של ג'וליה עברה לגור בבית באוקלנד, והביאה עמה את העושר של משפחת פרמלי. גם אמה וגם סבתה של ג'וליה סיפקו מודלים נשיים חזקים, אשר בשל עושרם השפיעו במידה רבה של כוח על משק בית מורגן.

מורגן סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון של אוקלנד בשנת 1890. היא הקדישה עצמה להשכלה ולקריירה מקצועית באדריכלות. היא נרשמה לאוניברסיטת קליפורניה, בברקלי הסמוכה, שם למדה הנדסה, מכיוון שלא הייתה שם תוכנית לימודים באדריכלות.  באוניברסיטה היא הייתה חברה באחוות הנשים קאפה אלפא טתה ולעיתים קרובות הייתה האישה היחידה בקורסי המתמטיקה, המדע וההנדסה. היא סיימה את לימודיה בברקלי בשנת 1894 עם תואר ראשון בהצטיינות בהנדסה אזרחית. לאחר סיום לימודיה, מורגן הפכה לחברה באיגוד בוגרות המכללות, כיום האיגוד האמריקני של בוגרות אוניברסיטה.

אחד המרצים להנדסה בשנת לימודיה האחרונה היה ברנרד מייבק, אדריכל שנהג להתלבש באופן אקסצנטרי, שעיצב בניינים שמורגן התפעלה מהכבוד שהם העניקו לטופוגרפיה ולסביבה שמסביב. מייבק לימד את מורגן, יחד עם חבריה לספסל הלימודים בארכיטקטורה – ארתור בראון ג'וניור, אדוארד בנט ולואיס פ. הובארט. מייבק עודד את מורגן להמשיך את לימודיה בבית היוקרתי של בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות יפות (École nationale supérieure des Beaux-Arts) בפריז, היכן שלמד בעצמו. לאחר סיום לימודיה בשנת 1894, מורגן צברה שנה של ניסיון בעבודה עם מייבק, ואז נסעה לפריז בשנת 1896 כדי להתכונן למבחן הכניסה לבית הספר לאומנויות יפות. בית הספר מעולם לא איפשר לאישה ללמוד ארכיטקטורה, אך בשנת 1897 הוא פתח את תהליך הכניסה שלו בפני מועמדות, בעיקר בגלל לחץ מצד איחוד הנשים האמניות הצרפתיות, שמורגן אפיינה אותן "כבוהמיות" . מורגן נפגשה עם הנשים הללו ונחשפה לדעותיהן הפמיניסטיות; והן דנו כיצד להגביר את השפעתן של נשים בקריירה מקצועית.

באופן עקרוני, בית הספר קיבל אל שורותיו את 30 המועמדים המובילים. למורגן נדרשו שלושה ניסיונות על מנת להיכנס: בניסיון הראשון, היא מוקמה נמוך מדי, ואילו בניסיון השני שלה, בשנת 1898, אף על פי שמוקמה היטב בקרב 30 הראשונים, הבוחנים "הורידו" את ציוניה באופן שרירותי. לאחר יותר משנה של לימודים נוספים, בהנחיית פרנסואה-בנג'מין צ'וסמיש, הזוכה בפרס רומא, היא סוף סוף עברה את בחינות הכניסה בתוכנית האדריכלות, במקום ה -13 מתוך 376 מועמדים, והתקבלה כדין. עם זאת, היא יכלה ללמוד רק עד ליום הולדתה השלושים, מכיוון שבית הספר אסר על לימודי תלמידים מבוגרים מעבר לכך. בתחילת 1902, ככל שהתקרב יום הולדתה, הגישה מורגן עיצוב יוצא מן הכלל לתיאטרון מלכותי. זה זיכה אותה בתעודת אדריכלות, מה שהפך אותה לאישה הראשונה שקיבלה תעודה כזו מבית הספר; היא עשתה זאת בשלוש שנים, אף על פי שזמן ההשלמה המקובל לתואר היה חמש שנים (זה היה משך הזמן שנדרש ממייבק למשל). היא שהתה בפריז מספיק זמן כדי לשתף פעולה עם צ'וסמיש בפרויקט של הארייט פיירינג, ניו יורקית לשעבר שנשכרה לצורך עיצוב "סלון מפואר" למעונה בפונטנבלו .

קריירה 
כשחזרה מפריז, מורגן קיבלה עבודה אצל ג'ון גלן הווארד, אדריכל מסן פרנסיסקו שפיקח על תוכנית המתאר של אוניברסיטת קליפורניה. מורגן עבדה על כמה מבנים בקמפוס ברקלי, וסיפקה את האלמנטים הדקורטיביים לבנין הכרייה והצעה מוקדמת לשער סאת'ר. היא הייתה המעצבת הראשית של תיאטרון הרסט היווני. האוורד אמר לעמית כי מורגן הייתה "שרטטת מצוינת שאני לא צריך לשלם כמעט כלום עבורה, מכיוון שמדובר באישה." היא חסכה את כספה ותכננה לעבוד לבד תוך קבלת פרויקטים צדדיים חשובים.

בשנת 1904 הייתה מורגן לאישה הראשונה שקיבלה רישיון אדריכלות בקליפורניה. בזמן שגרה בבית המשפחה הישן באוקלנד, היא פתחה משרד משלה בסן פרנסיסקו, שם הצוות הכיר אותה כ'ג'יי. מ. לאחר שמשרדה הראשון נהרס בשל השריפה ב -1906, היא פתחה מחדש את משרדה בשנת 1907 בקומה ה -13 של בנין הסוחרים, רחוב קליפורניה 465, בלב הרובע הכלכלי של סן פרנסיסקו, שם עבדה לאורך יתרת הקריירה שלה. בין השנים 1907–1910, היא שיתפה פעולה עם אירה הובר, שרטט לשעבר של הווארד. מורגן הקימה מחדש משרד פרטי בסוף 1910.

באפריל 1904 השלימה ג'וליה מורגן את מבנה הבטון המזוין הראשון שלה, אל קמפניל – מגדל פעמונים בגובה 22 מטרים בקולג' מילס, שנמצא מעבר למפרץ סן פרנסיסקו. שנתיים לאחר מכן שרד מבנה אל קמפניל את רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב -1906 ללא פגע וללא שום נזק, מה שעזר לבנות את המוניטין של מורגן ולהשיק את הקריירה שלה.

ההרס הרב שהותירה אחריה רעידת האדמה בסן פרנסיסקו בשנת 1906 סיפק למורגן הזדמנות לתכנן בתים, כנסיות, משרדים ומתקני חינוך רבים.  פרויקט חשוב היה תכנון מחדש של מלון פיירמונט שנחשב לציון דרך אדריכלי. חלקו הפנימי ל המלון נפגע קשה משריפה שפרצה בו לאחר רעידת האדמה, ומורגן נבחרה למשימת השיקום בשל הידע הנדיר לאותה עת שהיה לה בשימוש בבטון מזוין שהוכיח עצמו עמיד ברעידת אדמה. עבודתה בשיקום הפיירמונט תוך פחות משנה הביאה לה מוניטין לאומי כ"מהנדסת מעולה, מעצבת ואדריכלית חדשנית, ואשת מקצוע מסורה". הגידול הניכר בכמות הפרויקטים להם נשכרה בעקבות רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב -1906 הביא לה הצלחה כלכלית.

פיבי הרסט, שהתרשמה מאוד מעבודתה בפיירמונט, המליצה על מורגן לכמה פרויקטים גדולים של בנייה, ובכלל זה אסילומאר – מרכז כנסי קיץ של התאחדות הצעירות הנוצריות (YWCA). כמו כן, ויליאם רנדולף הרסט התרשם ממנה מאוד, ואחרי מות אמו, פיבי הרסט, שכר את שירותיה של מורגן לעצב את טירת הרסט – מה שיהפוך לפרויקט הגדול והמפורסם ביותר בקריירה שלה.

פרויקטים של הרסט 
 מעורבותה של ג'וליה מורגן עם משפחת הרסט נמשכה לאורך שלושה דורות. הפרויקט הראשון שלה עמם הוזמן על ידי המשפחה בשנת 1902, כשחזרה מלימודיה בפריז. מדובר בחווה של אם המשפחה, פיבי אפרסון הרסט בפלזנטון.  הפטרון המפורסם ביותר של מורגן היה איל העיתונות ואספן העתיקות וויליאם רנדולף הרסט, שהוצג בפני מורגן על ידי אמו פיבי אפרסון הרסט, הפטרונית הראשית של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. על פי ההערכות, הכרות זו הובילה את מורגן למשימה הראשונה שקיבלה מטעם הרסט הבן לתכנון בניין המערכת של עיתון לוס אנג'לס הראלד-אקסמינר (בערך בשנת 1914), פרויקט שכלל תרומות מקצועיות גם של אדריכלי לוס אנג'לס ויליאם ג'יי. דוד וג'יי מרטין האנקל. המבנה ממוקם בפינה הדרומית-מערבית של רחובות ברודוויי ו -11 במרכז העיר לוס אנג'לס, וממתין להתאמתו לשימוש חדש.

בשנת 1919 בחר הרסט את מורגן כאדריכלית של לה קואסטה אנקנטדה, הידועה יותר כ"טירת הרסט", שנבנתה על גבי אתר המחנאות המשפחתי המשקיף על נמל סן סימאון. מורגן השתמשה לשם כך באריחים שיוצרו בסטודיו הקדרות קליפורניה פאיינס, שנחשב לקו עיצובי בפני עצמו, כשאת מרבית האריחים עיצבה בעצמה. 

הפרויקט הוכיח את עצמו כגדול והמורכב ביותר של מורגן, שכן חזונו של הרסט לאחוזתו הלך וגדל לאורך עשרות שנות התכנון והבנייה. הפרויקט כלל את החווה, בית מגורים – בית הארחה פרטי שנבנה בסגנון התחייה הקולוניאלית הספרדית, אף הוא על ידי מורגן, (בעבודה משותפת עם מומחים היספאנים מילדרד סטאפלי וארתור ביין), וסגנון האדריכלות הנאו-מורית. החווה ישבה במרחק יום רכיבה על סוס מטירת הרסט פנימה אל תוך השטח, בסמוך למיסיון סן אנטוניו דה פדואה ליד ג'ולון, קליפורניה. עבודתה בנושא 'הטירה' וחוות סן סימאון נמשכו עד 1947, והסתיימו רק בשל בריאותו הירודה של הרסט.

מורגן הפכה לאדריכלית הראשית של ויליאם רנדולף הרסט, והפיקה את העיצובים לעשרות בניינים, ובהם ווינטון – האחוזה הפרטית של פיבי אפרסון הרסט, אותה ירש בנה. האחוזה כוללת טירה ו"כפר בווארי" של ארבע וילות, שישבו בתוך שמורת יער (בת 202 קילומטר רבועים) הכוללת את נהר מקלוד ליד הר שסטה בצפון קליפורניה. היא גם עיצבה סטודיו ואתר עבודה עבור חוות הבקר של הרסט – בביקורה (על שטח של 6,500 מטר רבועים) בצ'יוואווה, מקסיקו.

פרויקטים של התאחדות הצעירות הנוצריות (YWCA) 

מעורבותה של ג'וליה מורגן בהתאחדות הצעירות הנוצריות (YWCA) החלה כאשר פיבי אפרסון הרסט המליצה לה על מרכז כנסי הקיץ אסילומאר של הארגון, פרויקט שהחלה בשנת 1913. מרכז זה, שכבר אינו שייך להתאחדות הצעירות הנוצריות אלא מנוהל על ידי המדינה, נמצא עדיין בפסיפיק גרוב ליד מונטריי בקליפורניה. מורגן עיצבה גם מרכזי התאחדות הצעירות הנוצריות בקליפורניה, יוטה, אריזונה והוואי.

חמישה מבנייני התאחדות הצעירות הנוצריות (YWCA) בדרום קליפורניה תוכננו על ידי מורגן. מרכז YWCA באזור הנמל, משנת 1918 (סן פדרו, קליפורניה) הממוקם בבניין בעלי מלאכה עדיין עומד, וכך גם מועדון הסטודיו ההוליוודי של ההתאחדות משנת 1926. מרכז ההתאחדות שהקימה מורגן בריברסייד משנת 1929 עדיין קיים על תילו, אבל משמש כמוזיאון לאמנות. סניף ההתאחדות שהקימה בלונג ביץ' בסגנון הרנסאנס האיטלקי, בשנת -1925 נהרס. מבנה YWCA ה"מדהים" של Pasadena נרכש על ידי העירייה לצורך שיקום ושימוש ציבורי לאחר כמה עשורים של בלאי ודעיכה.

היא עיצבה גם מרכזי התאחדות הצעירות הנוצריות (YWCA) בצפון קליפורניה, כולל אלה באוקלנדו ובצ'יינה טאון של סן פרנסיסקו. בניין YWCA בסן פרנסיסקו משקף את הבנתה באדריכלות סינית מסורתית. הבניין שוחזר בשנת 2001 על ידי האגודה ההיסטורית הסינית של אמריקה (CHSA), וכיום הוא מכיל את המוזיאון ואת מרכז הלמידה הסינית של הארגון.

קולג' מילס 
מורגן תרמה תרומות ארכיטקטוניות רבות לקולג' הנשים מילס שלמרגלות המפרץ המזרחי באוקלנד, קליפורניה. בדומה לעבודתה למען התאחדות הצעירות הנוצריות (YWCA), היא עשתה זאת בתקווה לקדם הזדמנויות לנשים.

נשיאת מילס, סוזן טולמן מילס, התעניינה במורגן בשנת 1904 מכיוון שרצתה לקדם את הקריירה של אישה אדריכלית, ומכיוון שמורגן, שרק התחילה את הקריירה שלה, גבתה פחות ממקביליה הגברים. מורגן עיצבה שישה בניינים לקמפוס מילס, כולל את אל קמפניל, הנחשב למגדל הפעמונים הראשון בקמפוסים של מכללות בארצות הברית. אין להתבלבל בין אל קמפניל עם "הקמפניל", הכינוי שניתן למגדל סאת'ר – מגדל השעון /הפעמונים של אוניברסיטת ברקלי הסמוכה. מורגן סייעה לעיצוב חלקים מתוכנית הקמפוס של אוניברסיטת רקלי תחת ג'ון גאלן האוורד, אך מגדל סאת'ר לא היה עיצוב שלה.

המוניטין של מורגן הלך וגדל כאשר מגדל אל קמפניל לא ניזוק ברעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906). הפעמונים במגדל "ניצקו לתערוכה העולמית של שיקגו (1893), ונמסרו למילס על ידי נאמן".

מורגן עיצבה גם את ספריית מרגרט קארנגי (1906), על שם בתו של אנדרו קרנגי, ואת בית מינג קוונג לנערות סיניות, שנבנה בשנת 1924 ונרכש לטובת קולג' מילס בשנת 1936. בסופו של דבר שונה שם המבנה לאולם אלדווד בטרם הפך לבית הספר לבנות ג'וליה מורגן, בשנת 2004 (ללא תלות בקולג'). מורגן עיצבה את מבנה התאחדות הסטודנטים בקולג' מילס, בשנת 1916. קוטג' קפיולני של מורגן שימש כמרפאה, מגורי הפקולטה ומשרדי ההנהלה. מורגן עיצבה גם את אולם הכושר והבריכה המקוריים, שהוחלפו מאז על ידי בית התה וכיכר סוזן אדמס, מבנה הבטון המזוין הראשון בחוף המערבי.

פרויקטים אחרים 

בין העבודות המוקדמות שלה היה בית כוכב הצפון בגראס וואלי, קליפורניה שהוזמן בשנת 5–1904 על ידי מהנדס המכרות ארתור דה ווינט פוטה ואשתו, הסופרת והמאיירת מארי הולוק פוטה.

היא ראתה בכנסייה הפרסביטריאנית של סנט ג'ון, בברקלי, קליפורניה, את המבנה הטוב ביותר שלה בסגנון האומנויות.  כיום משמש המבנה כתיאטרון של ברקלי. 

פרויקטים אחרים שלה כוללים את הקפלה של צ'ימס, באוקלנד; בניין הלבנים הרב-שימושי בשדרות פיידמונט 4021; המתחם הקדוש של הכנסייה הפרסביטריאנית של אושן אווניו בשדרת אושן 32, סן פרנסיסקו, ומועדון העיר הגדול של ברקלי הסמוך לאוניברסיטת קליפורניה. היא עיצבה את בית המארחת של התאחדות הצעירות הנוצריות במלחמת העולם הראשונה בפאלו אלטו, שנבנה בשנת 1918 ואחר כך יהפוך לאתר של מסעדת פארק מקארתור 

חלק מהפרויקטים שלה למגורים, הממוקמים ברובם באזור מפרץ סן פרנסיסקו, הם הבונגלוס האולטימטיביים המעוצבים בסגנון האומנויות, סגנון הנקשר לעיתים קרובות לעבודתם של גרין וכמה מבני דורה ומוריה האחרים של מורגן. הבניינים מייצגים את תנועת האומנות והמלאכה ואת סגנון האדריכלות האמריקאי. כמה בתים נמצאים על הגבעה הרוסית של סן פרנסיסקו. היא גרה יותר מערבית בסן פרנסיסקו.  אחד מפרויקטי המגורים הראשונים של מורגן היה שיפוץ מלא של חוות פוזו דה וורונה של פיבי הרסט בפליזנטון, קליפורניה, בסגנון ים תיכוני וקליפורני. בשנת 1908 עיצבה ג'וליה מורגן את מגוריו של ג'יימס הנרי פירס באלמדה בסן חוזה, המאופיין בשימוש בעץ קליפורני נדיר.

חיים אישיים 
אף על פי שמורגן זכתה להערכה רבה כאדריכלית, לא הרבה ידוע על חייה האישיים. היא מעולם לא הייתה נשואה ולא היו לה שום רומנים ידועים. היא שמרה על פרופיל נמוך וחיה בצניעות, למרות קהל הלקוחות העשיר שלה. היא לא נתנה ראיונות ולא כתבה על עצמה. היא עבדה ללא לאות עם מינימום שעות שינה ואוכל.

היא הייתה מאוד עצמאית. במהלך המעבר לפריז היה לה סכום כסף שהוענק לה על ידי הוריה עבור כל הוצאות השנה הראשונה. גם כשנגמר כספה, היא מעולם לא ביקשה ממשפחתה כסף נוסף, אלא במקום זאת למדה לחיות על תקציב הדוק. חוויה זו נתנה לה הבנה קונקרטית כיצד להתמודד עם כסף ביעילות, מה שעזר להפוך אותה לאשת עסקים מצליחה לאחר שפתחה פרקטיקה משלה, ועזר לה להקפיד על תקציבי הלקוחות שלה בפרויקטים שביצעה עבורם. 

אחד הפרסים הציבוריים הבודדים שהוענקו לה היה דוקטורט לשם כבוד במשפטים מטעם אוניברסיטת קליפורניה, הפרס הגבוה ביותר שמעניקה האוניברסיטה, אותו קיבלה ב־15 במאי 1929, עם המחווה האישית הבאה: "בוגרת מכובדת של אוניברסיטת קליפורניה, אמנית ומהנדסת; מעצבת דירות פשוטות ובתים מפוארים, של בניינים נהדרים שתוכננו באצילות לקדם את פעילות האזרחים; אדריכלית שביצירותיה יש הרמוניה וממדים ראויים להערכה המביאים הנאה לעין ושלווה לתודעה."

מוטרדת מהחוסרים בסיפור חייה של ג'וליה מורגן, בלינדה טיילור, כתבה את "להיות ג'וליה מורגן" – "Becoming Julia Morgan", מחזה משנת 2012 בו טיילור מדמיינת סיפור חיים מתקבל על הדעת עבור מורגן.

מורשת 
ג'וליה מורגן קבורה בבית העלמין בבית הקברות במאונטיין וויו בגבעות אוקלנד, קליפורניה. 

בשנת 1995 נקרא לכבודה ועל שמה אולם האירועים בבניין הסוחרים בסן פרנסיסקו, שם שכן משרדה בשנים 1907 עד 1950. 

בשנת 1999, בית מגורים בסגנון התחייה הים תיכונית שנבנה במקור בשנת 1918 עבור צ'ארלס גתה מסקרמנטו, שינה שמו לבית ג'וליה מורגן. הוא נוסף קודם לכן למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1982.

בשנת 2006 פורסם ספר תמונות ילדים שכותרתו "ג'וליה מורגן בונה טירה" והוא זמין בספריות ציבוריות רבות . 

ב -28 במאי 2008 הודיעו מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר והגברת הראשונה מריה שרייבר כי ג'וליה מורגן תצורף להיכל התהילה של קליפורניה, הממוקם במוזיאון של קליפורניה להיסטוריה, נשים ואמנות. טקס צירוף שמה להיכל התקיים ב־15 בדצמבר ואחייניתה הגדולה קיבלה את הכבוד במקומה. 

בשנת 2014, ולאחר מותה, הוענקה לג'וליה מורגן מדליית זהב מטעם המכון האמריקני לאדריכלים (AIA) זהו הפרס הגבוה שמעניק המכון, והיא האדריכלית הראשונה שקיבלה את הכבוד הזה.

לקריאה נוספת 
 ספרים
 בוטל, שרה הולמס (1988). "ג'וליה מורגן, אדריכלית." ניו יורק: העיתונות אבבוויל
 מורגן, ג' (1976).  רישומים ארכיטקטוניים מאת ג'וליה מורגן: משימות אמנויות יפות ומבנים אחרים. אוקלנד, קליפורניה: מוזיאון אוקלנד, המחלקה לאמנות.
 Morgan, J., Hearst, WR, & Loe, NE (1987). סן סימאון שב לבקר: ההתכתבויות בין האדריכלית ג'וליה מורגן לבין  ויליאם רנדולף הרסט . סן לואיס אוביספו, קליפורניה: חברי הספרייה, האוניברסיטה הפוליטכנית במדינת קליפורניה.
 מורגן, ג'יי (1987). בתי ברקלי מאת ג'וליה מורגן . ברקלי, קליפורניה: האגודה.
 פרי, פיליס ג'יי (2018). "הכל אודות ג'וליה מורגן" . אינדיאנפוליס, אינדיאנה, הוצאת בלו ריבר 978-1-681570-95-2

 ביקורות
 Longstreth, RW (1977). ג'וליה מורגן, אדריכלית. סדרת פרסום מורשת ארכיטקטורה של ברקלי, מס. 1 . ברקלי, קליפורניה: האגודה למורשת אדריכלות של ברקלי.
 מקניל, קארן (מאי 2007) "ג'וליה מורגן: מגדר, ארכיטקטורה וסגנון מקצועי." כתב העת "פסיפיק – סקירה היסטורית", עמ'.   229–267.
 מקניל, קארן (קיץ 2012) "'נשים הבונות: מוסדות נשים וג'וליה מורגן." "היסטוריה של קליפורניה", עמ' 41-74.
 נציבות מורשת תרבות של פסדינה. (1988). דוח על שימוש חוזר בבניין YWCA של ג'וליה מורגן: פסדנה, קליפורניה . ניו יורק: Halsband.
 Quacchia, RL (2005). ג'וליה מורגן, אדריכלית, ויצירת מרכזי הכנסים אסילומאר: כולל השוואה עם טירת הרסט . וירג'יניה ביץ', וירג'יניה: Q Pub.
 שטילברג, וו.טי. ומורגן, ג'יי (1983). כמה דוגמאות ליצירה של ג'וליה מורגן . סן פרנסיסקו: "אדריכלית ומהנדסת קליפורניה".
 אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי. (1986). ג'וליה מורגן, רישומים ארכיטקטוניים: רשימת מצאי של אחזקות, המכללה לעיצוב סביבתי . ברקלי: המכללה.

קישורים חיצוניים 

 אוסף ג'וליה מורגן בקאל פולי סן לואיס אוביספו 
 ג'וליה מורגן – תערוכה מקוונת 
 אוסף ג'וליה מורגן בארכיון העיצוב הסביבתי
 מהנדסת נסתרת: העיצובים של ג'וליה מורגן
 ג'וליה מורגן ציורי אדריכלות, 1907–1929, ספריית בנקרופט
 אינדקס מבנים מאת ג'וליה מורגן
 Julia Morgan, Beverly Willis Architecture Foundation Dynamic National Archive
 תרומה של אישה אחת לאדריכלות האומנויות והמלאכה
 ג'וליה מורגן ספוטלייט על נשים בעיצוב
 ג'וליה מורגן 2012
 אוסף מורגן (ג'וליה), 1893-1980

הערות שוליים

אדריכלות בוז-אר בארצות הברית
בוגרות אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
מהנדסות אמריקאיות
אדריכליות אמריקאיות
אדריכלים אמריקאים
ילידות 1872
אמריקאיות שנולדו ב-1872
אמריקאים שנולדו ב-1872
אמריקאיות שנפטרו ב-1957
אמריקאים שנפטרו ב-1957