מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחקוך

מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחקוך הוא פתגם עברי שמקורו מתקופת התנאים. משמעות הפתגם היא שהאדם עצמו קובע את ההתייחסות אליו על ידי מעשיו: במעשים טובים ונכונים הוא מביא לכך שיזכה ליחס טוב (מצד בני האדם ומצד ההשגחה האלוקית) ואילו במעשים רעים הוא מביא לכך שהיחס אליו יהיה דחייה והרחקה. הרעיון קשור לעיקרון הבחירה החופשית.

במקורו הביטוי בא לשלול נפוטיזם. במקורות מאוחרים יותר שולל הביטוי יחס הפוך של ענישת צאצאים על חטאי אבותיהם.

מקורות הביטוי
ב מובא שלפני פטירתו של עקביא בן מהללאל ביקש ממנו בנו שיצווה את חבריו לקרבו. האב סירב, ושאלו בנו האם מצא בו איזה פגם, ועל כך השיב: 
בשיר השירים רבה מובא שרבי עקיבא הסביר שמבין הארבעה שנכנסו לפרדס רק הוא נכנס בשלום ויצא בשלום לא בגלל גדלותו, אלא בגלל מעשיו: 
בתנא דבי אליהו מוסבר ביטוי זה בעיקר ביחס ההשגחה אל האדם:

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

ניבים וביטויים חז"ליים