Wheels of Fire

Wheels of Fire הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק הבריטית קרים. האלבום שונה ברובו מהסגנון המוזיקלי של קודמו, "Disraeli Gears", ומכיל הרבה יותר קטעי ג'אז והמוזיקה בו מורכבת יותר.

עובדות 
האלבום יצא באוגוסט 1968 כתקליט דו צדדי, כאשר צד אחד שלו הוא הקלטת אולפן והשני מהופעה חיה. האלבום שוחרר אף כשני תקליטים נפרדים, "Wheels of Fire גרסת האולפן" ו-"(Wheels of Fire (Live at the Fillmore". בבריטניה הציור שהופיע על כריכת האלבום (אמנות בידיי מרטין שארפ) הודפס בדיו שחור על נייר אלומיניום ואילו על הכריכה של אלבום ההקלטה מההופעה החיה הוצגה תמונת תשליל של חברי הלהקה. ביפן, שני האלבומים שיצאו נכרכו באותה העטיפה כמו של העטיפה המקורית שיצאה בבריטניה, באוגוסט 1968. באוסטרליה, האלבום יצא אך ורק בגרסה המופרדת שלו, בדומה לגרסה היפנית, כאשר האלבום הכפול מעולם לא נמכר שם.

השירים לאלבום נכתבו על ידי כמה וכמה כותבים, כאשר מתופף הלהקה ג'ינג'ר בייקר כתב יחד עם הפסנתרן מייק טיילור שלושה שירים לאלבום. בסיסט וזמר הלהקה ג'ק ברוס, כתב ארבעה שירים עם המשורר פיט בראון. גיטריסט הלהקה אריק קלפטון לא כתב אף שיר, בשונה מהאלבום הקודם, אך כן בחר שני שירים להם הלהקה עשתה גרסאות כיסוי. את ההקלטות לאלבום מימנו חברת ההקלטות פולידור רקורדס הבריטית, כשאלו לקחו כמעט שנה שלמה.

סקירה מוזיקלית 
מבחינה מוזיקלית, המנגינות והלחנים באלבום הרבה יותר מורכבים מאשר בקודמיו. השיר הפותח, שיצא אף כסינגל, נקרא "White Room" והוא דווקא דומה מאוד לסגנון של האלבום "Disraeli Gears", מה שעלול לתעתע במאזינים. שאר שירי האלבום דומים הרבה יותר למוזיקת הג'אז, ומכילים כלים רבים יותר, כמו כלי נשיפה וקשת לצד הכלים הרגילים. באלבום זה התרחקו חברי הלהקה מהמוזיקה הפופולרית ומהתבניות הפשוטות של תיבת ארבעה רבעים, והחלו לבצבץ שירים עם 8, 12 או 3 רבעים בתיבה.

עטיפת האלבום 
את הכריכה לאלבום אייר הצייר מרטין שארפ, שאייר גם את עטיפת האלבום הקודם של הלהקה, וכתב יחד עם קלפטון כמה שירים. שארפ, שהיה שותף לבניין בו התגורר קלפטון, התיידד עמו והיה לשותף מעשי ופרקטי דומיננטי מאוד באלבום. לצד עטיפת האלבום שאייר בדיו שחור על בריסטול לבן, נהג שארפ להיכנס לחדר ההקלטות ולתת הערות מוזיקליות לנגנים.

דירוגים 
האלבום הגיע למקום השלישי בבריטניה לשנת 1968 במדד המכירות הלאומי, והיה למקום הראשון בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה. בעקבות כך הפך לאלבום הכפול הראשון בעולם שהוכרז כאלבום פלטינה. במאי 2012, המגזין רולינג סטון דירג את האלבום במקום 205 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. האלבום דורג במספר 757 במהדורה השלישית של אלבומי ה-All Time Top 1000 מאת קולין לארקין (2000).

קרדיטים 
 ג'ק ברוס – שירה עיקרית, גיטרה בס, צ'לו, מפוחית, קליופי, גיטרה אקוסטית, כתיבה.
 ג'ינג'ר בייקר – תופים, כלי הקשה, פעמונים, גלוקנשפיל, טימפני, שירה, כתיבה.
 אריק קלפטון – גיטרה, שירה.
 פליקס פפלרדי – ויולה, פעמונים, אורגן, חצוצרה, חליל.
 טום דאוד – עריכה, עיבוד קולי, תחזוקה, מהנדס הקלטות (בתקליט א').
 אדריאן ברבר – מהנדס הקלטות (בתקליט ב').
 ג'וזף מ. פלמצ'יו – מאסטרינג.
 מרטין שארפ – ציור, עיצוב העטיפה, כתיבה.
 ג'ים מרשל – צילום.
 פיט בראון – כתיבה.
 מיק טיילור – כתיבה.

רשימת רצועות

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

אלבומי 1968
אלבומים באנגלית
אלבומי רוק מתקדם
אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
אלבומי חברת פולידור רקורדס