מנחם עצמון

מנחם (מנטה) עצמון (נולד ב-1944) הוא איש עסקים ישראלי ופעיל פוליטי ששימש כגזבר הליכוד בשנות ה-80 של המאה ה-20.
הורשע במרמה בנסיבות מחמירות בפרשת החשבוניות הפיקטיביות בליכוד. עצמון נעצר לחקירה גם ב"פרשת רוגוזין", בה הורשע בשוחד השופט לשעבר דן כהן.

ביוגרפיה
עצמון נולד בתל אביב להורים שהיו בעלי חנות רהיטים מצליחה ברחוב הרצל. למד בבית הספר כרמל ולאחר מכן בתיכון עירוני א'. את שירותו הצבאי עשה ביחידה עורפית של חיל האוויר. למד ראיית חשבון ומדע המדינה בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב, והיה יושב ראש אגודת הסטודנטים בשלוחה.

לאחר סיום לימודיו פתח משרד ראיית חשבון שאחד הלקוחות הראשונים שלו היה משרד התחבורה. כאשר קיבל חוזה לשמש כמבקר חיצוני של הקואופרטיבים לתחבורה בישראל. במסגרת החוזה יצר קשרים עם שר התחבורה עזר ויצמן. כשנאלץ ויצמן לפרוש ממשרד התחבורה בשנת 1970 בגלל פרישת גח"ל מהממשלה, ומונה ליו"ר החברה הימית להובלת פרי, הצטרף אליו עצמון בתפקיד חשב. במרץ 1973 היה מעורב בהקמת חברת "אלול טכנולוגיות", יחד עם ויצמן וחברו מתקופת הלימודים בתיכון עירוני א' מיכאל אלבין. שותפים אחרים בחברה היו דוד קוליץ ויצחק אלמוג. אלול עסקה בייצוגן של חברות ביטחוניות אמריקניות בישראל. ויצמן מכר את החזקותיו באלול בספטמבר 1974 לאחר שביקש לחזור לפעילות פוליטית ובעקבות תלונה שהשתמש בקשריו לקבלת עמלה על מכירת טילים נגד טנקים לצה"ל. גם אלבין ועצמון מכרו את חלקם בחברה.

במסגרת עבודתו בחברה הימית להובלת פרי עבר לגור בציריך ואחר כך בלונדון, שם נחשף לעולם הפיננסים הבינלאומי. הוא הסתכסך עם מילה ברנר ויעקב מרידור בעלי השליטה בחברה, לאחר שהחברה נקלע לקשיים, והם פיטרו אותו, אך לאחר שנה חזר בתפקיד סמנכ"ל כספים. בסוף 1977 נכנסה החברה להליכי פירוק אך עצמון נשאר בלונדון ועסק בניהול עסקאות מימון בענף הספנות.

ב-1978 חזר לישראל והיה שותף לעסקאות שיזם חברו מיכאל אלבין ב"קבוצת אייזנברג" של איש העסקים שאול אייזנברג, היה שותף ברכישת הבנק הממשלתי שהופרט בנק הספנות ורכישת השליטה בחברת "קיסריה מקרקעין ונופש". בשנת 1980 היה מעורב בהשלטות על תאגיד הטקסטיל האמריקני "יונייטד מרצ'נד", יחד עם עצמון, עוזי רסקין ויונתן זוכוביצקי, כולם חבריו לספסל הלימודים בתיכון עירוני א' בתל אביב. במקביל הצטרפו אלבין ועצמון למפלגה הליברלית, וחברו לפלג בראשותו של אברהם שריר. בלחץ הקבוצה נבחרה שרה דורון לשרה. אלבין ועצמון שימשו בהתנדבות כגזברי קמפיין הליכוד בבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984.

בשנת 1984 מונה כמנכ"ל משותף של החברה לישראל ובשנת 1985 היה מעומד לתפקיד יושב ראש חברה הספנות צים. לאחר מותו של חברו ושותפו מיכאל אלבין, תבעה את עצמון גליה אלבין אלמנתו, בטענה שנישל אותה מכספים שהיו שייכים לבעלה המנוח.

פרשת החשבוניות הפיקטיביות בליכוד

במהלך מערכת הבחירות לכנסת השתים עשרה בשנת 1988 שימש כגזבר מטעם המפלגה הליברלית יחד עם אהוד אולמרט שהיה גזבר מטעם תנועת החרות. לצורך מימון מערכת הבחירות הוקמה, כשלושה חודשים לפני הבחירות, "העמותה לניצחון הליכוד בבחירות 1988". באוגוסט 1988 הקים מרדכי יהל, איש מפלגת הליכוד שהיה כפוף לגזברים אולמרט ועצמון, את החברה פרטית "ב.מ.י. שחר תקשורת בע"מ". יהל השתמש בכספים שהתקבלו בחברה זו (כמיליון ש"ח) להוצאות של הליכוד במערכת הבחירות. הם גייסו תרומות מתאגידים למפלגת הליכוד, בניגוד להוראות חוק מימון מפלגות. התרומות הופקדו בחשבונות של בשם "ב.מ.י. שחר תקשורת בע"מ" וניתנו עבורן חשבוניות מס ששיקפו, באורח כוזב, תקבול עבור שירותי פרסום. לתרומות לא היה ביטוי בספרי החשבונות של הליכוד אף-על-פי שהן שימשו, בפועל, למימון הוצאות של הליכוד במערכת הבחירות. התרומות הללו ומערכת הנהלת החשבונות הכרוכה בהם לא נכללו בדו"ח שהוגש על ידי הליכוד למשרד מבקר המדינה. מכיוון שלחברות שתרמו הונפקו חשבוניות הם גם יכלו לקזז את התרומה כהוצאה מוכרת לצורכי מס. עצמון הורשע בפרשה ונידון למאסר על תנאי.

פרשת רוגוזין
בתחילת שנות ה-90 נכנס עצמון לשותפות עם איש העסקים עזרא הראל, והשתלטו ביחד על מספר חברות ציבוריות שמניותיהן נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב, כולל חברת ההשקעות "לידן" וחברת "רוגוזין תעשיות". "רוגוזין תעשיות" החזיקה במפעל קטן, שהעסיק כ-150 עובדים באשדוד. המפעל החזיק גם ב-400 דונם סמוך לתחנת הכוח אשכול ונמל אשדוד. המפעל הוקם במקור ב-1958 על ידי התעשיין ישראל רוגוזין, ובעת שהוקם קיבל הקצאה של 800 דונם. לאחר הקמת שלב א' של המפעל רוגוזין הודיע שהוא לא ישקיע בהמשך פיתוח המפעל ורוב הקרקע לא נוצלה. בשנת 1971, נמכר המפעל לקבוצת משקיעים מארצות הברית, שרכשו ממדינת ישראל גם את קרקעות המפעל וסביבתו בשטח של 400 דונם. לאחר שהמפעל היה על סף סגירה, בשנת 1993 נמכרה "תעשיות רוגוזין" להראל ועצמון. בשנת 1995, מכרו את קרקעות המפעל לחברת החשמל תמורת 62.5 מיליון דולר (בעסקה שקיבלה את השם "פרשת רוגוזין"). הקרקע עברה לחזקת חברת החשמל בשנת 1998 והמפעל נסגר סופית. בשנת 2009 הוגש כתב אישום באשמת שוחד נגד השופט לשעבר דן כהן שהיה דירקטור ויו"ר ועדת הנכסים של החברה. כהן הואשם שפעל לביצוע העסקה במחיר מופקע, לקרקע שלחברת החשמל לא היה צורך בה, תמורת שוחד. בשנת 2013 הורשע, במסגרת עסקת טיעון, במרמה והפרת אמונים (במקום בשוחד) בגין "פרשת רוגוזין", על כך שלא דיווח לדירקטוריון על הקשרים שיש לו עם בעלי "תעשיות רוגוזין".

באמצעות הכספים שקיבלו עבור הקרקע, הפכו את "תעשיות רוגוזין" לחברת החזקות והשקעות, שרכשה או השקיעה בעסקים שונים. בין השאר רכשה את השליטה בחברת ICTS מידי עזרא הראל עצמו. ICTS, חברה העוסקת במתן שירותי אבטחה לענף התעופה באירופה וארצות הברית, נרכשה על ידי הראל בשנת 1992. ICTS הונפקה בנאסד"ק ביוני 1996, כאשר השליטה בה עדיין הוחזקה בידי "רוגוזין". בנובמבר 1996 רכשה ICTS כ-10% מחברת "ממן מסופי מטען" ומכרה אותם ברווח של 5 מיליון דולר תוך חודש. באוקטובר 1997 רכשה את חברת ג'ון ברייס הדרכה תמורת 4 מיליון דולר, ובנובמבר 1999 היא נמכרה תמורת 20 מיליון דולר. "רוגוזין" גם רכשה ב-1996 מחצית מהבעלות בחברת "ספאנטק" (במקור "אפאר טבריה"), לאחר שהועברה לטיפולו של כונס נכסים עקב אי סדרים שנחשפו בדוחותיה הכספיים בתחילת שנת 2000 מכרה "רוגוזין" את חלקה תמורת תמורת 8.9 מיליון דולר. חלק משוחד לשופט כהן, בסך 800 אלף דולר, שולם באמצעות תשלום של חברת בת "ספאנטק" לחברת "ולשדה" שבבעלותו של כהן. כהן ניפק אישור כוזב על כך שהכסף הועבר תמורת שירותי ייעוץ שסיפקה ולשדה לרוגוזין לגבי הקמת מפעל למוצרי מוצרי טקסטיל. זאת, אף על פי שלא ניתנו שירותי ייעוץ וחברת ולשדה כלל אינה עוסקת בתחום הטקסטיל. ב-1997 רכשה 20% ממניות תשלובת הטקסטיל פולגת, וביוני 1999 מכרה אותם ברווח של 7 מיליון שקל. החברה גם נכנסה לתחום הנדל"ן והמלונאות. באמצעות חברת "הרטן מלונאות ונופש" החזיק במלונות: רנסאנס בנצרת, המלונות "עדן אין" ו"חוות הברון" ופרויקט דירות הנופש "שירת הים" בזכרון יעקב.

פרשה נוספת בה היה עצמון מעורב, שגם קיבלה את השם "פרשת רוגוזין", הייתה פירוק חברת "רוגוזין תעשייות", לאחר שלא שילמה את איגרות החוב שלה כמתוכנן. ביוני 2002, זמן קצר לפני שהחברה הייתה אמורה לשלם את התשלום הראשון לבעלי האג"ח שלה, מכרו הראל ועצמון באופן מפתיע את מניות השליטה שלהם תמורת 100 אלף דולר בלבד. רוגוזין הייתה חייבת כ-80 מיליון שקל, בעיקר למשקיעים מוסדיים וקרנות נאמנות והם ביקשו למנות את עורך דין פנחס רובין למפרק החברה. לאחר מספר חודשים של ניסיונות להכיע להסדר חוב מונה רובין כמפרק באוקטובר 2002. בסוף 2002, פתחה רשות ניירות ערך בחקירה נגד חברת רוגוזין, עזרא הראל ועצמון. לפי החשד, הם ביצעו בחברה שורת עסקאות בעלי עניין שלא עברו את אישור האספה הכללית של החברה, גרמו לה נזקים כלכליים והיטיבו איתם. בסך הכול בין השנים 1997–2002 ביצעו עסקאות בהיקף של עשרות מיליוני שקלים שהיטיבו עמם, מבלי שעסקאות אלו אושרו כנדרש בחוק ומבלי שניתן להם דיווח כנדרש בחוק. במאי 2003, הראל ועצמון נעצרו לחקירה. בית המשפט החליט לשחרר בערבות את עצמון תמורת הפקדה של 3 מיליון שקל במזומן ואיסור יציאה מישראל. בבקשת המעצר התייחסה הרשות לשלוש עסקות, שבהן ביצעו החשודים את העבירות המיוחסות להם: רכישת נמל רוסטוק בגרמניה, הסדר האשראי של חברת הרטן מלונאות ונופש עם בנק דיסקונט, וכן עסקה עם חברה פרטית של הראל ועצמון בשם קובלט.

רכישת נמל רוסטוק בגרמניה
בין העסקאות שנחקרו ב"פרשת רוגוזין" הייתה עסקה שבמסגרתה רכשו ב-1997 הראל ועצמון את הבעלות על הנמל בעיר רוסטוק שבגרמניה, במסגרת תהליך ההפרטה שלו. נמל רוסטוק, היה הנמל הגדול והחשוב של מזרח גרמניה לחוף הים הבלטי. הרכישה כללה את הזיכיון להפעלת הנמל ומאות דונמים לפיתוח עתידי סביבו, עם פוטנציאל לפיתוח פעילות נדל"ן ענפה. לצורך הרכישה גייסה חברת "רוגוזין" מימון בהנפקת איגרות חוב ובמסגרת העסקה קיבלו הראל ועצמון הלוואה של 17 מיליון מארק מ"רוגוזין", ונקבע כי רוגוזין תקבל אופציה לרכישת 25% מהנמל תמורת הוויתור על החזר ההלוואה. בסופו של התהליך קיבלה רוגוזין 25% מהנמל ואילו הראל ועצמון קיבלו 75% ממנו. חברת הנמל עצמה גם הנפיקה ב-1999 איגרות חוב בבורסה של לוקסמבורג. כך שהראל ועצמון קיבלו את השליטה בנמל רוסטוק באמצעות המימון של רוגוזין, בעוד שהחברה נותרה בעלת מניות מיעוט על אף שהשקיעה בנמל מכספה, ואילו הראל ועצמון לא השקיעו מכספם. עצמון שימש כיושב ראש חברת הנמל וניסה ללא הצלחה להנפיק אותה בבורסה של לונדון בשנת 2006. לבסוף מכר את הנמל ברווח ניכר בשנת 2012.

בשנות ה-2000
בנובמבר 2003, נפטר עזרא הראל מהתקף לב בעת הפלגה בספרד. ובאוגוסט 2004 רכש עצמון את מניות השליטה בחברת ICTS והיה לבעל המניות הגדול עם 64% מהמניות. ב-2007 הוגשה נגד עצמון תביעה בטענה שהוא מעכב פעולות, וגורם למשקיעים לחשוב שמצב החברה לא טוב. זאת כדי שיוכל להוציא לפועל הצעת רכש במחיר נמוך. עצמון נכנס גם להשקעה בחברת "חץ אקולוגיה והנדסה", שפיתחה שיטה לטיפול בפסולת מוצקה. החברה פוצלה ב-1999 מחברה שהוקמה בשנת 1975, על ידי בועז צדיק, ישראל פייג ויחזקאל עזר, ועסקה בטיפול בשפכים תעשייתיים, שמנים ובוצה. החברה פיתחה מתקן למחזור אשפה המאפשר טיפול בפסולת ביתית שלא מוינה, כשהוא עצמו דואג להפרדתה לרכיבים השונים ולמחזורם; תוך כדי הליך המחזור מופקים מהאשפה מים וגם גז, המשמש לייצור חשמל. ב-2003 חנכה מתקן שהקימה למיון, פירוק והפקת חשמל מפסולת נחנך בפארק המיחזור חירייה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

אנשי עסקים ישראלים
בוגרי בית הספר הכרמל (תל אביב)
בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
מורשעים בעבירות מרמה והפרת אמונים בישראל
ישראלים שנולדו ב-1944