לוח השנה במגילות קומראן

לוח השנה במגילות קומראן הוא לוח שנה סכמטי-שבתי שבו אורך השנה קבוע ל-364 יום. הלוח נוצר בהשפעת לוח השנה המצרי האזרחי  ומבוסס על האסטרונומיה הבבלית  בתוספת השפעות יווניות. מקורותיו היהודיים הם ספר מהלך המאורות וספר היובלים, והפירוט המלא של מאפייני הלוח מופיע במגילות מדבר יהודה שנמצאו בקומראן.

תחילת היממה 

לדעת שמריהו טלמון כותבי המגילות שמרו את השבת מזריחה לזריחה, כיממה הרגילה בלוחות השנה של מצרים העתיקה וכן בבית המקדש לפי חז"ל, שמתחילה בבוקר, וכנלמד מסדר ימות השבוע בבריאת העולם ובפרשת המן, ולא משקיעה לשקיעה כמניין ימי החודש אצל העמים השמיים, שמתחיל בערב, כמו שמופיע בימי המועדים בתנ"ך (יש חוקרים הסוברים שאלו עריכות מתקופת שיבת ציון), וכן בספר היובלים. מגילת ברכות לימי החודש (4Q503) מזכירה את מנוחת השבת בליל שבת, כדעת חז"ל שהיום הולך אחר הלילה, כי מגילה זו מציגה מסורת תפילה כללית שהייתה בקרב היהודים ואינה שייכת לחיבורים הכתתיים של קהילת קומראן. מגילת המקדש ומגילת מקצת מעשי התורה מחשיבות את יום אכילת הקרבנות עד השקיעה, כיומו של שכיר וכימי טומאה. בניגוד לפשט הכתוב ולדברי חז"ל.

הלוח השמשי 

המרכיב העיקרי של הלוח (ובספר היובלים - הבלעדי) הוא שנה שמשית בת 364 ימים, המחולקת לארבע תקופות שכל אחת בת 91 יום בדיוק. כל תקופה מורכבת משלושה חודשים של 30 יום, ויום נוסף הנקרא 'אות', שמסיים את התקופה ונספר כיום 31 בחודש שלפניו. היום המתחיל את התקופה נקרא 'יום תקופה'. לחודשים אין שמות אלא הם ממוספרים כמו חודשי הלוח העברי ברוב ספרי התנ"ך. שמות התקופות הם: קציר (אביב), קיץ, זרע (סתיו), דשא (חורף). משך כל תקופה הוא בדיוק 13 שבועות, ולכן ימי השבוע זהים בחודשים המקבילים בתקופות השונות. החודש הראשון בכל תקופה מתחיל ביום רביעי, שבו נבראו המאורות, החודש השני בכל תקופה מתחיל ביום שישי, והחודש השלישי בכל תקופה מתחיל ביום ראשון. היום המסיים את התקופה הוא תמיד יום שלישי.

לפי ספר מהלך המאורות, האחד בחודש הראשון הוא יום השוויון האביבי, האחד בחודש הרביעי הוא יום ההיפוך הצפוני, האחד בחודש השביעי הוא יום השוויון הסתוי, והאחד בחודש העשירי הוא יום ההיפוך הדרומי. תיאור זה אינו מתאים למציאות כיוון שהזמנים בין הנקודות אינם זהים. בנוסף, מכיוון שאורך השנה הטרופית הוא כמעט 365.25 ימים, הלוח צובר פער של כיום ורבע מדי שנה. יש טוענים שהיה מנגנון עיבור שנה כדי להתאים את הלוח לעונות השנה ואטיין נודט אף טען שברכת החמה היא שריד למחזור עיבור, אבל בכל הצעותיהם יש קשיים ניכרים ובראשם ההתנגדות העזה של מקורות הלוח לכל סטייה מהערך של 364 יום בשנה. כנראה הלוח שמר על יציבות ולא הייתה בו התאמה למציאות באופן סדיר, אם כי ייתכן שנעשו מדי פעם תיקונים אד הוק. עדת קומראן התעלמו מההבדלים בין לוח השנה שלהם למציאות, כי מכיוון שהתנזרו מפולחני המקדש, לא היו מביאים ביכורים ולא היו כפופים לעונות השנה. הפער הוסבר בספר מהלך המאורות כסטיית הטבע מהדרך הרצויה עקב חטאי בני האדם.

החגים

מועדי התורה 

כל המועדים הכתובים בתורה תוארכו על ידי כת מדבר יהודה על פי הלוח הזה:
הקרבת הפסח ביום שלישי 14 בחודש הראשון.
חג המצות מיום רביעי 15 בחודש הראשון עד יום שלישי 21 בחודש הראשון.
הנף העומר ביום ראשון 26 בחודש הראשון (כדעת הבייתוסים שקצירת העומר ביום ראשון, ובשונה מהם שהקרבת העומר אחרי שביעי של פסח ולא בחול המועד פסח).
ספירת העומר מיום הנף העומר עד חג השבועות 50 יום.
פסח שני ביום חמישי 14 בחודש השני.
חג השבועות ביום ראשון 15 בחודש השלישי.
יום הזיכרון ביום רביעי 1 בחודש השביעי.
יום הכיפורים ביום שישי 10 בחודש השביעי (פירשו את 'שבת שבתון' כשבת אחר שבת).
חג הסוכות מיום רביעי 15 בחודש השביעי עד יום רביעי 22 בחודש השביעי (היום האחרון הוא שמיני עצרת).
אין במגילות התייחסות למועדים שבנביאים (ארבעת הצומות) ושבכתובים (פורים) שאין בהם קרבנות. ייתכן שחברי הכת התנגדו למגילת אסתר ולכן לא חגגו את פורים, או שגם בקרב שאר היהודים היה מעמדו רופף.

חגים נוספים 

במגילת המקדש נוספו עוד חגים:
ראש השנה ביום רביעי 1 בחודש הראשון (מופיע ב, כראש השנה למלכים ולרגלים).
שבעת ימי המילואים מיום חמישי 2 בחודש הראשון עד יום רביעי 8 בחודש הראשון.
ספירה שנייה מחג השבועות עד מועד התירוש 50 יום.
מועד התירוש  ביום ראשון 3 בחודש החמישי.
ספירה שלישית ממועד התירוש עד מועד היצהר 50 יום.
מועד היצהר ביום ראשון 22 בחודש השישי.
מועד העצים מיום שני 23 בחודש השישי עד שבת 28 בחודש השישי. שישה ימים, שני שבטים ליום (מובא בתאריכים שונים ב).

בספר היובלים כל יום תחילת תקופה הוא יום זיכרון וחג. צוואת לוי הארמית מתארכת את לידות ארבעת ילדיו לימי התקופות:
גרשון - 1 בחודש העשירי
קהת - 1 בחודש הראשון
מררי - 1 בחודש הרביעי
יוכבד - 1 בחודש השביעי
בסוף מגילת התהילים הגדולה, נכתב שדוד המלך חיבר שיר מיוחד לכל אחד מארבעת הימים ה-'פגועים' כמו שחיבר שיר מיוחד לכל שבת ולכל ראש חודש ול-18 ימים טובים, אלא שאין קורבן מוסף מיוחד לימים הפגועים ולכן נקראים על שם התפילה. לא ברור האם הכוונה לימי תחילת התקופה או לימי סיום התקופה. ייתכן שאלה הם ארבעת שירי הלחש הכוללים את תהילים צ"א הנקרא בגמרא 'שיר של פגעים'. מלבד השיר, כל שבת קיבלה מספר משלה, כיוון שכל שבת נחשבה כמועד בפני עצמו.

בשבת 

אין חג שחל בשבת, בהתאם לכתוב בספר ברית דמשק: אל יעל איש למזבח בשבת כי אם עולת השבת כי כן כתוב "מלבד שבתותיכם". עם זאת, מגילת המקדש מפרטת גם את מוספי היום הרביעי של חג הסוכות שחל תמיד בשבת לפי לוח זה. ייתכן שמגילת המקדש אינה חלק מכתבי עדת היחד ואף לא השתמשה בלוח השנה שלהם, או שנכתבה על ידי כת נפרדת משאר עדת היחד, כמו ספר היובלים שמתיר הקרבת עוד קרבנות בשבת. מחלוקת פנימית נוספת ניכרת בכך שרק חלק מהמגילות מציינות מועדים נוספים על המועדים הכתובים בתורה. לדעת יעקב שלום ליכט, הלוח כולו היה שנוי במחלוקת בתוך עדת היחד ולא כולם קיבלוהו. לדעת יונתן בן-דב לא ייתכנו מחלוקות פנימיות לגבי לוח השנה, מפני שהוא גורם עיקרי לפילוג משאר העם. כנגדו טען מיכאל ירוסלב קלוקובסקי שאין כל הוכחה לפולמוס מפלג בעניין הלוח. גם יהודה שיפמן  טען שאם היה כך היה מחבר מגילת מקצת מעשי התורה מתייחס בתוך איגרתו לעניין הלוח. יששכר שטרן האריך לטעון שרק בתקופת הנצרות הפך לוח השנה לעניין פולמוסי מפלג.

לדברי החכם הקראי יעקב הקרקסאני, הצדוקים (שלהם ייחסו הקראים בטעות את כתבי קומראן שהגיעו לידיהם) לא ספרו את יום השבת בימי החגים אלא דחו את המשך החג למחרת. לפיכך חג המצות וחג הסוכות נמשכים עד יום רביעי 22 בחודש (שבעת ימי חג המצות המסתיימים בכ"א בניסן נחשבים רק שישה ימים ביחס לקורבנות). שמיני עצרת ביום חמישי 23 בחודש השביעי, וקורבן העצים של שבטי דן ונפתלי ביום ראשון 29 בחודש השישי. כך מסתיימים ימי קורבן העצים בדומה לכל מועדי הביכורים שחלים ביום ראשון. היום הראשון למילואים הוא גם יום תחילת השנה שבו הוקם המשכן.

ראיה לכך שבתחילת ימי בית שני לא הקריבו בשבת אלא דחו את החג למחרת ניתן להביא מ, המתארך את אירועי אמנת נחמיה, שנערכו מיד לאחר שמיני עצרת, לכ"ד בתשרי. עוד ראיה עולה מהשוואת הכתוב ב  למקבילו ב . הפרושים הקילו באיסורי השבת שהיו נהוגים בתקופת נחמיה, התירו להקריב בשבת כל קורבן שזמנו קבוע, אפילו קורבן פסח, הפכו את היום האחרון של הרגלים לאסרו חג, ופירשו את הסתירה בין הפסוקים בעניין אחר. ראיה נוספת יש במגילת תענית הפותחת בשני מועדים: מא' בניסן עד ח' בניסן וממנו עד שביעי של פסח, לפי פרשנות הקראים ורבי אברהם אבן עזרא מועדים אלה מקבילים לשבעת ימי המילואים ולימי קורבנות הנשיאים.

ספר היובלים מתארך את שמיני עצרת ל-22 בחודש השביעי. את הסתירה בין ספר מלכים לדברי הימים ניתן ליישב שבתקופת בית ראשון וגלות בבל עדיין לא חגגו את שמיני עצרת וכותב ספר דברי הימים תיקן את התאריך כדי להתאימו לשיטת המקור הכהני.

הלוח הירחי 

בכמה מגילות מופיע לוח שנה ירחי שמותאם עם לוח השנה העיקרי במחזור של 3 שנים. החודשים האי זוגיים הם בני 29 יום והחודשים הזוגיים הם בני 30 יום, שנה של 12 חודשים כאלה נמשכת 354 ימים שזה 10 ימים פחות מאורך שנה של 52 שבתות, כעבור 3 שנים ההפרש מצטבר ל-30 יום ואז מוסיפים עוד חודש בן 30 יום וכך נשלם מחזור תלת-שנתי של 1092 יום שבו שנת החמה ושנת הלבנה תואמות. החודש הירחי הראשון במחזור מתחיל ביום הראשון בחודש השמשי הראשון בשנה הראשונה.

אורך החודש הממוצע בלוח זה הוא 29 ימים 12 שעות 19 דקות וכ-27.6 שניות, קצר ב-24 דקות וכ-35.5 שניות מהזמן המדויק. הפרש זה גורם לסטייה של יום אחד תוך חמש שנים בין הירח בלוח לירח הנצפה (חודש שלם בכ-140 שנה), הסטייה בין הלוח לתנועות השמש והירח בפועל מוזכרת כבר בספר מהלך המאורות. לדעת יוסף אלימלך באומגרטן הלוח הירחי שימש לצרכים ליטורגיים, לדעת יונתן בן-דב שילוב הירח במערכת סכמטית כוללת נועד לתת תוקף לחשבון הזמנים האלוהי שעמד בבסיס הרעיוני של עדת היחד.

דוק 

בחלק מהמגילות מוזכר אירוע ירחי בשם 'דוק' או 'דוקה' שחל 13 יום לפני תחילת החודש. חוקרים רבים טוענים שהכוונה לראיית הירח החדש ושהאירוע של תחילת החודש הוא מילוא הירח. יונתן בן-דב הוכיח שהכוונה לתחילת התמעטות הירח - הפעם הראשונה שבה הוא שוקע אחרי הזריחה, ושהאירוע של תחילת החודש הוא ראיית הירח האחרונה (שבה מסתיים החודש בלוח השנה המצרי הירחי). בשונה מספר מהלך המאורות שמתחיל את החודש ביום ראיית הירח החדש, וכן ממגילה 4Q503 שמתחילה את החודש בליל ההתקבצות, שהוא הלילה שבין הראייה האחרונה של הירח הישן לפנות בוקר לראייה הראשונה של הירח החדש בערב.

באחד מפיוטי אלעזר בירבי קליר מופיעה המילה 'דוק' בהתייחסות לירח. לפי מנחם קיסטר משמעות המונח היא החלק החשוך בירח.

המשמרות 

מגילות רבות מתארכות את מועדי הלוח, וכן מאורעות היסטוריים, על פי מחזור משמרות הכהונה, שהונהג בבית המקדש השני בעת חנוכת המקדש ונהגו במקדש לציין תאריכים על פיו. המשמרות מתחלפות מידי שבת בצהריים. יום השבת נחשב במגילות כתחילת השבוע של המשמר הנכנס, ולא כסוף השבוע של המשמר היוצא כמקובל למנות את יום השבת כסוף השבוע. מחזור המשמרות נמשך 24 שבועות ברצף ללא תלות בתאריך. אורך השנה הוא 52 שבועות שהם 2 מחזורים ועוד 4 שבועות, כך שבשש שנים שהן שני מחזורי ירח יש בדיוק 13 מחזורי משמרות. המחזור השש-שנתי נקרא 'עדיה'. השנה הראשונה במחזור מתחילה ביום רביעי במשמרת גמול (המשמרת ה-22), השנה השנייה מתחילה במשמרת ידעיה, השנה השלישית במשמרת מימין, הרביעית במשמרת שכניהו, החמישית במשמרת ישבאב והשישית במשמרת הפצץ.

במגילת מלחמת בני אור בבני חושך מוזכרים "אבות העדה שנים וחמישים", מספר הזהה למניין שבתות השנה, ו"ראשי משמרות שישה ועשרים", דהיינו שתי משמרות יותר מהמחזור המוכר. לדעת מיכאל חיוטין, מגילת המלחמה מתארת חזון אפוקליפטי המנוגד לסדר הנהוג. לדעת טוביה כהנא, הכוונה שבחצי שנה עוברות 26 משמרות כולל אלה שחוזרות על עצמן. לדעת חנן אשל, מחבר המגילה קבע סדר נפרד לשנת שמיטה כדי לשלב את מחזור המשמרות עם מחזור השמיטה.

שמיטה ויובל 

מגילה 4Q330 מציינת את המשמרת המכהנת בתחילת כל שנה ומונה את השנים לשמיטה ואת השבוע ביובל (שבוע = 7 שנים. כמו ב). מגילת האותות (4Q319) מציינת את תחילת מחזורי הירח על פני שישה יובלות (כל יובל 49 שנים) לפי שנות השמיטה. המחזור הראשון מתחיל במשמרת גמול בשנה שאחרי שנת שמיטה, שהיא גם שנת היובל הראשון ושנה ראשונה ליובל השני, כדעת רבי יהודה בגמרא ובהתאם למסורת הגאונים שכך נהגו בבית שני. לפיכך המניין מהיובל השני עד השביעי ואות שכניה אחר השמיטה נמנה כאות 17 ביובל הרביעי ולא כאות הראשון ביובל החמישי.

משך הזמן של מחזור זה (294 שנים * 364 ימים = 107016 יום), שהוא הזמן ששהה חנוך עם המלאכים, זהה כמעט ל-293 שנים טרופיות (ההפרש הוא פחות משעה).

שנות השמיטה והיובל הן חקלאיות ולכן מתחילות בסתיו, בעשירי בחודש השביעי שהוא יום הכיפורים המייצג את תום שנת החמה. אמנם בספר היובלים, שהוא כרונולוגיה ואינו מתייחס לשמיטה ההלכתית, השנים בשבוע וביובל מתחילות באחד בחודש הראשון. הצורך בחישוב היובלות נבע משאיפת אנשי העדה לקיים את מצוות היובל הכתובות בתורה שלא הונהגו בפועל בתקופת בית שני.

ייסוד הלוח 

מספר חוקרים טענו שהלוח מעולם לא שימש בפועל אלא היה תאורטי בלבד, או לכל היותר לוח דתי-פולחני. הקושי בטענה זו הוא האזכורים של הלוח הלכה למעשה, בהקשר דתי או היסטורי. יהודה שיפמן  טען שלא נעשה שימוש בלוח בפועל מעבר לתקופה קצרה שבה נכתבו המגילות.

אנני ז'ובר טענה שבתאריכי המאורעות בתנ"ך ניכרת הימנעות משבת והעדפה של שלושת הימים שבהם חלים החגים בלוח זה: ראשון, רביעי ושישי. מכאן שזהו הלוח שנהג בתקופת המקרא. כנגד השערה זאת הועלו כמה טענות:
קביעת התאריכים בתנ"ך היא על פי ימי החודש ולא ימי השבוע.
בכמה מקומות בתנ"ך מופיע לוח ירחי-שמשי.
ג'יימס ונדרקם הוסיף וטען שהלוח הוחלף בלוח העברי רק בעקבות גזירות אנטיוכוס. כנגדו נטען:
החשמונאים שנלחמו נגד הגזירות וההתייוונות לא היו אמורים להשאיר את לוח השנה היווני על כנו.
כתבי קומראן מדגישים שהלוח לא היה ידוע בעם ישראל קודם לכן.

חוקרים נוספים תיארכו את ייסוד הלוח לזמן גלות בבל ושיבת ציון. לדעת רון פלדמן, נחמיה מיסד את שמירת השבת השבועית - שהחליפה את יום הירח המלא ('שאפאטו' באכדית) - באמצעות לוח השנה השבתי של 364 יום. גם בדעות אלו יש קושי, כיוון שספרי התנ"ך מהתקופה הפרסית וכן מכתבי יב משווים את הלוח היהודי ללוח הירחי-שמשי של הממלכה האחמנית. לדעת פיליפ דייוויס, הלוח לא היה בשימוש בבית המקדש יותר מתקופה קצרה בזמן שיבת ציון. גם דעתו עומדת בניגוד לאופיה המהפכני של עדת קומראן.

לדעת רוג'ר בקווית תחילת השנה נקבעה ליום רביעי בכוונה שהתאריכים בתנ"ך לא יפלו בשבת. כגבול אחרון לייסוד הלוח ניתן להציב את ספר מהלך המאורות, המתאר בפרק פ' את פיגור עונות השנה ביחס ללוח, מכך ניתן להסיק שהלוח נוסד כ-30 עד 120 שנים לפני חיבורו. מכיוון שהעותקים שבידינו נכתבו בסביבות 200 שנה לפני הספירה, הרי שהלוח נוסד לכל המאוחר באמצע המאה ה-3 לפנה"ס. תקופה זו מתאימה ל"יובל השביעי לחורבן הארץ" שבו "שכחו חוק ומועד ושבת", והיא כשני דורות לפני בריחת כת קומראן לדמשק והגעת מורה הצדק בתקופת שמעון השני לאחר המלחמה הסורית החמישית. מה שאומר שהלוח הוא מעשה ידי הניצנים הראשונים של הכת, שהופיעו כבר בתחילת התקופה ההלניסטית. לדעת יונתן בן-דב ייתכן שהלוח נוסד אחר כך כיוון שהעותקים שנמצאו שייכים לפרקים ע"ב-ע"ט ואילו פרק פ' בספר מהלך המאורות נוסף מאוחר יותר. בנוסף, הלוח נוצר בהשפעת תפיסת הזמן של מניין השטרות כרציף וטרנסצנדנטי, וכן בהשפעת התרבות ההלניסטית הרואה את לוח השנה כמרכיב בלאומיות, ולכן לא ייתכן שנוסד לפני המאה השלישית לפני הספירה.

כנראה הלוח נוסד לפני צו קנופוס שפרסם את אורך שנת חמה מדויקת, בשנה בה חל ראש חודש ניסן בסמוך ליום השוויון. ניתן לנסות לחשב באיזו שנה בדיוק נוסד הלוח באמצעות השוואה לתאריך החורבן במשמרת יהויריב, בהנחה שהכתבים מתעדים מציאות ולא מערכת סכמטית רעיונית בלבד.

שימוש מאוחר 

יש טוענים כי ישו, שהושפע מהשקפותיו של יוחנן המטביל שפרש מהאיסיים הקרובים בדעותיהם לאנשי קומראן, נהג על פי לוח השנה שלהם. לכן בשנת 30 לספירה, 40 שנה לפני נפילת ירושלים וחורבן בית המקדש השני, אכל עם שנים-עשר השליחים את הסעודה האחרונה, שהייתה סעודת ליל הסדר לפי שלושת הבשורות הסינופטיות, ביום שלישי 4 באפריל בערב. ביום רביעי 5 באפריל נשפט, ולמחרת התרחשה צליבת ישו בערב פסח שחל לפי הסנהדרין ביום חמישי 6 באפריל.

אם אכן מעולם לא עיברו את השנה, הרי שהלוח נוסד בסביבות 260 לפני הספירה. שנת 267 לפני הספירה הייתה שנה ראשונה לשמיטה ובה חל ראש חודש ניסן ג'תצ"ד בסמוך ליום השוויון באמצע השבוע. לפי זה ניתן לתארך את ניסיון ההטעיה של הבייתוסים-איסיים לשנת ג'תשפ"ג - 23, שבה חל מולד הלבנה ביום שישי 9 באפריל, ושכרו עדי שקר כדי שיקבעו את ראש חודש ניסן בשבת ולא ידחוהו ליום ראשון.

הקטעים האסטרונומיים בגרסה הקצרה של ספר חנוך ב' מבוססים על שנה של 364 יום, בגרסה הארוכה נוספו שנה ירחית ושנה יוליאנית.

חוקרים מסוימים טענו שהצום הנוצרי בימים רביעי ושישי וכן העברת השבת ליום ראשון נובעים מכך שהחגים בלוח זה חלים בימים אלו. לעומתם טען יששכר שטרן, ששימוש בלוח שנה אחר משאר היהודים היה מעורר פולמוס ולא מצאנו זכר לזה.

במהלך העת החדשה המאוחרת הועלו מספר הצעות הקוראות להנהגת לוח שנה רב שנתי  המבוסס על אורך שנה של 364 יום. תקן התאריך השבועי  של ארגון התקינה הבינלאומי, המשמש ממשלות ועסקים ברחבי העולם, מהווה למעשה צורה מסוימת של לוח כזה.

אסטרולוגיה 

מגילה 4Q318 מציגה את גלגל המזלות על פני כל חודש, כל מזל נמשך יומיים או שלושה והמזל המתחיל הוא גם המסיים. סידור דומה נמצא בפרקי דרבי אליעזר פרק ז' ובברייתא דמזלות, ומתאים בקירוב לזמני היראות הירח על רקע כוכבי גלגל המזלות. שמות המזלות תואמים לשמות היווניים שהתקבלו גם בעברית ולא לשמות הבבליים. המגילה מכנה את החודשים בשמות הבבליים הנזכרים בספרי התנ"ך המאוחרים, ובכך היא ייחודית בין כתבי קומראן, מלבד אולי מגילות מעשי השליטים שייתכן שמזכירות את מרחשון ושבט. ייחודיות נוספת היא עצם היותה מגילה אסטרולוגית, דבר שלא נמצא בכתבי קומראן מלבד מגילת פיזיונומיה  (4Q186 ). ייתכן שמגילה זו אינה כיתתית ולא חוברה בקומראן. המגילה מקבילה כל חודש למזל שאחרי המזל המקביל לו במסורת היהודית (אדר לטלה ושבט לדגים). פרט זה מתאים עם הטבלאות האסטרונומיות MUL.APIN , שמתחילות את גלגל המזלות בשור כיוון שבלוח הבבלי חודש ניסן מתחיל תמיד אחרי יום השוויון ובזמנם מזל שור היה קרוב יותר לנקודת השוויון עקב נקיפת ציר כדור הארץ.

אורך השנה במגילה זו הוא 360 יום, כשנה האידיאלית שהונהגה במסופוטמיה לחישובים אסטרונומיים ומנהליים, ומשמשת גם כיום בעסקים. מידה זו עמדה בבסיס לוח השנה הקומראני של 364 יום, על פיה יוחסה לדוד המלך כתיבת 3600 מזמורי תהילים - 10 לכל יום, ואותה תוקף מחבר ספר מהלך המאורות. גם בתנ"ך כנראה חושבו תקופות לפי ערך זה.

טבלאות המקבילות למגילה זו, אלא שבהן ניסן מתחיל במזל טלה, מופיעות בכתבי יד החל מתחילת המאה ה-12.

13 חודשים 

יש טוענים שבספר היובלים נעשה שימוש גם בלוח שנה שבו 13 חודשים שבכל אחד יש רק 28 ימים, שהם בדיוק 4 שבועות, כל החודשים מתחילים ביום ראשון, וספירת העומר מתחילה במוצאי שביעי של פסח, כמנהג ביתא ישראל. ההסבר לנוכחות לוחות שנה סותרים בספר אחד הוא כי ניכר שספר היובלים עבר עריכה ואינו כתיבה מקורית. אין הוכחה חותכת לקיומו של לוח זה, לעומת אזכורים מפורשים בספר היובלים שמתאימים ללוח המוכר מספר מהלך המאורות ומגילות קומראן, לכן הצעה זו נדחתה על ידי רוב החוקרים.

בספר חנוך ב' פרק י"ט נמנים 90 יום מא' בניסן עד ו' בתמוז, מה שמעיד על חודשים בני 28 יום בלבד.

קישורים חיצוניים 

Qumran Calendars: A Survey of Scholarship 1980 2007
מהדורה מדעית של מגילות הלוח

הערות שוליים 

קומראן
מגילות מדבר יהודה
לוחות שנה יהודיים
קומראן
יהדות בתקופת בית שני