ויליאם שיפלי

ויליאם שיפלי (באנגלית: William Shipley; 1715 – 1803) היה אמן רישום אנגלי, רפורמטור חברתי וממציא, שהקים בשנת 1754 חברת לאמנויות בלונדון שהפכה ל"חברה המלכותית לאמנויות" (RSA).

ביוגרפיה 
שיפלי נולד במיידסטון, קנט, בנו של ג'ונתן שיפלי, ומרתה והוטבל ב -2 ביוני 1715. היה לו אח ג'ונתן שיפלי, שהפך לבישוף של סנט אסף, ובנו ויליאם דייוויס שיפלי הפך לבישוף של סנט אסף. ויליאם גדל בלונדון. אביו נפטר כשהיה בן שלוש בלבד, ויליאם נשלח להתגורר אצל סבו מצד אמו. בגיל 21 הוא ירש 500 ליש"ט והשתמש בכסף הזה כדי להתאמן כצייר בנורת'המפטון. בשלב זה הוא הצטרף גם לחברה הפילוסופית של נורת'המפטון, שם החל את חייו הפילנתרופיים באמצעות גיוס כספים לתמיכה בעניים.

בסביבות שנת 1750 עבר שיפלי ללונדון והקים בית ספר לציור ליד המזרקה בסטרנד שנודע תחילה כ"אקדמיה של שיפלי". בית הספר זכה להצלחה גדולה, ובין תלמידיו של שיפלי היו תומאס ג'ונס, ויליאם הודג'ס ופרנסיס ויטלי. אף על פי שלשיפלי היו סטודנטים רבים שהמשיכו להיות אמנים מפורסמים, הוא עצמו לא זכור בזכות יצירות האמנות שלו.

אגודת האומנויות 

מבית הספר של שיפלי הגיע הרעיון להקים את "האגודה לעידוד אומנויות, הייצור ומסחר". הוא פרסם את הצעותיו לחברה בשנת 1753, וקיווה שתהפוך את בריטניה למרכז להתקדמות אינטלקטואלית בתחומי האמנויות והמדעים. הארגון שהתגבש נפגש לראשונה בקובנט גרדן ב 22 במרץ 1754.  המייסדים כללו את ויסקונט פולקסטון, לורד רומני (1712–1794), אייזק מדוקס, סטיבן האלס ותומאס בייקר. התוכנית של שיפלי פורסמה בשנת 1755 בפוליו.

ההיסטוריון פייר-ניקולאס שאנטרו (אנ' )(1741-1808) אמר כי הוא מתפלא "כי מוסד כזה הוקם, לא על ידי מי שהחזיק במושכות השלטון, אלא על ידי ויליאם שיפלי," החברה העניקה פרמיות תמורת תגליות והמצאות: "ידיעות על כך הופיעו בהודעה בעיתונים היומיים". הם הציעו פרמיות לגילוי פיגמנט לצבע אדום, וקובלט - לצבע כחול. אלה היו נושאים מרכזיים בתעשייה החשובה ביותר של בריטניה, כלומר בטקסטיל. החברה רצתה לשפר את התעשייה החשובה ביותר יצור הטקסטיל, כדי שיוכלו לצבוע את הבדים בברטניה ולא לשלוח אותם לצביעה בארצות אחרות.

האגודה גם הייתה עסוקה בניסיון לפתור את הבעיה של מציאת מספיק עץ מקומי לבניית אוניות. זה היה עניין של ההגנה הלאומית של בריטניה. ללא עץ, הצי המלכותי לא יכול היה לבנות אוניות. האגודהפעלה למטרה זו על ידי נתינת מענקים לגידול עצים, כמו אלונים, ערמונים, ואשוחיות. פעם הם הציעו מענקים לכל מי שהצליח לפתח תוכנית להובלת פרות עץ הלחם מהודו המערבית. שיפלי גייס את הכסף באמצעות מנויים. הוא עודד אנשים להכין מפות חדשות ומדויקות יותר על ידי הענקת מענקים מיוחדים לעידוד המחקר. תרומתו של שיפלי הן לכלכלת אנגליה והן לביטחונה באמצעות האגודה היו משמעותיים.

שנים מאוחרות 

שיפלי נבחר ל"חבר תמידי" בחברה בפברואר 1755, והוגשה לו מדליית זהב על ידי החברה בשנת 1758. אך סביר להניח שהוא התעניין פחות בחברה ככל שפעילותה נעשתה בהדרגה טכנית ותעשייתית יותר. בכל אופן, הוא התפטר מתפקידו בחברה בשנת 1760.

ב־23 בנובמבר 1767, ויליאם שיפלי התחתן עם אליזבת מילר, ונראה כי פרש למיידסטון בשנת 1768. הילד הראשון של הזוג נולד בשנת 1769 אך נפטר לאחר חודשיים. בשנת 1771 נולדה הילדה השנייה, אליזבת. שיפלי, בחסותו של לורד רומני, הקים מוסד מקומי, "החברה לקידום הידע היישומי בקנט". בשנת 1783 החברה סייעה בשיפור התברואה במיידסטון, ובכך מנעה את המגפה שפרצה.

שיפלי היה ממציא בפני עצמו. הוא הגה רעיונות כיצד לספק דלק לא יקר לעניים, אור צף להצלת אלה שאבדו בים, דרך להרבות מינים חדשים של דגים בבריכות ברחבי אנגליה ועוד.

שיפלי נפטר במיידסטון, בן 89, ב־28 בדצמבר 1803. אנדרטה הוקמה לזכרו בחצר הכנסייה במיידסטון.

ריצ'רד קוסוויי צייר דיוקן שמן של שיפלי, ויש גם דיוקן, שצייר ונחקק על ידי ויליאם הינקס, בגלריית הדיוקנאות הלאומית.

מורשת 
את המשמעות ההיסטורית של מורשת שיפלי סיכם דייוויד אלן בביוגרפיה שלו: "חייו של שיפלי כללו תרומות בתחומים רבים כולל התעצמות מסחרית אנגלית...ופריחת היצירתיות האנגלית באמנויות מוילאם הוגארת' לויליאם טרנר, ובמקביל, גידול המאמץ הפילנתרופי כמו הקמת בתי חולים מחוזיים ראשונים. בכל התחומים החשובים האלה שיפלי היה ייחודי ומשמעותי כאחד.

רבים זוכרים את שיפלי בביסוס תפקידם של ארגונים פרטיים לשירות הציבור. המלכים באנגליה היו כל כך עסוקים במלחמות ובעסקאות כספים, והיו להם מעט משאבים להעצים את התרבות באותה העת. את לחלל הזה שיפלי תרם בארגונים וחברות שיצר והקים, שתפסו את מקום המדינה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

ציירים בריטים
ממציאים בריטים
בריטים שנולדו ב-1710
בריטים שנפטרו ב-1803