ג'ו אסטיל

ג׳וזפין אנטואנט אסטיל (אנגלית: Josephine Antoinette Estill; 25 באפריל 1921 – 9 בדצמבר 2010) הייתה זמרת, מורה לפיתוח קול  וחוקרת קול אמריקאית. אסטיל ידועה בעיקר בזכות המחקר שלה ופיתוח שיטת ההדרכה הקולית של אסטיל, מתודה לפיתוח מיומנויות קוליות המבוססת על פירוק פיזיולוגי לגורמים, במטרה להשיג שליטה על מנגנונים ספציפיים בתהליך יצירת הקול.

ביוגרפיה 
ג׳וזפין אנטואנט ואדאלה נולדה בדונורה, פנסילבניה, שבארצות הברית. היא שרה באופן מקצועי ברדיו בפיטסבורג בשנים 1939–1940, ובהוליווד ב־1940–1947. לאחר שהתחתנה עם תומאס אסטיל מקולורדו ספרינגס, ערכה במהלך שנת 1953 סיבוב הופעות של קונצרטי ליד באירופה כולל הופעות בהאג, אמסטרדם, קופנהגן, אוסלו, לונדון, ציריך, ז׳נבה ופריז. במשך 13 השנים הבאות הופיעה אסטיל כסולנית בקולורדו ספרינגס, קולורדו, עם מקהלת האקדמיה של חיל האוויר, התזמורת הסימפונית של קולורדו ספרינגס והאופרה של קולורדו ספרינגס

ב־1969 אסטיל סיימה לימודי תואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטת קולורדו, וב־1971 קיבלה תואר שני בחינוך למוזיקה מאוניברסיטת קייס ווסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו. במהלך לימודיה באוניברסיטת קייס ווסטרן ריזרב, למדה אסטיל קורסי בחירה בנושאי קול וקלינאות תקשורת, וכך נחשפה לראשונה למדעי הקול.

בשנת 1972, מונתה אסטיל לשמש כמדריכה קולית במחלקת אף־אוזן־גרון, במרכז הרפואי אפסטייט שבסירקיוז, ניו יורק. בתפקיד זה, שמילאה עד לשנת 1979, עבדה אסטיל תחת ד״ר ריי קולטון, וד״ר דוד ברואר, שניים מחוקרי הקול המובילים בארצות הברית באותה תקופה. בתקופה זו החלה במחקר החלוצי שלה בנושא ”ששת איכויות הקול”: ”דיבור” (speech), ”פלסט” (falsetto), ”יבבה” (sob), ”טוואנג” (twang), ”אופרה” (opera) ו”צעקה” (belt). קולטון, ברואר ואסטיל הציגו מאמרים רבים על מחקריהם בכנסים בנושא ’טיפול בקול המקצועי’ של קרן הקול.

ב־1980–1984, נרשמה אסטיל לתוכנית לדוקטורט בדיבור ושמיעה באוניברסיטת ניו יורק. היא השלימה את כל חומרי הלימוד, אך עזבה מבלי להגיש את עבודת הדוקטורט.

תחומי העניין של אסטיל ומחקרי הקול שלה הובילו לפיתוח שיטת ההדרכה הקולית של אסטיל ובשנת 1991 ייסדה את חברת ’שיטות פיתוח הקול של אסטיל’ במטרה להגן על קניינה הרוחני ולהסדיר תהליך הסמכה אחיד של מדריכים.

ב־10 בספטמבר 2004 אוניברסיטת מזרח אנגליה העניקה לאסטיל תואר דוקטור לשם כבוד (LittD).

ב־9 בדצמבר 2010, אסטיל נפטרה בסנטה רוזה, קליפורניה.

מחקר 
אסטיל חקרה תכונות שונות המקושרות לסגנונות שירה שונים באמצעים מדעיים ובסיוע מכשור וטכניקות רפואיות כדוגמת אֶלֶקְטְרוֹמִיוֹגְרַפְיַה, ניתוח אותות קול, צילומי רנטגן ואנדוסקופיה של בית הקול, מדידות אקוסטיות ושיטות דימות של מיתרי הקול כגון וידאוסטרובוסקופיה. מחקרה הוביל אותה לפיתוח סדרה של תרגילים קוליים לפיתוח השליטה של הזמר על מבנים קוליים וקבוצות שרירים מסוימות במערכת הקול.   הקלטות וידאו אנדוסקופיות שערכה אסטיל בגרונות של זמרים במהלך ביצוע הדגימו יכולות שליטה ספיציפיות על מנגנונים מסוימים בתהליך יצירת הקול. לדוגמה, טכניקת ’צחוק שקט’ הגורמת לנסיגה של המיתרים המדומים. תרגילים מסוג זה ועוד רבים אחרים נכללים בשיטת ההדרכה של אסטיל והם שינו את הבנת הטכניקות שבכלים אלה במהלך הדרכות קוליות קודם לכן.

השפעתה 
אסטיל העבירה קורסים וסדנאות רבים אודות שיטתה בכל רחבי העולם. לדוגמה, היא הוזמנה להציג בלונדון בפני העמותה לחקר הקול ואיגוד הקול הבריטי ובקורסים שארגנה ג׳יליאן קייס. השפעתה של אסטיל ניכרת במיוחד בחוגי התיאטרון בבריטניה, שם זכו אומצו שיטותיה במהירות וזכו לפופולריות.

סופרים ומבצעים רבים הכירו באסטיל ובשיטתה, ששיפרה את עבודתם. ביניהם: ג׳יליאן קייס, דיירדר טראנדל (Deirdre Trundle),  מרי מקדונלד קלימק (Mary McDonald Klimek),  דונה סוטו־מורטיני (Donna Soto-Morettini),  ג׳ואן לאדר (Joan Lader),  לייזה אולסון (Lise Olson),  דיין צ׳לפין (Dane Chalfin) וקלי בלאקהרסט (Klea Blackhurst).

דיסקוגרפיה 
 על כנפי שיר (On Wings of Song) (2009)

ספריה ומאמרים שפרסמה

לקריאה נוספת

הערות שוליים 

מורים לפיתוח קול
דפים עם תרגומים שלא נסקרו
בוגרות אוניברסיטת קולורדו
בוגרי אוניברסיטת קולורדו
מורות לפיתוח קול
אמריקאיות שנולדו ב-1921
אמריקאים שנולדו ב-1921
אמריקאים שנפטרו ב-2010
אמריקאיות שנפטרו ב-2010