אנדרטת ההנצחה להומוסקסואלים שנרדפו על ידי הנאצים (ברלין)

אנדרטת ההנצחה להומוסקסואלים שנרדפו על ידי הנאצים (בגרמנית: Denkmal für die im Nationalsozialismus verfolgten Homosexuellen) היא אנדרטת זיכרון לזכר רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית אשר ממוקמת בברלין בירת גרמניה ונפתחה לציבור הרחב ב-27 במאי 2008.

תכנון האנדרטה 
האנדרטה עוצבה על ידי האמנים מייקל אלמגרין ואינגר דראגסט .

התיבה עשויה מבטון. בצד הקדמי של התיבה יש חלון, שדרכו יכולים המבקרים לראות סרט קצר של שני גברים מתנשקים. יצירה זו היא השלישית מסוגה בגרמניה אחרי פרנקפורטר אנג'ל  (1994) בפרנקפורט וקולנר רוזה ווינקל  (1995) בקלן.

ב-2003 נערך בבונדסטאג דיון בשאלה אם להקים את האנדרטה, שבסופו של דבר הוכרע לחיוב.

ליד האנדרטה נמצא שלט, שנכתב בגרמנית ובאנגלית, שבו יכולים המבקרים לקרוא על רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית ועל סעיף 175, סעיף בחוק העונשין הגרמני שאסר על יחסים אינטימיים בין גברים.

תולדות האנדרטה 
קורבנות רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית לא הוכרו רשמית לאחר הרייך השלישי. סעיף 175 נותר עדיין כחלק מחוק העונשין הגרמני בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה-80, נדונו על "הקורבנות הנשכחים" הללו. ב-1985, למשל נזכר הנשיא ריכרד פון וייצזקר בהומוסקסואלים כ-"קבוצת קורבנות". הקבוצה Der homosuellen NS-Opfer gedenken והארגון Lesben- und Schwulenverband החלו לקדם אנדרטה בברלין לזכר רדיפות אלו ב-1993.

ב-12 בדצמבר 2003, אישר הבונדסטאג את הקמת האנדרטה בברלין בשפת הפארק טירגארטן (ליד האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו). ואז החלה התחרות לאמנים.

פוליטיקאים שנכחו בחנוכת האנדרטה ב-27 במאי 2008 כללו את ראש עיריית ברלין, קלאוס ווברייט נשיא הבונדסטאג וולפגנג תירזה, שר התרבות הגרמני ברנד נוימן , פולקר בק ורנטה קנאסט . ראש העיר ווברייט נשא את נאום הפתיחה לאנדרטה. לאחר פתיחתה לציבור הרחב, האנדרטה הושחתה לעיתים קרובות באותה שנה.

ב-16 באוגוסט 2008, קרה המקרה הראשון של ונדליזם באנדרטה. החלון שאפשר לצופה לראות את הסרטון נופץ. ראש העיר של ברלין, קלאוס וואוריט, פנה לעיתונים באמירה ש"התקפה זו הייתה מכוונת כנגד הומוסקסואלים. ניתן לומר זאת מבלי לחכות לחקירות נוספות במשטרה. עלינו להראות את הגינוי שלנו למעשה זה של חוסר סובלנות והומופוביה". ב-16 בדצמבר 2008, החלון נשבר שנית. כמעט חצי שנה לאחר מכן, האנדרטה עברה את המקרה השלישי של ונדליזם. ב-5 באפריל 2009, החלון נשרט כך שלא היה ניתן לראות דרכה את הסרטון.

מחלוקות 
לאחר התחרות לאמנים, בה זכו מייקל אלמגרין ואינגר דראגסט , נערך דיון בנוגע לסרטון, במיוחד אם לכלול נשיקות לסביות. לא תועדו לסביות שנפגעו תחת הנאציזם, אולם ישנם מקרים של רשומות פאבים לסביות בערים כמו ברלין שאבדו. המגזין הפמיניסטי EMMA  מחה כי האנדרטה צריכה להיות גם מונצח לנשים לסביות נרדפות. בעקבות הסערה, הקליפ ישתנה כל שנתיים ויוצגו גם לסביות מתנשקות.

ב-2008, הטיל ספק ניצול השואה וההיסטוריון ישראל גוטמן במיקומו בסמוך להאנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו בברלין. גוטמן אמר לעיתון הפולני Rzeczpospolita  כי:  הוא הסביר כי העם הגרמני  עם זאת, הגודל העצום של אנדרטת השואה אכן שומר על תחושת פרופורציה.

ראו גם

 הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית
 אנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה (תל אביב)
 אנדרטת ההומואים והלסביות (סידני)
 הומומונומנט
 פארק המשולש הוורוד
 אתר הנצחה לשואת הצוענים
 מוזיאון שוולס

לקריאה נוספת 
 Rüdiger Lautmann. Nationalsozialistischer Terror gegen Homosexuelle. Verdrängt und ungesühnt: Paderborn: Schöningh. 2002.

קישורים חיצוניים 

 Memorial for homosexual people tracked under Nazism 
 Gedenkort 
 Rosa Winkel 
 Article by LSVD

הערות שוליים 

רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית
ברלין
להט"ב: אנדרטאות
פארק טירגארטן