מיחזור משביח לבגדים

מיחזור משביח לבגדים הוא מיחזור  של בגד שכבר לא משתמשים בו מסיבה כלשהי על מנת להשיבו לשימוש וללבישה אחרי שינוי וחידוש צורת הבגד, צבעו, גריעה או הוספה של חלקים בתפירה, הטלאה של שאריות בדים, שינוי כפתורים או תוספת רקמה. התהליך הופך בגד ישן לבגד שונה ומחודש. מיחזור משביח נעשה גם כאשר לוקחים בגד שכבר לא ניתן ללבישה ומשתמשים בחומרי הבגד להכנת חפץ שימושי אחר או ליצירת אמנות.

תעשיית הביגוד והבדים היא אחת התעשיות הגדולות בעולם והיא גם מזהמת מאוד את הסביבה. ב־2015 נמדד שטביעת הרגל הפחמנית של תעשיית הביגוד המהיר עלו על פליטות פחמן של כל הטיסות המסחריות ושייט האוניות.

על פי מאמרים מחקריים שפרסם הניו יורק טיימס, שישים אחוזים מכל כמות הבגדים החדשים שנוצרים מדי שנה מסיימים את השנה במשרפות או במטמנות. עד שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, בהן בגדים הפכו מתועשים יותר, אנשים קנו בגדים יקרים יותר, הוקירו את המחיר הכלכלי שהושקע בייצור הבגדים ולכן השקיעו בניקוי מותאם לחומר הבגד, האריכו וקיצרו ולעיתים כשקו הקיפול דהה הסתירו אותו בכיסוי של שרוך זיגזג או רקמה, הרחיבו והצרו לפי הצורך, תיקנו חורים וקרעים, תפרו כפתורים וגומי, הפכו צוארונים, מי בכוחות עצמו ומי אצל תופרות וחייטים. בשנות 1970–1980, התפתחות הייצור ההמוני והגלובליזציה של המסחר בביגוד זול או אופנה מהירה הביאו לשימוש בחומרים ושיטות עבודה מאיכות ירודה, מה שמצריך יותר תחזוקה של הבגדים. אנשים רבים לא רוצים ולא יכולים לתקן את בגדיהם ומעדיפים לזרוק אותם ולהחליפם בחדשים, כבמוצר חד-פעמי. מהעשור הראשון של המאה ה-21 נראה שהולכת וגוברת ההתפיסה של אנשים את המיחזור המשביח של בגדים כחשוב לכלכלה ולסביבה.

היסטוריה
בתקופות קדומות היו אנשים שיצרו לעצמם את בגדיהם. רכישת או אריגת בד לתפירת הבגדים דרשה תשומות רבות, אי לכך תיקנו בגדים ושמרו עליהם. מי שקנה בד לבגד שמר את שאריות הבד לתיקונים ולעיתים אף לשינוי הבגד והתאמתו לשינויים הגופניים של לובש הבגד. הם השתמשו בכל פיסת אריג עד שהתבלתה וכשהתבלתה שמרו כל פיסת בד או חוט בר שימוש ושבו והשתמשו בהם או לעשיית בגדים חדשים או לשימושים אחרים.

הבגדים הראשונים היו יריעות בד גדולות כמו ההימטיון (Himation) היווני, השנטי (shenti) המצרי או הטוגה הרומאית. בבדים אלה אפשר היה להתעטף בצורות שונות וגם לארוז בהם משאות שונים. הבגדים לא היו בעלי גזרות, אלא עטפו את הגוף ונקשרו או חוברו בסיכה במקומות שונים כדי לאפשר תנועה חופשית, כמו בציטון .

במשך הדורות, התפתח הידע כיצד להתאים את הבגדים לצורת הגוף האנושי והתחילו לחתוך את הבדים על פי גזרה ולתפור מהם בגדים. הרבה שנים תפרו את כל הבגדים ביד בעזרת חוט ומחט. בגדים היו כה יקרים שרבים לבשו אותם עד שבלו ואז חתכו את הקטעים שנותרו שלמים ועשו מהם משהו אחר - בגדים לתינוקות וילדים, שמיכות וכדומה. אצילים, עשירים ואנשי כהונה בכירים, לבשו בגדים שלמים, אך גם אצלם היה מיחזור כלשהו.

צרפת
בתקופת המלכה מארי אנטואנט נתפרו בגדים מבדים שלמים, ששוליהם חוברו בתפירה, נאספו וכווצו על המותניים, ובמקום מתפרת יצרו את הצורה הרצויה לבגד בעזרת הרבה קיפולים קטנים שחוזקו ונתפרו אף הם, גם אימרות השרוולים נוצרו מאיסוף הבד למידה הרצויה. כל זה נעשה במטרה לשמור כמה שיותר על שלמות הבדים היקרים. כאשר רצו לשנות את הבגד ולתת לו מראה חדש פרמו והזיזו קפלים על פי הצורך ויצרו לבגד חזות חדשה ואופנתית. לצורך זה החזיקה המלכה צוות גדול של מעצבות ותופרות.

אנגליה
בתקופה הוויקטוריאנית, נהגו לשנות מעילים מהודרים ושמלות שהאריג שלהן היה יפה ויקר לבגדים אחרים. חוקרי ביגוד במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון מצאו מקטורן לאשה שנוצר ממעיל של גבר מהמאה ה-18 ששונה ועוצב מחדש על ידי מעצב צרפתי מהמאה ה-19.

במאה ה-18,נשים, גברים ואף ילדים, נשאו עמם גליל בד שבו היה כל מה שנחוץ לתיקון אריגים, כמה מחטים עשויות מעצמות, כמה חוטים מגידים, מספריים או סכין קטנה. הגליל זכה לשם 'עקרת בית'.

כאשר הקרינולינה התחילה לצאת מהאופנה בין 1870–1860 היה צריך למצוא פתרון לעודפי הבד של החצאיות והשמלות שנשרכו אחרי כל אשה, מישהי הגתה רעיון לאסוף את כל העודף לאחורי הגוף ולסדר שם מעין גוש בד גדול - הבסטל . עם הזמן סולק הגוש ובמקומו שמו כריות קטנות שמעליהן הלבישו חצאיות.

בתקופה האדוארדית היו נשים בעלות מודעות אפנתית מאוד וגם חסכניות. נשים אצילות ועשירות מיחזרו את שמלות הערב מסאטן לשמלות למשרתות שלהן וביטנות משי הפכו לתחתוניות. כמו כן היה בכל רחבי אנגליה איסוף קפדני של סמרטוטים לצורך יצירת נייר, הספרות של אותה תקופה מלאה בתיאורים של סמרטוטרים.

הצורך התמידי בתיקונים ותחזוקה של בגדיםוטקסטיל בדים, במאה ה-18 ובמאה ה-19, גרם לכך שעקרת בית נשאה עמה תמיד את 'כלי המקצוע מחטים, סיכות, מפתחות ומספריים' באותה תקופה לא היו לנשים כיסים בבגדיהן ועל כן הן תפרו לעצמן משאריות קרועות של בגדים מעין שקיות כיסיםשאותן הן קשרו מתחת לשמלות שלהן.

ארצות הברית
ב-1832 כותבת לידיה מריה ציילד  בספר The American Frugal Housewife את העצה הבאה: "אחרי שמעילים ישנים, מכנסיים וכולי נגזרו עבור הבנים, וכבר אי אפשר לתפור מהם בגדים, חתכי אותם לרצועות, ונצלי את שעות הפנאי מהילדים או עבודות הבית, בתפירת וקליעת שטיחים לבית"

בשנת 1884 התפרסמה "האנציקלופדיה הראשונה לעבודות המחט", (The Complete Encyclopedia of Neeedlework) מאת תרז דה דילמונט . שני הפרקים הראשונים מוקדשים לתפירה, הפרק השלישי מוקדש לתיקונים כל כך טובים שלמעשה לימדו לשחזר את הקטעים הבלויים או הקרועים. הפרק האחרון מוקדש לניקוי נכון של בדים שונים.

יפן
ביפן קיימת מסורת של תיקון בגדים בהטלאה והידוק הטלאי בתפירה דרך כל השכבות. בצורה זו עברו בגדים מדור לדור. בגדים שתוקנו כך נקראים בורו (Boro).

מיחזור משביח במאות ה-20 וה-21
ב-1921, הוציאו אתל בולטון (Ethel Bolton) וואווה קו (Eva Coe) לאור את הספר האמריקאי הראשון על דוגמיות הריקמה. במבוא לספר הן מצרות על כך שכבר בתקופה כה צעירה של אמריקה, החטא הלאומי של ראוותנות גרם לכך שלא חינכו את הצעירים באמנות התיקונים והשימור וכי בארצות אחרות למדו בנות לחקות אריגים ברקמה כך שלאחר התיקון לא רואים שתוקן.

בשלהי המאה ה-19 הפסיקו להוביל בארצות הברית מזון בחביות והתחילו להובילו בשקי בד. עם תחילת השפל הגדול, כשראו בחברות המזון שאנשים משתמשים בשקים לתפירה, הדפיסו כל מיני ציורים צבעוניים על השקים. חברות הטבק, הדפיסו תגיות ממשי שנארזו לתוך קופסאות הסיגריות, בהן השתמשו הנשים לקישוטים של שמיכות הטלאים וכריות. התגיות הללן השפיעו על הנשים לקנות את קופסאות הסיגריות לבעליהן. תקופה זו הובילה להמצאת חלופות זולות לקישוטי בגדים, כגון "תחרת השפל הגדול". הזמנים היו קשים, ולא היה כסף למותרות, נשים שרצו בכל זאת לקשט וליחד מעט את בגדיהן התחילו לרקום על הבדים המשובצים הזולים עם חוטי תפירה או רקמה ויצרו את תחרת השפל הגדול.

ספרים להוראת תפירה ומלאכות יד כללו בדרך כלל פרק או שניים העוסקים בתיקון ושימור הבגדים. למשל בסדרת ספרי הוראה "למד את עצמך"שיצאו בהוצאת האוניברסיטאות הבריטיות בספר "למד את עצמך תפירת בגדים" ("Teach Yourself Dressmaking"), שיצא לאור ב־1939, מוקדשים שלושה פרקים ל"חידוש ועיצוב מחדש" של סריגים, טיפול בהם ותיקון בגדים בכלל.

במלחמת העולם השנייה נשאו עמם חיילים בריטיים ערכת תפירה שכללה מחטים, חוטים, כפתורים ומספריים שזכתה לכינוי 'עקרת בית' (Housewife). ממשלת בריטניה הכריזה על הקצבת בגדים ובדים וקידמה תיקוני בגדים במבצע 'הסתפק במה שיש ותקן' (Make do and Mend). הם פרסמו חוברות על שימור, תיקון ושינוי ייעוד חומר הבגד, אך החוברות לא התקבלו באהדה כי לחלק מהנשים לא היה זמן לתיקונים אלו או שכבר עשו זאת.

במחזמר, שהפך גם לסרט, "צלילי המוסיקה", מסופר על משפחת פון טראפ האוסטרית. האב האלמן מעסיק את הנזירה והמחנכת מריה והיא תופרת לילדים בגדים מהוילונות. באחת מההופעות של המחזמר בארצות הברית, נשאלה רוזמארי פון טראפ האם אכן מריה תפרה להם בגדים מוילונות והיא אישרה זאת.

בספר "McCall,s Sewing in Colour" שיצא לאור בשנת 1964 מוקדש פרק מיוחד ל"תיקון, שינוי, עיצוב ועשיה מחדש".

את מכנסי הג'ינס הראשונים תפרו הממציאים שלהם כך שיהיו עמידים וחזקים. אנשי האופנה שמיצרים כעת מכנסיים ובגדים אחרים מג'ינס ממשיכים ליצרם מבד קשה ועמיד, כיוון שלובשיהם הראשונים המשיכו ללבוש אותם גם עם קרעים ושפשופים שקרו תוך כדי עבודתם הקשה, מוכרים כיום מכנסים חדשים עם קרעים וחורים שנעשו בכוונה. מכנסי הגינס כה עמידים שהם ממוחזרים לאחר השימוש לכל מיני פריטים אופנתיים, חלקם הופכים לבגדים אחרים, חלקם הופכים לתיקים, שמיכות שטיחים אמנות, ועוד.

בספר The Illustrated History of TEXTILES שחלקו כתוב כ'מדריך לאספן' יש פרק העוסק ב'טיפול באוסף' כתוב על בגדים, שטיחים וחפצי בד היסטוריים שונים שנפגמו וכיצד שומרו או תוקנו. המפורסם מכולם הוא 'תכריך טורינו' (The Turin Shroud).

דוגמאות 

בספר "לבת וגם לבן לא יזיק לדעת" מאת אסתר קל, ישנו הפרק "השמלה הירוקה", בו היא מתלוננת על כך שירשה שמלה של אמה, שעברה לאחותה הגדולה וכעת היא שלה. השמלה מכוערת בעיניה, צוארונה גדול ומתחתיו קשור סרט פרפר השרוולים אינם קצרים ואינם שלושת רבעי. המספרת לוקחת את השמלה לחברתה הטובה. שמציעה לגזור את השרוולים, הצוארון וסרט הפרפר, אחר הן רוקמות רקמה תימנית סביב פתח הצוואר וסביב פתחי הזרוע השמלה הושבחה והמספרת מרוצה ממנה. בפרק 'בגדי חורף' מסופר על היום בו מחליפים בארונות את בגדי קיץ בבגדי חורף, וכיצד ומה עושים בבגדים המועברים מילד אחד לאחר.

אם הבגד אינו בר תיקון יש הרבה דרכים לשנות לחדש ואף להשביח אותו, למעשה אין סוף לדמיון היצירתי של משביחי הבגדים. אתר הצילומים Pinterest גדוש בצילומים של בגדים מושבחים בצורות שונות, ביניהם צילומים שמראים את הבגד לפני השינוי ואחרי השינוי. ישנן דרכים רבות בהן אנשים משביחים את הבגדים.

בספר לבני העשרה 'בוטיק בבית' שכתבה שולמית הרטל ב-1970, יש פרק 'גם אני באופנה' המעלה רעיונות מיחזור בגדים שקטנים או התבלו למשהו חדש.

חיבור שני בגדים שניזקו לבגד אחד, למשל חולצה ששרווליה הוכתמו עם שרוולים מחולצה שחלק הגוף שבה הוכתם או נקרע.

מיחזור משביח די נפוץ לבגדים הוא הפיכת מכנסיים לחצאית, על ידי פתיחת התפר האמצעי, קיפול החלקים התחתוניים זה על זה ותפירה. שינוי נפוץ אחר הוא חיבור של חלקים מכמה בגדים.

חלוקים ישנים לרוב חתוכים די ישר וללא מתפרים לכן יש אפשרויות ליצור מהם שמלות, חצאיות וחולצות תואמות ועוד.

יוצרים רבים מנסים להשביח בגדים והופכים אותם ליצירת אמנות על ידי רקמה, הטלאה, כיווצים, גזירות ועוד.

בניו יורק הוקם ב־2014 מערך מיוחד שמטפל בכל החומרים שחברות האופנה זורקות ולא מוכרות כגון בדים שצבעם לא ענה על דרישות המעצבים, קצוות בדים שנחתכו מהם דוגמיות, דוגמיות שניסו עליהן תכים, כפתורים או קטעי רקמה וכדומה. המערך הזה מטפל במיון ופירוק הדוגמיות. ממיין לחומרים שונים ומעמידם לרשות אופנאים ותלמידי אופנה, במקום שיקנו בדים חדשים. המיון לחומרי הבסיס מאפשר להפוך חלק מה'פסולת' הזו לחמרי בידוד או מילוי לבגדים ושמיכות, חלק מועבר לחנויות שמוכרות חומרים לבעלי מלאכה שונים או לחוגי יצירה. לכל חומר מנסים למצוא שימוש.

באוניברסיטאות ומכללות לעיצוב ולאופנה, מתחילים ללמד מיחזור בגדים. בקנדה הוקמה השנה תוכנית מחקר פדרלית שחוקרת כיצד להפחית את הנזקים הסביבתיים של תעשיית הטקסטיל. במסגרת זו הקימו הפרופסוריות ג'ניפר רייט (Jennifer Wright) ומרדית ג'ונס (Meredith Jones) של מכללת פנשאו (Fanshawe College) בלונדון אונטריו, בית מלאכה-מעבדת מחקר למיחזור משביח לבגדים. הם נתנו לו שם מותג בשם WORTH שמשמעותו באנגלית היא ערכי, שווה, ראוי וכדאי ועיצבו תגית עם הסבר על מהות המוצר ותכליתו. הן מעצבות בגדים, תיקים, צעצועים, שטיחי בית ועוד מוצרים. הן השתדלו לפתח שיטות עבודה שבהן אף חלקיק בד, כפתור או רוכסן לא ייזרקו. לדבריהן הן הצליחו להפחית את מחיר הייצור מחדש באופן ניכר וכדאי לתעשייה.

יש נשים יוצרות שמשתמשות במיחזור משביח לבגדים גם כבמה לדעות על דיכוי אתני או על רצונן לשוב ולהתלבש בצורה המסורתית שלהן, כיוון שתעשיית הביגוד, גרמה לאנשים לוותר על תלבושותיהם ולהתלבש בצורה 'מערבית'. היוצרת ג'סטין וודס (Justin Woods) מקנדה משתמשת במיחזור בגדים מערביים לריקמה משולבת בחרוזים על בגד 'מערבי' כד להראות ולבטא דגמים וצבעוניות שבטית.

הביקורת על התעשייה המזהמת ועל אי הקיימות של האופנה המהירה, מושכת יותר ויתר אנשים צעירים לשוב ולתפור בבית. גם בגדים חדשים וגם למחזר את בגדיהם ואת מה שהם מוצאים בחנויות יד שנייה.

בישראל יש כיום חברות כגון חברת 'Twine' שמפתחות פתרונות סביבתיים כגון צביעה והדפסה דיגיטלית של חוטים רק לפי הצורך של המזמין, בלי עודפים שייזרקו ללא שימוש, עם חסכון במים ובהובלה.

בעוד יותר ויותר אנשים מבינים את חשיבות תיקון מה שיש, מתפתחת גאווה של המתקנות. כסימן של אכפתיות סביבתית וכלכלית. המונח החדש שמופיע במאמרים בשנת 2020 הוא 'תיקון נראה לעין' visibale repairing אליו נלוית גם התענינות גוברת והולכת בבורו,שיטת התיקונים המסורתית של היפנים.

יש אנשים שרוצים לשמר זכר אדם יקר להם על ידי שמירת בגדיו ועשיית משהו אחר מהם. באוסטרליה החייט פיט טרימבל [Pete timble] מתמחה במיחזור משביח למזכרות מבד, למשל לאדם שכל מה שנשאר לו מאביו היה כובע השוטר שלו, יצר ממנו משהו חדש.

המעצבת הפיליפינית Lenora Buenviaje התחילה להשתמש בחומרים כגון שאריות פלסטיק, עיתונים ממוחזרים ושקי אורז אותם היא הופכת באריגה תפירה וקליעה לבגדים אופנתיים במחירים סבירים לכל אחת. היא יוצרת בגדים לחתונות, למסיבות סיום של בתי ספר וכדומה.

מיחזור משביח לסריגים 
סריג אפשר לפרום, לרחוץ את החוטים, ללפף את החוטים הרטובים על קולב או לוח פלסטי, כדי שהם ישובו להתישר, ואז לסרוג משהו חדש מהם בלבד או ביחד עם חוטים נוספים. חורים בבגדים סרוגים ניתן לאחות או עם שארית מחוט הסריגה המקורי או עם חוט איחוי מיוחד, תיקון גרביים היה נפוץ בעבר.

אפשר גם לחתוך בגדים סרוגים ביד כדי לשנות את מידותיהם וצורתםאו ליצור מהם בגד או פריט אחר.

סריג מצמר טבעי אפשר להפוך ללבד ואז להשתמש בו למשהו שונה. אנשים רבים קונים סריגים מתועשים, שחלקם עשוי מחוטים סינתטיים שאותם אי אפשר ללבד, אבל אפשר לגזור מהם חלקים ולתפור אותם במכונה תפירה. צמרים מלובדים אפשר לחבר בעבודת טלאים לאפודות, שמיכות ועוד.

מאז המצאת הגרביים הסרוגות באיטליה של המאה ה-16 ועד שלהי המאה ה-20, אנשים ובעיקר נשים איחו גרביים. התעשייה ייצרה חוטים מיוחדים לאיחוי הגרביים, גרבי ניילון נלקחו לאשה שמקצועה היה איחוי הגרביים הללו בצורה שנקראה 'תיקון אמנותי'. המצאת הגרביונים ביטלה את נוהג התיקון, בדרך כלל הם נזרקים לאשפה, אבל יש המשתמשים בהם למילוי בובות, כיסוי חפצים שונים ועוד. הייצור ההמוני והזול של גרביים, הביא להפסקת תיקון הגרביים, אך המודעות לאיכות הסביבה גרמה לכך שיש עניין מחודש בתיקון גרביים.

בעוד תיקון גרביים אפילו בצורה נראית, היה מובן ומקובל, תיקון סריגים נלבשים בצורה נראית לעין היה פחות מקובל עד לפני כמה שנים, לכל היותר קיבלו בהבנה תיקון מרפקים בפיסת בד או עור. אך כעת עצם התיקון נראה מכובד וגם מעניק מגע אישי לבגד קנוי. האמנית סיליה פים (Celia Pym) הופכת בתיקוניה כל בגד ליצירת אמנות.

מונחים

המילה מיחזור משמשת לרוב עבור פסולת, ולכן התפתחו אצל מדעני סביבה, מוסדות מחקר, אנשי אופנה המודעים לבעיה האקולוגית ואנשים שיוצרים בגדים מחודשים לעצמם או למכירה, ביטויים חדשים ידידותיים, נעימים ואופנתיים בנושא.
 Altered - ביטוי שאומר בפשטות שׁוּנָה, מופיע הרבה פעמים בצירוף הביטויים קוטור (אופנה עילית), אופנה או וינטג'. יש גם מקרים ש - Altered נכתב ליד הביטוי used sweaters כלומר סוודרים משומשים, בדרך כלל לא מפורט מהו השינוי.
 American old clothes - לרוב הכוונה בגדים המכילים גינס ובדים משובצים, בעיקר ביטוי פרסומי.
 Antique - אמני סיבים משתמשים בקטעי תחרה, רקמה, פיסות בד, כפתורים אבזמים עתיקים. הביטוי משמש גם במקרים שכל הבגד עתיק וגם כשרק חלקים ממנו עתיקים והמחירים בשמיים.
 Artistic - הוספת המילה 'אמנותי/אמנותית', היה נהוג לדבר על תיקון אמנותי כמילת קוד לתיקון בלתי נראה לעין, כך שלא ידעו שגרב הניילון או הבגד תוקנו. כעת זה מופיע בפרסומות למכירת בגדים ממוחזרים בתוספת הביטויים patched clothes בגדים מוטלאים, tattered בלוי מרופט, וכדומה.
 Artsy - אמנותי, כל קישוט, רקמה צביעה, מילה כללית.
 Avant-Garde - אוונגרד מושג לקבוצה או יחידים שהחשיבו עצמם כמקדמי רעיונות או העומדים בראש הקידמה, מהפכנים, כניגוד לממשיכי המושגים הישנים, למעשה זה הפך למושג טעון פוליטית וחברתית. המצמידים מונח זה לתיאור ביגוד מתכוונים "בגד חדשני ועכשווי שתלבשו אותו לפני כל השאר".
 Bohemian - במקורו מונח זה תיאר אדם שבא מחבל הארץ בוהמיה, זו הייתה מילה אחרת לנווד או צועני שחי חיי חופשיים מחוץ למקובל, פעם חשבו שכל הצוענים באים מבוהמיה ואי לכך אמנים או סטודנטים שחיו באופן שונה מהאנשים האחרים כונו בוהמיים. בגדים קצת מטולאים או מתוקנים אולי עם קצת כתמי צבע נקראו בגדים בוהמיים או צועניים.
 Boho - תערובת של סגנון בוהמי והיפי. תוספות של עבודת יד כמו רקמה או סריגה וקרושה.
 Boro - בורו, שיטת הטלאה ותיפור יפנית, שמדגישה את יופיו של התיקון.
 Born Again Creations - מושג שהגיע מתוך תנועות נוצריות, מעין חזרה בתשובה, אך בהקשר לשינוי ועיצוב מחדש של בגדים הוא פשוט ביטוי מכובס למיחזור של בגד ישן.
 Chic - מראה אופנתי, מסוגנן, לרוב רימז על משהו שמקורו או רעיונו בא מבירות האופנה, המילה במקורה צרפתית ולכן מביאה עמה מעין ניחוח פריזאי. בפרסומים על בגדים ממוחזרים אפשר לראותה בצירוף הלא יאמן של המילים Shabby או Tattered שניהם מתכוונים למרופט.
 Circularity - סיבובי, כגון בגדים שמפרקים אותם כדי ליצור משהו אחר.
 Couture - משמעותו תפירה בצרפתית, כיוון שהצרפתים הצטיינו ביצירת אופנה אנו מכירים אותו בדרך כלל כHaute Couture תפירה עילית. כשמצרפים תיאור זה לבגד שנתפר ממשהו אחר, מתכוונים ליחס לבגד המשופץ קשר לתפירה עילית.
 Cut, torn - חתוך, קרוע. בעבר רק קבצנים או עניים מרודים לבשו בגדים עשויי טלאים. היום זה נחשב מכובד ומתחשב בסביבה.
 deconstructed / reconstructed - שני הביטויים הללו מתייחסים למשהו שהיה שלם פורק והורכב מחדש או למשהו חדש. למשל בגד שהורכב משני בגדים שונים שפורקו לחלקים.
 Eco - קיצור לאקולוגי, התחשבות במצב כדור הארץ ובעיות האקלים. מרבים לראותו בפרסומים לבגדים מחודשים, מופיעים בצירוף של friendly fashion / Urban בלומר בגד שיצירתו הייתה ידידותי לסביבה, זוהי אופנה ידידותית לסביבה וגם לחיים העירוניים.
 Fair Trade - סחר הוגן מצין שהפועלים והעובדים שייצרו את זה קבלו שכר הוגן ולא נוצלו.
 Fairy - פיה היא יצורה דמיונית לבושה בבגדים קלילים ושקופים, רבות לבושות בלבן וורוד, מעין בגדי בלט. הן מעופפות בין הצמחייה ולרוב מביאות עימן טובה וברכה.
 fast fashion - אופנה מהירה / זמינה, ביטוי שנלקח מעולם המזון המוכן.
 Funky - מושג שבא מעולם המוזיקה תערובת של ג'אז, מוזיקת נשמה ובלוז. במזון מדבר על מזון בעל ריח חזק למשל גבינה עם עובש. כמו כן זה משמש לביטוי של דברים בעלי ריח זיעה שלא כובסו זמן רב.
 Gypsy - צוענים, הצוענים היו ועודם עם נרדף לא רצוי, בגלל ניידותם מייחסים להם כל מיני תכונות לא יפות. כיוון שהם נוודים שנוהגים ללבוש תערובת של בגדים שוני צבע וגזרה, לעיתים מוטלאים בצבעים שונים, יוצרי האופנה וממחזרי הבגדים קוראים לכל סגנון בגד ששונה מעט מהמקובל או שמורכב מכמה אריגים סגנון צועני. המונח צועני מתחלף לעיתים קרובות עם בוהמי.
 Manipulated - מהונדס, משהו ששינו בצורה מחוכמת.
 Parisian - פריזאי, כלומר מהודר אופנה עילית וכדומה.
 Pauper - עני/ה, אביון/ית, כלומר בגדים שלובשים עניים כיום דבר מכובד. לאור מצב כדור הארץ.
 Pre-owned - בגד שכבר היה 'שייך למישהו', הגדרה שנועדה לכבד את היות הבגד משומש, סימן לכך שכיום מכובד לקנות יד שנייה.
 Recession - מיתון מרמז על צנע על הסתפקות במה שיש, להוציא יש מאין.
 Reclaimed - לדרוש מחדש = להשתמש באופן חדש במקום לזרוק.
 Refashion - עיצוב מחדש, לחדש משהו שעבר זמנו שוב לאופנתי.
 Re purpose - להפוך למשהו שונה בעל ייעוד שונה.
 Retro - רטרו קידומת עכשווית שמסמנת יצירת חפצים או בגדים שנשענים על אופנה בטעם או אופן עשייה מזמנים קודמים.
 Roma - רומה שמו של עם צועני, מתחלף עם צועני/ בוהמי.
 Romantic - רומנטי, בגדים רומנטיים, מתייחס גם ל'תקופה הרומנטית' 1815–1910 גם רומנטי, רגשי שנוגע ענייני אהבה.
 Rustic - חלוד, כפרי, גס, פשוט, מיושן.
 Second hand - יד שנייה, משומש, לא חדש לעיתים רואים גם פרסום בשם הזדמנות שנייה (Second chance).
 Seasoned - רב עונתי שרד הרבה עונות וגם ספג משהו, דבר שהבשיל והוא כעת מוכן ובמצב מצוין.
 Shabby - מרופט, עלוב מופיע הרבה בצירוף של Chic ראיתיו גם עם Urban שכוונתו משהו עירוני מעודן יותר אופנתי יותר.
Slow Stitch - תפירה איטית, תנועה או אופנה של 'תך איטי' כהיפוכה של ה'אופנה המהירה'. מציאת מנוחה בעולם המהיר מדי בתפירה איטית ביד, ואיחוי בגדים ובדים ישנים.
 Sustainable - בר-קיימא משהו שמאפשר להקטין את הנזק הסביבתי, מופיע הרבה עם המילה Fashion.
 Tattered - מוזנח - מופיע בדרך כלל ביחס לבגדים אבל ראיתי גם פרסום שטען שהבגד עשוי מבדים כאלה.
 Tribal - שבטי, בשפה חברתית תקינה זה החליף את המילה פרימיטיבי או פולקלורי כשזה מפורסם בצירוף לבגד ממוחזר זה מסווה או מסביר לכל מיני הרכבים לעיתים משונים של בדים וחומרים באופני עשייה וצורות שפעם לא נחשבו ראויים ללבוש.
 Urban - עירוני אופנתי ומתוחכם יותר מאשר בגדי כפר או בגדי עבודה של פועלים.
 Used - משומש.
 Vintage - וינטג' מיושן משהו שהשתבח עם הזמן, מושג שבא מיינות, יין ששהה כמה שנים בבקבוק השתבח. עולם האופנה התחיל להשתמש בביטוי זה למכירת בגדי אופנה של תחילת המאה ה-20.
 Visible Mending - 'תפר נראה',מושג מתרבות יפן, מתרבות תיקוני הבורו שרואה בתיקון ערך מוסף לבגד או כלי, בניגוד לתרבות המערב שנטתה להסתיר את התיקונים.
 Woodsy - משהו גס, עמיד שאפשר ללבוש בעבודה ביער. לעיתים מתחלף או מחובר לEarthy

ראו גם
שימוש חוזר
טלאים (מלאכת יד)
אופנה בת קיימא
רקמה (מלאכת יד)
זיגזג (מלאכת יד}
אופנה מהירה
בורו (טקסטיל)
קנטה (טקסטיל)
אפס פסולת
סאשיקו (טקסטיל)
תפירה איטית
אופנת וינטג'

הערות שוליים

ביגוד
בגדים
מלאכת יד
אופנה בת קיימא