ברכה ליכטנברג אטינגר

ברכה ליכטנברג אטינגר (נולדה ב-23 במרץ 1948) היא אמנית, ציירת ישראלית, פסיכואנליטיקאית, פילוסופית וסופרת ישראלית-צרפתית. השתתפה בתערוכות רבות ברחבי העולם. היא פרופסורית לאמנות ופסיכואנליזה ב-EGS, בית הספר האירופי לתארים מתקדמים בשווייץ, וב-GCAS, המרכז ללימודים מתקדמים.

ביוגרפיה 
אטינגר גדלה בקריית שלום בדרום תל אביב. אביה, עוזיאל ליכטנברג, הוא ניצול השואה, ממייסדי מכון משואה וממייסדי קיבוץ ניצנים.

שירות צבאי ומבצע החילוץ של אח"י אילת 

התגייסה לצה"ל ובמלחמת ששת הימים שירתה כפקידת מבצעים בטייסת 124 - טייסת של מסוקי תובלה. בתחילת אוקטובר 1967 עברה לבסיס אל עריש של חיל האוויר, ששימש בעיקר מסוקים ומטוסים קלים.

ב-21 באוקטובר 1967 טובעה המשחתת אילת על ידי חיל הים המצרי בקרבת פורט סעיד. ליכטנברג, שהייתה תורנית בחדר המבצעים בבסיס אל עריש, קלטה את שידורי המצוקה של האוניה ויזמה מבצע הצלה, חילוץ ופינוי הפצועים. היא פיקדה על המבצע למרות היעדרות מפקד הבסיס ועל אף התעלמות ה"בור" בקריה מהודעותיה. ליכטנברג, שהייתה עד זמן קודם לכן פקידת מבצעים בטייסת 124 בבסיס תל-נוף, דאגה להזנקת מטוסים ומסוקים, תיאמה את פעולות ההצלה והקימה בית חולים שדה מאולתר בבסיס. במהלך המבצע התמוטט לעברה מסוק בוער והיא נפצעה ולאחר מכן לקתה בהלם קרב. רק 51 שנה לאחר האירוע פרסם חיל האוויר את מעשה הגבורה שלה, ובאוגוסט 2020 קיבלה מדליית הוקרה ממפקד חיל האוויר עמיקם נורקין.

לימודים 
בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בפסיכולוגיה קלינית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבדה כעוזרת מחקר של עמוס טברסקי ודניאל כהנמן. בשנים 1979-1975 למדה במרכז לונדון לפסיכותרפיה, חזרה לישראל בשנת 1979 ועבדה במרכז לבריאות הנפש שלוותה. בשנת 1981 עברה לפריז שם עסקה בציור, רישום וצילום. התמחתה בפסיכואנליזה באוניברסיטת פריז VII: דני דידרו והשלימה דוקטורט באסתטיקה לאמנות מאוניברסיטת פריז VIII: המרכז האוניברסיטאי הנסיוני ונסן - סן-דני בשנת 1996.

הגות פמיניסטית 
אטינגר היא אחת ההוגות הפמיניסטיות הצרפתיות הבולטות של ימינו, לצידן של הלן סיקסו, לוס איריגארי וז'וליה קריסטבה. טבעה הגתה ופיתחה את המושג הפילוסופי והפסיכואנליטי חלל מטריקסיאלי (חלל/מרחב רחמי) ב-1985 ומושגים נוספים והציגה ופיתחה את המימד המטריקסיאלי בסוביקט האנושי בסדרת מאמרים וספרים לאורך קרוב ל-4 עשורים. פרסמה מספר ספרים וכן עשרות מאמרים אקדמיים באנגלית, צרפתית, ספרדית, פינית, רוסית, גרמנית, פורטוגזית, עברית ועוד, החל מ-1991. כתביה עוסקים בפילוסופיה, פסיכואנליזה, ואמנות ומכוננים את הפסיכואנליזה והאתיקה וכן את הפילוסופיה של האסתטיקה על המקור הרחמי-נשי-אימהי. כתביה המהפכניים חוללו שינוי בחקר הקולנוע, התרבות והאמנות ובפמיניזם.
ההגות שלה עוסקת בנשיות, הלא-מודע של ההריון, תהליכי אירוע-מפגש לא-מודע בין הסובייקט לבין הנשי-אימהי רחמי, טראומה ועדות, מבט, סוביקט ואובייקט מטריקסיאליים, והעברה טרנס-סובייקטית בפסיכואנליזה ובאמנות, טראומה אישית והיסטורית, העברה בין-דורית של טראומת השואה, אלימות נגד נשים וילדים במלחמה, זיכרון ושכחה. קיימה סדרת שיחות עם עמנואל לוינס, אדמון ז'אבס כריסטיאן בולטנסקי, פליקס גואטרי ונוספים, ותרגמה לעברית מכתביו של ז'אק לאקאן.

חיים אישיים 
ברכה חייתה בלונדון בין השנים 1975-1979 ולה בת מנישואיה הראשונים, השחקנית והמתרגמת לנה אטינגר. היא חייתה בפריז בין השנים 1981-2003 עם איש התקשורת יואב טוקר ולהם בן, איתי טוקר.

פעילות אומנותית 
אטינגר, שהיא אחת האמניות המצליחות ביותר בשדה האמנות הבינלאומי העכשווי, מעולם לא למדה אומנות באופן מסודר.

תהליך העבודה שלה כולל שימוש באמצעי שכפול של דימויים על גבי קנבס או נייר, שלאחר מכן עוברים טרנספורמציה על ידי רישום וצבע, בתהליך ארוך הנמשך לאורך כמה שנים, שכבה שקופה על שכבה שקופה. אטינגר עוסקת כבר שנים בקשרים בין אימה וטראומה בהקשר של עיבוד עקבות הזיכרון של אחר ושל העצמי, על ידי יצירה של חלל עומק בציור דרך עבודת קו-צבע-אור, והאופן שבו המבט וההתפוגגות של המבט מאפשרים מרחב של עדות.

את ההשראה שלה וחומריה ליצירה היא שואבת מחומרים ארכיונים כמו מפות אוויר ישנות, צילומי אוויר ומפות טופוגרפיות של ישראל, אלבומי משפחה (משפחת הוריה באירופה של תקופת השואה ולפניה כמו גם תצלומיה ותצלומי ילדיה) וצילומים של אימהות ותינוקיהן ונשים ונערות המובלות עירומות להוצאה להורג באוקראינה בשנת 1942.

נושא מרכזי בעבודותיה של אטינגר הוא המחקר הייחודי במימד האבסטרקטי של יחסי קו וצבע היוצרים חלל עומק לא פרספקטיבי, חלל-נושא ואור-נושא, כדבריה של אטינגר, "החלל הרחמי של הציור". החומרים הארכיונים הוויזואליים מעובדים תחילה במכונות זירוקס המשעתקות אותם ומשבשות אותם, כמו גם במחשב, כחלק מתהליך המטמורפוזה לרישום וציור. פרגמנטים של חשיבה פואטית או יומיומית, פילוסופית או פסיכואנליטית, נאגרים במחברות ויומנים לצד רישומי דיו ומעובדים בהמשך לאופני תצוגה נוספים ולכתיבה כחלק מתהליך היצירה.

מספר תאורטיקנים, היסטוריונים ואוצרים של אמנות, ביניהם גריזלדה פולוק  וקתרין דה זגר , הקדישו ספרים ליצירתה.

עבודותיה 
היא הציגה תערוכות בגלריות ובמוזיאונים הנחשבים בעולם, ביניהם: מרכז פומפידו, פריז; מוזיאון סטדליק, אמסטרדם; מוזיאון תל אביב לאמנות ומוזיאון הרצליה בישראל, וכן הציגה תערוכות יחיד במוזיאון ישראל, ירושלים; ב, אוקספורד; במוזיאון לאמנות של קאלה , צרפת; במוזיאון לאמנות של אנז'ה , צרפת; במוזיאון לאמנות של פורי , פינלנד; במוזיאון מרכז הרישום , ניו יורק; במכון אנטוני טאפייס, ברצלונה; במוזיאון הרוסי, סנט פטרסבורג; בביאנלה של איסטנבול, טורקיה (2015); בביאנלה של קוצ'י-מוזיריס , הודו (2018) ועוד.

תערוכה במרכז פומפידו בפריז 
ב-2009 נפתחה במרכז פומפידו תערוכה שנמשכה כשנה וחצי ובה הוצגו 350 יצירות של 150 אומניות מראשית המאה ה-20 ועד לשנת התערוכה. בתערוכה ביקרו יותר משני מיליון מבקרים והיא התבססה על האוסף האירופי הראשון של אומנות מודרנית ועכשווית. ב-2011 הציגה אטינגר בתערוכה זו סדרה בת 7 ציורים שבהם היא עוסקת בשאלות של זיכרון ותודעה. "כבר יותר מ-20 שנה שהאומנות היא הלב של העשייה שלי והעשייה היא מאוד איטית, מדיטטיבית. לאט לאט עולים ההרהורים ובעקבותיהם עולה גם כתיבה", אמרה לגבי התערוכה.

בשנת 1996 השתתפה אטינגר בתערוכה מקיפה של אמנות מודרנית במרכז פומפידו: ׳מול פני ההיסטוריה׳.

תערוכת יחיד במוזיאון זיגמונד פרויד בבריטניה 
בשנת 2009 הציגה אטינגר תערוכת יחיד במוזיאון פרויד, שהייתה התערוכה הגדולה הראשונה שלה בבריטניה מאז 1993. בתערוכה הוצגו ציורים ומחברות של אטינגר שלא נחשפו לציבור הרחב לפני כן. כל העבודות בתערוכה התכתבו עם השואה, ובעצם כך עם הסיבות שהביאו את זיגמונד פרויד לבריטניה. נושאי התערוכה העיקריים היו אסתטיקה, פוליטיקה, זיכרון תרבותי ומרחב פסיכואנליטי.

הביאנלה באיסטנבול 
בשנת 2015 הוזמנה אטינגר להשתתף בביאנלה של איסטנבול עם תערוכת יחיד מקיפה של עבודותיה בין השנים 1984 עד 2015. התערוכה, שאצרה קרולין קריסטוב-בקרגייב , נקראה "מי מלח – תיאוריה של צורות מחשבה". התערוכה מתייחסת דרך מטאפורות של גלי מחשבה, גלי זיכרון, גלי מוח וגלים מגנטים, לקשר בין האומנות לעולם, למדע, לפילוסופיה ולאקולוגיה. העבודות של אטינגר בביאנלה עסקו בטראומה האישית וההיסטורית, בזיכרון, שכחה ועדות. כהתנגדות לעולם מוצף דימויים, כאן מוצעת האופציה של עולם שעושרו נשען על העמקה רוחנית של מעט מוטיבים. התערוכה של אטינגר הוצגה בגלריה Arter ומתוארת על ידי אייל שגיא ביזאוי כ"אחד המבנים היפים ביותר ברחוב, בסגנון האר נובו, המיוחד לאחד הארכיטקטים הטורקים המזוהים ביותר עם רובע זה של העיר, פטריק מיימרידיס אפנדי."

במסגרת הביאנלה קיימו ההיסטוריונית של האומנות גריזלדה פולוק ואטינגר סדנת קריאה. כמו כן הושק בתערוכה ספר אמנית של אטינגר, הנקרא "א. וליבי חלל", וכולל דימויים רבים של עבודותיה: ציורים וצילומים מעבודות וידאו, וכן מחברות.

השכלה 
 תואר ראשון (BA) בפסיכולוגיה, האוניברסיטה העברית בירושלים
 תואר שני (MA) בפסיכולוגיה קלינית, האוניברסיטה העברית בירושלים
 תואר שלישי (DEA) בפסיכואנליזה, אוניברסיטת פריז VII
 דוקטורט (PHD) באסתטיקה של אומנות, אוניברסיטת פריז VIII

מבחר תערוכות יחיד

תערוכות קבוצתיות

לקריאה נוספת
ובסוף נמות – אומנות צעירה בשנות התשעים בישראל, מוזיאון הרצליה לאומנות, הרצליה, 2008
ברכה ליכטנברג אטינגר: חלל (ה) – עבודת אוטיסט, ז'ן פרנסואה לוטר, 1995

קישורים חיצוניים 

 
 
 אורי בורדה, טריילר פרשת טיבוע המשחתת אילת 31 במאי 2016.
 איתי ורד, לא היה אמור לקרות שום דבר באל עריש חמשים שנה לטיבוע אח"י אילת, "ששי" 21 באוקטובר 2017.
 
 
 ברכה ליכטנברג אטינגר, הלילה בו פיקדתי על חיל האוויר סרטון סיפורה המדהים של גיבורת מבצע החילוץ מאח"י אילת
 צור עופר, הבנתי שאני לגמרי לבד, "הלוחם" נובמבר-דצמבר 2019, עמ'26–29.
 סיפורה של ברכה ליכטנברג באתר הגבורה.
ממאמריה:
 על המטריקס. על המיניות הנשית, ועל עוד דבר או שניים שרציתי לומר על דורה, שיחות כרך ז-3, 1993.
 טראומה ויופי -טרנס-סובייקטיביות באמנות. רסלינג 5, 1998.
 ״שזירת ארוס ויצר המוות״. עבד, התענגות, אדון. תל אביב : רסלינג 2002.
 ״האחרת החתומה בגוף״. עבד, התענגות, אדון. תל אביב: רסלינג 2002.
 ריתוק הקסם (פאסינום) והשהיית ההיקסמות (פאסיננס). הפרוטוקולים של היסטוריה ותיאוריה, גיליון מס 1 - קווים מקבילים. בצלאל, ירושלים, 2005.
 ״מעבר לחרדת המאויים : מאויים היראה, מאויים החמלה וחיבוריות-גבול מטריקסיאלית״. הפרוטוקולים של היסטוריה ותיאוריה, גיליון מס 22 - על החושני באמנות. בצלאל, ירושלים, 2011.
 ה'אלביתי' הרחמי, הבזקים של התבייתות-יחד ואַפֵקְט ה'ביתי'. הפרוטוקולים של היסטוריה ותיאוריה, בצלאל. גיליון מספר 27 - האלביתי, מרץ 2013.

הערות שוליים

אמניות ישראליות
בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת פריז
בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פריז
פסיכואנליטיקאים צרפתים
חוקרות תקשורת המונים ישראליות
פסיכואנליטיקאיות יהודיות
פסיכואנליטיקאים יהודים
פילוסופיות צרפתיות
פילוסופים של המאה ה-21
אמנים יהודים
אמנים צרפתים
אמנים ישראלים
ציירות צרפתיות
תל אביב-יפו: אישים
סופרות יהודיות צרפתיות
ציירות ישראליות
ציירים ישראלים
פמיניסטיות צרפתיות
חיילי חיל האוויר הישראלי
חיילות חיל האוויר הישראלי
ישראליות שנולדו ב-1948
ישראלים שנולדו ב-1948