לאוניד איליץ' בובר

לֵאוֹנִיד אִילִיץ' בּוּבֶּר (ברוסית: Леонид Ильич Бубер; 19 בדצמבר 1916 - 7 בספטמבר 2005) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו בהתקפה במהלך מלחמת החורף (היה אז בדרגת לויטננט).

ביוגרפיה
נולד כ"אברהם" בעיר ניקולאייב של האימפריה הרוסית במשפחתו של עובד. סיים בית ספר של שבע שנים ובית הספר המקצועי מטעם מפעל לבניית הספינות בעיר. בהמשך עבד כרתח ב של העיר.

התגייס לצבא האדום ב-1935, סיים בית הספר לחיל רגלים של אודסה. בהיותו מפקד רגימנט סיור מס' 82 באוגדת סיור מס' 33 השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין ומלחמת החורף שם כמפקד פלוגה בגדוד השלישי של רגימנט סיור מס' 212 באוגדת סיור מס' 49 של הארמייה ה-13 בחזית צפון-מערבית שם במהלך קרבות ליד הכפר טרנטילה (בפינית Terenttilä) ב-13 ו14 בפברואר 1940 היה בראש הרגימנט שלו ובהמשך ב-17 בפברואר צלח את הנהר טייפאלניוקי. במהלך הקרבות הללו נפצע שלוש פעמים ועוטר בעיטור "גיבור ברית המועצות". לאחר השיקום מן הפציעות הגיע כסגן מפקד הקורסים לפיקוד במכללה הצבאית-פוליטית של העיר לנינגרד והועבר איתה בתחילת המלחמה לעיר שויה במחוז איוונובו בעורף.

מדצמבר 1941 נשלח לעסוק בהרכבת רגימנט מס' 167 של דיוויזיית הרגלים ה-16 וב-1942 הגיע כסגן מפקד לחזית מלחמת העולם השנייה. בקרב קורסק נפצע במהלך הדיפת מתקפה וורמאכט ב-5 ביולי 1943 והועבר לבית החולים במוסקבה. היה חבר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי עד לפיזורו ב-1948 אחרי המלחמה המשיך את השירות בצבא האדום באסיה התיכונה במחוז הצבאי של טורקמניסטן (יש עדיות שהודות לכך שרד את חיסול הוועד) ובמוסקבה. מינואר 1944 עד ל-1946 האזין לקורסי האקדמיה הצבאית על שמו של פרונזה. ב-1957 חזר למוסקבה וב-1958 שוחרר מן השירות הפעיל.

לאחר שחרורו עבד כמורה בשיעורי הכנה לצבא של בית הספר מס' 354. התגורר ועבד במוסקבה. נקבר בבית הקברות "פראובראז'נסקויה".

משפחתו 
אשתו חנה רויאק. להם בת ליובוב.

קישורים חיצוניים

 
 סיפורי חיילים יהודיים בצבאות הלוחמים בנאצים, באתר יד ושם

הערות שוליים

יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
יהודים מעוטרי גיבור ברית המועצות
מקבלי עיטור לנין
מקבלי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
מקבלי עיטור הכוכב האדום
סובייטים שנולדו ב-1916
נפטרים ב-2005