צרת רבים חצי נחמה

צרת רבים חצי נחמה הוא ביטוי, שמשמעותו היא שצערו של היחיד זוכה לנחמה חלקית כשמדובר בצרה שלה שותפים גם אחרים. לביטוי מקורות בחז"ל וניסוחים שונים בדברי הראשונים, אך בניסוחו המדויק הוא מופיע החל במאה ה-15, בפירוש מהרש"א. ביטוי נגדי גורס "צרת רבים - נחמת שוטים".

מקור הביטוי
במדרש רבה מפרש רבי יוחנן בשם רבי עקיבא את הפסוק "בצר לך ומצאוך כל הדברים האלה באחרית הימים" כך: .

בפסיקתא רבתי התפרש הפסוק "מה אעידך? ומה אדמה לך, הבת ירושלים? מה אשוה לך ואנחמך, בתולת בת ציון? כי גדול כים שברך - מי ירפא לך!" (איכה ב, יג) כקריאת שבר של ירמיהו על אי היכולת להשוות את שברונה של ירושלים לאסונות אחרים, כך שתמצא בהם נחמה, כדרך העולם לנחם כך.

לפי כמה פרשנים, רבי יוחנן נקט סוג כזה של ניחום אבלים, כשסיפר למי שמת בנו על עשרת בניו שמתו בחייו, ואף הראה לו עצם מגופו של העשירי.

בספר החינוך כתב שמצוות תקיעת השופר ביום הכיפורים של שנת היובל, המכריזה כי על בעלי העבדים לשחרר אותם לחופשי, נועדה כדי לעורר לב הבריות ולחזק נפשם לקיים מצווה זו "בראותם כי דבר השוה הוא בכל הארץ ושהכל עושים כן, נצטוינו על זה, שאין דבר שיחזק לבות בני אדם כמו מעשה הרבים, וכמאמר החכם, צער רבים נחמה".

כלשונו, מופיע הביטוי לראשונה בפירוש מהרש"א למסכת גיטין. נוסח דומה, "צער רבים חצי נחמה", נמצא בפי המגיד לרבי יוסף קארו.

הביטוי השתרש בספרות האחרונים, שלעיתים תמהים מהו מקורו.

משמעות הביטוי וביקורת
הרמב"ם רואה נחמה זו כטבע האדם. כך הוא מבאר את הטעם לכך שבמות הכהן הגדול יכול הרוצח בשגגה לצאת מעיר המקלט חופשי מחשש נקמת גואל הדם, על פי עיקרון זה שמות הכהן, שהוא צרת רבים, ישמש נחמה לגואל הדם: .

רבי יהונתן אייבשיץ מציין כי ישנם שני סוגים של נחמה. האחד הוא "נחמה אמיתית", כגון נחמת הרופא לחולה בבשורה שהוא עתיד להירפא ולפיכך לא ידאג מהיסורים שהם מנת חלקו כעת, והשני הוא "נחמה מקרית", "שיאמרו לו, וכי לבדך קרה זה, הלא רבים שתו מן כוס פורענות! וכאומרם צרת רבים חצי נחמה".

יש שלא הסכימו עם תוכנו של הביטוי, וראו אותו לגנאי. בספר מגיד מישרים, מעיר המגיד לבית יוסף שנחמה כזאת אינה ראויה לחכמים. הרב בצלאל זאב שפרן תמה על מהות הנחמה הזאת: "הכי בצרה שלא תבא צרעת ממארת לכל באי עולם, יפיג בזה צערו עד שתהיה בעיניו חצי נחמה? אין זה כי אם רע לב וקנאת איש מרעהו!". כדי ליישב את תמיהתו הוא מפרש שכוונת חז"ל הייתה להשתתפות רבים בצרת היחיד בתפילה ובקשת רחמים, ובכך ישיג היחיד חצי נחמה, שהרי "תפילה עושה מחצה".

באבות דרבי נתן מסופר כי כשמת בנו של רבן יוחנן בן זכאי, נכנסו תלמידיו לנחמו. התלמידים ניסו את כוחם בנחמה באמצעות הזכרת אישים בתנ"ך שמתו בניהם וקיבלו תנחומים, ורבן יוחנן דחה דברי תנחומים אלו, בטענה שאלו רק מוסיפים על צערו: 

כמשקל נגד לביטוי, נפוץ הביטוי "צרת רבים - נחמת שוטים", שמקורו בפלא יועץ.

הערות שוליים 

2020 04
ניבים וביטויים חז"ליים