פלאוניקטיס

פלאוניקטיס (שם מדעי: Palaeonictis; מילולית: "סמור עתיק", מאחר שבעבר נחשב לסוג של לוטרה) הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת האוקסינודונים, שבסדרת הקראודונטים, אשר התקיים בין סוף הפלאוקן לתחילת האאוקן שלפני 55 עד 34 מיליון שנה, באמריקה הצפונית, בה התגלה בויומינג ובקולורדו ובמערב אירופה, בה התגלה בבלגיה, אנגליה וצרפת ונמצאו צפונה עד לאי אלסמיר שבעבר היה חמים בהרבה. הסוג הוגדר ב-1842 בידי החוקר הצרפתי הנרי מארי דוקרוטאי דה בלנוויל . ידועים ארבעה מינים מסוג זה.

מאפיינים 
הפלאוניקטיס דמה מעט גרגרן, גודלו נע בין גודל של קויוט, לגודל פומה ואף של דוב כשלמין הגדול שבהם, Palaeonictis peloria הייתה לסת באורך 20 ס"מ והוא היה גדול טורפי התקופה בה חי. הוא היה בעל מערכת לסתות קצרות רחבות ושיניים רחבות מגודלות בקדמת הלסת שפנו כלפי חוץ, ומהזכירו מעט לסתות צבוע. לסתות אלה הותאמו לנשיכה מרסקת עצמות וכנראה הותאמה לאכילת נבלות.

אוכלוסיית הפלאוניקטיס האמריקאית נכחדה עם תחילת האאוקן. באירופה הם שגשגו עד סוף האאוקן והמין האחרון שחי בסוג זה, Palaeonictis gigantea התקיים עד לפני 34 מיליון שנה מהיום יחד עם שאר משפחת האוקסינודונים. ככל נראה ההכחדה התרחשה עקב תחרות מצד טורפים חדשים כמו הנימרווידיים והמיאקויים שהחלו להתפתח אז. לעומתם ההאינודונטים המשיכו לשגשג עד המיוקן.

קישורים חיצוניים

בעלי חיים שתוארו ב-1842
טקסונים שתוארו בידי אנרי מארי דוקרוטאי דה בלנוויל
אוקסינודונים
מגה-פאונה של הפלאוגן באמריקה הצפונית
יונקים שחיו בפלאוגן באמריקה הצפונית
יונקים שחיו בפלאוגן באירופה
מאובני טקסונים שתוארו ב-1842
טקסונים שהתפתחו בפלאוקן