זלמן גרינברג

זלמן גרינברג (בגרמנית: Zalman Grinberg; 4 בספטמבר 1912 - 8 באוגוסט 1983, מינאולה, ניו יורק) היה רופא, מנהל בית החולים בילינסון בפתח תקווה, שכיהן כיושב ראש הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה ובאוסטריה לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה.

קורות חייו 
גרינברג נולד בליטא. הוא למד רפואה, וקיבל תואר דוקטור לרפואה עם התמחות ברדיולוגיה. בתקופת השואה נכלא במחנה הריכוז דכאו.

לאחר השואה 
גרינברג שוחרר בגרמניה, וזמן קצר לאחר המלחמה הגיע למנזר סנט אוטיליין. שם, הצליח להקים בית חולים וגייס אחיות ורופאים מקרב ניצולי מחנות הריכוז.

בהמשך מונה לוועד המרכזי ("צ.ק.") של ניצולי השואה, שישב במינכן. הוא עלה לישראל והיה מנהל בית החולים בילינסון בפתח תקווה. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1955, שם הפך לפסיכיאטר.

חיים אישיים 
גרינברג היה נשוי לאווה קליין. נולדו להם שלושה בנים: יאיר, משה ורפי.

קישורים חיצוניים
 על פעילותו של גרינברג למען ניצולי השואה לאחר השואה, באתר יד ושם

הערות שוליים 

מנהלי בית חולים בילינסון
רופאים יהודים ליטאים
סגל מרכז רפואי רבין
רדיולוגים ישראלים
פסיכיאטרים יהודים אמריקאים
ישראלים ילידי ליטא
מחנות עקורים
אמריקאים ממוצא יהודי-ליטאי
ניצולי השואה
אמריקאים ישראלים
מהגרים מישראל לארצות הברית
ישראלים שנולדו ב-1912
אמריקאים שנולדו ב-1912
ישראלים שנפטרו ב-1983
אמריקאים שנפטרו ב-1983