פארק וון-סון

פארק וון סון (בקוריאנית: 박원순; 26 במרץ 1956 – 9 ביולי 2020) היה פוליטיקאי דרום-קוריאני, נדבן ועורך דין, שכיהן כראש עיריית סיאול משנת 2011 ועד מותו ביולי 2020. היה חבר המפלגה הדמוקרטית. הוא נבחר לראשונה בשנת 2011 וזכה בבחירות החוזרות בשנים 2014 ו-2018.

לפני שנבחר לראשות העיר, פארק היה פעיל חברתי. הוא היה חבר בוועדת האמת והפיוס ותורם פוליטי ידוע בסיאול. פארק תרם לארגונים פוליטיים וצוותי חשיבה שעסקו במציאת פתרונות בנושאים חברתיים, חינוכיים, סביבתיים ופוליטיים.

ביוגרפיה 
פארק נולד ב-26 במרץ 1956 בצ'אנגניאונג, דרום קוריאה, בנו של פארק גיל - בו ונאוול, השני מתוך שבעה ילדים. הוא נרשם לתיכון בקיונגגי בשנת 1971 וסיים את לימודיו בשנת 1974.

תחילה הוא הלך ללמוד תואר ראשון באוניברסיטה הלאומית בסיאול, אולם הוא הודח מהלימודים ונעצר למשך ארבעה חודשים בגלל השתתפותו במחאה נגד הדיקטטורה הצבאית של הנשיא פארק צ'ונג-היי. בהמשך סיים את תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת דנקוק. בשנת 1991 הוא קיבל תעודה בחוק בינלאומי מבית הספר לכלכלה בלונדון.

בין 1982 ל-1983, עבד פארק בסנגוריה הציבורית בבית המשפט המחוזי של דיגו במחוז גיונגסנג. כשחזר לסיאול מדיגו, החל לעבוד כמשפטן פרטי. הוא עבד כעורך דין לזכויות אדם והגן על פעילים פוליטיים רבים בשנות השמונים והתשעים. כעורך דין, הוא זכה במספר עתירות בולטות, ביניהן ההרשעה הראשונה במדינה בגין הטרדות מיניות. הוא גם ערך קמפיין למען זכויותיהן של נשות ניחומים.

בשנת 1993 הוא מונה לחוקר אורח בתוכנית לזכויות האדם של בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1994, הוא היה המייסד העיקרי של ארגון כלבי המשמר ללא מטרות רווח, "הסולידריות העממית למען דמוקרטיה משתתפת", המפקח על נוהלי הרגולציה הממשלתיים ונלחם בשחיתות פוליטית.

בשנת 2002 החל לנהל את "הקרן היפה", ארגון המקדם התנדבות ושירות קהילתי ומתייחס לסוגיות של אי שוויון בהכנסה. החל משנת 2005 שימש פארק כחלק מנציבות האמת והפיוס של דרום קוריאה, אשר עוסקת בהיסטוריה של הפרות זכויות האדם בהיסטוריה הקוריאנית, משלטון יפן בקוריאה בשנת 1910 עד תום המשטר הסמכותני בקוריאה עם בחירת הנשיא קים יונג-סאם בשנת 1993.

בשנת 2006, הקים את מכון התקווה, מכון שנועד לקדם פתרונות לבעיות חברתיות, חינוכיות, סביבתיות ופוליטיות.

ראש עיריית סיאול 
ב-26 באוקטובר 2011, נבחר לראש עיריית סיאול ה-35, עת התמודד כעצמאי בתמיכת המפלגה הדמוקרטית. הניצחון של פארק נחשב למפתיע כיוון שיריבו העיקרי למירוץ נתמך על ידי המועמדת לנשיאות, פאק גון הייה. הוא זכה לתמיכה של 52.15% מהבוחרים.

בתחילת 2012 הואשם פארק במניפולציות שלא כדין בבדיקות הרפאיות של בנו על מנת שהאחרון יקבל תפקיד נוח בשירות הצבאי שלו. עם זאת, לאחר בדיקה, פארק ובנו הוכרו כחפים מפשע וזכו להתנצלות ציבורית.

בפברואר 2012 הצטרף פארק למפלגה המאוחדת הדמוקרטית.

ב-14 באפריל 2013, הודיע במפתיע התאגיד המנהל את המטרו בסיאול, על עליית מחירים בקו 9, פארק התנגד להעלאת מחיר הנסיעה ללא משא ומתן, והזהיר כי אם התאגיד ימשיך, סיאול תשתלט על ניהול התאגיד. לבסוף, התאגיד התנצל והשאיר את מחיר הנסיעה כפי שהיה.

ב-4 ביוני 2014 נבחר פארק לכהונתו השנייה כראש עיריית סיאול, עם 56.1% תמיכה.

פארק נחשב למבקר בולט של הנשיאה, פאק גון היה. הוא השתתף בעצרות ענק נגדה במרכז סיאול, שבסופו של דבר הובילו להדחתה ב-2017, בגין טענות לשחיתות.

ב-13 ביוני 2018 נבחר פארק לכהונתו השלישית והאחרונה לראשות עיריית סיאול. הוא היה ראש העיר הראשון בתולדות העיר שנבחר לכהונה שלישית.

הטרדות מיניות ומוות 
פארק הואשם ב-8 ביולי 2020, בחשד להטרדה מינית של מזכירתו אשר הגישה תלונה במשטרה באותו הלילה ונחקרה בה שעות רבות. למחרת, על פי הדיווחים, לקח פארק חופשת מחלה וביקש לבטל עבורו את כל הפגישות הצפויות. הוא נראה לאחרונה סביב חצות באותו היום.

ב-9 ביולי 2020, דיווחה בתו של פארק לרשויות שאביה נעדר. דווח, כי הטלפון הנייד שלו כבה במחוז Seongbuk בסיאול ובתו מצאה פתק המתואר כ"מעין צוואה". הרשויות החלו לחפש את פארק כאשר בסמוך לחצות נמצאה גופתו ליד Sukjeongmun על הר בוגסאן בצפון סיאול. למחרת הגיעה המשטרה למסקנה על פי נתיחה שלאחר המוות כי פארק התאבד.

חיים אישיים 

פארק היה נשוי לקאנג נאן-היי, לזוג נולדו שני ילדים: בת, פארק דא-אין, ובן, פארק ג'ו-סינד.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

עורכי דין דרום קוריאנים
סיאול
מתאבדים: חשודים בפלילים
מתאבדים: פוליטיקאים
ראשי עיריות
זוכי פרס רמון מגסאיסאי
ילידי 1956
נפטרים ב-2020
דרום קוריאנים שנפטרו במאה ה-21