יחסי סוריה–צרפת

לקשרים בין צרפת לסוריה רקע היסטורי ארוך ועשיר. סוריה הייתה מנדט חבר הלאומים של צרפת במשך שני עשורים לאחר התמוטטות האימפריה העות'מאנית לאחר מלחמת העולם הראשונה, לפני שפונו החיילים הצרפתים האחרונים מסוריה והכרה רשמית עצמאות סוריה ויחסים דיפלומטיים בין צרפת למדינה הסורית שזה עתה נוצרו.

לצרפת הייתה שגרירות בדמשק (נסגרה במרץ 2012) וקונסוליה כללית בחלב ולטקיה. לסוריה יש שגרירות בפריז וקונסוליות במרסיי ובפואנט-א-פיטר.

למרות הקשרים ההיסטוריים בין סוריה לצרפת, היחסים מתוחים לעיתים קרובות כתוצאה מהמצב הבלתי יציב של הפוליטיקה של המזרח התיכון ומדיניות החוץ של צרפת. צרפת, מאז אוגוסט 2011, מתעקשת כי על נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, המגובה על ידי רוסיה ואיראן, להתפטר, ומאז צרפת מגבה את האופוזיציה הסורית. צרפת הייתה המדינה המערבית הראשונה שהעניקה הכרה ב-SOC ב-13 בנובמבר 2012.

היסטוריה

מלחמת צרפת-סוריה 

בעקבות המרד הערבי שהביא להבסתם של העות'מאנים בסוריה, נכנסו כוחות בריטים בראשות הגנרל אדמונד אלנבי לעיר דמשק בשנת 1918 בליווי כוחות המרד הערבי בראשות פייסל, בנו של שריף חוסיין ממכה, וממשלה ערבית הוקמה בדמשק באוקטובר 1918. אף על פי שהערבים קיוו, תוך אמון בהבטחות בריטיות קודמות, כי המדינה שהוקמה תכלול את כל האדמות הערביות המשתרעות מצפון סוריה לתימן, בהתאם להסכם סייקס-פיקו הסודי בין בריטניה לצרפת, ניתנו רק אזורי הפנים בסוריה לממלכה הערבית. ב-8 באוקטובר ירדו כוחות צרפתיים בביירות וכבשו את אזור החוף הלבנוני. הצרפתים פיזרו מיד את הממשלות הערביות המקומיות באזור, כשצרפת דרשה יישום מלא של הסכם סייקס-פיקו, כשסוריה בשליטתה.

ב-14 ביולי 1920 נתן הגנרל אנרי גורו למלך פייסל את הבחירה בין כניעה או התפטרות. פייסל התנער ונמלט. עם זאת, שר המלחמה, יוסף אל-עזמה, סירב להיענות. עם מעט כוחות שנותרו לצבא הערבי, חיילים בדואים ומתנדבים אזרחיים, הרכיב עזמה צבא ופגש את 12,000 החיילים של הכוחות הצרפתים החזקים תחת הגנרל מריאנו גויבת בקרב מייסלון. הצרפתים ניצחו בקרב ועזמה מת בשדה הקרב יחד עם רבים מהכוחות הסורים, כשהניצולים ערקו. דמשק נלכדה עם מעט התנגדות מקומית ב-24 ביולי 1920.

המנדט הצרפתי לסוריה ולבנון 
ב-1923, לאחר מלחמת הממלכה הערבית של סוריה–צרפת, הוקצתה לצרפת מנדט חבר הלאומים על סוריה ולבנון, החל מה-29 בספטמבר.

אזור המנדט חולק לשש מדינות. מדינות דמשק, חלב, העלווים, ג'בל א-דרוז, הסנג'אק האוטונומי של אלכסנדרטה ומדינת לבנון הגדולה. רישום המדינות התבסס על הדמוגרפיה העדתית בשטח בסוריה ונועד למנוע כל מהפכות לאומניות מאוחדות. עם זאת, כמעט כל הכתות הסוריות היו עוינות למנדט הצרפתי ולחלוקה שיצרה.

המרד הסורי הגדול 
ב-23 באוגוסט 1925 הכריז מנהיג הדרוזים סולטאן פאשה אל-אטרש רשמית על מהפכה נגד השלטון הצרפתי בסוריה. בקריאה לאיחוד כל הכתות הסוריות, הקהילות האתניות והדתות נגד השלטון הצרפתי, הוא הצליח לגייס את הסיוע של חלקים גדולים מהאוכלוסייה למרד הארצי שהובל על ידי אישים בולטים רבים מכל רחבי סוריה כמו חסן אל-חראט, נאסיב אל-בכרי, פאוזי קאוקג'י ועבד אל-רחמן שחנדר.

אף על פי שהמרד הוכרז בתחילה ב-23 באוגוסט, החלו קרבות בקרב אל-כפר ב-22 ביולי 1925, חודש לפני כן. קרבות רבים באו בעקבותיהם, וכתוצאה מכך הניצחונות על המורדים. בכל מקרה, צרפת שלחה אלפי חיילים לסוריה ולבנון ממושבותיה האפריקאיות, מצוידים בכלי נשק מודרניים, לעומת אספקתם הדלה של המורדים. הצרפתים החזירו ערים רבות, אם כי התנגדות עזה נגד שלטונם נמשכה עד אביב 1927, אז דוכאה המהפכה עם הפגזת דמשק. הצרפתים גזרו את מותם של אל-אטרש ומנהיגים לאומיים אחרים, אך אל-אטרש נמלט עם המורדים לאמירות עבר הירדן ובסופו של דבר זכו לחנינה, כשחזרו לאחר חתימת חוזה העצמאות הצרפתי-סורי, התקבלו בקבלת פנים ציבורית ענקית.

עצמאות 
אף על פי שסוריה וצרפת ניהלו בעבר משא ומתן על הסכם עצמאות בספטמבר 1936, האמנה מעולם לא נכנסה לתוקפה בגלל סירוב המחוקקים הצרפתים לאשרר אותה. בעקבות נפילת צרפת בשנת 1940 במהלך מלחמת העולם השנייה, סוריה הייתה בשליטת צרפת של וישי עד שהבריטים וכוחות צרפת החופשית כבשו את המדינה במהלך המערכה על סוריה ולבנון. בלחץ של לאומנים סורים ומהכוחות הבריטיים, פינתה צרפת את כוחותיה ב-17 באפריל 1946, שסימנה את יצירת הרפובליקה הסורית החדשה והעצמאית.

לאחר העצמאות 
היחסים בין צרפת לסוריה נותרו חזקים בעקבות העצמאות, מסומנים ברקע היסטורי ויחסי תרבות משותפים.

ביוני 2000, לאחר מותו של נשיא סוריה חאפז אל-אסד, נכח נשיא צרפת ז'אק שיראק בהלווייתו, בהיותו ראש המדינה המערבי היחיד שעשה זאת. אולם, בעקבות מותו של רפיק אל-חרירי, שיראק האשים בכך את סוריה, וסוריה נותרה מבודדת דיפלומטית על ידי צרפת.

אולם למרות זאת, נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, עבד על משיכת סוריה מבידוד. הוא הציע לסוריה להצטרף לאיחוד מדינות הים התיכון, כאשר מרבית מדינות האיחוד תואמות וסוריה תצטרף לאיחוד, עם סרקוזי שביקר אחר כך בדמשק ונפגש עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד, מה שהפך אותו לראש המערבי היחיד. מדינה שתבקר בסוריה בעקבות ההתנקשות ברפיק חרירי, שהאשימו את מדינות המערב בסוריה.

ב־13 ביולי 2008 ביקר נשיא סוריה בשאר אל-אסד בפריז, ונפגש עם הנשיא סרקוזי והשתתף במצעד ה-14 ביולי כאורח כבוד.

מלחמת האזרחים הסורית 
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הסורית, צרפת קראה לנשיא בשאר אל-אסד לפרוש מהשלטון, וסיפקה לכוחות האופוזיציה סיוע צבאי לא קטלני, כולל ציוד תקשורת וציוד רפואי בעקבות הסלמתו של הסכסוך המזוין בשנת 2012.

באוגוסט 2013, כאשר הואשמה ממשלת סוריה בשימוש בכלי נשק כימיים באזור Ghouta הסמוך לדמשק, פריז קראה להתערבות צבאית אך הייתה מבודדת לאחר שנשיא ארצות הברית, ברק אובמה, סירב לפעול. אף על פי שצרפת לא הייתה מעורבת צבאית בשלבים הראשונים של הסכסוך, באוגוסט 2014 אישר נשיא צרפת פרנסואה הולנד כי צרפת מסרה נשק למורדים סורים.

לאחר הופעתה של המדינה האסלאמית, צרפת החלה לבצע התקפות אוויריות נגד יעדי ISIL בסוריה, ובאמצע נובמבר 2015, בעקבות פיגועי נובמבר 2015 בפריז, צרפת, תוך שהיא מציינת הגנה עצמית על פי סעיף 51 של אמנת האו"ם, החריפה משמעותית את תקיפותיה האוויריות בסוריה, תוך תיאום הדוק עם צבא ארצות הברית.

באמצע נובמבר, ניסחה צרפת החלטה של מועצת הביטחון הקוראת לחברי האו"ם "לנקוט בכל האמצעים הדרושים" במאבק נגד המדינה האסלאמית וחזית אל-נוסרה. למחרת הממלכה המאוחדת קיבלה חסות משותפת להחלטה שנוסחה על ידי צרפת. ב-20 בנובמבר 2015, מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה פה אחד את ההחלטה הצרפתית-בריטית שנערכה בחסות. בנוסף, ב-20 בנובמבר, ביטלה צרפת את הצעותיה של רוסיה לפיהן התקפות האוויר הצרפתיות נגד מתקני נפט בסוריה אינן חוקיות, ואמרו שהן "ריפוסט ראוי והכרחי" להתקפות המדינה האסלאמית.

ב-14 באפריל 2018 אמר נשיא צרפת עמנואל מקרון בהצהרה כי "הקו האדום של צרפת נחצה", בהתייחס למתקפות הקודמות על דאמה. החל משעה 04:00 שעון סוריה (UTC + 3), צרפת, ארצות הברית ובריטניה ביצעו סדרה של תקיפות צבאיות בהן היו מעורבים מטוסים וטילים מבוססי ספינות נגד אתרי ממשל מרובים בסוריה. הם אמרו שזה בתגובה לתקיפה הכימית של דומא נגד אזרחים ב־7 באפריל, אותה ייחסו לממשלת סוריה. ממשלת סוריה הכחישה את המעורבות בפיגועי דומא וכינתה את התקפות האוויר הפרה של החוק הבינלאומי. ב-20 באפריל השיבה ממשלת סוריה את עיטור לגיון הכבוד שהוענק לנשיא בשאר אל-אסד על ידי צרפת בשנת 2001, וקבעה כי הוא לא ילבש את הפרס של "מדינת עבדים" לארצות הברית. בעקבות השתתפותם של הצרפתים בהתקפות האוויריות האמריקניות על דמשק וחומס ועקב פתיחת "הליך משמעתי" על ידי צרפת בגין משיכת העיטור.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים