כורוגרפיה

כורוגרפיה (באנגלית: Chorography; מ-χῶρος khōros, "מקום" ו-γράφειν graphein, "לכתוב") היא אמנות התיאור או מיפוי של אזור או מחוז, ובהרחבה תיאור או מפה של מקום. המונח נובע מכתבי הגאוגרף הקדום פומפוניוס מלה ותלמי, אצלם הכוונה הייתה לתיאור הגאוגרפי של אזורים. עם זאת, המשמעות של המונח השתנה בזמנים שונים. ריצ'רד הלגרסון קובע כי "הכורוגרפיה מגדירה את עצמה כהיפוך למונח כרונולוגיה. זהו הז'אנר המוקדש למקום, והכרונולוגיה היא הז'אנר המוקדש לזמן". דארל רוהל מעדיף הגדרה רחבה של "ייצוג חלל או מקום".

ההגדרה של תלמי 
בטקסט שלו "הגאוגרפיה" (המאה השנייה לספירה) הגדיר תלמי את הגאוגרפיה כחקר העולם כולו, ואת הכורוגרפיה כחקר חלקיו הקטנים יותר - מחוזות, אזורים, ערים או נמלים. מטרתו הייתה "התרשמות מחלק עולם, כמו שעושים תמונה רק של אוזן או עין". הכורוגרפיה על פיו, עסקה ב"איכויות ולא בכמויות של הדברים שהיא מתארת ". תלמי רמז שמדובר בטכניקה גרפית, הכוללת יצירת תצוגות (ולא סתם מפות), שכן הוא טען שהיא דורשת מיומנויות של צייר או אומן נוף, ולא מיומנויות טכניות יותר של רישום. עם זאת, המתרגמים האחרונים של תלמי, משתמשים במונח כ"קרטוגרפיה רגיונלית".

תחיית הרנסאנס 
הטקסט של תלמי התגלה למערב בראשית המאה החמש עשרה, והמונח "כורוגרפיה" קם לתחייה על ידי חוקרים הומניסטים. דוגמה מוקדמת היא מפה בקנה מידה קטן של בריטניה בכתב יד של המאה החמש עשרה, שכותרתו טבולה כורוגרפיה. ג'ון די בשנת 1570 ראה בפועל את המקצוע כ"ענף של גאוגרפיה", שבאמצעותו מוצג המישור [בתוכנית או ברישום] של מקום מסוים.

המונח בא לשמש לתיאורים כתובים של אזורים ומקומות. באזורים המתוארים ביקר הכותב בהרחבה, ושילב בכתיבתו תיאור טופוגרפי מקומי, סיכומי המקורות ההיסטוריים הידע והסיפורים המקומיים לכדי טקסט שלם אחד. דוגמה חשובה ביותר (לפחות בבריטניה) הייתה ככל הנראה הספר ״בריטניה״ של ויליאם קמדן (מהדורה ראשונה 1586), שהגדיר את עצמו במבוא כתיאור כורוגרפי של בריטניה. ויליאם האריסון בשנת 1587 תיאר באופן דומה את "תיאור בריטיין" כתרגיל בכורוגרפיה, והבדיל אותו מהטקסט ההיסטורי / הכרונולוגי של דברי הימים של הולנשד. פיטר היילין בשנת 1652 הגדיר את הכורוגרפיה כ"תיאור המדויק של ממלכה, חבל ארץ או מחוז מסוים". הוא נתן כדוגמאות את תיאור יוון של פאוזניאס (המאה השנייה לספירה); בריטניה של קמדן (1586) וה- Describzione d'Italia של ליאנדרו אלברטי (1550).

בריטניה של קמדן עסקה בעיקר בהיסטוריה ובעתיקותיה של בריטניה, ונראה שכתוצאה מכך המונח כורוגרפיה באנגלית נקשר במיוחד לטקסטים עתיקים. ויליאם למברד, ג'ון סטאו, ג'ון הוקר, מייקל דרייטון, טריסטראם ריזדון, ג'ון אוברי ורבים אחרים השתמשו במושג בדרך זו. תיאוריהם נובעים מטופופיליה חזקה ותחושת קרבה למקום או לעיר, עד שלבסוף הוחל לעיתים קרובות להשתמש בז'אנר כתולדות המחוז. דוגמה מאוחרת הייתה הכורוגרפיה של ויליאם גריי (1649), סקר העתיקות בעיר ניוקאסל על נהר הטיין. עוד לפני שהופיעה עבודתו של קמדן, אנדרו מלוויל ב-1574 התייחס לכורוגרפיה וכרונולוגיה [שני אורות] של ההיסטוריה.

עם זאת, המונח המשיך לשמש גם במפות וייצור מפות, במיוחד באזורים תת-לאומיים או מחוזיים. ויליאם קמדן שיבח את יוצרי המפות האנגליים כריסטופר סקסון וג'ון נורדן כ"כורורוגרפים המוכשרים ביותר". רוברט פלוט ב-1677 וכריסטופר פאק ב-1743 התייחסו למפות המחוז שלהם ככורוגרפיות.

בתחילת המאה השמונה-עשרה המונח הפסיק להיות בשימוש בכל ההקשרים הללו, והוחלף לרוב הצרכים על ידי המושגים "טופוגרפיה" או "קרטוגרפיה". סמואל ג'ונסון במילון שלו (1755) עשה הבחנה בין גאוגרפיה, כורוגרפיה וטופוגרפיה, וטען כי הגאוגרפיה עסקה בשטחים גדולים, טופוגרפיה עם אזורים קטנים, אך כורוגרפיה עם אזורי מתווך, היותה מתארת "פחות מגודל הגאוגרפיה, וגדולה מטופוגרפיה". אולם בפועל, המונח נמצא רק לעיתים רחוקות באנגלית עד לתאריך זה.

שימושים מודרניים 

בספרות גאוגרפית טכנית יותר, המונח ננטש ככל שתצפיות על העיר ומפות העיר הפכו מתוחכמות יותר ויותר ודרשו מערך מיומנויות שדרשו לא רק יכולת שרטוט, אלא גם ידע בסקר מדעי. עם זאת, השימוש בו קם לתחייה בפעם השנייה בסוף המאה התשע עשרה על ידי הגאוגרף פרדיננד פון ריכטהופן. הוא ראה בכורוגרפיה התמחות בגאוגרפיה, הכוללת את התיאור באמצעות תצפית שדה בתכונות הספציפיות של אזור מסוים.

המונחים משמשים בהווה באופן נרחב על ידי היסטוריונים ומלומדי ספרות כדי להתייחס לז'אנר המודרני הקדום של הספרות הטופוגרפית והעתיקה.

לקריאה נוספת

הערות שוליים 

גאוגרפיה
קרטוגרפיה
מדעי העיר והאזור
מדעי הסביבה