אנתוני הייוויש

אנתוני הייוויש (באנגלית: Antony Hewish; 11 במאי 1924 – 13 בספטמבר 2021) היה אסטרונום בריטי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1974 (יחד עם שותפו מרטין רייל) עבור תפקידו בגילויים של פולסרים, כוכבים נייטרוניים מסתובבים הפולטים קרינה אלקטרו-מגנטית. הייוויש זכה גם במדליית אדינגטון של האגודה המלכותית לאסטרונומיה הבריטית ב-1969, פרס הניתן עבור גילויים בתחום האסטרופיזיקה התאורטית.

ביוגרפיה
אנתוני הייוויש נולד בקורנוול, אנגליה ב-11 במאי 1924 הצעיר מבין שלושה אחים. אביו היה בנקאי, הוא גדל בניוקוואי בחוף האטלנטי ושם התפתחה אהבתו לים ולסירות. הייוויש התחנך בבית הספר הפרטי בטאוטון אנגליה. בשנת 1942, התקבל הייוויש לתואר ראשון מכללת גונביל וקיז באוניברסיטת קיימברידג'. לימודיו הופסקו בעת מלחמת העולם השנייה. במשך שלוש שנים בין השנים 1943 עד 1946 עבד במפעל המלכותי למטוסים (Royal Aircraft Establishment) בפארנבורו ובעבד במפעל לחקר הטלקומוניקציה במלברן. במלברן, בזמן שחקר מכשירי מכ"ם מוטסים, פגש לראשונה את מרטין רייל. שבהמשך חלקו את פרס נובל.

עם סיום המלחמה, ב-1946, הייוויש חזר לקיימברידג' וסיים את לימודיו ב-1948. מיד לאחר סיום לימודיו הצטרף לצוות המחקר של מרטין רייל במעבדת קוונדיש בקיימברידג'. הייויש התחתן ב-1950,וב-1952 סיים את לימודי הדוקטורט והתקבל כעמית מחקר בקולג' גונוויל וקאיוס ובאוניברסיטת סיוס. ב-1961 עבר לאוניברסיטת צ'רצ'יל שם הוביל את לימודי פיזיקה. הוא בחקר ולימוד באוניבסיטה בין השנים 1961–1971, וקיבל תואר פרופסורה ברדיו-אסטרונומיה בשנת 1971. אחרי שמרטיין רייל חלה ב-1977, הייוויש הוביל את קבוצת רדיו-אסטרונומיה של אוניברסיטת קיימברידג' והיה ראש שמצפה כוכבים מולארד לרדיו-אסטרונומיה עד שיצא לגמלאות בשנת 1989.

פעילות מדעית
בראשית דרכו כחוקר, הייויש חקר במפעל המלכותי למטוסים (Royal Aircraft Establishment) במפעל חקר הטלקומוניקציה במלברן. שם היה מעורב בייצור במכשירים נגד מדידת מכ"ם מוטס. מחקרו הראשון של הייויש היה מעורב בהתרבות של קרינה דרך מדיה שקופה הומוגנית, הוא פיתח את תאוריית שבירת המסכים והסדרתם בהדרגה, והקים מד התאבכות לרדיו בשביל למצות את רעיונותיו.

הייויש פיתח את רדיו-טלסקופ, Interplanetary Scintillation Array, מערך צמצום בין-פלנטרי מתייחס לתנודות אקראיות בעוצמת גלי הרדיו ממקור שמימי, בטווח הזמן של מספר שניות.

הייויש הצליח לעשות מדידות חלוצי הגובה והסולם הפיזי של ענני פלזמה ביואוספירה וגם כדי להעריך את מהירויות הרוח באזור זה. אחרי מחקרו בקיימברידג' ב-1964 על הבהוב בין כוכבים הוא פיתח שיטות דומות להפוך את המדידות מבוססות על הקרקע של הרוח הסולרית ושיטות אלה אומצו בארצות הברית, יפן והודו בשביל תצפיות ארוכות טווח. הייויש הראה איך אפשר להשתמש בהבהוב בין כוכבים בשביל להשיג רזולוציה אופטית גבוהה ברדיו ואסטרונומיה שישתווה למד התאבכות עם קו התחלה של 1000 ק"מ- משהו שלא הושג בתחום הזה, זה היה בשביל למצות של הטכניקה הזאת על מספר גדול של רדיו גלקסיה. הוא הגה את הרעיון של אנטנת מערך בשלבים ענקיים לסקר שמיים מרכזיים, זה דרש יכולות אינסטרומנטליות שונות לחלוטין מאלה של טלסקופ רדיו קיים, כלומר רגישות גבוהה מאוד באורכי גל ארוכים ויכולת רב-קרן לסקרי שמיים חוזרים ונשנים על בסיס יום-יום.

הישגים בולטים 
ב-1974, אנטוני הייוויש ומרטין רייל זכו במשותף בפרס נובל בפיזיקה "על מחקריהם החלוציים באסטרופיזיקה של רדיו: רייל על התצפיות וההמצאות שלו, ובמיוחד על טכניקת סינתזת הצמצם, ועל הייוויש לתפקידו המכריע בגילוי פולסרים". זו הייתה הפעם הראשונה שזכה בפרס על אסטרונומיה תצפיתית.

כמו כן, הייוויש זכה במדליית אדינגטון על ידי החברה המלכותית אסטרונומי בשנת 1969; מדליית זהב של דלינגר על ידי האיגוד הבינלאומי של מדע הרדיו בשנת 1972; אלברט א' מייקלסון מדליה על ידי פרנקלין המכון בשנת 1973, מדליית יוז על ידי החברה המלכותית בשנת 1977.

בשנת 1968, נבחר הייוויש עמית של החברה המלכותית (FRS) ובשנת 1998, עמית של המכון לפיזיקה.

נפטר ב-13 בספטמבר 2021.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

פיזיקאים בריטים
זוכי פרס נובל בריטים
זוכי פרס נובל לפיזיקה
זוכי מדליית יוז
בריטים שנולדו ב-1924
בריטים שנפטרו ב-2021