סיווג בולטימור

סיווג בולטימור (באנגלית: Baltimore classification) הוא שיטה למיון נגיפים לקבוצות על בסיס סוג הגנום שלהם ושיטת השכפול שלהם. השיטה פותחה על ידי הווירולוג דייוויד בולטימור.

במאמר המקורי חילק בולטימור את הנגיפים ל-6 קבוצות שונות, מאוחר יותר, עם גילוי מנגנוני השכפול הייחודים של נגיפים כדוגמת נגיף הפטיטיס B נוספה קבוצה שביעית למערכת הסיווג.

המיון

קבוצות הנגיפים 
בולטימור חילק את הנגיפים ל-7 קבוצות:
 קבוצה I – נגיפי DNA דו-גדילי (dsDNA viruses), לדוגמה: Adenoviruses, נגיפי הרפס.
 קבוצה II – נגיפי DNA חד-גדילי חיובי (; בעלי גדיל קריא, מובן), לדוגמה: Parvoviruses.
 קבוצה III – נגיפי RNA דו-גדילי (dsRNA viruses), לדוגמה: Reoviridae.
 קבוצה IV – נגיפי RNA חד-גדילי חיובי (; בעלי גדיל קריא, מובן), לדוגמה: נגיפי קורונה.
 קבוצה V – נגיפי RNA חד-גדילי שלילי (; בעלי גדיל מול-קריא, אנטי-מובן), לדוגמה: נגיפי שפעת.
 קבוצה VI – נגיפי שעתוק לאחור עם RNA חד-גדילי (; רטורווירוסים בעלי גדיל קריא, היוצרים  גדילי DNA מתווך במחזור החיים שלהם), לדוגמה: HIV.
 קבוצה VII  – נגיפי שעתוק לאחור גם DNA דו-גדילי (; שלהם RNA מתווך במחזור החיים), לדוגמה: Hepadnaviridae (ובכללם נגיף הפטיטיס B).

תהליכים אופייניים לקבוצות השונות 

ההשערה המקובלת היא שנגיפים התפתחו פעמים רבות, ואינם חולקים נגיף אב קדמון משותף. גם בתוך קבוצות בולטימור השונות יש נגיפים רבים ללא מוצא משותף (מלבד אולי הקבוצה השישית והקבוצה השביעית שאצלם יש דמיון יחסית בארגון הגנום ובאסטרטגיות השכפול).

ראו גם 
 סיווג נגיפים

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

נגיפים
מיון עולם הטבע