משיכיר

מִשֶּׁיַּכִּיר היא נקודת זמן הלכתית, בין עלות השחר לבין הנץ החמה. זמן זה משמש בהלכה להגדרת תחילת היום לעניינים שונים.

מקור והסבר 
מקור המונח הוא במשנה במסכת ברכות ובגמרא העוסקת במשנה זו, ומשמעותו היא איכות האור השורר לפנות בוקר, המאפשר להבדיל (להכיר) בין אובייקטים מסוימים. האובייקטים הנדרשים שנויים במחלוקת תנאים במשנה ובברייתא המובאת בגמרא: לדעת תנא קמא הזמן הוא משיכיר בין תכלת ללבן. לפי רבי אליעזר משיכיר בין תכלת השמים לכרתי (צבע של כרתי). לפי רבי מאיר משיכיר בין זאב לכלב. לפי רבי עקיבא בין חמור לערוד. לפי "אחרים" משיראה את חברו רחוק ארבע אמות ויכירנו. להלכה נפסק בשולחן ערוך שזמן זה הוא משיכיר בין תכלת ללבן.

חישוב הזמן 
זמן משיכיר הוא לפי רוב הדעות כ-50 דקות לפני הנץ החמה, ויש המקדימים 60 דקות. ואילו הרב משה פיינשטיין והרב צבי שכטר כותבים שזמן זה הוא בין 35 ל-40 דקות בניו יורק (שיוצא אפילו פחות מזה בארץ ישראל, שיותר קרובה לקו המשווה).

משמעויות הלכתיות 
זמן 'משיכיר' משמש כתחילת הזמן בו ניתן לברך על הציצית - משעה שיוכל להבחין בין תכלת ללבן. לדעת הרמ"א ניתן לברך עליה כבר מעלות השחר, אך אחרונים רבים הסתייגו מדבריו.

כמו כן משמש זמן זה כתחילת הזמן שבו ניתן להניח תפילין.

לפי השולחן ערוך (על פי דעת הטור והרא"ש) זמן זה הוא גם תחילת זמן קריאת שמע של שחרית, אף על פי שמצוה מן המובחר לקרותה כ שהוא זמן מעט קודם הנץ החמה, כדי שיסיים קריאת שמע עם הנץ ויעמוד לתפילת שמונה עשרה מיד. לעומתו הפרי חדש פוסק כהרמב"ם שתחילת זמן קריאת שמע הוא רק כוותיקין ולא קודם לכן.

לפי הרמב"ם זמן משיכיר הוא תחילת זמן תפילת שחרית. אמנם לדעת הרבינו ירוחם סובר שרק בדיעבד כגון במשכים לצאת לדרך יכול להתפלל גם תפילת עמידה מזמן זה, ולכתחילה רק מהנץ החמה. וכך פסק המשנה ברורה.

ביאורים

הערות שוליים 

זמני היום בהלכה