גזירות יהושע

בכיבוש יריחו, גזר יהושע בן נון שלא לקחת מביזת העיר ושלא לבנות עוד את העיר יריחו. בסופו של דבר, היו מישראל אנשים שעברו על שתי הגזרות: על גזרת החרם, שלא לקחת משלל העיר, עבר עכן בן כרמי, ועל גזרת בניית העיר עבר חיאל בית האלי מאות שנים לאחר גזרת הגזרות. המקרא מתאר את העונש שקיבל כל אחד מהם.

הגזרות, חילולן והעונש עליהן 
בכיבוש יריחו גזר יהושע שתי גזרות – הראשונה להווה והשנייה לעתיד:

 איסור לקיחה מביזת העיר – בהווה:

 איסור בניית יריחו – לעתיד:

בסופו של דבר, עברו אנשים מישראל על שתי הגזרות הללו:

 עכן לקח מהחרם במהלך כיבוש העיר.
 חיאל בית האלי בנה את יריחו מאות שנים לאחר מכן.

בעקבות לקיחת עכן מהחרם, נחלו ישראל תבוסה במערכה נגד העיר עי. יהושע פנה בתפילה לה', ונענה שישראל לקחו מהחרם ועליו לגלות את החוטא באמצעות גורל. ואכן, בגורל התגלה עכן ואחר שפייסו יהושע אף הסכים להודות בחטאו. הוא נענש על חטאו בסקילה ובשרפת כל נכסיו (ולפי כמה מהשיטות אף צאצאיו נהרגו עימו).

חיאל נענש בעונש אלוהי במיתת כל בניו במהלך בניית העיר. הכתוב מסמיך את חטא חיאל לגזרת הבצורת של אליהו. מסמיכות זו למדו חז"ל שבניית העיר הובילה את אליהו לגזור את גזרתו. נמצא לפי זה, שחילול שתי הגזרות הוביל הן לעונש פרטי לחוטא והן לעונש לאומי לכלל האומה.

יוזם הגזרות

כיוונים מנוגדים בפסוקים 
מהפסוקים לא ברור אם יהושע גזר את הגזרות מיוזמתו או שצווה על כך.

מצד אחד, במסירת הגזרות לישראל, יהושע אינו מזכיר שהגזרות הן בשם ה':

מצד שני, מתיאור חילול הגזרות הללו עולה דבר אחר:

א. לאחר שישראל מובסים בקרב הראשון עם העי, ה' מגלה ליהושע שישראל לקחו מהחרם: "חָטָא יִשְׂרָאֵל וְגַם עָבְרוּ אֶת בְּרִיתִי אֲשֶׁר צִוִּיתִי אוֹתָם וְגַם לָקְחוּ מִן הַחֵרֶם..." - ישראל עברו על ברית ה' בלקיחה מהחרם, ולא על גזרת יהושע.

ב. בספר מלכים, כשמסופר על עונשו של חיאל על בניית יריחו, נאמר: "בַּאֲבִירָם בְּכֹרוֹ יִסְּדָהּ וּבִשְׂגוּב צְעִירוֹ הִצִּיב דְּלָתֶיהָ – כִּדְבַר ה' אֲשֶׁר דִּבֶּר בְּיַד יְהוֹשֻׁעַ בִּן נוּן". מפורש לכאורה שה' הוא שגזר את הגזרה, ויהושע רק מסרה לישראל.

חז"ל והפרשנים העלו מגוון הצעות ליישוב הפסוקים.

עשה מדעת ה' 
יש מפרשני המקרא שסברו שגזרות יהושע מקורן בדבר ה'.

כך למשל, סובר הרד"ק. הוא אינו רואה קושי שהדבר אינו מוזכר בפירוש משום שפעמים רבות המקרא אינו מפרש הכול, והדברים נלמדים מאליהם.

גם האברבנאל סבור שמקור הגזרות הוא א־לוהי. אך בשונה מהרד"ק, הוא סובר שהציווי הא־לוהי עליהן כן מובא בכתובים. לפני כיבוש יריחו, מלאך ה' מתגלה אל יהושע ואומר לו: "שַׁל נַעַלְךָ מֵעַל רַגְלֶךָ כִּי הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אַתָּה עֹמֵד עָלָיו – קֹדֶשׁ הוּא". האברבנאל סבור שבהוראה זו ציווהו המלאך על שתי הגזרות: "'כי המקום אשר אתה עומד עליו קודש הוא' - שיהי חרם המקום וכל אשר בו, וזה: אם לשעתו ואם לדורות, שתמיד יהיה חרם לא תבנה", ולכן יהושע אומר לישראל "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה'" – כי ה' ציווה על כך.

החזקוני אף לומד כלל מהמילים: "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה'", שכל מקום שנאמר הביטוי: "לפני ה'" משמעו שהדבר היה על פי הדיבור האלוהי.

עוד הסבורים שעשה כן על פי ה': רבי אברהם בן הרמב"ם רבי משה אלשיך.

עשה מדעתו וה' הסכים עימו 
במדרש במדבר רבה מובאים שלושה הסברים מדוע החרים יהושע את יריחו:

א. משום שיריחו נכבשה בשבת.

ב. מעין דין עיר הנידחת.

ג. על פי עיקרון מצות חלה, משום שנכבשה ראשונה מכל הארץ.

מכל מקום, לפי כל ההסברים, יהושע גזר זאת משיקול דעתו האישי. אכן, מתגובת ה' לחילול הגזרות מוכח שאף אם ה' לא יזם את הגזרות, הוא אשרר אותן למעשה ונתן להם מעמד מחייב לחלוטין.

כך מפורש בתלמוד הירושלמי: "שלושה דברים גזרו בית דין של מטה והסכים בית דין של מעלה עמהם... חרמה של יריחו", וכן במקום אחר בבמדבר רבה: "דבר זה עשה יהושע מדעתו, והסכים הקדוש ברוך הוא על ידו... ומנין שהסכימו על ידו? שנאמר: 'וְהָיְתָה הָעִיר חֵרֶם, הִיא וְכָל אֲשֶׁר בָּהּ לַה'".

כדעה זו סברו גם הרלב"ג והמלבי"ם.

ה' אישר אך לא הסכים עקרונית 
גם בתלמוד הבבלי מובא שיהושע גזר את הגזרות מדעתו, וה' אישר אותן. אולם, הבבלי מדגיש שלמרות האישור הא־לוהי, דעת ה' לא הייתה נוחה בגזרה זו: "'וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְהוֹשֻׁעַ: קֻם לָךְ' – מה תלמוד לומר: 'קֻם לָךְ'? – אמר ליה: 'אתה גרמת להם!'", וביאר שם רש"י: "שלא היה לך לאסור עליהם ביזת יריחו". הגמרא מוכיחה זאת מכיבוש העי, ששם אישר ה' לישראל ליהנות מהביזה: "וְעָשִׂיתָ לָעַי וּלְמַלְכָּהּ כַּאֲשֶׁר עָשִׂיתָ לִּירִיחוֹ וּלְמַלְכָּהּ – רַק שְׁלָלָהּ וּבְהֶמְתָּהּ תָּבֹזּוּ לָכֶם".

אכן, אף אם יהושע טעה ולא היה צריך לגזור, ודווקא עכן צדק וכיוון לדעת האל, עדיין נענש על שעבר על הגזרה משום שה' נתן ביד יהושע סמכות הנהגה על העם.

לפי זה היה מי שרצה ללמד זכות על עכן, שלא חטא מרשעות, אלא מטעות. כך הסביר למשל הרב יחזקאל פנט:

בפירוש "כלי יקר" מובאת דרשת חז"ל המחזקת הבנה זו: "ואראה (-עכן) שכתוב בתורה: 'וְאָכַלְתָּ אֶת שְׁלַל אֹיְבֶיךָ' - וערבו לי דברי תורה מדברי סופרים גזרתך (-יהושע) שגזרת!". דרשה זו מתבססת על היתר התורה המפורש לקחת משלל הערים הכבושות.

מטרת הגזרות 
מדרש במדבר רבה מביא שלושה הסברים מדוע החרים יהושע את יריחו:
 משום שיריחו נכבשה בשבת.
 מעין דין עיר הנידחת.
 על פי עיקרון מצות חלה, משום שנכבשה ראשונה מכל הארץ.

הסברים אלו נכונים לשתי הגזרות.
 הרמב"ם מסביר שיהושע אסר את בניית יריחו כדי שהחומות ששקעו בנס במהלך הכיבוש תישארנה בארץ ותהיינה עד לנס שאירע לישראל. לפי הסבר הרמב"ם, היו פוסקים שלמדו הלכה למעשה שאחר שיריחו נבנתה פעם אחת, שוב לא חל איסור הבנייה, כי החומות השקועות כבר אינן קיימות.

הרלב"ג מציע שלושה טעמים לגזרות יהושע:
 ציווה שלא ייהנו משלל העיר כדי שלא יטעו ישראל בהצלחה שתבוא להם ממנו וייחסוה לשלל העיר ההיא, ואולי יחשבו בעקבות כך שאמונת בני יריחו הייתה טובה עד שגם מקניהם ונכסיהם מביאים הצלחה למי שיקנם. ומשום כך גזר על בניית העיר.
 ייתכן כי פעולות יושבי יריחו ואמונתם היו מגונות יותר משל שאר יושבי הארץ, ולכן ציווה שלא יישאר מהם ומעירם שום רושם.
 כדי לתת מורך לשאר הגויים.

תוקף הגזרות בימינו 
גזרת הלקיחה מהחרם הייתה לשעתה, אך גזרת בניית העיר הייתה לדורות. חכמי ישראל דנו אם יש לחוש לגזרה זו גם בימינו. לשאלה זו אף הייתה משמעות מעשית בעשרות השנים שלפני קום המדינה, כשיהודים פעלו לרכישת אדמות הארץ ויישובן, והפוסקים התבקשו לחוות דעתם הלכה למעשה.

ראו גם 
 כיבוש יריחו
 יריחו
 יהושע בן נון
 עכן בן כרמי

הערות שוליים 

ספר יהושע
מאורעות בספר יהושע
חרמות
יריחו: היסטוריה
יהושע בן נון