ג'אניס ווס

ג'אניס ווס (באנגלית: Janice Elaine Voss; 8 באוקטובר 1956 - 6 בפברואר 2012). הייתה מהנדסת ואסטרונאוטית אמריקאית, אשר טסה לחלל חמש פעמים במעבורות חלל שונות, ושהתה בחלל למעלה מ־49 ימים, עברה 18.8 מיליון מיילים ב-779 מסלולים שונים בכדור הארץ.

השכלה 

ווס נולדה בדרום בנד , במדינת אינדיאנה שבארצות הברית, לד״ר ג'יימס וגב׳ ר. ווס ולה שלוש אחיות. היא גדלה בעיר רוקפורד שם למדה בבית הספר היסודי ג'ונסון ובחטיבת הביניים גוילפורד. לאחר מכן, עברה ללמוד בבית הספר התיכון מינצ'אג  במסצ'וסטס, אותו סיימה בשנת 1972 כשהיא בת 16 בלבד. עם סיום לימודיה התיכוניים, התקבלה ללימודי התואר הראשון בהנדסה, באוניברסיטת פרדו וסיימה אותם בשנת 1975. נוסף על לימודי התואר הראשון, השתתפה בין השנים 1973–1975, בקורסים מתוקשבים (שהתבצעו בהתכתבות) באוניברסיטת אוקלהומה , וכן נבחרה לעבוד בסוכנות החלל, במסגרת ניסיון של שיתוף פעולה בתחום החלל בין אוניברסיטת פרדו ונאס״א.

היא המשיכה ללמוד לתואר שני בהנדסת חשמל, שעסק בתחום טכניקות של קלמן פילטר , במכון הטכנולוגי של מסצ׳וסטס - MIT, וסיימה אותו בשנת 1977. זאת ועוד, בשנים 1977–1978, למדה לתואר בוגר בפיזיקה בתחום החלל באוניברסיטת רייס. בשנת 1983 הפכה לעמיתת מחקר במעבדת דרייפר שב -MIT, שם עבדה על פיתוח תוכנה למעבורות חלל.

ג׳אניס ווס המשיכה ללמוד לדוקטורט גם ב- MIT בתחום אווירונאוטיקה/ אסטרונאוטיקה, ועסקה בפיתוח אלגוריתמים לזיהוי תדרים, דעיכה וצורות מצב עבור תחנת החלל הבינלאומית, היא סיימה את הדוקטורט בשנת 1987.

מקור השראה 
ג׳אניס ווס קראה את הספר "קמט בזמן" מאת מדלין ל׳אנגל (Madeleine L'Engle'), בגיל 10. הספר, מתאר ילדה פקחית בשם מג, בת לאם מדענית זוכת פרס נובל בביולוגיה ולאב פיזיקאי שנעלם. מג הסתכנה ויצאה למסע בזמן ובחלל, כדי להציל את אביה.

הספר שימש לווס מקור ההשראה העיקרי להפיכתה לאסטרונאוטית. בשנת 2007, ראיינה את ד״ר ג׳אניס ווס ג׳קי ליידן . בראיון זה ציינה ווס, כי הייתה מוקסמת מהספר, לדבריה זה היה ספר שעניין אותה במיוחד. זה מה שגרם לה להתעניין בחלל ולהפוך לאסטרונאטית. בנוסף לכך, הזכירה בראיון, כי לקחה עותק של הספר בשנת 1997, לטיסה הרביעית שלה, ובסוף המשימה שלחה את העותק לסופרת, אשר בתמורה שלחה לה ספרים נוספים שכתבה.

קריירה 
ווס עבדה בנאס"א בין השנים 1973–1975, בתקופת לימודיה לתואר ראשון, במסגרת שיתוף הפעולה של אוניברסיטת פרדו ונאס״א. במסגרת זו, הועסקה כמתמחה במרכז החלל ג'ונסון במנהלת ההנדסה והפיתוח, ועבדה על סימולציות מחשב. בשנת 1977, חזרה למרכז ג'ונסון לתקופה של שנה, עבדה כמאמנת צוות ולימדה כניסה וניווט. לאחר סיום הדוקטורט בין השנים 1987–1990, שמשה ווס ב -״" בתפקיד של תמיכה ושילוב משימות ומבצעי טיסה.

בינואר 1990 נבחרה על ידי נאס"א להיות אסטרונאוטית. היא השתתפה בחמש טיסות לחלל, בהן תפקדה פעמיים בתור מפקדת אחראית על המטען (payload commander) במעבורת.

משימת המעבורת הראשונה, שבה השתתפה ווס הייתה ה- STS-57 אשר טסה לחלל ביוני 1993. הייתה זו מעבורת החלל אנדוור. תפקידה של ווס בטיסה היה לפקח על כ-22 ניסויים מדעיים שונים, שהתקיימו בתוך "Spacehab"- המעבדה המסחרית הראשונה ששוגרה לחלל, עשויה מאלומיניום לוויסות לחץ אוויר, המדמה סביבה טבעית וכמעט מכפילה את מרחב העבודה. המעבורת השנייה שבה טסה ווס לחלל, הייתה ה- STS-63 - מעבורת החלל דיסקברי, אשר שוגרה לחלל בחודש פברואר 1995. הייתה זו הפעם הראשונה, שבה הגיעה מעבורת חלל לאזור תחנת החלל מיר הרוסית. במפגש היסטורי זה החליפו רוסיה וארה״ב שיטות טיסה, תקשורת, עזרי ניווט וחיישנים. משימתה של ווס הייתה תמרון ותפעול של זרוע רובוטית של המעבורת, כדי לתפוס לוויין אסטרונומי כאשר הוא נפרס.

המשימה השלישית בה השתתפה ווס התקיימה במעבורת החלל קולומביה. הייתה זו הפעם היחידה, שבה צוות משימה טס פעמיים לחלל, כדי לבצע את אותה המשימה. בטיסות מעבורת קולומביה תפקדה ווס כמפקדת אחראית על המטען (payload commander). הטיסה הראשונה של החללית שוגרה לחלל באפריל 1997 כמשימת STS-83. שלושה ימים לאחר השיגור חזרה המעבורת לכדור הארץ, הואיל ואירעה תקלה בתאי הדלק שהיו על הסיפון. בחודש יולי 1997, שלושה חודשים לאחר מכן, שוגרה שוב הקולומביה לחלל. הייתה זו הטיסה הרביעית של ווס. הפעם טסה ווס יחד עם אותו צוות במשימה STS-94. טיסה זו נמשכה 15 ימים, וווס הייתה אחראית על 33 ניסויים, שהתקיימו בתוך מודל מעבדה אירופאית. 

הטיסה החמישית שלה הייתה האחרונה, והיא טסה במעבורת החלל אנדוור. משימת ה- STS-99 יצאה בפברואר 2000. בטיסה זו, ביצע צוות המשימה מיפוי של פני כדור הארץ ברזולוציה חסרת תקדים - הצוות מיפה כ-122 מיליון קמ"ר. בסה"כ שהתה ווס כ-49 ימים בחלל. 

בשנת 2004 עברה ווס ממרכז החלל ג'ונסון למרכז המחקר איימס של נאס"א. שם שימשה כמנהלת המדעית (Science Director) בטלסקופ החלל קפלר.

בשנת 2007 עזבה את מכון המחקר וחזרה למרכז ג'ונסון, שם עבדה בתור מנהלת פרויקט בענף תחנת החלל. בנוסף עבדה ב-"Orbital Sciences Corporation" כתומכת פעולות טיסה.

אותות הצטיינות, מלגות והקדשות 
במהלך חייה קיבלה ווס מספר אותות הצטיינות והקדשות שונות:
 מלגת הקרן הלאומית למדע (ארצות הברית) (1976) 
 מלגת הווארד יוז (Howard Hughes Fellowship) (1981)
 מלגת זונתה אמיליה ארהרט (1982) (Zonta International Amelia Earhart Fellowship)
 עמיתת מחקר במעבדת דרפר (1983)
 מדליות טיסות חלל של נאס"א (1993, 1995, 1997, 2000)
 קפסולת ב"Cygnus CRS Orb-2" נקראה "SS Janice Voss" לכבודה.
 באוניברסיטת פרדו שבה למדה וסיימה את התואר הראשון, נקרא על שמה מודל ווס - מודל מערכת השמש, והוא ממוקם באוניברסיטה.

ראו גם 
 STS-63
 STS-99

קישורים חיצוניים 

 
 באתר collectspace

הערות שוליים 

אסטרונאוטיות אמריקאיות
מהנדסות אמריקאיות
אסטרונאוטים אמריקאים
מהנדסים אמריקאים
בוגרי אוניברסיטת פרדו
עובדי נאס"א
עובדות נאס"א
בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
אמריקאיות שנפטרו מסרטן השד
אמריקאים שנפטרו מסרטן
אמריקאיות שנולדו ב-1956
אמריקאים שנולדו ב-1956
אמריקאיות שנפטרו ב-2012
אמריקאים שנפטרו ב-2012