סופיה טולסטוי

הרוזנת סופיה אנדרייבנה טולסטוי (ברוסית: Со́фья Андре́евна Толста́я, לבית ברס; 22 באוגוסט 1844 – 4 בנובמבר 1919) הייתה אשתו של הסופר, לב טולסטוי, שהשפיעה רבות על חייו וכתיבתו. כתבה יומן חיים מפורט על חייה עם הסופר הנערץ ועם משפחתה, עסקה בצילום ואף ניסתה להוציא בעצמה סיפורים.

קורות חיים

נעורים 
סופיה אנדרייבנה ברס, המכונה גם סוניה, בתם של רופא גרמני ואם רוסייה, פגשה את טולסטוי כשהייתה בת שמונה עשרה, ואילו הוא היה כבר סופר מפורסם בן שלושים ושבע. תחילה חיזר הסופר אחר הבת הבכורה, ליזה, אך יחסה הקר והמתנשא דחה אותו. סופיה הייתה עלמה נאה ורבת חן, שקראה הרבה, כתבה סיפורים והשלימה את השכלתה בכוחות עצמה.

באחת השיחות שהתנהלו ביניהם טרם ההחלטה הסופית כתב טולסטוי את שאלותיו אליה באות הראשונה של המילה בלבד, וסופיה, מצדה, פיענחה וענתה לו באותה צורה. מאוחר יותר השתמש טולסטוי באותו תרחיש כאשר קונסטנטין לוין, גיבור "אנה קרנינה" מציע לקיטי את הצעת הנישואים שלו בראשי תיבות בלבד, קיטי מפענחת ועונה לו בחיוב. גם הגשת היומנים האישיים של טולסטוי ולוין לארוסותיהם זהה וגרמה לזעזוע אצל שתיהן.

חיי נישואים 

סופיה וטולסטוי היו נשואים קרוב לחמישים שנה. במהלך חיי נישואים ילדה סופיה שש עשרה פעמים, אך מתוכם שרדו תשעה. הרבה אהבה והשקעה היא העניקה לילדיה וזכרה בכאב כל ילד שאיבדה. רגשותיה לבעלה נעו בין הערצה גדולה לגאונותו, כעס גדול על התנהלותו הדתית והאידאולוגית, שדחפה אותו לחלק את רכושו ולשחרר לציבור את זכויות היוצרים על חלק מספריו, תסכול רב מיחסו המתנכר אליה מדי פעם מצד אחד, לעומת פרצי התשוקה ההדדיים מצד שני.

סופיה אנדרייבנה שחררה את בעלה מטרדות היומיום וניהלה בעצמה את האחוזה הגדולה ביסנאיה פוליאנה על תושביה ומבקריה הרבים. היא תפרה, לימדה, שיחקה, טיפלה בחולים, (וכמעט שלא היה יום בו לא היה מישהו מבני ביתה חולה, כולל טולסטוי עצמו, או היא עצמה) אירחה והחזיקה ביד רמה את מפתחות הבית. מלבד הטיפול השוטף בניהול האחוזה והמשפחה, היא העתיקה את כתביו ויומניו של טולסטוי, ביצעה בהם הגהות וטיפלה בכל הסידורים הביורוקרטיים וגביות התקבולים שהתקבלו מפרסום היצירות.

בשנים האחרונות של נישואיהם התחבר טולסטוי אל ידיד ומעריץ בשם צ'רטקוב, שהמליץ בפניו להיפרד מאשתו ולממש את תורתו. תלותו של בן-זוגה באיש והחברות האינטימית ביניהם גרמו לה להתנהגות שהגיעה, לדעתה של בר-יוסף, אל סף אי השפיות. בסופו של דבר, עזב טולסטוי את ביתו ומשפחתו ללא ידיעת אשתו ומצא את מותו בתחנת רכבת.

סופיה המשיכה להתגורר ביאסנאיה פוליאנה, אך המאבקים על ירושתו של הסופר בין בני המשפחה, בינם לבין עצמם, וגם בינם לבין השלטונות, המשיכו עד מותה עם פרוץ המהפיכה הבולשביקית. אנשים מהכפרים הסמוכים זרמו לאחוזה בעודם מניפים את הדגל האדום, אך הכפריים המקומיים קיבלו את פניהם בקלשונים ובחרמשים והניסו את הפולשים. האחוזה הוכרזה כחווה חקלאית השייכת למדינה.

קטעים מיומנה 
עיון ביומניה של סופיה טולסטוי מביא את הקורא להתרשמות ש"היא מיטלטלת בין מסירות אוהבת עד כדי אובדנות עצמית, לבין אהבה נכזבת ואכזבה ממוטטות [...] ההתנהגות שלה מלאה סתירות וניגודים" שמחה ועצב, גאווה וקנאה, אהבה וסלידה. קשה להתעלם מכישרון הכתיבה והאבחנות של סופיה ומניצני הגישה הפמיניסטית שלה.

על הרעיונות הנשגבים של טולסטוי היא כותבת בזלזול

על "סונאטת קרויצר" היא כותבת:

על זוגיות בין גבר לאישה:

ספריה שתורגמו לעברית
 לחיות עם גאון: קטעים מתוך יומני אשתו של לב טולסטוי, תרגמה חמוטל בר-יוסף, הוצאת כרמל, 2018.

קישורים חיצוניים 

 פרסומים של ועל סופיה טולסטוי בספרייה הלאומית
 מיכל זמיר, "לחיות עם גאון": אשתו של טולסטוי מסבירה מדוע זעמה על תפישותיו, הארץ, 12 בפברואר 2019
 סופיה טולסטוי, "כל החיים אני מקריבה את עצמי, ולשם מה? מספיק!", הארץ, 20 בנובמבר 2018
 חיים פסח, "האי של סופיה", ישראל היום, 31 בינואר 2019

הערות שוליים

סופרות רוסיות
ילידות 1844
רוסים שנולדו ב-1844
כותבות יומן
נפטרות ב-1919