סימנים חיוניים

סימנים חיוניים הם קבוצת הסימנים הרפואיים החשובים ביותר המציינים את המצב הפיזיולוגי של גוף האדם. מדידות אלו נעשות כדי לעזור להעריך את מצב בריאותו הגופנית הכללית של אדם, לאתר רמזים למחלות אפשריות, ולעקוב אחרי התקדמות ההחלמה. הטווחים התקינים לסימנים החיוניים של האדם משתנים בהתאם לגיל, למשקל, למין ולבריאות הכללית.

ישנם ארבעה סימנים חיוניים עיקריים: טמפרטורת גוף, לחץ דם, דופק (קצב לב), וקצב הנשימה. עם זאת, בהתאם להגדרה הקלינית, הסימנים החיוניים עשויים לכלול מדידות אחרות המכונות "הסימן החיוני החמישי" או "הסימן החיוני השישי". סימנים חיוניים נרשמים באמצעות מערכת הקידוד הבינלאומית LOINC.

ברפואת חירום, ציונים הניתנים על פי מדדים אלו, מסייעים בהערכת מצבו הכללי של המטופל וקביעת דחיפות הטיפול בו. ציונים אלו נקבעים מתוך ההכרה בכך שהסימנים החיוניים המידרדרים לעיתים קרובות קודמים לדום לב או העברה ליחידה לטיפול נמרץ. בשימוש מתאים, צוות טיפול נמרץ יכול להעריך ולטפל בחולה המתדרדר ולמנוע פגיעה בו.

מוניטור רפואי, מציג את כלל הסימנים החיוניים במסך אחד ומתריע על שינויים מסכני חיים. מדדים אלו נמדדים גם באופן שוטף בעת ניתוח, כחלק ממכשירי ההרדמה.

הסימנים 
ישנם ארבעה סימנים חיוניים עיקריים שהם סטנדרטיים ברוב המסגרות הרפואיות:

 טמפרטורת הגוף
 קצב הלב או דופק
 שיעור נשימה
 לחץ דם

הציוד הבסיסי ביותר הדרוש למדידה הוא מדחום, מד לחץ דם ושעון. למרות שניתן למדוד דופק באמצעות מישוש, ייתכן ויהיה צורך בסטטוסקופ לחולה עם דופק חלש מאוד.

טמפרטורה 
גוף האדם שומר על טמפרטורת גוף נורמלית שהיא לרוב בין 36.0° ל-37.5° צלזיוס. מדידת הטמפרטורה נעשית באמצעות מדחום דרך הפה, הרקטום, בית השחי (Axille), האוזן, או העור (במצח). במדידה רקטלית, הטמפרטורה הנמדדת גבוהה יותר במעלה אחת, ובמדידה בבית השחי, נמוכה יותר במעלה ממדידה דרך הפה. מטרת המדידה היא איתור סימנים לזיהום, היפותרמיה, או היפרתרמיה. תרופות מורידות חום עשויות להשפיע על מדידה זו.

דופק 
הדופק הוא הקצב בו הלב פועם בזמן שאיבת הדם בעורקים, הנרשם כקצב פעימות לדקה (bpm). בנוסף למדידת קצב הלב, יש להעריך את הדופק גם לגבי עוצמה והפרעות קצב ברורות. הדופק נלקח בדרך כלל בפרק כף היד (עורק החישור). נקדות בדיקה אלטרנטיביות כוללים את המרפק (עורק הזרוע), הצוואר (עורק תרדמני), מאחורי הברך (עורק פופליטאלי), או בכף הרגל. הדופק נלקח עם האצבע המורה והאצבע האמצעית על ידי לחיצה בלחץ יציב ועם זאת עדין במיקומים שתוארו למעלה, וספירת פעימות המורגשות לכל 60 שניות (או לכל 30 שניות והכפלות בשניים). ניתן למדוד את קצב הדופק גם על ידי האזנה ישירות לדופק הלב באמצעות סטטוסקופ. הדופק עשוי להשתנות עקב פעילות גופנית, רמת כושר, מחלות, רגשות ותרופות. הדופק משתנה גם הוא עם הגיל. ליילוד יכול להיות דופק של 100–160 סל"ד, תינוק (0-5 חודשים) דופק של 90–150 סל"ד, ופעוט (6–12 חודשים) דופק של 80–140 פעימות לדקה. ילד בגילאי 1–3 שנים יכול לקבל דופק של 80–130 פעימות לדקה, ילד בגיל 3–5 שנים דופק של 80–120 פעימות לדקה, ילד מבוגר (גיל 6–10) דופק של 70–110 פעימות לדקה, ומתבגר (גיל 11–14) דופק של 60–105 פעימות לדקה. מבוגר (גיל 15 ומעלה) יכול לקבל דופק של 60–100 פעימות לדקה.

קצב הנשימה 
קצב הנשימה הוא מספר הנשימות בדקה, המבטא את פעילותה של מערכת הנשימה.

שיעורי הנשימה הממוצעים משתנים בין הגילאים, אך טווח ההתייחסות הרגיל עבור אנשים בגילאי 18 עד 65 הוא 16–20 נשימות בדקה. הקצב עשוי להיות מושפע ממצבים פיזיולוגיים שונים, פעילות גופנית, ומחלות. קצב הנשימה לא תקין מצביע על תפקוד לקוי של תפקוד הנשימה, אולם הממצאים מראים שהוא בעל ערך מוגבל. קצב הנשימה הוא אינדיקטור ברור למצבים אסידוטיים, שכן התפקיד העיקרי של הנשימה הוא הסרת CO2 מהדם.

לחץ דם 
הלחץ שמפעיל הדם על כליו. ניתן להסיק ממדד זה את כמות (נפח) הדם וההתנגדות לזרימת הדם, ולאתר בעיות בזילוח הדם, פגיעה בשריר הלב וכו'. הערכת מצב הלב וכלי הדם, מכונה גם "מצב המודינאמי" וכוללת בין השאר: הערכת דופק, מהירות וסדירות קצב לב, לחץ דם, צבע העור, וטמפרטורה. לחץ הדם נרשם כשתי קריאות: לחץ סיסטולי גבוה יותר, המתרחש במהלך התכווצות מקסימלית של הלב, ולחץ דיאסטולי נמוך יותר או מנוחה. אצל מבוגרים, לחץ דם תקין הוא 120/80, כאשר 120 הוא הסיסטולי ו-80 קריאה דיאסטולית. בדרך כלל, לחץ הדם נקרא מהזרוע השמאלית אלא אם כן יש נזק מסוים לזרוע. ההבדל בין הלחץ הסיסטולי והדיאסטולי נקרא לחץ הדופק. מדידת הלחצים הללו נעשית כעת בדרך כלל באמצעות מד לחץ דם ידני או אלקטרוני. מכשיר המדידה הקלאסי הוא מד לחץ דם בכספית, באמצעות טור כספית שנמדד במילימטרים. בארצות הברית ובבריטניה הצורה הנפוצה היא מילימטרים של כספית, בעוד שבמקומות אחרים משתמשים ביחידות לחץ של SI . ללחץ הדם, אין טווחי ערכים נורמליים, אלא טווח ערכים, שמעליו, ישנו קשר לסיכון מוגבר. הקריאה בהנחיות המקובלות, מביאה בחשבון גורמים נוספים ולחץ הדם נלקח גם בחלקים אחרים של הגפיים, כהערכה לסתימת עורקים בגפה. לחץ דם מוגבר (יתר לחץ דם) מוגדר במספר אופנים כאשר המספר הסיסטולי הוא תמיד מעל 140–160 מ"מ כספית. לחץ דם נמוך הוא תת לחץ דם.

סימנים אחרים 
בארצות הברית, בנוסף לארבעה לעיל, חוקים ממשלתיים מחייבים תיעוד הגובה, המשקל ומדד מסת גוף. בניגוד לסימנים החיוניים המסורתיים, מדידות אלה אינן מועילות להערכת שינויים חריפים במצב בגלל הקצב בו הם משתנים; עם זאת, הם מועילים להערכת ההשפעה של מחלה ממושכת או בעיות בריאות כרוניות.

סימנים חיוניים חמישיים 
"הסימן החיוני החמישי" עשוי להתייחס למספר פרמטרים שונים:
 סולם כאב נחשב לסימן חיוני חמישי חובה בבית חולים בישראל ובארצות הברית. הכאב נמדד בסולם כאב 0–10 בהתבסס על דיווח על מטופלים סובייקטיביים ויכול להיות שאינו אמין.
 צבע העור, עור צהבהב עשוי להצביע על צהבת, וכחלון על מחסור בחמצן, עור "קר" נובע מאדרנלין גבוה, ועור "חם" על זיהום מקומי.
 מחזור חודשי.
 ריווי חמצן בדם (כפי שנמדד על ידי אוקסימטר).
 רמת גלוקוז בדם (באמצעות גלוקומטר).
  התכווצות האישון בחשיפה לאור.

סימנים חיוניים שישיים 
אין "סימן חיוני שישי" סטנדרטי; השימוש בו הוא בלתי פורמלי ומשמעותו משתנה.
 פחמן דו-חמצני בדם.
 קוצר נשימה.
 מהירות ההליכה.
 דליריום.

ראו גם
 מוניטור רפואי
 תיק רפואי

קישורים חיצוניים

 הטיפול בחולה - מגן דוד אדום

הערות שוליים

בדיקות רפואיות