רק לא ביבי

"רק לא ביבי" (לעיתים בראשי תיבות: רל"ב) הוא ביטוי פוליטי, לרוב ביקורתי, המתייחס למחנה הפוליטי במדינת ישראל שקרא להחליף את בנימין נתניהו ("ביבי") בתפקיד ראש ממשלת ישראל.

היסטוריה 
המונח "רק לא ביבי" נמצא בשימוש בשיח בישראל עוד מתחילת המאה ה-21. ב-2007, נעשה שימוש ראשון במונח באמצעי התקשורת במיינסטרים, אז הפובליציסט יואל מרקוס פרסם בעיתון "הארץ" מאמר בכותרת זו. לכתביו הגיב יצחק גאגולה, לשעבר חבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס, במאמר "למה כן ביבי". כתבות בנושא פורסמו בכלי תקשורת שונים לאורך העשור השני של המאה ה-21.

התקבעות המונח בשיח הציבורי הייתה בעיקרה במהלך המשבר הפוליטי שהחל ב-2019, אז מחנה הימין מול מחנה המרכז והשמאל נחלקו סביב המשך כהונתו של נתניהו כראש הממשלה. בעוד תומכי מפלגת "הליכוד" וגוש הימין הביעו תמיכה בנתניהו, המרכז והשמאל התנגדו לו באופן אישי. עם הזמן התרחבה ההתנגדות לחלקים מגוש הימין.

עיקר ההתנגדות לנתניהו לא נגעה בפועלו כראש ממשלה, אלא בחקירותיו הפליליות (תיקי "1000", "2000" ו-"4000") שהבשילו לכדי הגשת כתב אישום. למרות שעיקר ההתנגדות הייתה עקב חקירותיו הפליליות של נתניהו, ביקורת רבה הופנתה כלפיו גם בגלל מדיניותו ופועלו כראש ממשלה. מהות טיעון המתנגדים היא שאדם המואשם בשחיתות בשוחד ובמרמה והפרת אמונים אינו יכול לכהן כראש ממשלה. טענה זו נסמכה, בין היתר, על דברים שאמר נתניהו בעצמו ב-2008 על ראש הממשלה דאז אהוד אולמרט. לפיהם, "ראש ממשלה השקוע עד צוואר בחקירות" עלול להכריע "על בסיס האינטרס האישי של ההישרדות שלו, ולא לפי האינטרס הלאומי". לאור הלכת דרעי-פנחסי, נתניהו אולץ להתפטר מכל תפקידיו הנלווים כשר, אם כי החוק התיר לו להמשיך ולכהן כראש ממשלה כל עוד לא הורשע. לאור זאת, הוצע לשנות את החוק כך שיאלץ אותו להתפטר.

פוליטיקאים שונים, משמאל ומימין, התייחסו למונח "רק לא ביבי" כביקורת על אג'נדה פוליטית, או תוך כדי הכחשה שמדובר על אג'נדה פוליטית. עם אלו נמנים, בין היתר, איילת שקד, בני גנץ, תמר זנדברג ונתניהו עצמו. תשדיר בחירות בנושא זה התפרסם מטעם "הליכוד" במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש.

שימוש 

השימוש במונח רווח מצד אנשי תקשורת ופוליטיקאים מהימין כלפי אנשי תקשורת הנתפסים בעיניהם כ"שמאלנים". לרוב, הביקורת היא על כך שבמקום להתייחס לסוגיות מהותיות ההתקפות הן פרסונליות נגד נתניהו. זאת, כביכול, בניגוד לכללי האתיקה העיתונאית, היות שמתנגדיו זוכים לשבחים. הביקורת מתייחסת לכך שגישה זו אינה רציונלית לדעתם, והיא מכונית "אובססיה", "פסיכוזה" ו"כת". ביקורת על גישת "רק לא ביבי" כוונה גם כלפי מפלגות המרכז והשמאל בישראל, מפני שאלו, לדעת המבקרים, לא הציעו חלופה משמעותית וניהלו קמפיין פרסונלי. טענה אחרת הייתה שמפלגות אלו מוכנות להתפשר על סוגיות פוליטיות על מנת להחליפו. ביקורת גם נמתחה על רשימת "כחול לבן", ונטען שהאידאולוגיה המאחדת את חבריה היא "רק לא ביבי", דבר שהוכחש על ידי ראש הרשימה, בני גנץ.

לעומת זאת, איש התקשורת בן כספית, ממבקריו הידועים של נתניהו, קרא ל"רק לא ביבי" אג'נדה הגיונית ומנומקת. לטענת פרופסור דרור פייטלסון המונח משקף סלידה מגישה לא עניינית שהופכת את הכל לפוליטי. לגישתו, כשהכל פוליטי, לא נשאר מקום לנתונים ושיקולים ענייניים של בחירת חלופות. כשהכל פוליטי לא מתחשבים בהשלכות של התנהלות הממשלה על המדינה והאזרחים החלשים בה, ובטח לא בהשלכות לטווח ארוך. התוצאה היא בהכרח החלטות לא מיטביות.

באוקטובר 2021 כתב רומן ברונפמן שהמודל הפוליטי "רק לא ביבי" מייצג חלוקה פוליטית למחנות על פי אמות מוסר ולא על פי אידאולוגיה, שלא הייתה קיימת לפני כן, ואפיין גישה זו כתופעה עולמית ברמה המדינית והפוליטית. לדבריו, חלוקה פוליטית דומה התרחשה באותה תקופה בחילופי ממשל בצ'כיה, ותהליכים דומים קורים בהונגריה ובפולין.

ראו גם 
 ביביסטים
 לך (סיסמה)

הערות שוליים 

בנימין נתניהו
ביטויים פוליטיים ישראליים