לאיוש הטווני

הברון לאיוש הַטְוַוני (בהונגרית: Hatvany Lajos, הברון מהטוון, דויטש עד 1897, הטווני-דויטש עד 1917; בודפשט, 28 באוקטובר 1880 – בודפשט, 12 בינואר 1961) היה סופר, זוכה פרס קושוט, מבקר, היסטוריון ספרות, נדבן, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, הונגרי-יהודי שהמיר את דתו לנצרות. כונה ה"הנדבן האחרון". הוא היה בן דודה של המשוררת אנה לסנאי (עמליה מוסקוביץ) ובן דודו של הסופר והנדבן ברטלן הטווני. יוז'ף הטווני היה אחינו.

ביוגרפיה 
הברון הטווני הוא נצר למשפחת הטווני-דויטש. הוא גדל במשפחה יהודית עשירה שהיה בבעלותה מפעל גדול. במשפחה אהבו ותמכו בתרבות ההונגרית. אביו היה שאנדור הטווני-דויטש, בעל מפעל לסוכר, מייסד וסגן הנשיא האיגוד הלאומי ההונגרי של התעשיינים (GYOSZ). הבן לאיוש המשיך את לימודיו אחרי התיכון באוניברסיטאות בהונגריה ובגרמניה. בהונגריה הוא הושפע בעיקר מפאל דיולאי (היסטוריון של הספרות). הטווני סיים בשנת 1905 דוקטורט במדעי הרוח. שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1908, ביחד עם הוגו איגנוטוש ומיקשה פנייה (שלושתם יהודים), הקימו את כתב העת "ניוגט" (מערב), שהיה המגזין הספרותי המשפיע ביותר בהונגריה בשליש הראשון של המאה העשרים. בשנת 1911, בגלל העימות האישי שלו עם ארנה אושבאט (יהודי אף הוא), נפרד הטווני מכתב העט ניוגט ועבר להתגורר בברלין למספר שנים.

הטווני תמך בהכחדה עצמית מרצון של היהודים. ב-1908 המיר את דתו לנצרות קתולית (ללא כל מניע דתי), והטיף לכך שעל כל אב יהודי מוטלת החובה להטביל את ילדיו: "די קשיים מחכים לילדיכם, יש לדאוג לפחות שייפטרו מהעול היהודי. היפטרות מהתכונות היהודיות צריכה להיות מטרתו של הדור היהודי החדש." ככל שהחמירה האנטישמיות הגזעית באירופה, הטווני התייאש גם מן האפשרות הזו.

כשחזר להונגריה בשנת 1917, הפך לבעלים ולעורך של פשטי נפלו ה"יומן של פשט" ואחר כך ערך את כתב העת הספרותי החדש "השנה" בשנות קיומו בשנים 1918–1919. בעת המהפכה הבורגנית באותן שנים היה חבר המועצה הלאומית ההונגרית וחבר ואף ממייסדי "אקדמיה ורשמרטי" (אגודה ספרותית). בנפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היגר לווינה ושכר למגוריו את וילה הרמס בליינז. שם אירח מספר דמויות ספרותיות הונגריות של אז, ואחר כך עבר להתגורר בברלין ובפריז. הוא חזר להונגריה בשנת 1927, נשפט ונידון לשנתיים וחצי מאסר בשל ביקורתו "משמיצת-האומה" על משטר הורטי, אך לבסוף קיבל חנינה בלחץ ארצות מערב אירופה. בשל האנטישמיות הגואה בהונגריה, לתחושתו, הוא היגר שוב בשנת 1938; הוא גר תחילה בפריז ואחר כך באוקספורד שבבריטניה.

יצירתו 
הטווני הקדיש את כל חייו לתמיכה כספית ומוסרית באומנויות, ובמיוחד בספרות ההונגרית. הוא תמך בסופרים ובמשוררים שאותם ראה כמוכשרים וחדשניים. הייתה לו ידידות קרובה עם המשורר אנדרה אדי. הוא תמך מוסרית ואף חומרית בצעירים מוכשרים כמו רודיון מרקוביץ', אטילה יוז'ף, אנה לסנאי ועוד דמויות רבות אחרות של הספרות ההונגרית. הוא עזר גם דרך כתביו להעלות את המודעות וההכרה ביוצרים צעירים ומוכשרים אלה. הוא היה הנציג הבולט של הביקורת העיתונאית הרציונליסטית והאימפרסיוניסטית. את שארית חייו בילה במחקר לגבי יצירתו והביוגרפיה של שנדור פטפי. הוא השאיר יצירות משמעותיות בהיסטוריה הספרותית, אך כתב גם רומנים ומחזות. ביצירותיו הספרותיות תיאר את היווצרותה והתפתחותה של הבורגנות ההונגרית באינטימיות ובביקורת חריפה. הוא פרסם בהונגרית בהונגריה, אך בגרמנית מחוץ להונגריה. היו לו כמה שמות בדויים אמנותיים: "פילווקס" ו"אגריקולה".

כתביו 
 Plinius, a levélíró; Franklin Ny., Bp., 1904
 Die Wissenschaft des nicht Wissenswerten. Ein Kollegienheft; Zeitler, Leipzig, 1908
 Én és a könyvek; Nyugat, Bp., 1910
 Gyulai Pál estéje; Nyugat, Bp., 1911
 Kunstzigeuner. Schauspiel; Müller, München, 1913
 A híresek. Színjáték; Nyugat, Bp., 1913
 Feleségek felesége. Petőfi, mint vőlegény; Pallas, Bp., 1919
 Szemnélküli János. Pacifista írások; Táltos, Bp., 1919
 Gyalu grófnő. Igaz történet, régi időkből; Pegazus, Wien, 1921 (Kis magyar könyvek)
 Das verwundete Land; Tal, Leipzig–Wien–Zürich, 1921
 Csöndes napok és hangos esték; Pegasus, Wien, 1921
 A vén korcsmáros és fia, a kontár. Pesti téglák krónikája; Új Modern Könyvtár, Bécs, 1922 (Új modern könyvtár)
 Ady világa. Isten könyve, 1-2.; Pegasus, Wien, 1923
 Ady világa. Szerelem könyve, 1-2.; Pegasus, Wien, 1924
 Urak és emberek. 1. Zsiga a családban; Genius, Bp., 1927
 Ady a kortársak közt. Ady Endre levelei és levelek Ady Endréhez; Genius, Bp., 1928
 Bondy jr. Roman; Drei Masken, München, 1929
 Egy székely nemes, aki felfedezte a demokráciát; Káldor, Bp., 1934 (Munkák és napok)
 Urak, polgárok, parasztok. Tanulmányok; Révai, Bp., 1947 (Révai könyvtár)
 Így élt Petőfi; Új Idők, Bp., 1947
 Ahány párt, annyi Ady; Népszava, Bp., 1948 (Irodalomról – szocialistáknak)
 Petőfi márciusa; Magvető, Bp., 1955
 Beszélő házak; szerk. Hatvany Lajos; Bibliotheca, Bp., 1957
 Magyarok beszélnek. Szemelvények emlékiratokból; vál. Hatvany Lajos, Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1957
 Ady. Cikkek, emlékezések, levelek; jegyz. Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1959
 Irodalmi tanulmányok, 1-2.; Szépirodalmi, Bp., 1960
 Gyulai Pál estéje. Tanulmányok, emlékezések; Gondolat, Bp., 1960
 Öt évtized. Tanulmányok, cikkek; Szépirodalmi, Bp., 1961
 Urak és emberek. Regény, 1-2.; utószó Bóka László; Szépirodalmi, Bp., 1963
 Emberek és korok. Regényes korrajzok, naplók, cikkek, 1-2.; vál., sajtó alá rend. Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1964
 Levelek Hatvany Lajoshoz; vál., szerk. Hatvany Lajosné, bev. Nagy Péter, jegyz. Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1967
 Így élt Petőfi, 1-2.; sajtó alá rend., szerk. Kiss József, Pándi Pál; 2. jav. kiad.; Akadémiai, Bp., 1967
 A tudni-nem-érdemes dolgok tudománya; németből ford. Szőllősy Klára; Gondolat, Bp., 1968
 Gyulus. Regény; szerk., utószó Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1968
 Emberek és könyvek; sajtó alá rend., utószó Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1971
 Utak, sorsok, emberek; sajtó alá rend. Belia György; Szépirodalmi, Bp., 1973
 Szalontától Pestig. Cikkek, tanulmányok Arany Jánosról; Szépirodalmi, Bp., 1977
 Harcoló betűk. Irodalmi tanulmányok; vál., szerk. Hatvany Lajosné, bibliográfia Rozsics István; Gondolat, Bp., 1981
 Hatvany Lajos levelei; vál., szöveggond. Hatvany Lajosné és Rozsics István, jegyz. Hatvany Lajos, Rozsics István, előszó Illés Endre; Szépirodalmi, Bp., 1985
 Beszélő házak és tájak. A magyar irodalom emlékhelyei; szerk. Hatvany Lajos, fotó Gink Károly, sajtó alá rend., kieg. Erki Edit; Officina Nova, Bp., 1990

לקריאה נוספת 
 Nagy Sz. Péter: Hatvany Lajos. (Monográfia). Budapest : Balassi, 1993. 119 o. 
 מכירים אותם? הונגרים מפורסמים ממוצא יהודי Reményi Gyenes István: Ismerjük őket? Zsidó származású nevezetes magyarok (Ex Libris Kiadó, Budapest, 2000)

קישורים חיצוניים 

 אולם הדיוקן של הספרות ההונגרית
 לאיוש הטווני: אנדרה אדי בין בני דורו
 לאיוש הטווני: אציל ממוצא סקלי שגילה את הדמוקרטיה
 אימרה אלפר: שני סופרים. העימות עם בלה בלאז' ולאיוש הטווני ; סופרים, אפלנץ,

הערות שוליים 

יהודים מומרים הונגרים
מתנצרים
ניצולי השואה
סופרים אסורים (הונגריה 1944)
נדבנים יהודים הונגרים
אצולה יהודית הונגרית
סופרים יהודים הונגרים
יהודים זוכי פרס קושוט
הונגרים חברי הבונים החופשיים
יהודים חברי האקדמיה ההונגרית למדעים
ברונים יהודים-הונגרים
משפחת הטווני-דויטש
היסטוריוני ספרות יהודים הונגרים
הונגרים שנולדו ב-1880
הונגרים שנפטרו ב-1961