רשימה של יורשים לכתר הבריטי

זוהי רשימה של אנשים שהיו, בנקודת זמן במהלך ההיסטוריה, הבאים בתור אחרי מלך בריטניה לרשת את כס המלוכה של ממלכת בריטניה הגדולה (1707-1800), הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד (1801-1922), ואת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד (1922–היום), בתנאי שהמונרך הנוכחי ימות או יוותר על תפקידו. אלה שאכן ירשו את המלוכה לבסוף מופיעים בכתב מודגש.

הרשימה מתחילה ב-1707 בעקבות חוקי האיגוד של 1707, אשר חיברו את הממלכות של אנגליה וסקוטלנד (בעבר מדינות נפרדות עם מחוקקים נפרדים אבל עם אותו מלך) לממלכה אחת - בריטניה הגדולה. אן הפכה למלכה של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד ב-8 במרץ 1702 ולמלכת בריטניה מ-1707. חוק ההסדר של 1701 קיבע את מעמדה של הנסיכה הבוחרת סופיה מהנובר כיורשת של כס המלכות הבריטי, קביעה שהורחבה גם לסקוטלנד דרך הסכם האיגוד (סעיף II) וחוקי האיגוד של 1707.

מאז הקמת הכתר הבריטי, היו ארבעה יורשים שלא נהיו שליטים, אך היו נעשים כאלה אילו רק היו חיים מספיק זמן: סופיה מהנובר, פרדריק, נסיך ויילס (הבן של ג'ורג' השני), פרדריק, דוכס יורק (אחיו של ג'ורג' הרביעי), אלברט ויקטור, דוכס קלרנס (הבן של אדוארד השביעי לעתיד). היו שני אחים צעירים שהיו יורשי העצר עד שלשליט נולד ילד: אדוארד דוכס יורק (אחיו של ג'ורג' השלישי), וארנסט אוגוסטוס, דוכס קמברלנד (דוד של המלכה ויקטוריה). נוספת אליהם גם בת אחת של שליטה שהייתה יורשת העצר עד שהוחלפה על ידי אחיה הצעיר: ויקטוריה, הנסיכה המלכותית (הבת של המלכה ויקטוריה).

לאורך כל הרשימה, השליטים מופיעים בלי אזכור התואר (אן, ולא אן, מלכת בריטניה) מטעמי נוחות. היורשים מופיעים עם תאריהם, שכן הם משתנים מיורש ליורש. שמות היורשים מופיעים לפי התואר בו החזיקו כשהיו יורשים, ולא לפי תארם העדכני ביותר (גאורג החמישי, נסיך הנובר, וכן הנסיך אנדרו, על אף שהתארים העדכניים הם "מלך הנובר" ו"דוכס יורק", בהתאמה). 

הממלכה המאוחדת: היסטוריה