יחסי איסלנד–סין

יחסי איסלנד–סין הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של איסלנד לבין הרפובליקה העממית של סין.

היסטוריה 
היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין איסלנד כוננו ב-8 בדצמבר 1971.

במאי 1972 שלחה סין את השגריר התושב הראשון לאיסלנד. ב-1995 הקימה איסלנד את שגרירותה בבייג'ינג ונשלחה אליה שגרירה תושבת סין. בדצמבר 1995, חודשים אחדים לאחר הקמת השגרירות האיסלנדית בסין, חידשה סין את הנוהג לשגר שגרירים תושבי איסלנד (בין השנים 1983 ל-1995, השגריר הסיני בקופנהגן, דנמרק, הואמן גם על איסלנד).

בשנת 2010 חתמה אנקס, חברה איסלנדית, על הסכם עם ממשלת סין שנותן לה בעלות על מכרות שונים במונגוליה הפנימית מהם היא מפיקה אנרגיה גאותרמית.

ב-2011 הציע איל ההון הסיני הואנג נובו לקנות את העיירה גרימסטאיר בצפון-מזרח איסלנד. לאחר משא ומתן ארוך ורציני העסקה נפלה.

בשנת 2013 חתמה איסלנד על הסכם סחר חופשי עם סין. זה היה הסכם הסחר החופשי הסיני הראשון עם מדינה אירופאית.

יחסי מסחר 
סין היא שותפת המסחר הגדולה ביותר של איסלנד באסיה, והשביעית בגודלה בעולם. בשנת 2010 היה סך המסחר הבילטרלי בין שתי המדינות 112 מיליון דולר, שתוכו כ-71 מיליון דולר היה סך הייצוא מסין לאיסלנד וסך הייצוא מאיסלנד לסין היה כ-41.33 מיליון דולר. סחורת הייצוא מסין לאיסלנד כוללת קוק, בגדים, טקסטיל ועוד, ואילו 90% מהסחורה המיוצאת מאיסלנד לסין היא מוצרים מענף הדיג.

ייצוג 
 איסלנד מיוצגת בסין בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בבייג'ינג, בירת המדינה.
 סין מיוצגת באיסלנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה ברייקיאוויק, בירת המדינה.

הערות שוליים