אברהם דויטש (רב צרפתי)

אברהם דויטש (14 בפברואר 1902, מילוז שבצרפת - 25 ביולי 1992 ירושלים) היה לוי, רב צרפתי, העורך הראשי של "עלון הקהילות שלנו", פרופסור בבית lycée Fustel-דה-Coulanges בית ספר תיכון לבנות, ב- Lycée des Pontoniers דה שטרסבורג והרב הראשי של שטרסבורג ו - Bas-Rhin.

ביוגרפיה. 

אביו היה שוחט (הרב שמעון, נולד ב- Geregezän בתאריך 14/5/1863 ונפטר ב 1933), ולאימו קראו אלין (Aline) לבית לוי (נולדה ב-Mulhouse בתאריך 9/11/1869). סבו, מצד אביו, ישעיה, היה יהודי מכפר קטן באלזס שלא רכש השכלה, ואף לא ידע לקרוא ולכתוב. נולד במילוז (Mulhouse) בבית שבו דברו צרפתית (אך ידע גרמנית, ולימים אף דרש בגרמנית על מנת שהציבור יבין אותו). כילד צעיר (9-11), למד אברהם דויטש שנה אחת בבית ספר נוצרי במילוז בתקופת הכיבוש הגרמני. מאחר שסבל מאנטישמיות בבית הספר, גם מצד המורים,  ביקש מאביו לעזוב את בית הספר. הוא עבר לבית ספר יסודי יהודי בגרמניה, בכפר קטן בתוך בוואריה, כ-300 ק"מ מזרחית למילוז. גם המשפחה סבלה מאנטישמיות, ואביו, שהיה חבוש כיפה, הותקף בראשו בסמוך לביתו (בשנת 1910,1911). 

במהלך מלחמת העולם הראשונה המשפחה שהתה כשנתיים בגרמניה, והוא למד בבית ספר יהודי של עמנואל קליבך (Ecole Normale Juive d'Emmanuel Carlebach) ליד קלן, לאחר מכן למד גם בסמינר העברי של צרפת. הפך לרב של סאר-יוניון בשנת 1924. ומ־1926 היה רב של בישהיים (שם גם נולדו שני ילדיו) והיה אחראי על החינוך הדתי של שטרסבורג במשך חמש עשרה שנה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם הקמת השלטון הצרפתי באלזס, אנשי הקהילה נדרשו לשקם את בתיהם שנהרסו המלחמה, אך לא היה להם כסף לייסד בתי ספר יהודיים. לכן היהודים נאלצו ללמוד בבתי ספר גויים וסבלו מתקריות אנטישמיות בבתי הספר התיכוניים ובאוניברסיטה, והרב דויטש נאלץ לפעול, כרב קהילה, מול השלטונות על מנת למגר תופעות אלו. במקביל הקהילה גם סבלה מניתוץ מצבות וחילול בתי קברות, מבלי שהשלטונות שמו את ידם על המבצעים, ותלו את התופעה בילדים קטנים, אף שהדבר לא היה נכון בעליל.  בין היתר, הפעיל מחנה קיץ עבור נוער ב St-Gervais. 

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, האוכלוסייה הצרפתית של אלזס (יהודים ונוצרים כאחד) נאלצה לפנות את אלזס ולהגר למערב צרפת והרב דויטש החליט לעבור ללימוז' והגיע לשם בנובמבר 1939. בעיר זו הסתתרו מאות משפחות יהודיות מאלזס וממקומות אחרים והרב דויטש היה ראש הקהילה שם במשך 5 שנים. בביתו התקיים באופן קבוע שיעור גמרא שהמשיך כמעט ברציפות עד ליוני 1944. הוא נתפס במהלך מלחמת העולם השנייה 3 פעמים. לפי עדותו, הוא היה במחנה ריכוז ליד לימוז' ונתפס על ידי המליציה הצרפתית ששיתפה פעולה עם הגרמנים. הוא הוכה, הושפל וכונה בגנאי "יהודי מסריח". הוא הגיע לכפר קטן בשם Dinard ושהה שם מספר ימים אצל איכר צרפתי. כאשר נלכד על ידי הגרמנים (9 בנובמבר 1943), הללו גילחו את זקנו, והוא עבר חקירה בנוגע להיכרותו את דה-גול ואת המחתרות, אך זכה ליחס אנושי ושוחרר לאחר החקירה. להערכתו הוא שוחרר מפני שהיה רב קהילה, והגרמנים לא רצו לזרוע פחד בקרב היהודים ובכך גם למנוע בריחה שלהם. בתוך כך הוא עודד את היהודים להתחבא מפני הגרמנים. באחת הפעמים בהם נלכד על ידי הגרמנים, הוא  נכלא בבית סוהר, שם היה היהודי היחיד, והופלה לרעה ביחס לאסירים האחרים. האסירים בכלא נהנו פעמיים ביום מטיול בחצר, אולם הוא לא הורשה לעזוב את תאו. בזכות העובדה שדיבר גרמנית רהוטה, קיבל יחס מיוחד מחייל גרמני אחד. כשהאחרון ראה כי הוא לא אוכל טריפות, הביא לו לתא סכין ולחם, ואף הוציא אותו מתאו וניהל עימו שיחות ארוכות.  

לקראת ה-27 באוגוסט 1942, קיבל הרב דויטש ידיעה מנשיא הצלב האדום על 800 יהודים שעומדים להיעצר. הרב שלח הודעות למשפחות על מנת שהללו יברחו מבעוד מועד. בתאריך זה, ב-4 לפנות בוקר, הגיעו שוטרים גם לביתו של הרב, אך האחרון סירב לתת להם להיכנס בטענה שאין להם צו מתאים. בתקופה שבה שהה הרב דויטש בלימוז, הוא היה בקשר קרוב עם מושל המחוז ופעל לטובת האוכלוסייה היהודית (לדוגמה, פעל לאיתור פתרונות דיור ליהודים באזור לימוז). היה נשוי למרגריט (גילא מקולמר (נולדה כ"ה שבט תרס"ב נפטרה י"א תשרי תשס"א)  בת ברוך לוי (נולד 26 באפריל 1868 נפטר ו' כסלו 1962)  בן משה, ובת ביילה וויל (נולדה ב 25/4/1879).  היו לו 2 בנים, מישל, משה נפתלי גאי (ככל הנראה, היה לו בן נוסף שנפטר סמוך ללידתו). קיבל את העיטור הגבוהה ביותר בצרפת: אות לגיון הכבוד. לאחר המלחמה עבר הרב דויטש לשטרסבורג ושם שימש כרב ראשי ושיקם את הקהילה היהודית במקום. הוא הקים מוסדות ומפעלי חסד רבים, ועסק בענייני הציבור. בשנת ה-20 לשחרור העיר (7/1964) אירח הרב דויטש של דה-גול בבית הכנסת הגדול של שטרסבורג, ובירך אותו. 

בשנת 1969 עלה לישראל.

נפטר 25 ביולי 1992 בירושלים ונקבר בהר הזיתים.

ב 11/1999 נחנך על שמו גשר בשטרסבורג, בין רחוב טורן לקוואי זורן (rue Turenne et le quai Zorn).

מוסדות ומפעלי חיים שייסד 
1) מסעדה סנדלר בלימוז - 1940

2) בית מושב לזקנים על ידי לימוז - 1941

3) סמנריון קטן (פסי"ל) (P.S.I.L. - Petit Séminaire Israélite de Limoges)- 1942/45

4) עיתון דו-חודשי (ביולטין) - 1945

5) איחוד קהילות שטרסבורג - 1945

6) מסעדת לוי שטרסבורג - 1946

7) מפעל לילדי הנעלמים - 1946

8) הקמת ספרייה של מרכז - 1947

9) בית ספר לחתנים שטרסבורג - 1947

10) בית ספר עקיבא שטרסבורג - 1948 

11) הכשרת פנימייה (האם), בית יתומים - 1949

12) רכישת מבנה לבית ספר עקיבא - 1954

13) רכישת מבנה לפנימייה - 1961

קישורים חיצוניים

האוניברסיטה העברית, המכון ליהדות זמננו, המדור לתיעוד בעל פה, ראיון ביוגרפי, סרט מספר 22. ד"ר לזר, 19/11/1970

הערות שוליים

רבנים צרפתים
שטרסבורג: רבנים
יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
עולים בשנות ה-1960
ישראלים ילידי צרפת
ישראלים שנולדו ב-1902
ישראלים שנפטרו ב-1992