טרור אבנים פלסטיני

טרור אבנים פלסטיני היא פעולת טרור נפוצה של מחבלים פלסטינים המיידים אבנים על אנשים או על כלי רכב ישראלים בכבישי יהודה ושומרון או בשטחי ישראל, במטרה לפגוע בהם על ידי פציעה מהאבן או גרימת תאונת דרכים, במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. מאז האינתיפאדה הראשונה אירעו עשרות אלפי אירועים של ידוי אבנים, שמרביתם הסתיימו בלא פגיעה או נזק, אלפים מהם הסתיימו בנזק לרכוש או בפגיעה פיזית, וכמה מהם הסתיימו במות המותקפים או התוקפים.

לצד יידוי אבנים בידי פלסטינים, ישנם, בהיקף נמוך משמעותית, מקרים של יידוי אבנים בידי מתנחלים ביהודה ושומרון כלפי פלסטינים.

רקע
במלחמת ששת הימים, לאחר שביקשה ישראל מירדן שלא תתערב במלחמה אך נענתה בשלילה, כבשה ישראל את שטחי יהודה ושומרון שהוחזקו עד אז בידי הירדנים, ומאז חיים הפלסטינים תושבי אזור זה תחת הכיבוש הישראלי. במהלך השנים הוקמו התנחלויות ומאחזים רבים בשטחי יהודה בשומרון, ונוצרו חיכוכים רבים, בבתי המשפט ובשטח, בין ישראלים לפלסטינים. בעקבות זאת אמר ראש אש"ף, יאסר ערפאת, בשנת 1988: "לאנשים המתמודדים עם משטר כיבוש שמורה הזכות להתנגד בכל האמצעים. האנשים שלנו בגדה המערבית מתנגדים באמצעות אבנים."

פיגועי זריקות אבנים במהלך האינתיפאדה הראשונה 

יידוי אבנים היה אחד המאפיינים הבולטים של שנותיה הראשונות של האינתיפאדה הראשונה (שאף כונתה "אינתיפאדת האבנים"), אך התקיים גם קודם לה. אחד האירועים הבולטים של יידוי אבנים במסגרת האינתיפאדה הראשונה הוא מהומות הר הבית, שהתרחשו ב־8 באוקטובר 1990 בהר הבית וכללו יידוי אבנים של מפגינים מוסלמים לעבר מתפללים יהודים ברחבת הכותל המערבי, ממנו נפצעו מספר מתפללים.

התמודדות 
לפי הוראות הפתיחה באש בצה"ל, ירי לעבר מיידי אבנים מותר רק כאשר יידוי האבנים מסכן חיילים או אזרחים באופן ממשי ומיידי. גם במקרים אלו דורשות ההוראות כי הירי ייעשה באופן מודרג בהתאם לנוהל מעצר חשוד. עם זאת, כאשר קיימת "סכנה ממשית ומוחשית" שאינה מאפשרת לבצע נוהל מעצר חשוד ניתן לפתוח באש חיה לעבר הרגליים. ההוראות מבהירות שזריקת אבנים על רכב נוסע מהוות סיכון ממשי. לאחר מותו של החייל  מבלוק שהושלך עליו מגבוה, חודדו הוראות הפתיחה באש כדי להבדיל בין יידוי אבנים רגיל, לבין אדם המחזיק בידיו אבן גדולה אותה הוא מתכוון להפיל על בן אדם אחר - פעילות אשר בגלל סיכונה מצדיקה ירי מיידי על מנת להרוג את התוקף.

פיצוי 
עד שנת 1990 נחשב נפגע מיידוי אבנים בעת שנסע ברכב כנפגע תאונת דרכים לצורך פיצוי על פי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים. עיקרון זה נקבע על סמך השכיחות של מקרי יידוי אבנים, שהפך את ההיפגעות מיידוי אבנים לאחד הסיכונים הטבעיים, המתלווים לתנועה בכבישים. בשנת 1990 שונה החוק באופן הקובע שנפגע מפעולת איבה לא יפוצה כנפגע תאונת דרכים, אלא יזכה לפיצוי אך ורק כנפגע פעולת איבה. בית המשפט קבע שכלל זה תקף בין אם אדם נפגע ישירות מהאבן ובין אם נפגע כתוצאה מאובדן שליטה של הנהג על הרכב בגלל יידוי האבנים.

פיגועי זריקות אבנים מאז הסכמי אוסלו

לאחר הסכמי אוסלו

פיגועי זריקות אבנים במהלך האינתיפאדה השנייה 
 אירועי אוקטובר 2000: גל של מהומות והפגנות אלימות של ערביי ישראל שפרץ בתחילת אוקטובר 2000 בסמיכות לפרוץ האינתיפאדה השנייה. כמעט בכל ההתפרעויות היו יידויי אבנים על אזרחים ועל שוטרים, על בני אדם ועל כלי רכב. במהלך המהומות נעשה שימוש בשתי טכניקות להגברת העוצמה של האבנים:
 שימוש בקלע, במיוחד במהומות באזור ואדי עארה אולם גם במקומות אחרים. השימוש בקלע אחראי לחלק גדול מהפציעות הקשות של שוטרים במהלך האירועים.
 זריקת אבנים מגשרים, נעשתה מספר פעמים וגרמה לפציעתם של נוסעים לא מעטים וליהודי אחד שנרצח בכביש 2 סמוך לג'סר א־זרקא.
 ביוני 2001 נרצח תינוק יהודי בן שנה מאבנים שיודו על ידי ערבים לעבר הרכב בו נסע סמוך לשילה.
 על פי נתוני צה"ל בין 2004 ל־2011 דווחו בכל שנה בממוצע 4,066 מקרים של יידוי אבנים. בעשור הראשון של המאה ה־21 התפשטו יידויי האבנים ומספרם גבר גם בקרב ערביי ישראל בגליל ובנגב.
 המהומות בקרב הפלסטינים וערביי ישראל (2014) - אירועי יידוי אבנים רבים בעיקר ביהודה ושומרון, מזרח ירושלים ומהומות רבות עם הבדואים בנגב.

פיגועי זריקות אבנים במהלך גל הטרור 2015–2016 
על פי נתוני דובר צה"ל, בשנת 2015 אירעו 6,090 פיגועי יידוי אבנים, ובשנת 2016 אירעו 4,420 פיגועי יידוי אבנים בגזרת איו"ש.

פיגועי זריקות אבנים בין השנים 2017–2021 
על פי נתוני דובר צה"ל, בשנת 2017 אירעו 5,082 פיגועי יידוי אבנים בגזרת איו"ש; בשנת 2018 - 1,881 פיגועי יידוי אבנים בגזרת איו"ש; בשנת 2019 - 3,805 פיגועים; בשנת 2020 - 4,002 פיגועים; בשנת 2021 - 5,532 פיגועים. סך הכל 20,302 מקרי יידוי אבנים בין השנים 2017-2021, במהומות בישראל אירעו מקרים רבים מאוד של יידוי אבנים ברחבי הארץ, הבולטים שבהם היו המהומות בלוד, המהומות בעכו, המהומות בירושלים והמהומות בחיפה.

יידוי אבנים בחווארה 
בעיירה חווארה, שדרכה עובר כביש 60 המחבר בין יישובי גב ההר למרכז ישראל ולירושלים, נרשמו במהלך השנים מאות מקרים של יידוי אבנים לעבר כלי רכב ישראלים. רבים מהם הסתיימו בנזק שנגרם לפח או לשמשת הרכב, וכמה מהם הסתיימו בפציעת יושבי הרכב, לעיתים תוך אשפוז בבית החולים.

הרוגים מיידוי אבנים בידי פלסטינים 
על פי ההיסטוריון רפאל מדוף, לפחות 14 ישראלים נהרגו כתוצאה מיידוי אבנים בידי פלסטינים עד מאי 2015, בהם שלושה ערבים ישראלים.

 ב־1983 נהרגה נוסעת ברכב שנפגעה מאבנים שנזרקו על ידי פלסטינים שהשתייכו להתארגנות מקומית בסמוך לדאהרייה.
 ביוני 2001 נהרג תינוק בן שנה מאבנים שיודו על ידי ערבים לעבר הרכב בו נסע סמוך לשילה.
 בספטמבר 2011 נהרגו אשר פלמר ובנו התינוק יהונתן מהתהפכות רכבם שנגרמה כתוצאה מיידוי אבנים מרכב חולף בכביש גוש עציון־חברון. פלסטיני שיידה את האבנים הורשע ברצח.
 ב־14 במרץ 2013 נפצעה אנושות אדל ביטון בת ה־3 כתוצאה מתאונת דרכים שנגרמה בעקבות יידוי אבנים של מחבלים פלסטינים על כלי הרכב שבו נסעה, סמוך לאריאל. ביטון נפטרה כשנתיים לאחר מכן, ב־17 בפברואר 2015. 5 פלסטינים הועמדו לדין, ועל פי הסדר טיעון הודו והורשעו בהריגה, ונגזרו עליהם 15 שנות מאסר.
 בקיץ-סתיו 2014 אירוע בישראל המהומות בקרב הפלסטינים וערביי ישראל, שכללו אירועי יידוי אבנים מאסיבים בעיקר ביו"ש, מזרח ירושלים ובנגב.
 ב־14 בספטמבר 2015, ליל ראש השנה, נהרג אלכסנדר לבלוביץ' לאחר שאיבד שליטה על רכבו עקב יידוי אבנים בידי ערבים על רכבו בשכונת ארנונה בירושלים. בעקבות המקרה החלה ממשלת ישראל בשינוי החוק ובשינוי הוראות הפתיחה באש כלפי מיידי אבנים ובקבוקי תבערה.
ב-2021, במהומות בישראל מספר ערבים הואשמו ברצח יגאל יהושע, כתוצאה מיידוי אבנים "ממניע גזעני".
ב-2022 התרחשו המהומות בנגב בהם אלפי מתפרעים בדואים יידו אבנים נגד שוטרים ונגד חיילי צה"ל בצפון הנגב.

ראו גם 
 טרור פלסטיני
 יידוי אבנים

קישורים חיצוניים 
 טרור אבנים, באתר הקול היהודי
האינתיפאדה המושתקת, ארגון 'בומרנג'

הערות שוליים 

טרור פלסטיני