שחוטי חוץ

איסור שחוטי חוץ הוא איסור הלכתי לשחוט קורבן מחוץ לבית המקדש ("המקום אשר יבחר ה'") או להקריב אותו שם. זהו איסור חמור, והעונש על כל אחד ממעשים אלו הוא כרת במזיד או קורבן חטאת בשוגג.

עם זאת, בתקופות מסוימות עד לבניין בית המקדש, הותר להקריב קרבנות בבמות בכל מקום. גם לאחר בניין הבית, איסור זה הוא רק ליהודים, אך לגוי מותר להקריב קרבן לה' בכל מקום.

מקור האיסור
מקור האיסור הוא בפרשת אחרי מות:

במות

במות הם מקומות שנועדו להקרבה לה' שלא במקום המשכן או המקדש. החל מהקמת המשכן, הקרבה בבמות נאסרה וחייבים עליה כרת משום שחוטי חוץ. עם זאת, במשך תקופות מסוימות בהן המשכן לא היה קבוע וטרם נבנה המקדש (כאשר המשכן היה בגלגל, בנוב ובגבעון), הותרה ההקרבה בבמות, ולא נהג אז איסור שחוטי חוץ.

דיני האיסור
בתורה מופיעים שני איסורים. האחד, לשחוט קרבנות בחוץ, והאחר, להקטיר אותם בחוץ. העובר על כל אחד מאיסורים אלה במזיד חייב כרת, ואם עבר בשוגג חייב להביא קרבן חטאת. חז"ל לומדים מריבוי הפסוקים שיש גם איסור על זריקת הדם בחוץ, אולם ישנה מחלוקת האם הזריקה נספחת לשחיטה או להקטרה.

חיוב על שחוטי חוץ הוא רק אם הקרבן היה כשר אילו הקריבו אותו במקדש כדין ("ראוי לפתח אהל מועד"). על קרבן פסול שהוקרב בחוץ, אף שהמעשה אסור, אין חיוב כרת או חטאת.

ראו גם
 ריכוז הפולחן
 במות

קישורים חיצוניים
 שחוטי חוץ, באתר מכון המקדש.

הערות שוליים

פרשת אחרי מות
פרשת ראה
קורבנות ביהדות
חייבי כרת
חייבי חטאת