השקעה פסיבית

השקעה פסיבית בשוק ההון מתבצעת באמצעות רכישת תעודות סל או מוצרים פיננסיים שעוקבים אחר מדדי שוק מגוונים (סל של עשרות, מאות או אלפי מניות). בהשקעה פסיבית הביצועים של תיק ההשקעות זהים כמעט לגמרי לביצועים של מדד המניות הנבחר. לדוגמה, השקעה פסיבית בתעודת סל שעוקבת אחר מדד ת"א 125, תייצר רווחים (או הפסדים) בהתאמה לביצועים של כלל החברות במדד בתקופת ההשקעה.

משקיעים פסיביים בדרך כלל רוכשים תעודות סל או קרנות "מחקות מדד" – בתקווה לייצר רווחים בטווחים ארוכים. השקעה לטווח ארוך אמורה גם למזער את החשיפה לתנודתיות חזקה בשווקים (כדוגמת ההתרסקות של שווקים ברחבי העולם בשנים 2008–2009).

מאפיינים
השקעה פסיבית אינה דורשת ניהול שוטף של תיק ההשקעות, מפני שהיא לא מתבססת על בחירה (סלקציה) של מניות, ואינה מצריכה פעולות שוטפות של רכישה ומכירה. מכאן נובעת העובדה שניהול פסיבי מתבצע בעלויות נמוכות בהרבה מניהול השקעות אקטיבי.

כלכלנים בכירים בעולם, כולל וורן באפט, ברטון מלכיאל, ויליאם שארפ (חתן פרס נובל), רוברט שילר (חתן פרס נובל) ואחרים, מצביעים על כך שמדובר באסטרטגיית השקעה אופטימלית עבור רוב המשקיעים הפרטיים בבורסה. זאת בהתבסס על עקרונות של פיזור סיכונים, עלויות ניהול נמוכות וביצועים היסטוריים מרשימים של מדדים דוגמת S&P 500 בטווחים ארוכים. ישנן גישות שונות, ומשקיעים דוגמת דייוויד סוונסן  וג'ון טמפלטון מציגים אסטרטגיות השקעה חלופיות.

השקעות פסיביות אינן מתאימות לכל סוגי המשקיעים מפני שהן דורשות בדרך כלל אופק השקעה ארוך והתמודדות פסיכולוגית עם תנודתיות חזקה בשוק (סיכון). כמו בכל אפיק השקעה בבורסה, ישנם שיקולים אישיים ופסיכולוגיים שיש לקחת בחשבון לפני החלטה על השקעה, בדגש על ניהול סיכונים. בכל תעודת סל מתקיימות רמות סיכון שונות הנובעות ממאפייני המדינה (או המדינות), הסקטור (או הסקטורים) ושווי השוק של החברות במדד. השקעה במדינות מפותחות, המתאפיינות ביציבות יחסית, נוטה להיות השקעה בטוחה יותר מהשקעה במדינות מתפתחות ופחות יציבות. השקעה בחברות בעלות שווי שוק גבוה נחשבת בטוחה יותר מהשקעה בחברות קטנות יחסית. מודעות למגוון הסיכונים שבכל תעודת סל או תיק השקעות היא עניין חשוב ביותר. מומלץ גם להיוועץ בבעלי ידע וניסיון לפני כל החלטה בתחום.

יוג'ין פאמה (חתן פרס נובל) סבור שמחיר המניות בשוק משקף את סך כל המידע הציבורי שקיים ביחס לאותן המניות (תאוריית השוק היעיל). מכאן נובעת הגישה הרווחת בקרב כלכלנים לפיה קשה עד בלתי אפשרי לנבא אם שוק המניות של מדינה/מדינות או סקטור מסוים, מתומחר באופן גבוה או נמוך באופן יחסי. במילים אחרות, קיים קושי מובנה בכל ניסיון לתזמן רכישה או מכירה של תעודות סל. התאוריה פותחה גם על ידי פרופסור ברטון מלכיאל מאוניברסיטת פרינסטון במסגרת: The Random Walk Hypothesis . רוברט שילר מוסיף מימד מרכזי נוסף לדיון. שילר מצביע על תפקידה של הפסיכולוגיה החברתית (תופעות עדר, תגובות שרשרת, התבססות על תקשורת המונים ועוד) כתופעה שמייצרת "בועות" ותנודתיות חזקה בשווקים.

התפתחות היסטורית

תעודות הסל הראשונות הופיעו בארצות הברית בשנות ה-70 של המאה ה-20 והפופולריות שלהן גוברת מאז. כיום מנוהלים טריליוני דולרים ברחבי העולם באופן פסיבי.

בישראל ניתן לבצע השקעות פסיביות במסגרת קופות גמל בניהול אישי (IRA), קרנות מחקות, ותיקי השקעות בבורסה. יש לקחת בחשבון, שיש דרכים שונות בהן קרנות מחקות מדדים, ולעיתים יש פער משמעותי בין המדד בפועל לביצועי הקרן המחקה. הסיבות לכך יכולות להיות מגוונות – השקעה דרך מתווכים, מוצרים פיננסים סינתטיים, מינוף ועוד. כאשר רוכשים מוצר פיננסי, רצוי להבין באופן ברור באילו נכסים מושקע הכסף בפועל, ולאילו רמות סיכון חשוף המוצר.

קישורים חיצוניים
 .
 ספר יסוד בתחום ההשקעות הפסיביות: A Random Walk Down Wall Street

הערות שוליים

שוק ההון