המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1788–1791)

המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית, הייתה מלחמה שהתנהלה בין השנים 1788–1791 בין המונרכיה ההבסבורגית (אוסטריה) לבין האימפריה העות'מאנית, בד בבד עם המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792).

מטרות המלחמה 
המלחמה החלה בעקבות הסכסוך הרוסי-טורקי. האימפריה הרוסית, בראשותה של יקטרינה הגדולה, כבר נלחמה במלחמות קודמות נגד העות'מאנים, ובאוגוסט 1787, לאחר פרובוקציות רוסיות רבות, הכריזה האימפריה העות'מאנית מלחמה על הרוסים. הקיסר האוסטרי יוזף השני כרת ברית עם הרוסים בשנת 1781, אשר הדגישה את "המחויבות לסייע לרוסים במלוא העוצמה....", ובעקבות כך וינה הרגישה שהיא חייבת לפעול במהירות כדי לא לעצבן את הקיסרית. מה גם שהקיסר יוזף רצה לוודא שאוסטריה לא תצא בידיים ריקות שוב, כמו במהלך סיפוח חצי האי קרים לאימפריה הרוסית.

למעשה, האיום הרציני שעמד מול האימפריה ההבסבורגית היה בבלגיה, וכן עמד בפניה הסכסוך רב השנים עם פרוסיה. והוכדלינגר חיווה את דעתו כי "המלחמה לא הייתה יכולה להגיע בזמן יותר גרוע".

אולם, הטורקים עשו טעות בכך שפתחו במלחמה, ובכך הקשתה על צרפת להמשיך את תפקידה המסורתי כמגן הסולטאן נגד חוצפה רוסית.

המלחמה 
האוסטרים נכנסה למלחמה בפברואר 1788, אולם הם כבר איבדו את הסיכוי הטוב ביותר שהיה להם לניצחון קל. ההכנות האיטיות של רוסיה גרמו לריכוז עות'מאני בבלגרד. האוסטרים הסתמכו על תמיכה רוסית במולדובה, אולם הוא החל רק בסוף שנת 1788, ויוזף השני היסס להילחם נגד העות'מאנים. ביולי, העות'מאנים חצו את הדנובה ופרצו לבאנאט האוסטרי. מחסור בציוד פגע בשני הצדדים, בעוד שהמחלות עשו שמות בקרב החיילים האוסטריים. כ-50,000 פליטים סרבים נמלטו על פני הדנובה, וגרמו לבעיות לוגיסטיות קשות עבור האוסטרים. באמצע אוגוסט, יוזף השני שיגר 20,400 חיילים לתוך הבאנאט, ובנוסף הוקם שם קורפוס מתנדבים סרבי בן 5,000 חיילים, שהורכב מפליטים שנמלטו מסרביה, והיה מוכן להילחם על שחרורה של סרביה, ואיחודה תחת שלטון בית הבסבורג.

מאוחר יותר, האיר המזל את פניו לאוסטרים; הטורקים גורשו מן הבאנאט ומבוסניה, בלגרד נפלה לאחר מצור בן שלושה שבועות על ידי הפילדמרשל הזקן פון לאודון, והוקמה סרביה ההבסבורגית. בנוסף, הצבא האוסטרי השתתף בקרבות פוקשאן ורימניק תחת הפיקוד הכולל של סובורוב, ויוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד כבש את בוקרשט.

מחלות 
המחלות בחזית מילאו תפקיד מרכזי, ואלפי חיילים אוסטרים מתו כתוצאה מהן. גם הקיסר יוזף השני נדבק במחלה בעת שהותו בחזית וב-20 בפברואר 1790 הוא מת בווינה כתוצאה ממחלתו.

תוצאות המלחמה 
לאופולד השני יורשו של יוזף, היה מחויב לסיים את המלחמה בשל האיום של פרוסיה להתערב לטובת העות'מאנים. בגמר המשא ומתן נחתם הסכם סיסטובה ב-4 באוגוסט 1791, אולם הרווחים של אוסטריה היו זעומים: אוסטריה החזירה את כל הטריטוריות שכבשה, למעט העיירה הקטנה אורסובה, ורצועת קרקע בסמוך לגבול הבוסני-קרואטי.

בשנת 1791 עזב גריגורי פוטיומקין את החזית והפיקוד העליון הרוסי עבר לניקולאי רפנין. ניקולאי עבר את הדנובה והחל בהתקדמות מהירה דרומה. ב-28 ביוני הוא ניצח את העות'מאנים בקרב מצ'ין, ובעקבות כך העות'מאנים החלו בשיחות שלום, אולם הם ניהלו אותן בקשיחות יתרה. הפסד צורב נוסף בים, בקרב כף קאליאקרה גרם לשינוי הטקטיקה שלהם ולהאצה בשיחות.
הסכם השלום עם האימפריה הרוסית שנחתם בעיר יאש ב-9 בינואר 1792 קבע כי העות'מאנים יסיגו את כוחותיהם מחצי האי קרים ומאזור אוצ'קוב. נהר הדניסטר יהפוך לגבול בין המדינות באירופה והגבולות האסיאתיים באזור צפון הקווקז יוותרו כשהיו.

סרביה שהייתה תחת השלטון העות'מאני לפני המלחמה, חזרה לשלטון הטורקי בעקבות ההסכמים. בעקבות כך איבדו הסרבים את אמונתם כי אוסטריה תוכל להושיע אותם מידי הטורקים, והחלו להשליך את יהבם על הרוסים.

העורף באוסטריה 
למלחמה היו השפעות שליליות מאוד על הכלכלה באוסטריה, הם קטעו את ההתקדמות ביצירת חברה אזרחית מודרנית, והעלו את חובות הקיסרות ל-400 מיליון דולר.

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

מלחמות אוסטריה
הבסבורגית 1788