תאודור ויגאנד

תאודור ויגאנד (Theodor Wiegand; 30 באוקטובר 1864, בנדורף  שבחבל הריין – 19 בדצמבר 1936, ברלין, גרמניה) היה ארכאולוג גרמני, שנודע בחפירותיו במערב אסיה הקטנה, מנהל אוספי העתיקות במוזיאונים של ברלין, ממקימי מוזיאון פרגמון ונשיא המכון הארכאולוגי הגרמני (DAI).

חייו ופועלו

מברלין לקונסטנטינופול 
תאודור ויגאנד למד תולדות האמנות, ארכאולוגיה והיסטוריה של העת העתיקה במינכן, ברלין ופרייבורג. ב-1884 הועסק במשלחת וילהלם דורפפלד בחפירות האקרופוליס באתונה. ב-1885 הצטרף למשלחת החפירות של קרל הוּמַן  בפריאנה שבדרום-מערב טורקיה. כעבור שנה, אחרי מותו הפתאומי של הומן, נתמנה ויגאנד הצעיר למנַהל המשלחת ואף ירש את מִשׂרתו של הומן כנציג המוזיאונים המלכותיים של פרוסיה, תחילה בבסיסם שבסמירנה ואחרי כן בקונסטנטינופול, שבה גם כיהן כיועץ בנספחוּת המדעית בשגרירות גרמניה. בתפקידיו אלה ייצג את האינטרסים הארכאולוגיים של גרמניה באימפריה העות'מאנית, עסק בתיאום בין משלחות החפירות במזרח התיכון (כולל מסופוטמיה) וכן דאג למשלוחי עתיקות שהגיעו לרשותו, הן מחפירות והן מרכישות, אל המוזיאונים של ברלין.

במהלך השנים הללו חפר במילטוס, שם ניצח על פירוק שרידי שער השוק הרומי והעברתם לברלין. כמו כן ניהל חפירות במקדש אפולו בדידימה ובמקדש הֶרָה באי סאמוס. ב-1912 התמנה ויגאנד למנהל אוספי העתיקות במוזיאונים של ברלין והחזיק במינויו זה עד לפרישתו ב-1931. בד בבד לא הרפה ממשימותיו כנציג המוזיאונים בקונסטנטינופול.

במלחמת העולם הראשונה 
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס ויגאנד לקורפוס אסיה ובהמשך סופח לארמייה הרביעית העותמאנית. במסגרת זו פעל כמפקח העתיקות בסוריה, ארץ ישראל וערב בממשלו של ג'מאל פאשא.
ב-1916 הוצב ויגאנד בראש היחידה לשמירת עתיקות במטה הצבא הגרמני-טורקי , שפעלה באזורי החזית במזרח התיכון. עם אנשיה נמנו ארכאולוגים, אדריכלים, היסטוריונים ופילולוגים, ובהם הארכאולוג קרל ואטצינגר וחוקר המקרא אלברכט אלט. הסקרים והמחקרים שביצעו פורסמו אחרי המלחמה בסדרת חיבורים, שעוֹרכהּ הראשי היה ויגאנד. נכללו בה הדוחות על סיני והנגב (בהשתתפות פרידריך קרס פון קרסנשטיין), על דמשק העתיקה ודמשק המוסלמית, על פטרה שבעבר הירדן, על פלמירה ועל אתר כתובות נהר אל-כלב בלבנון. בסיס היחידה היה בדמשק. ויגאנד הרבה בנסיעות ואף שהה בירושלים. בתקופה זו ניהל גם חפירות באתרי בעלבכ ופלמירה. ויגאנד נחשב לחלוץ השימוש בתצלומי אוויר במחקר ארכאולוגי. הוא הנחה לצורך מחקריו, ובתוקף תפקידו, את טיסות הצילומים של טייסת 300 ("פאשה") במרחבי סיני ובנגב. ספרו "סיני", שראה אור ב-1920 בברלין וכלל את הדוחות על סקרי המחקר שערך באתרי תל ניצנה, שבטה, רחובות בנגב ועבדת, לווה בתצלומי-אוויר ששימשו את חוקרי האתרים הללו עשורים רבים לאחר מכן. ויגאנד נשאר בטורקיה עד תום המלחמה. בקיץ 1918 עוד עסק בסקר ובחפירות באתר הארמון הביזנטי הגדול באיסטנבול, שנחשף בשריפה ב-1912.

ב-1914 היה תאודור ויגאנד בחותמים על "מנשר התשעים ושלושה", שמָחה על הפללת גרמניה בפשעי מלחמה. ב-1916 הופקה מדליה הנושאת את דיוקנו, אחת בסִדרה שהנציחה דמויות של אנשי תרבות גרמנים כמענה לתעמולת מדינות ההסכמה שתיארה את הגרמנים כברברים.

בחזרה לברלין 
בתום המלחמה חזר ויגאנד למשרתו האזרחית משכבר. הוא ניהל את אוספי העתיקות במוזיאונים של ברלין ביד רמה ודאג להעשרתם גם בשנות השפל הכלכלי. בתוך כך שימש כמנהל מוזיאון פרגמון והשגיח על השלמתו ועל הרכבת התצוגות בו.

מ-1932 ועד מותו ב-1936 כיהן כנשיא המכון הארכאולוגי הגרמני (DAI). בצד תפקידו זה היה חבר במועצת המדינה של פרוסיה.

עוד ב-1922 התקבל ויגאנד כחבר מן המניין באקדמיה הפרוסית למדעים. ב-1930 נבחר כחבר האקדמיה למדעים של גטינגן. בשנת 1931 הוענק לו עיטור פור לה מריט במגזר המדעים והאמנויות, וב-1932 – עיטור מסדר מקסימיליאן מבוואריה למדע ולאמנויות . באוקטובר 1934 קיבל את "מגן העיט" של הרייך הגרמני  על הישגיו באמנויות ובמדעים.

ויגאנד היה בחותמים על העצומה שפורסמה בעיתון פלקישר באובכטר ביום 19 באוגוסט 1934 וקראה לתמיכה באדולף היטלר במשאל העם שנערך באותו היום, ותוצאותיו ידועות. בחודשי חייו האחרונים היה חבר בוועדת תחרות האמנויות של אולימפיאדת ברלין . לימים נמתחה עליו ביקורת בשל החיזוק שהעניקה יוקרתו הציבורית למשטר הנאצי. עם זאת צוינו מאבקיו עם הממונה על הנחלת האידאולוגיה הנאצית, אלפרד רוזנברג, ועם דומיו שביקשו לנתֵב את המחקר הארכאולוגי הגרמני לתחום הפרהיסטוריה של צפון אירופה והעמים הנורדים.

תאודור ויגאנד מת ב-1936 ממחלת המלריה שדבקה בו בתקופת פעילותו באזורנו. בביתו בשכונת דאהלם בברלין  שוכנת הנהלת המכון הארכאולוגי הגרמני. אגודת הידידים של המכון  נקראת על שמו של ויגאנד.

לקריאה נוספת 
 Carl Watzinger, Theodor Wiegand: ein deutscher Archäologe, 1864-1936, München: C.H. Beck, 1944

קישורים חיצוניים 

 פרסומיו בקטלוג הספרייה הלאומית הגרמנית (DNB)
 מבחר כתביו

הערות שוליים 

בוגרי אוניברסיטת מינכן
ארכאולוגים גרמנים
גרמנים במלחמת העולם הראשונה
מעוטרי פור לה מריט

גרמנים שנולדו ב-1864
גרמנים שנפטרו ב-1936