מרגרט סקינידר

מרגרט סקינידר (באנגלית: Margaret Skinnider; באירית: Mairéad Ní Scinneadora; 28 במאי 1892 – 10 באוקטובר 1971) הייתה פמיניסטית ומהפכנית ילידת סקוטלנד. היא נלחמה במהלך הפסחא עולה בדבלין כצלפית, בין היתר, והייתה האישה היחידה שנפצעה בפעולה. היא צוינה בשל אומץ לב שלוש פעמים באיגרות למטה ההתקוממות.

תחילת דרכה 
סקינידר נולדה בסקוטלנד ב-1893 להורים אירים. היא הוכשרה כמורה למתמטיקה, והצטרפה לארגון הנשים הלאומניות האירי קומן נה מאן בגלאזגו, שם גם הייתה מעורבת בתנועה הסופרג'יסטית. באופן אירוני, היא למדה לירות במועדון ירי שבמקור נועד להכשיר נשים ליטול חלק בהגנה של האימפריה הבריטית. במהלך ביקורים באירלנד הכירה סקינידר את המנהיגה הרפובליקנית קונסטנס מרקייביץ', ובהשפעתה, החלה להבריח נפצים וציוד להכנת פצצת לדבלין לקראת מרידת חג הפסחא של 1916. היא החביאה את הנפצים בכובעה, ועטפה חוטי הפעלה סביב גופה. יחד עם מדלן פרנץ'-מאלן, היא יצאה להרים סביב דבלין כדי לבצע ניסויים בדינמיט.

כשמרקייביץ' הראתה לסקינידר את שכונות העוני של דבלין, היא כתבה: "אני לא מאמינה שיש מקום גרוע מזה בעולם". הרחוב היה "מלא בשפכים וזבל", והבנייה "מלאה בחורים כאילו ספגה אש".

מרידת חג הפסחא 
בהתקוממות, פעלה סקינידר לסירוגין כגששת, קשרית (לעיתים לבושה כבן) וצלפית. היא לקחה חלק בפעולה נגד הצבא הבריטי שהיה מוצב במכללה למנתחים בסנט סטיבן גרין, תחת
פיקודם של הגנרל מייקל מאלין ומרקייביץ'. על פי הדיווחים היא הייתה צלפית מצוינת. היא נפצעה קשה כשהיא נורתה שלוש פעמים בעת שניסתה להצית בתים ברחוב הארקורט כדי לחסום את נסיגתם של החיילים הבריטים שהציבו מכונת ירייה על הגג של כנסיית האוניברסיטת.

עמיתתה בקומן נה מאן, נורה קונולי אובריאן, תארה בכתביה את התפקיד המרכזי ששיחקה סקינידר בקרב, כמפקדת יחידה שיצאה לתקוף קן צלפים. באוטוביוגרפיה שלה Doing my bit for Ireland ("עושה את חלקי עבור אירלנד") סקינידר תיארה את התפקיד שלה כצלפית בסנט סטפן גרין:

לגבי השתתפותה כאישה בפעולה צבאית היא כתבה:

נשיא שין פיין לשעבר, ג'רי אדמס, ציטט את סקינידר בנאומו לכנס הארצי (Ard Feis) של המפלגה ב-2006.

לאחר פציעתה נעצרה סקינידר, ואז אושפזה בבית חולים למשך מספר שבועות. בעת שהמתינה לטיפול, היא נמלטה, והצליחה לחזור לסקוטלנד.

פעילות לאחר ההתקוממות 
סקינידר חזרה לדבלין מאוחר יותר באותה שנה, ומשם נמלטה מפני מעצר לארצות הברית. משם, היא גייסה כספים עבור המאבק הרפובליקני, וערכה הרצאות יחד עם נשים אחרות שנלחמו במרד הפסחא. בעת שהותה בניו יורק כתבה ופרסמה את האוטוביוגרפיה שלה. ב-1917 חזרה לדבלין, וחזרה ללמד. במהלך מלחמת העצמאות האירית היא נעצרה ונכלאה בכלא קילנמן. יחד עם עוד עשרות נשים שנכלאו שם, היא מחתה על התנאים הקשים בהם הוחזקו האסירות, אשר לא הובא נגדן כל כתב אישום. במלחמת האזרחים היא שימשה כאחראית השכר של הצבא הרפובליקני האירי עד ששוב נעצרה ב-1923. בכלא, היא הייתה למנהלת הכשרת האסירות.

המשך חייה 
לאחר שחרורה מהכלא, היא עבדה כמורה עד יציאתה לגמלאות בשנת 1961. היא הייתה לנשיאת איגוד המורים הארצי בשנת 1956. היא המשיכה להילחם עבור זכויות נשים – מאבק שהוביל למדיניות העלאות שכר עבור נשים וגברים יחידנים ב-1949. היא הייתה חברה בוועדה המייעצת לאירועי 50 שנה למרידת 1916 בשנות ה-60. בשנותיה האחרונות התגוררה בגלנגרי, במחוז דבלין. היא נפטרה ב-10 באוקטובר 1971 ונקברה ליד הרוזנת מרקייביץ' במתחם הפעילים הרפובליקנים בבית הקברות גלאסנווין, שבדבלין.

קישורים חיצוניים 

 
 ראיון משנת 1955 בו מרגרט סקינידר מספרת על חוויותיה - RTÉ

הערות שוליים 

מהפכנים אירים
פמיניסטיות איריות
קומן נה מאן
צלפים
כותבי אוטוביוגרפיה אירים
דבלין: אישים
בריטיות שנולדו ב-1892
בריטים שנולדו ב-1892
בריטיות שנפטרו ב-1971
בריטים שנפטרו ב-1971