עדה רפפורט-אלברט

עדה רפפורט-אלברט (באנגלית: Ada Rapoport-Albert; 26 באוקטובר 1945 – 18 ביוני 2020) הייתה חוקרת ישראלית, שהתגוררה בממלכה המאוחדת. עסקה בין השאר בחסידות ובשבתאות. הייתה פרופסור בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.

ביוגרפיה
נולדה בתל אביב. אמהּ, עלמה לבית תַגֵּ'ר, נולדה בעיר סופיה שבבולגריה, למדה בווינה, והגיעה לארץ ישראל המנדטורית ב-1939, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. אביה, זלמן רפפורט, נולד בברדיצ'ב (אז ברוסיה וכיום באוקראינה), והגיע לארץ ישראל העות'מאנית עם הוריו כפעוט בן 5 או 6 ב-1914, ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
אמה הייתה פסנתרנית, ואביה, בוגר גימנסיה הרצליה, למד אגרונומיה בבלגיה ועם שובו לישראל השתלב כאגרונום במשרד החקלאות המנדטורי ואחר כך במשרד החקלאות הישראלי. בראשית שנות ה-60 עבר למשרד החוץ ונשלח מטעמו לבריסל שבבלגיה, שם כיהן, עד פרישתו לגמלאות ב-1976, במשרת היועץ החקלאי לשגרירויות ישראל בשש מדינות השוק האירופי המשותף.

הייתה חברה בלהקת גייסות השריון (יחד עם יוסי אלפי, שלי טימן, צבי שיסל ושוקי פורר). לאחר שחרורה משירותה בצה"ל נסעה בקיץ 1965 לבריטניה והחלה ללמוד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL). שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1968, סיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בהיסטוריה יהודית. ב-UCL למדה רפפורט-אלברט אצל חוקר החסידות והקבלה יוסף גאורג וייס, תלמידו של גרשם שלום. גם את תואר הדוקטור לפילוסופיה סיימה בקולג' (בשנת 1974). משנת 2002 עד פרישתה לגמלאות הייתה ראש המחלקה ללימודי יהדות ועברית בקולג' האוניברסיטאי.

לאורך השנים לימדה במכון האוריינטלי  של אוניברסיטת אוקספורד ושימשה פרופסור אורחת במספר אוניברסיטאות ומכוני מחקר נחשבים. היא לימדה בבית הספר לדתות של אוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת סטנפורד, באוניברסיטת קולומביה, במרכז למחקרי יהדות מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. כן עמדה בשנת 2001, כנשיאת האגודה, בראשה של האגודה הבריטית למדעי היהדות .

רפפורט-אלברט הייתה חברה בקבוצת חוקרים בינלאומית במכון שמעון דובנוב בלייפציג שמטרתה כתיבתה של "היסטוריה חסידית" חדשה. מלבדה חברים בפרויקט זה דוד אסף, דוד ביאל, בנימין בראון, אוריאל גלמן, סמואל היילמן, משה רוסמן, גדי שגיב ומרצ'ין וודז'ינסקי. בשל נסיבות אישיות פרשה מהקבוצה ושמה לא נזכר בין מחברי הספר שראה אור בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון בסוף שנת 2018 (Hasidism: A New History).

נפטרה ב-18 ביוני 2020.

מחקריה של רפפורט-אלברט
עבודת הדוקטורט שכתבה רפפורט-אלברט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון עסקה בהתפתחותה של תנועת החסידות מקבוצה קטנה ולא מגובשת של אישים כריזמטיים באמצע המאה ה-18 בפולין לתנועה גדולה וממוסדת של תחייה רוחנית ששטפה את כל מזרח אירופה ואת מרכזה של היבשת במהלך המאה ה-19.

מאז פרסמה מחקרים רבים בנושאים שונים. תחומי מחקרה המרכזיים ונושאים נוספים שבהם עסקה הם ראשיתה של תנועת החסידות, התחום שבו עסקה כבר בעבודת הדוקטורט שלה, חסידויות שונות (ובהן חסידות ברסלב וחסידות חב"ד), שבתאות, פרנקיזם, מגדר (בהקשרים יהודיים שונים), תנועת ההשכלה ונושאים נוספים.

ראשיתה של החסידות
במאמריה חקרה רפפורט-אלברט את ראשיתה של התנועה החסידית. באחד ממאמריה ניסתה לתאר את המבנה הארגוני של החסידות בדורותיה הראשונים. הטענה המקובלת במחקר ובהיסטוריוגרפיה החסידית עד שכתבה את מאמרה הייתה כי הבעל שם טוב, מייסד החסידות, היה מנהיגה היחידי של התנועה ומי שמינה את תלמידו דוב בער ממזריטש ("המגיד") ליורשו. לאחר מותו של ר' דוב בער חלה בתנועה תמורה רעיונית וחברתית ואחדים מתלמידי המנהיג החלו להנהיג במקום מגוריהם קהילה משלהם. באמצעות בחינת בני חוגו של הבעש"ט הגיעה רפפורט-אלברט למסקנה כי היו אלו אנשים בעלי יכולות שלא ראו ברבי ישראל מנהיגם, אלא מעין "ראשון בין שווים". כן היא כותבת שבטענה כי הבעש"ט מינה את המגיד ליורשו אין ממש. היא הגיעה במאמר למסקנה כי גם המגיד לא היה מנהיג החסידים הריכוזי לאחר מות הבעש"ט, אלא הבולט שבין מנהיגי קבוצות חסידיות; אחדים בתלמידיו החלו, עוד בחייו, להנהיג קבוצה חסידית משלהם (לדוגמה רבי אהרן הגדול מקרלין). וכך היא כותבת: 

השינוי המדובר בתחילת המאה ה-19 היה אם כן לא מהנהגה שושלתית-ריכוזית להנהגה שושלתית מפוצלת, אלא התמסדות הנהגה כריזמטית, מפוצלת ולא-תורשתית ההופכת במהלך המאה התשע-עשרה להנהגה מפוצלת של שושלות צדיקים מתרבות והולכות, שלכל אחת מהן מבנה ריכוזי מובהק. התשתית הרעיונית, לדברי רפפורט-אלברט, למבנה משתנה זה מקורה בתורת הניצוצות של קבלת האר"י. לפי תפישה זו לנשמת הצדיק ולנשמת החסיד הקשור בו שורש משותף, ולכן יחפש החסיד את הצדיק שנשמתו קשורה בנשמתו שלו, וביכולת הצדיק לדחות בעלי נשמות "זרות".

נשים בחסידות ובשבתאות
נושא מרכזי נוסף במחקריה של רפפורט-אלברט הוא מעמדן של נשים בזרמים המיסטיים של היהדות (בין השאר חסידות ושבתאות).

במאמר "On Women in Hasidism, S. A. Horodecky and The Maid of Ludmir Tradition" ("על הנשים בחסידות: ש"א הורודצקי ומסורת הבתולה מלודמיר") פתחה רפפורט-אלברט למעשה את הדיון הביקורתי במציאות ההיסטורית של הנשים בחסידות בזיקה למסורות העממיות על הבתולה מלודמיר. בספרו "החסידות והחסידים" עסק הורודצקי בקצרה בנשים ובמעמדן בחסידות. הוא כתב כי הנשים זכו למעמד של "שוויון גמור" בחסידות הבעש"טיאנית, ותפיסה זו החזיקה מעמד במשך שנים רבות כמוסכמה מחקרית. רפפורט-אלברט עושה שימוש בגישה זו של הורודצקי לדיון מעמיק יותר בנושא. הורודצקי מציג מספר ביטויים למעמדן השווה של הנשים: חיזוק מעמד הנשים בקהילה ובחיי המשפחה, בכך שהבעל ואשתו היו בעלי זיקה שווה לצדיק; כתיבת ספרות המיועדת לנשים ביידיש, ובכך נפתחו שערי הלמדנות בפני הנשים; הנשים בחסידות יכלו להיות אפילו לצדיקים, בעלות השפעה ויוקרה כצדיקים הגברים. רפפורט-אלברט עברה על ראיותיו של הורודצקי, והתאמצה על מנת להפריכן. טענתו העיקרית, שהחסידות ידעה להכיל אפשרות של מנהיגות דתית נשית, נדחתה על ידיה בצורה מלאה. היא טוענת, שלמרות קיומן של דמויות נשיות בעלות כוח בתולדות החסידות, התפיסה של נשים המנהיגות בזכות עצמן מעולם לא נתפסה כלגיטימית באידאולוגיה החסידית. כדוגמה היא עושה שימוש בפרשת "הבתולה מלודמיר", היא חנה רחל ורבמאכר. על פי המסופר, זכתה למעמד של צדיק חסידי, וניהלה "חצר" משל עצמה, עד להתערבותו של רבי מרדכי מטשרנוביל, שחשד שנשמתו של צדיק התגלגלה לגופה, והיא נאלצה להינשא ולהפסיק עם פעילותה. לימים התגרשה, ייתכן שפעמיים, ועלתה לארץ ישראל. אף שהורדצקי ואחרים בעקבותיו רואים בסיפור הוכחה לרוח השוויונית של החסידות, רפפורט-אלברט קובעת נחרצות כי זהו אינו סיפור של הצלחה, אלא של כישלון מובהק. היא מגדירה את המקרה כ"סיפורה של סוטה חברתית, שכישלונה משרת היטב את האינטרס השמרני בה בשעה שהוא דוחה על הסף את הפוטנציאל המהפכני הגלום בו. הכישלון מבצר דווקא את הגבולות שאותם רצתה הבתולה לחצות, וודאי שאיננו ממוטט אותם". בסופו של המאמר היא טוענת נחרצות שהחסידות קיבלה על עצמה את כל תפיסות היהדות הרבנית הקלאסית בנוגע לנשים. גם כאשר התייחסו בדורות המאוחרים יותר של החסידות לנשים כמאגר שניתן לנצלו למאבק בהליכי חילון ומודרניזציה, היה זה כחלק מתפקידן המסורתי, כפי שהיא מסבירה בסוף המאמר. דוד אסף ועמנואל אטקס הגדירו את המאמר "פורץ דרך בחקר מעמד האישה בחסידות", והוא צוטט פעמים רבות.

בעקבות עיסוקה בנשים בחסידות, פנתה רפפורט-אלברט לעסוק גם במעמדן של הנשים בתנועה המיסטית השבתאית. היא עסקה בנושא במאמר "על הנשים בשבתאות", שעליו התבסס ספרה האנגלי "נשים והמינות המשיחית של שבתי צבי: 1666–1816" (Women and the Messianic Heresy of Sabbatai Zevi: 1666--1816). במאמר היא קבעה כי בשבתאות, לראשונה בתולדות המיסטיקה היהודית, ניתן לראות את ניצניה של אידאולוגיה שמיצבה נשים וגברים כשווי ערך. הסימן הראשון למעמדן המיוחד של נשים, כותבת רפפורט-אלברט, הוא בהשתתפותן רחבת-ההיקף בתופעת הנבואה ההמונית, שבמהלכה נתקפו רבות בטרנס אקסטטי והכריזו על משיחיותו של שבתי צבי; חלקן אף הוציאו מפיהן דברי קבלה שלא היה ביכולתן לדעת. התפרצויות נבואיות אלו הרשימו את הצופים, ונתפסו כאחד הסימנים המרכזיים לשליחותו המשיחית של שבתי צבי. התופעה הייחודית נמשכה גם לאחר שהמיר צבי את דתו, הן בקרב מאמיניו והן בחצרו של יעקב פרנק. לבסוף התמזגה התופעה בזהות האישיות המשיחית עצמה, כפי שהיא מתבטאת בדברי אברהם מיכאל קרדוזו. היא מוכיחה כיצד העצימה השבתאות את מעמד הנשים: מצד אחד באמצעות הפרישות המינית, שנתפסה אולי כדרך לגיטימית להתקרבות לאל, בדומה לתפיסה שרווחה בנצרות ובאסלאם, אך לא ביהדות עד תקופה זו; ומצד שני מביאה מקרים רבים בהם נעשה שימוש במעשי פריצת גדרי עריות, שבהן לקחו חלק פעיל הנשים, כחלק מתפיסת עבירות ככלי לתיקון. כמו כן, מראשית דרכה קבעה השבתאות כי מרכזה של העשייה הדתית אינו קיום המצוות, אלא האמונה במשיח שבתי צבי, שתביא את הגאולה. לנשים אמנם לא היה חלק מרכזי בפולחן המסורתי, אך באמונתן לא נפלו מהגברים.

רפפורט-אלברט עמדה על מקורות ההשפעה לתפיסה זו של שבתי צבי, שהכריז על רצונו לשחרר את הנשים מן החטא הקדמון ומן השעבוד לבעליהן. חוסר היציבות הרב באימפריה העות'מאנית באותו זמן הוביל לתודעת משבר מתמדת, והשפעת חברת האנוסים – שעזבו את ספרד ונשים מילאו בה תפקיד חשוב בשמירת הזיקה ליהדות – הורגשה היטב. מקור השפעה נוסף הוא ספר הקנה, שייתכן שביקורתו על הדרת נשים ממצוות (אף שהספר דוחה את הביקורת בסופו של דבר) חידדה אצל צבי את הבעייתיות שבמעמד הנשים. שבתי צבי ראה עצמו כמוביל עם ישראל אל אחרית הימים, שעל פי דרשות חז"ל ישתנו בה סדרי עולם ואולי אף יתבטל החיוב לקיים מצוות. גם בתפיסתו של יעקב פרנק, שלפיה מול אלוהים עומד "האח הגדול" ולידו "עלמה", "מלכה" או "בתולה", והם מוקפים ישויות מטפיזיות המתחלקות לנקביות ולזכריים בשווה. אם לסכם, זיהתה רפפורט-אלברט שתי מגמות שעיצבו את החזון הנשי השבתאי: שוויון, המאפשר נטילת חלק בריטואלים הדתיים; וליברטניות, הקוראת לפריקת עול המסורת, בעיקר בתחום יחסי המין. אותה פריקת עול, בעיקר בתחום גדרי העריות, היא שמנעה מהמהפכה הנשית לגלוש אל החסידות, שינקה רבות ממקורות ההשפעה הקבליים של השבתאות.

מחקרה בתחום ההגות השוויונית השבתאית בא לידי ביטוי גם בפרסום של כתב יד (כולל תרגום לעברית, מבוא והערות), שמוצאו בחוג מאמיני פרנק בפראג של ראשית המאה ה-19 - "דבר מה אל המין הנשי". בהקדמתה הצביעה, באמצעות דמותו של המחבר, אריה חנוך הניג פון הניגסברג, שהיה משכיל ופרנקיסט, על הקשר בין השבתאות המהפכנית בשדה היהודי לבין החילון, הרפורמה והמודרניזציה, על פי הצעתו של גרשם שלום בזמנו. אף שהושפע מן הנאורות האירופית לא אימץ פון הניגסברג את התפיסה הפמיניסטית הכוללת תכונות אופי ייחודיות לנשים: הוא סבר שמספר תכונות מתבטאות אצל נשים בצורה מולדת, ובראשן החושניות, והוא שאף לשחרר את החושניות הנשית מכבלי הצניעות והמוסר המקובל.

חסידות ברסלב 
רפפורט-אלברט הרבתה לעסוק בחסידות ברסלב, שעליה כתבה גם את עבודת הדוקטורט שלה; העבודה עסקה בעיקר בהתגבשותה של חסידות ברסלב כקבוצה חסידית ללא מנהיגות של צדיק. מאמר שלה בנושא חסידות זו עסק בווידוי הייחודי לה.

ספריה

בעברית
'דבר מה אל המין הנשי': כתב-יד גרמני-יהודי מחוג מאמיני יעקב פרנק בפראג במפנה המאה התשע-עשרה, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תש"ע, 2009.
חסידים ושבתאים, אנשים ונשים, ירושלים: מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשע"ה 2014,

באנגלית

עריכה

דוד אסף ועדה רפפורט-אלברט (עורכים), ישן מפני חדש: מחקרים בתולדות יהודי מזרח אירופה ובתרבותם: שי לעמנואל אטקס, ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשס"ט 2009
ישראל ברטל, גלית חזן־רוקם, אריקה טים, קלאודיה רוזנצווייג, עדה רפפורט־אלברט, ויקי שיפריס (עורכים), חוט של חן: שי לחוה טורניאנסקי וחוט-של-חסד: לּכבוד חוה טורניאַנסקי, מרכז זלמן שזר והמרכז לחקר תולדות יהודי פולין ותרבותם, ירושלים, 2013

קישורים חיצוניים
 Prof Ada Rapoport-Albert באתר הקולג' האוניברסיטאי של לונדון
 Dr. Ada Rapoport-Albert באתר Torah in Motion
עמנואל אטקס ודוד אסף, "על מפעלה המחקרי של עדה רפפורט-אלברט", בתוך: עדה רפפורט-אלברט, חסידים ושבתאים, אנשים ונשים, ירושלים: מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשע"ה 2014, , עמ' 7–21 (באתר Academia.edu)
 
 
 

   רחל אליאור, לזכרה של פרופ' עדה רפפורט־אלברט (26 באוקטובר 1945–18 ביוני 2020): זיכרונות בני ארבעים שנה
ממאמריה
 על מעמד הנשים בשבתאות, בתוך: חלום ושברו - התנועה השבתאית ושלוחותיה, א-ב ("מחקרי ירושלים במחשבת ישראל" טז-יז), תשס"א, עמ' 143–327
 Ada Rapoport-Albert, academia.edu
 Hagiography with Footnotes: Edifying Tales and the Writing of History in Hasidism, History and Theory Vol. 27, No. 4, December 1988
 From Woman as Hasid to Woman as "Tsadik" in the Teachings of the Last Two Lubavitcher Rebbes, Jewish History Vol. 27, No. 2/4, December 2013
 Sabbateanism, The Encyclopedia of Jewish Women
 Ludomir, Maid of, The Encyclopedia of Jewish Women
 Hasidism, The Encyclopedia of Jewish Women
מהרצאותיה
 From 'Mitnaged' to 'Litvak': On the Dynamics of a Polemical Tag, באתר יוטיוב (בעברית)
 'דען איך בין טריפה גיוועזין': בין טומאת גבר לאישה, באתר יוטיוב

הערות שוליים

חוקרות יהדות ישראליות
חוקרי יהדות ישראלים
חוקרי שבתאות ישראלים
היסטוריוניות ישראליות
היסטוריונים ישראלים
היסטוריוניות בריטיות
חברות להקת גייסות השריון
חברי להקת גייסות השריון
ישראליות שהיגרו לממלכה המאוחדת
ישראלים שהיגרו לממלכה המאוחדת
בוגרות יוניברסיטי קולג' לונדון
בוגרי יוניברסיטי קולג' לונדון
ישראליות שנולדו ב-1945
ישראלים שנולדו ב-1945
בריטיות שנולדו ב-1945
בריטים שנולדו ב-1945
ישראליות שנפטרו ב-2020
ישראלים שנפטרו ב-2020
בריטיות שנפטרו ב-2020
בריטים שנפטרו ב-2020