אחסאן

באסלאם, אִחְסַַאן (בערבית: إحسان; מילולית: "שלמות" או "מצוינות") הוא אחריותו של המוסלמי להגיע לכדי מצוינות, או עד כמה שניתן לשלמות, בפולחן. האִחְסַַאן מתבטא בכך שהמוסלמי עובד את אללה כאילו שהוא רואה אותו (את אללה), אפילו שהוא לא רואה אותו (את אללה), תוך הכרה בכך שאללה כן רואה אותו (את המאמין).

מקורו 
הגדרתו הבסיסית של האִחְסַַאן מגיעה מחדית' של הנביא מוחמד, שבו הוא אומר שאִחְסַַאן זה "לעבוד את אללה כאילו שאתה רואה אותו, ואם אתה לא יכול לראות אותו, אז לדעת שהוא אכן רואה אותך".

לעומת חלקים אחרים באמונה האסלאמית 
האִחְסַַאן נחשב לרמה הרוחנית הכי גבוהה בדת האסלאמית, אשר מורכבת משלוש רמות עקריות: אִסְלַאם (התמסרות), אִמַאן (אמונה), אִחְסַאן (מצוינות). בעוד שהאסלאם הוא מה שהמאמין צריך לעשות, והאמונה היא הסיבה שבגללה הוא עושה זאת, האִחְסַַאן הוא לקיחת האמונה והאסלאם לרמה של שלמות ומצוינות. זה אשר מאופיין באִחְסַַאן, נקרא "מוחסין".

בעוד שפוסקי ההלכה מתמקדים בדרגת ה"אסלאם", והתאולוגים מתמקדים ב"אמאן", הסופים מתמקדים באִחְסַַאן. על פי הגישה הסופית, צריך המאמין להיצמד להוראותיו של האימאם שלו, השייח' שלו, שכבר הגיע לרמת האִחְסַַאן, והוא יוביל אותו אל הרמה הזאת, צעד אחר צעד.

ישנם פרשנים אשר מציינים את האִחְסַַאן כחלק הפנימי של האסלאם, בעוד שהשריעה היא החלק החיצוני.

הערות שוליים 

סופיות
פילוסופיה מוסלמית