שמסיה הסאני

שמסיה הסאני (Shamsia Hassani) (בדארי: شمسیه حسینی. תעתיק מדויק: שמסיה חסיני) (נולדה ב-1988) היא אמנית גרפיטי אפגנית, מרצה לאמנות ופרופסורית לפיסול באוניברסיטת קאבול. היא נחשבת לאמנית שחשפה את אמנות הרחוב לרחובות קאבול. היא הציגה תצוגות אמנות דיגיטלית, אמנות רחוב וגרפיטי בתערוכות במדינות רבות, ביניהן הודו, איראן, גרמניה, איטליה, ובנציגויות דיפלומטיות בקאבול. היא נבחרה לאחת מ-100 ההוגים העולמיים המובילים של מגזין Foreign Policy לשנת 2014.

ביוגרפיה 

הסאני נולדה ב-1988 בטהראן, לשם היגרו הוריה באופן זמני מקנדהאר שבאפגניסטן במהלך המלחמה המתמשכת בין המוג'אהדין לברית המועצות.

הסאני גילתה עניין בציור כבר מגיל צעיר. בזמן לימודיה בטהראן לא הייתה רשאית ללמוד אמנות משום שהדבר נאסר על פליטים מאפגניסטן.

כאשר חזרה לקאבול בשנת 2005, החלה ללמוד לתואר באומנות מסורתית באוניברסיטת קאבול. לאחר זמן מה הצטרפה לאוניברסיטת קאבול כמרצה, ולאחר מכן כפרופסורית לפיסול מן המניין.

הסאני גם הקימה את "Rosht", קולקטיב לאמנות עכשווית. היא משתמשת בצבעוניות של הגרפיטי כדי לכסות, לטענתה, את הזיכרונות השליליים של האנשים מימי המלחמה.

הסאני טוענת, בין היתר, כי לתמונה יש יותר השפעה מאשר למילים, וזוהי דרך ידידותית יותר לתקשר מאשר להילחם. היא גם משתמשת באמנות שלה כדי להילחם למען זכויות הנשים, כשהיא מעוררת אנשים לשים את לבם לטרגדיות שפוקדות את הנשים באפגניסטן.

האסני למדה לצייר גרפיטי בצורה מקצועית בסדנה בקאבול בדצמבר 2010 בחסות צ'ו, אמן גרפיטי בריטי. 

בעקבות הסדנה החלה לתרגל אמנות רחוב על קירות בתים ברחובות קאבול. בזמן זה אימצה הסאני את שיטת האמנות הזו, משום שהמוצרים הנצרכים כדי ליצור אותה זולים ונפוצים בהרבה מציוד מקצועי ליצירת אמנות מסורתית.

סגנון אמנות והשקפה
ב-2013 אמרה הסאני ל-ART RADAR: "אני רוצה לצבוע את הקירות מחדש בצבעים מאירים כדי לכסות את הזיכרונות הרעים של המלחמה. אני רוצה שיכירו את אפגניסטן בגלל האמנות שבה, ולא בגלל המלחמות".

האסני מייצרת בעיקר תמונות מונומנטליות מסוגננות של נשים לובשות בורקה. בראיון על הנושא אמרה: "אני רוצה להראות שנשים חזרו לחברה האפגנית בצורה חדשה וחזקה יותר. זאת אישה חדשה, מלאת אנרגיה, אשר רוצה את החיים מחדש". באותו ראיון הסבירה גם ש"אני מאמינה שיש הרבה ששכחו את כל הטרגדיות שנשים מתמודדות איתן באפגניסטן. אני משתמשת בציורים שלי כאמצעי להזכיר את זה לאנשים. אני רוצה להדגיש את העניין הזה בחברה, עם ציורים המשקפים נשים בבורקה בכל מקום. אני מנסה להראות אותן גדולות יותר משהן במציאות, בצורות מודרניות של אושר ותנועה. אני מנסה לגרום לאנשים להסתכל עליהן בצורה שונה".

אחת מיצירותיה צוירה על קירות מרכז התרבות של קאבול. ביצירה נראית אישה לובשת בורקה היושבת מתחת למדרגות, כשתחת היצירה כתוב: "המים יכולים לחזור לנהר יבש, אבל מה עם הדגים אשר מתו?".

הסאני משלימה את עבודתה בתוך 15 דקות, כדי להימנע מהטרדות במהלך עבודתה, משום שלדעת אנשים רבים היא נראית "לא-אסלאמית".

האסני מוטרדת במהלך עבודתה לעיתים קרובות. בראיון על כך אמרה: "זה מאוד מסוכן בשביל אישה לצייר ברחובות בקאבול. לפעמים אנשים באים להטריד אותי משום שהם לא חושבים שהאסלאם מתיר לאישה לעמוד ברחוב ולעשות גרפיטי".

אמנות דיגיטלית 
האסני מעורבת גם בהצגת עבודת אמנות בפורמט דיגיטלי באמצעות פרויקט שכותרתו: "חולמים גרפיטי".

בפרויקט היא מציגה ומציירת על גבי תמונות דיגיטליות "כדי לחקור בעיות של ביטחון לאומי ואישי", לטענתה.

פרסים 
ב-2014 הייתה האסני מועמדת לקבלת פרס Artraker על הפרויקט: "קסם האמנות הוא קסם החיים".

קישורים חיצוניים

 

 הסאני באתר "פרויקט אמנות קאבול"

הערות שוליים 

אמני גרפיטי
אפגנים
ילידות 1988