פיצוץ אווירי

פיצוץ אווירי הוא פיצוץ של מטען נפץ, כגון פגז ארטילרי נגד אדם או נשק גרעיני באוויר במקום במגע עם הקרקע או עם המטרה. היתרון הצבאי העיקרי של פיצוץ אווירי מעל הקרקע הוא שהאנרגיה מהפיצוץ (וכן כל שברי הקליפה) מופצת באופן שווה על פני שטח רחב יותר; עם זאת, עוצמת האנרגיה היא נמוכה יותר מאשר בפיצוץ על הקרקע.

המונח עשוי להתייחס גם להתפרצויות אוויר טבעיות הנובעות ממטאורים שנכנסים לאטמוספירה, כפי שקרה באירוע טונגסקה, ב -1930 באירוע קורוסה ריבר, ובאירוע המטאור של צ'ליאבינסק.

היסטוריה 
לארטילריה שמתפוצצת באוויר יש היסטוריה ארוכה. פגז רסיסים הומצא על ידי הנרי שרפנל לצבא הבריטי ב 1780 בערך כדי להגביר את האפקטיביות של ירי קניסטר. שהיה בשימוש נרחב עד למלחמה ב-1812 ונשאר בשימוש עד שהוחלף במהלך מלחמת העולם הראשונה. "פגזי רסיסים" למעשה מייצרים שברים ושבבים, לא רסיסים.

פצצות אוויר שימשו במלחמת העולם הראשונה כדי למחוק התחפרויות אויב והיו ממלאים אותם רסיסים כדי להרוג כמה שיותר חיילים בפיצוץ אחד, בהנחה כי הפיצוץ היה ישירות מול התעלה שבה היו ממוקמים.

כשחי"ר נכנס לחפירות עמוקות, פגזי רסיסים היו חסרי תועלת ופגזים עם חומר נפץ חזק שימשו לתקיפת ביצורים וחיילים בשטח הפתוח. המרעומים עבור הפגזים יכולים להיות מוגדרים להפעיל את המטען על ידי מגע או באוויר, או בזמן מסוים לאחר מגע. במהלך מלחמת העולם השנייה פותח "מרעום קרבה", אשר נשלט על ידי מכשיר מכ"ם דופלר שגרם לו להתפוצץ כאשר היה ליד המטרה.

במהלך מלחמת וייטנאם, פצצות אוויר שימשו כדי להגן על בסיסי צבא ארצות הברית. טקטיקה זו נקראה "רוצח ג'וניור" כאשר מתייחסת ל-105 מ"מ או 155 מ"מ פגזים, ו "רוצח בכיר" כאשר מתייחסת להוֹבִיצֶר גדול.

מוקשים נגד אדם שימשו להגן על גבולות כגון ב"מלחמת הבזק" של גרמניה במלחמת העולם השנייה, נורה רימון לאוויר, שמתפוצץ בגובה המותניים, ומגביר את רדיוס הפיצוץ ואת הנזק שנגרם על ידיו על ידי גל הלם ורסיסים מעופפים.

דוגמאות חדשות יחסית של תחמושת שמתפוצצת באוויר הם VOG-25P "jumping" 40 mm המכיל מטען משני שמעיף אותו עד 1.5 מטר מעל הקרקע לפני המטען הראשי מתפוצץ. פיתוח נוסף לאחרונה הוא תכנות מחשב. כלי נשק המשתמשים בטכנולוגיה חדשה זו כוללים את XM29, XM25, XM307, K11 ו- PAPOP, אשר כולם נמצאים בשלבים שונים של אב טיפוס או בדיקה.

נשקים גרעיניים 

הפיצוץ הוא בדרך כלל בגובה של בין 100 ל -1,000 מטרים מעל הקרקע כדי ליצור גלי זעזוע חזקים יותר מאשר פיצוץ בגובה הקרקע. פיצוץ באוויר גם ממזער את הנשורת על ידי שמירה על כדור האש מנגיעה בקרקע, ה"גזע מאך" מתרחש רק ליד פני הקרקע, והוא דומה בצורתו לאות Y כאשר צופים מן הצד. בפצצת הירושימה, הפיצוץ היה בגובה 550 עד 610 מטרים מעל הקרקע בשביל "השגת השפעות הפיצוץ המקסימלי, ולמזער קרינה שיורית על הקרקע משום שהכוחות האמריקאים קיוו בקרוב לכבוש את העיר".

טקטיקה 
בלחימה קונבנציונלית, פיצוצים אוויריים משמשות בעיקר נגד חי"ר ביעדים פתוחים או בלתי מזוהים, שכן השברים המתקבלים מכסים שטח גדול אך לא חודרים שריון, לשרידי בניינים או לביצורים.

במלחמה גרעינית, נעשה שימוש בהתקפות אוויריות נגד מטרות רכות (כלומר, היעדר הבנייה הקשוחה המסוגלת לשרוד לחץ יתר כתוצאה מהתפוצצות גרעינית) כגון ערים או שדות תעופה, מערכות מכ"ם ועמדות ניידות.

הערות שוליים 

אמצעי לחימה