ברכת השם

ברכת השם היא מצוות לא תעשה מהתורה על גידוף ה'. איסור זה הוא גם אחת משבע מצוות בני נח. שם האיסור בדברי חז"ל הוא בלשון סגי נהור. העובר על האיסור נקרא מגדף.

מקור האיסור
 לישראל נאסר הדבר מהפסוק ב: "אלהים לא תקלל", שמלבד האיסור לקלל דיין שנלמד ממנו, "הוציאן הכתוב בלשון אלהים כדי שיהא נכלל עם הלאו הזה לאו אחר, והוא לאו דברכת השם".
 לבני נח מקור האיסור נלמד מהפסוק ב: "וַיְצַו ה' אֱלֹהִים עַל הָאָדָם"

מקרי גידוף במקרא 

בפרשת אמור שבספר ויקרא מסופר על בנה של שלומית בת דברי, שאביו היה מצרי, וכשבא במריבה עם אדם מישראל - קילל בנקיבת שם ה', ונפסק דינו לסקילה: 

מקרה נוסף של גידוף מופיע בספר מלכים ב', שם מסופר שרב שקה התבטא בדברי חרפות וגידוף כלפי ה', והשומעים זאת קרעו בגדיהם. ומשם למדו חז"ל שהשומע אדם המגדף כלפי ה' צריך לקרוע את בגדיו:

מדיני האיסור
 העונש על גידוף במזיד הוא סקילה. הדבר נתפרש בפרשת המגדף ביחס לבנה של שלומית בת דברי. נוסף על כך, ישנו חיוב כרת על מעשה זה, אם המגדף לא נתפס. עם זאת, שלא כחייבי כרת אחרים, בשוגג ישנה מחלוקת אם הוא חייב להביא קרבן חטאת, מפני שמדובר בעבירה הנעשית בדיבור בלבד ולא במעשה.
 אופן הגידוף המחייב בעונש: .
 אם גידף בעבודה זרה - קנאים פוגעים בו אך אינו חייב מיתת בית דין.
 השומעים את הקללה צריכים לקרוע את בגדיהם, ואינם מאחים את הקרע לעולם.

דינים מיוחדים במגדף
 בשונה מרוב דיני התורה הקשורים בדיבור, המגדף אינו יכול לחזור בו גם תוך כדי דיבור.
 המגדף הוא היחיד מכל הנהרגים על ידי בית דין ש(הדיינים והעדים) סומכים עליו את ידיהם.

הערות שוליים

קללות ביהדות
מצוות לא תעשה
מצוות שבדיבור
מצוות הנוהגות בזמן הזה
שבע מצוות בני נח
פרשת משפטים
פרשת אמור
חייבי סקילה
חייבי כרת