אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך

אותיות גדולות וקטנות (בארמית: אותיות רבתיות וזעירות) הן אותיות שעל פי המסורה נכתבות בגודל גופן שונה משאר האותיות בתנ"ך - אותיות גדולות נכתבות מעט יותר גדול משאר האותיות, ואילו אותיות קטנות נכתבות בגופן קטן במעט משאר האותיות.

יש שכתבו שמקורם של שינויים אלה הוא בהלכה למשה מסיני.

רשימת אותיות גדולות וקטנות שבתורה 

במניין האותיות הגדולות והקטנות שבתורה, ישנן שתי גרסאות:

דעה ראשונה היא דעתו של רבי יוסף טוב עלם כפי שהובאה במחזור ויטרי שבתורה לבדה נמצאות כל אותיות האלפבית (כולל סופיות) באותיות גדולות וכן באותיות קטנות:

דעה אחרת היא דעתו של רבי מנחם המאירי בספרו קריית ספר שעל פיה בתורה ישנן 10 אותיות גדולות ו-6 קטנות, וציטט שיש מוסיפין את וא"ו של המילה שלום מהפסוק 'הנני נותן לו את בריתי שלום', שבתחילת פרשת פנחס.

בפועל בספרי התורה והנ"ך שבידינו ישנן בסך הכל 22 אותיות גדולות ו-22 אותיות קטנות, כאשר מתוכם עשר אותיות גדולות, ושש אותיות קטנות הן בתורה, כדעת המאירי.

רשימת האותיות הגדולות והקטנות שבתורה לדעה זו:

טעמים לשינוי האותיות 
בחז"ל כמעט ולא נזכרו טעמים לשינוי האותיות הגדולות והקטנות. בספרי הראשונים והאחרונים כתבו לעיתים פירושים לשינויים נוספים, וכן דברים אשר נרמזים באותם שינויים, וכן ישנם מספר הסברים במדרש אותיות של רבי עקיבא. דוגמה אחת ידועה היא הטעם שנכתבה האות אל"ף של המילה בתחילת פרשת ויקרא קטנה כפי שנזכרת בבעל הטורים, מפני שמשה רבנו מפני ענוותנותו ביקש מהקב"ה לכתוב רק 'ויקר ה' אל משה', כפי שמופיע אצל בלעם, 'ויקר ה' אל בלעם', שפירושו הוא שנקרא רק במקרה, משלא נעתר, ביקש משה בשנית לכותבה קטן יותר, ונתרצה לו הקב"ה לזה.

הסבר אחר נתן רבי יחיאל מיכל אפשטיין לכך שבספר דברים פרק ו', פסוק ד, "שְׁמַע, יִשְׂרָאֵל: יְהוָה אֱלֹהֵינוּ, יְהוָה אֶחָד", במילה 'אחד' נכתבה הדל"ת גדולה, ואילו בספר שמות פרק ל"ד פסוק י"ד, "לאל אחר", נכתבה המילה ברי"ש גדולה. לדעתו נעשה הדבר על מנת להדגיש את האותיות כדי שלא יתחלפו בטעות - המילה אחד לאחר וכן המילה אחר לאחד - מאחר שהאותיות דומות, בייחוד באותם הפסוקים, שיכול הדבר לגרום למשמעות הפוכה לגמרי. הסבר זה אינו מבאר את שאר המקומות שנשתנו האותיות, ובייחוד לא את השינוי הנוסף באותו פסוק עצמו במילה "שמע" שנכתבת ב-ע' גדולה גם היא.

חציין של אותיות 
יש מהאחרונים שרצו לבאר מה שאמרו בתלמוד:בספרי האחרונים התקשו בביאור דברים אלו - שהאות ו' של המילה "גחון", חוצה את אותיות התורה לשניים - מאחר שדברי הברייתא אינם תואמים כלל לספרי התורה של נוסח המסורה המצויים בידינו, שכן המילה גחון אינה נמצאת כלל באמצע מילות התורה. הסברים שונים הוצעו על מנת ליישב סתירה זו.

הרב ראובן מרגליות יישב את דברי התלמוד, בטוענו כי אין כוונת התלמוד שהאות ו' של גחון היא חציין של כלל אותיות התורה, אלא רק לאותן אותיות משונות. מאחר שמניין האותיות הגדולות והקטנות שבתורה הוא 16, ובצירוף האות וא"ו של המילה 'שלום' שבפסוק "הנני נותן לו את בריתי שלום", שאף היא שונה משאר האותיות מאחר שהיא נכתבת ב-"ו' קטיעה", נמצא שמספר האותיות המשונות הן 17, והאות האמצעית של כל אותן האותיות היא האות ו' שבמילה 'גחון'.

לקריאה נוספת
 הרב חיים דוד הלוי, הקדמה לשו"ת עשה לך רב חלק ה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

סת"ם
אותיות משונות בתנ"ך