מעשה ראובן ובלהה

מעשה ראובן ובלהה הוא סיפור מקראי המופיע ב. על פי המסופר, לאחר מות רחל, שכב ראובן עם שפחתה, בלהה, שהייתה פילגש אביו יעקב.

בברכת יעקב לבניו לפני מותו הוכיח יעקב את ראובן על המעשה, ועל פי הכתוב בספר דברי הימים, בעקבות המעשה, ניטלה מראובן הבכורה וניתנה ליוסף במקומו, שזכה בשתי נחלות בארץ ישראל (מנשה ואפרים) כדינו של הבכור הנוטל פי שניים בנחלת אביו.

לפי התלמוד הבבלי, ראובן לא שכב בפועל עם בלהה, אלא החליף את מיטתה במיטת אמו לאה, בדאגה לכבודה, שכן הוא חשש שמא לאחר מות רחל תקבל שפחתה בלהה מעמד השווה למעמד אמו; אך הואיל ומנע מבלהה לשכב עם יעקב, החשיב זאת המקרא כאילו שכב עמה.

תיאור המעשה 
על פי המתואר בפרשת וישלח שבספר בראשית, כאשר הגיעו יעקב ומשפחתו למגדל עדר בדרכם מבית לחם לחברון, שכב ראובן, בנם בכורם של יעקב ולאה, עם בלהה שפחת רחל, אותה נשא יעקב לבקשת רחל בתקופת עקרותה:

מיד לאחר המלים "וַיִּשְׁמַע יִשְׂרָאֵל" באה "פסקא באמצע פסוק", כלומר: רווח בן כמה אותיות המפריד ביניהן לבין המילים "וַיִּהְיוּ בְנֵי יַעֲקֹב שְׁנֵים עָשָׂר". בתרגום השבעים לפסוק, מיד לאחר המלים "וישמע ישראל", מופיעות המלים "וירע בעיניו", וכך גם בתרגום המיוחס ליונתן.

משמעות המעשה בפרשנות המקרא

הרקע למעשה 
הפרשנויות השונות למעשה ראובן נשענות על הרקע שקדם למעשה: לאחר שעזב יעקב את בית אל בה קיים את הנדר שנדר לה' בחלום הסולם, שאם ישיבהו ה' לארץ הוא יקריב לה' מעשר מכל אשר יברכהו ה' בחרן, כרעה רחל אשתו ללדת את בנה השני, בנימין, ובתוך לידתה אותו - מתה. יעקב קבר אותה בבית לחם, בדרך אפרת, והמשיך למגדל עדר, בדרכו ליצחק אביו היושב בחברון.

פרשנות הפשט 
חלק מפרשני הפשט, ואף כמה ממדרשי חז"ל, פירשו שראובן אכן שכב עם בלהה, כמפורש בפסוק: , וכפי שעולה מתוכחתו של יעקב לראובן בסוף ימיו: . סיבת מעשהו נבעה מתפיסתו שכיוון שבלהה אינה אשת אביו ממש אלא פילגשו, אין מעשה זה נחשב למשכב עם אשת האב.

לפי פרשנות זו, מטרתו של ראובן הייתה להביע את היותו ממשיכו של אביו בהנהגת המשפחה. בתנ"ך מתוארים מקרים נוספים של שכיבה עם פילגש כדי לבטא המשכיות: אבשלום שכב עם פילגשי דוד אביו כביטוי לכך שהוא ממשיכו במלוכה על ישראל; אדוניה אחיו, ביקש לישא את אבישג השונמית, שהייתה מעין פילגש של דוד אביו, כדי לבסס את מעמדו כממשיכו; ואבנר בן נר שכב עם פילגשו של שאול, כדי לבטא את היותו דומיננטי במלכותו. הרב יעקב מדן מוסיף על פירוש זה, שלאחר שיעקב נאלץ לנהוג בצורה מתרפסת במפגשו עם עשו בשובו מחרן לכנען, מנהיגותו בביתו דעכה. הדבר בא לידי ביטוי בעיקר בפסיביות של יעקב במעשה שכם ודינה, בעת שבניו ניהלו את המשא ומתן עם שכם, ושמעון ולוי אף הענישו אותו יחד עם אנשי עירו. לאור זאת, מסתבר שבמעשהו ראובן ניסה לבסס את מעמדו כממשיכו של יעקב בהנהגה, כיוון שיעקב כבר איבד את
ההנהגה במשפחה, ובין השבטים התנהל מאבק סמוי מי יהיה הממשיך.

על פי בראשית רבה, בשוכבו עם בלהה, תבע ראובן את עלבונה של אמו, לאה: . בשניים מהספרים החיצוניים מסופר כי בעקבות המעשה, יעקב הפסיק לשכב עם בלהה. ספר היובלים (לג, ט) מספר: "ולא קרב יעקב אליה כי טימאה ראובן". בספר צוואות השבטים נאמר בצוואת ראובן: "ובה לא נגע עוד".

פרשנות הדרש 
שיטה מרכזית בתלמוד הבבלי ובמדרשי חז"ל, ובעקבותיהם בראשונים רבים, גורסת שראובן לא שכב ממש עם בלהה, שהרי משכב עם אשת אב נחשב לגילוי עריות אף קודם מתן תורה. בנוסף לכך, שבט ראובן, יחד עם שאר ששת השבטים שבהר עיבל, עתידים לענות 'אמן' במעמד הר גריזים והר עיבל על הצהרת הלויים כלפיהם: , ולא מסתבר שמן השמיים יזמנו לראובן לחטוא בדבר שעתידים כל זרעו לקלל את העושה כן. אלא מתוך סמיכות פרשיה זו עם פרשיית מותה של רחל, מסיקים חז"ל שמעשהו של ראובן קשור במאורע זה, ומבארים שראובן חשש שכעת, לאחר מות רחל, יתן יעקב לבלהה שפחתה יחס שווה לאימו לאה, ולכן 'בלבל יצועי אביו', דהיינו שהחליף בין מיטת אימו למיטתה של בלהה, כך שאביו ישכב עם אימו ולא עם שפחת אשת אביו השנייה, רחל. ומתוך שמנע ראובן מבלהה שפחת רחל, משכב עם יעקב, החשיב לו זאת הכתוב כאילו חטא בכך ששכב הוא אותה בעצמו. כדרך שדרשו ביחס לבני עלי שהתעכבו מלהקריב את קרבנות היולדות במשכן, ובכך מנעו אותן מלשוב לבעליהן, והחשיב להם הכתוב זאת כאילו שכבו עימן:

תגובת יעקב למעשה 
תגובת יעקב למעשה, כפי שהיא מתוארת בפרשת וישלח מיד לאחר המעשה היא: . אולם תגובה נרחבת יותר אנו מוצאים דווקא בסוף ימיו של יעקב, כאשר הוא שוכב על ערש דווי וקורא לבניו אל מיטתו כדי לברכם, הוא פותח בבנו בכורו, ראובן, ומודיע לו שבמעשהו הפזיז הוא איבד את זכותו לממש את בכורתו:

ובספר דברי הימים מבואר ביתר בהירות, שהכוונה היא שבמעשהו איבד את הבכורה, ושם גם מפורש שהבכורה הועברה לבניו של בכורו של יעקב מרחל, יוסף: .

הביטוי לבכורתו של יוסף הוא שבניו של יוסף, מנשה ואפרים, נחשבו לשני שבטים נפרדים בעם ישראל, וכחלק מכך נחלו שתי נחלות בארץ, ובכך קיבל יוסף פי שניים בירושת הארץ, שכך הוא דינו של הבכור, שנוטל פי שניים:

תשובתו של ראובן במדרשי חז"ל 
בכמה מקומות במדרשי חז"ל אנו מוצאים התייחסות לתשובתו של ראובן על מעשהו.

המפורסם שבהם הוא ביחס להיעדרות ראובן ממכירת יוסף, המוסברת על פי אחת הדעות במדרש, בשל פרישתו מחבורת האחים כדי להתבודד בתשובה על מעשהו:

השלמה עם הסבת הבכורה ליוסף 
ביטוי נוסף לתשובתו של ראובן הוא בכך שנאבק להצלת יוסף, על אף שלו ניתנה הבכורה על חשבונו של ראובן:

ויהיו בני יעקב שנים עשר 
חז"ל רואים במילים המסיימות את המעשה , עדות לכך שעל אף שיעקב הדיח את ראובן מהבכורה, מכל מקום לא הוציאו מכלל בניו הכשרים, כפי שהוצאו ישמעאל ועשו מהמשכיות העם הנבחר:

בהלכה 
המשנה במסכת מגילה קובעת שעל אף שבתקופת התנאים היה נהוג לתרגם את קריאת התורה לארמית, השפה המדוברת בקרב הציבור, ההלכה היא כי , וזאת מפני כבודו של ראובן, שלא יבואו לגנותו על כך.

בתלמוד הבבלי נזכר מעשה שאירע בבית הכנסת בעיר כבול שבגליל, בו הורו למתורגמן לקטוע את תרגומו בפסוקים המתארים את מעשה ראובן, בהתאם להלכה שבמשנה:

.

קישורים חיצוניים 
 הרב יעקב מדן, כל האומר ראובן חטא, באתר ישיבת הר עציון

ביאורים

הערות שוליים 

סיפורי ספר בראשית
פרשת וישלח
חטאים במקרא