יצחק לבני (ציגל)

יצחק יונה לבני (20 במרץ 1890 – 11 בינואר 1966) איש העלייה השנייה, איש חינוך בתקופת היישוב, חבר אספת הנבחרים הראשונה, העורך הלשוני הראשון של "קול ישראל".

ביוגרפיה
לבני נולד באוסטרופול לשלמה ציגל, שהיה חזן ומנצח מקהלות, ולגיטל לבית סופר. הוא למד בחדר ובישיבה בוולוצ'יסק, מז'יבוז' וסטרוקונסטנטינוב. בשנת 1907 החל לעבוד כמורה בחדר מתוקן בסטרוקונסטנטינוב ובמקביל היה פעיל ציוני. בשנת 1911 נישא לשלומית לבית בלומברג, והם עלו יחד לארץ ישראל באותה שנה והתיישבו ביישובי יהודה. לבני עבד בחקלאות ובשמירה, היה פעיל בוועד הפועלים ברחובות ונודע כמורה המשוטט, שכן לאחר שעות העבודה לימד את הפועלים עברית ברוחמה, רחובות, גדרה ויישובי הסביבה, בהתנדבות. בשנת 1917 נעצר על ידי השלטונות העות'מאניים והוגלה לדמשק. על קורותיו באותן שנים כתב בספרו "במאסר ובגולה" שיצא לאור בתחילת 1919. לאחר שחרורו מהמאסר התגורר בטבריה והיה מזכיר הפועל הצעיר בגליל. במסגרת זאת דחף להקמת קואפרטיב הדייג הראשון בכנרת. בשנת 1920 הוא נבחר לחבר אספת הנבחרים הראשונה. בשנת 1920 עבר לירושלים בה היה מזכיר ועדת התרבות של ההסתדרות במשך שמונה שנים, ומורה בגימנסיה העברית רחביה במשך שמונה שנים. בשנת 1921 היה נציג הפועלים בוועדת הסיוע לעולים החדשים בעיר. 

במהלך השנים תרגם שירים רבים מרוסית וכן חיבר פזמונים שהיו נפוצים ביישוב העברי, בהם "מכורתי, נוף מולדתי". תרגם שירים רבים לעברית. לאחר מותו יצא לאור ספר שיריו.

משנת 1937 העביר פינת לשון קבועה בקול ירושלים. בשנת 1946 נתמנה ליועץ לשוני לקול ירושלים. בשנות ה-50 השתתף לבני בוויכוחים שונים בענייני השפה העברית ובעקבות זאת נוצרה מתיחות בינו לבין היועץ הלשוני של קול ישראל, ד"ר ברוך הראל. על הופעתו בתוכנית רדיו נכתב: "יצחק לבני, המתלקח כולו בשעה שהוא מסביר קושיה בדקדוק, ומצליח להזריק עניין אף לבעיות לשוניות יבשות. לעיתים רחוקות פוגש אתה ב"קול ישראל" אישיות רדיופונית כאותו מדקדק נלהב". השתתף בעשרות תשדירים של "עברית לעם" ואחרים. 

לבני לימד בירושלים קורס באוניברסיטה העממית ובסמינריונים לשיפור הלשון.

בשנות ה-60 עבר ללמד בסמינר המורים בנהלל ובסמינר הקיבוצים והתגורר בקריית טבעון. מכיוון שלא צבר עשר שנות ותק ממקום אחד, לא צבר מספיק ותק לפנסיה ועל כן המשיך לעבוד עד חודשיו האחרונים. הוא חלה בסרטן ונפטר במרכז רפואי העמק בינואר 1966. הותיר אחריו בן ושלוש בנות.

מורשתו
לבני נאבק על דיוקים שונים בשפה העברית. למשל, הרבה לחנך ולדרוש שבניין הופעל יבוטא בשורוק, ולא בחולם. כן דרש ש"החלפה" היא אך ורק לטובה, בעוד "המרה" היא תמיד לרעה. לבני גם דרש לשוב למבטא העברי המקורי הכולל בתוכו את כל צלילי האותיות וסירב להשלים עם ויתור בעניין זה.

לקריאה נוספת
 הרדיפות בגלל חשד ריגול, מזכרונות י. ציגל [לבני], תרע"ח (1917–1918). בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך שני, פרק קב, עמ' 1091–1104.

קישורים חיצוניים
 יצחק יונה לבני (ציגל) באתר זמרשת.

הערות שוליים

בלשנים ולשונאים ישראלים
אנשי העלייה השנייה
אנשי חינוך ביישוב
חברי אספת הנבחרים הראשונה
סגל הגימנסיה העברית רחביה
יהודים שהוגלו לדמשק במלחמת העולם הראשונה
ישראלים שנולדו ב-1890
ישראלים שנפטרו ב-1966