בני קדם

בְּנֵי-קֶדֶם הוא שמו של עם נוודים המוזכר במקרא, אשר זהותו המדויקת אינה ידועה. בני קדם נדדו מזרחית לארץ ישראל, מחלקו הצפוני של המדבר הערבי, דרך המדבר הסורי באכה נהר פרת, ומכאן מקור שמם. במקרא הם מוזכרים לרוב בהקשר של עימותים עם אוכלוסיית הקבע של ספר במדבר. חוקרים נחלקו בדעותיהם בדבר זיהוים המדויק, בעוד שחלקם מציעים לזהות את בני קדם עם הארמים והשבטים הערביים של חצי האי ערב (דוגמת קדר והנבטים), אחרים טוענים כי לא מדובר בעם מסוים כלל, אלא בסך הכל בכינוי לקבוצה של שבטים שתחום מושבם העיקרי היה מזרחית לארץ ישראל.

אזכורים במקרא
 ארץ בני קדם מוזכרת בספר בראשית כמקום אליו שילח אברהם את בני פילגשיו:

 כאשר ברח יעקב מפני עשו אחיו, שרצה להורגו על שבערמה התברך מפי יצחק אביו בהתחזות לאחיו, הוא שם פניו אל 'ארץ בני קדם', באזכור זה ברור שהמדובר הוא על ארץ ארם נהריים:

 בסיפור מלחמת גדעון מוזכרים מדיין, עמלק ובני קדם כמי שפלשו למרכז ארץ ישראל בהמוניהם, השחיתו את היבול ובזזו את מקורות המחייה של בני ישראל:

 בספר מלכים מוזכרים בני קדם בשל חוכמתם:

 בספר ישעיהו מוזכרים בני קדם כחלק מנבואת הנחמה של הנביא ליהודה ולישראל כמי שיקבלו עונש יחד עם עמים נוספים, דוגמת פלשתים, אדום, מואב ועמון:

 בספר ירמיהו מוזכרים בני קדם בסמיכות לשבט קדר כחלק מנבואות הזעם אשר תבואנה מצד נבוכדנצר מלך בבל:

 בספר יחזקאל מוזכרים בני קדם כחלק מנבואות הזעם אשר תבואנה על עמון:

הערות שוליים

עמים הנזכרים בתנ"ך