אוטוביוגרפיה בדיונית

אוטוביוגרפיה בדיונית (גם אוטופיקשן, מאנגלית: Autofiction, הלחם של auto ו-fiction) היא ז'אנר של סיפורת המבוסס על מידע אוטוביוגרפי. אוטוביוגרפיה בדיונית משלבת שני ז'נארים שלכאורה אינם משתלבים: אוטוביוגרפיה, המבוססת על עובדות, וסיפורת, המבוססות על בידיון.

את המונח אוטופיקשן טבע בשנת 1977 סרז' דוברובסקי , סופר ומבקר ספרות צרפתי, בהתייחסותו לרומן שכתב, "בן" (Fils). פיליפ וילאין  מבחין בין אוטופיקשן לרומן אוטוביוגרפי בכך שבאוטופיקשן נדרש סיפור בגוף ראשון בידי פרוטגוניסט ששמו כשם המחבר.

יש קווי דמיון בין אוטוביוגרפיה בדיונית ובין רומן לא בדיוני, מונח שטבע טרומן קפוטה לתיאור ספרו "בדם קר".

עם כותבי האוטוביוגרפיה הבדיונית נמנים הסופרת הצרפתייה מרגריט דיראס, הסופרת הבלגית אמלי נותומב והסופר הנורווגי קרל אובה קנאוסגורד בסדרת ספריו "המאבק שלי". קתרין מילט  השתמשה בטכניקה ספרותית זו בספרה "חיי המין של קתרין מ.".

בישראל נמנים עם כותבי האוטוביוגרפיה הבדיונית אשכול נבו בספרו "הראיון האחרון", ניר ברעם בספרו "יקיצה", אריק גלסנר בספרו "מדוע אינני כותב" ואחרים.

קישורים חיצוניים
 
 ננסי עזר, "חתירה אל מחוץ למרכז ופריצה אל תוך-תוכו בשתי אוטוביוגרפיות ספרותיות: 'פוסט מורטם' ליורם קניוק ו'ורד הלבנון' ללאה איני", מחקרי ירושלים בספרות עברית כ"ח, 2016, עמ' 229–246. 
 קרן דותן, על אוטופיקשן: אוטוביוגרפיה בעידן של פוסט-אמת, תיאוריה וביקורת 55, 2021.

הערות שוליים

סוגות ספרותיות