אח'תר ריאזודין

אח'תר ריאזודין (באורדו: بیگم اختر ریاض الدین; נולדה ב-15 באוקטובר 1928) היא פעילה פמיניסטית פקיסטנית וסופרת המסעות הראשונה באורדו. היא זכתה בפרסים רבים כהכרה בעבודתה.

ביוגרפיה 
אח'תר ג'האן נולדה בכלכותה ב-15 באוקטובר 1928. היא סיימה את לימודיה במכללת קיניירד בלאהור בשנת 1949. היא סיימה תואר שני באנגלית ממכללת הממשלה בלאהור, בשנת 1951. את דרכה המקצועית החלה כמורה, ושמשה כמרצה במכללת אסלאמיה בלאהור משנת 1952 עד 1965. היא נישאה לריאזודין אחמד, ונהייתה מוכרת כ"בגום ריאזודין", או "גברת ריאזודין". בתם, ניגאר אחמד, היא יושבת ראש של קרן עווראת. בעלה, בכיר בשירות הציבורי, היה אחיינו של סופר האורדו סלאח אוד-דין אחמד. הוא גם קרוב משפחה של השופט סביח אוד-דין אחמד ושל עאסמה ג'האנגיר.

קריירה ספרותית 
הקריירה הספרותית של בגום ריאזודין מבוססת על שני ספרי המסע, דהאנק פר קדם" (באורדו: پار دھنک پر قدم, בתרגום: הליכה מטה, 1969) ו"סאט סמונדר פר" (באורדו: سات سمندر, בתרגום: שבעה חופים, 1963) . בספריה, היא משתמשת במטפורות ייחודיות, רמיזות הומוריסטיות, והערות סאטיריות. היא כותבת בסגנון בלתי פורמלי, וספריה נחשבים כפשוטים להבנה ועדיין כמעניינים.

אקטיביזם פמיניסטי 
ריאזודין פעילה למען העצמת נשים. היא הקימה את ארגון הרווחה אגודת בהבוד של פקיסטן למטרה זו ב-1967. היא שמשה בתפקיד המזכירה הפדרלית של המשרד לפיתוח נשים בשנות ה-1980 המאוחרות. היא השתתפה בכנסים בינלאומיים רבים למען רווחתן של נשים, כולל המושב ה-32 של ועדת האו"ם למעמד האישה שנערך בווינה במרץ 1988.

כשבנזיר בהוטו הייתה לראשת הממשלה ב-1988, ריאזודין הייתה אופטימית והביעה את תקוותה לעתיד טוב יותר עבור נשים אחרי הקשיים תחת משטרו של מוחמד זיא אל-חאק:

עיסוקים נוספים 
מלבד היותה מורה, היא הייתה חברה בוועד של כינוס המוזיקה של כלל-פקיסטן מ-1957 עד 1965. היא גם השתתפה בתערוכת מלאכת היד של פקיסטן הראשונה בלאהור בשנת 1965. ריאזודין גם שימשה כיועצת למועצה הלאומית למלאכה במהלך שנות ה-1980. היא מונתה על ידי ראש ממשלת פקיסטן כחברה במועצת הנאמנים של בית אל-מל, ארגון צדקה לאומי.

ספרים 
בנוסף לספרי המסע, ריאזודין פרסמה עבודות נוספות. הספר שלה "Pakistan" יצא באנגלית ב-1975, וספר נוסף, "A History of Crafts in India and Pakistan" (ההיסטוריה של מלאכת יד בהודו ופקיסטן) יצא בפקיסטן בשנת 1990, וכעבור שנה גם באנגלית. היא גם עבדה על מחקר שכותרתו "התרומה של הציוויליזציה האסלאמית להודו ופקיסטן".

פרסים 
נשיא פקיסטן העניק לריאזודין פרס סיטרה א-אמטיאז במרץ 2000 בהכרה בעבודתה ההתנדבותית בשירות החברה הפקיסטנית. פרס זה הוא הכבוד האזרחי השלישי בחשיבותו המוענק על ידי ממשלת פקיסטן. היא זכתה בפרס מפעל חיים מטעם ה משרד לפיתוח נשים ב-2005. ב-1970, היא זכתה בפרס עמדג'י מטעם גילדת הסופרים של פקיסטן, עבור עבודה חלוצית בז'אנר ספרי מסע באורדו. היא הייתה גם אחת מתוך קבוצה של 1000 נשים שהועמדו כמועמדות לפרס נובל לשלום ב-2005 כחלק מפרויקט 1000 PeaceWomen.

הערות שוליים 

ילידות 1928
פמיניסטיות פקיסטניות
סופרות פקיסטניות
נשים זוכות פרסים