ואלי אקספורט

ואלי אקספורט (באנגלית: Valie Export; נולדה ב-17 במאי 1940 בלינץ) היא אמנית אוסטרית.

עבודותיה האמנותיות כוללות וידאו, מיצג, קולנוע, אנימציות מחשב, צילום, פיסול ופרסומים העוסקים באמנות עכשווית.

ביוגרפיה 

ואלי אקספורט למדה במנזר עד גיל 14, למדה ציור ועיצוב בבית הספר הלאומי בתעשיית הטקסטיל בוינה, ועבדה תקופה קצרה בתעשיית הקולנוע כתסריטאית, עורכת ועוד.

הפמיניזם האוסטרי הוטרד מכך שעד שנות ה-70 היה עדיין דור אוסטרי שגישתו כלפי נשים התבססה על האידאולוגיה הנאצית. סוגיה נוספת הייתה רגשות אשם לגבי הטיפול בילדים מצד ההורים (האמהות) במשטר הנאצי. ואלי אקספורט, לפני היותה מהפכנית פוליטית ואמנותית, הייתה אם ורעיה. בשנת 1967 שינתה את שמה לואלי אקספורט (VALIE EXPORT) הנכתב באותיות גדולות כמו לוגו אמנותי, ובכך ויתרה על שמות אביה ובעלה ואימצה במקומם את שם משפחתה החדש מתוך מותג סיגריות פופולרי. בשיחה עם ג'רי אינדיאנה ממגזין "בומב" (BOMB), אקספורט תיארה כך את השינוי בשמה:

בפעולה זו של הגדרה עצמית, אקספורט הבליטה את נוכחותה בסצנת האמנות הווינאית אשר נשלטה עד אז על ידי טאבו אמנות הביצועים של פעילי וינה, למשל: הרמן ניץ', גאנטר בראס, אוטו מוהל ורודולף שוורצקוגלר. אקספורט אמרה, "הייתי מאוד מושפעת, לאו דווקא מהאקטיביזם עצמו אלא מכל התנועה האקטיביסטית בעיר. זו הייתה בהחלט תנועה נהדרת. היו לנו שערוריות גדולות, לפעמים נגד הפוליטיקה, זה עזר לי להביא את הרעיונות שלי".

כמו עמיתיה, היא חשפה את גופה לכאב ולסכנה בפעולות שנועדו להתמודד עם השאננות הגוברת והקונבנציונליזם של התרבות האוסטרית שלאחר המלחמה. היא הצליחה להפנות את הזרקור לאופן שבו יחסי הכוח הגלומים בייצוגים בתקשורת משפיעים על הגוף ועל התודעה של נשים, וזה הפך את פרויקט אקספורט לפרויקט פמיניסטי מובהק.

קריירה מוקדמת 
הופעות הגרילה המוקדמות של אקספורט הגיעו למעמד אייקוני בתולדות האמנות הפמיניסטית. "Tapp- und Tast-Kino" (נקישה ונגיעה בסינמה) בוצע בעשר ערים אירופאיות ב-1968-1971. בעבודתה המהפכנית המתוחכמת הזאת, לבשה ואלי אקספורט "אולם קולנוע" זעיר סביב גופה העירום העליון, כך שלא היה ניתן לראות את גופה אך ניתן היה לגעת ולהגיע אל חזית המכוסה וילונות של ה"תיאטרון". לאחר מכן הלכה לרחוב להזמין גברים, נשים וילדים לבוא ולגעת בה. התקשורת הגיבה לעבודה הפרובוקטיבית של ואלי בפאניקה ובפחד, ועיתון אחד כינה אותה מכשפה. אקספורט הגיבה, "היה באוסטריה מסע גדול נגדי".

חלק מעבודותיה האחרות, ביניהן "יריבים בלתי נראים", "סינטגמה","קורפרספליטר", הראו את גוף האמן בקישור למבנים היסטוריים. הקישור בין הגופני להתקדמות ההיסטורית של המרחב המגדרי והתפקידים הסטריאוטיפיים מייצגת את הגישה הפמיניסטית והפוליטית של אקספורט לאמנות.

סרטה הקצר של אקספורט ב-1973,"מרוחק, מרוחק"(remote, remote), מדגים את המחיר הכואב שמשלם הגוף הנשי כדי לעמוד בסטנדרטים חברתיים. ביצירה זו היא חופרת בציפורניה עם סכין במשך שתים עשרה דקות, כדי לייצג את הנזק שנגרם ו לגוף הנשי מניסיון לשמור על סטנדרט היופי והמסורת.

בתצלום שלה בשנת 1970, "גוף סימן פעולה" אקספורט מציגה קעקוע של חגורת ביריות על רגלה העליונה. הבירית אינה מחוברת למעלה ורק מחוברת לפיסת גרב בתחתית - ולכן תלויה על הרגל. במקום שהבירית תגדיר את הגוף באופן אובייקטיבי, הגוף מגדיר את הבירית. באופן זה, נוצר היפוך תפקידים חברתיים ביחס לגוף הנשי.

בהופעה שלה בשנת 1968 "מכנסי פעולה: פאניקה של איברי המין" (Aktionshose:Genitalpanik), אקספורט נכנסה לקולנוע אמנות במינכן, לבושה מכנסיים בהם איברי המין חשופים והסתובבה כך בקרב הקהל עם איברי המין החשופים שלה בגובה הפנים. התצלומים הנלווים צולמו ב-1969 בווינה, על ידי הצלם פיטר הסמן (Peter Hassmann).
המופע נועד לעורר מחשבה על תפקידם הפסיבי של נשים בקולנוע ועל הקונפליקט בין היותה של המיניות דבר פרטי לבין המופעים שלה במקומות ציבוריים. היו טענות שההופעה של "מכנסי פעולה" התרחשה בתיאטרון פורנו, וכללה את אקספורט מנופפת במכונת יריה ומאתגרת את הקהל, כפי שמתואר בכרזות ב-1969, אבל היא טוענת שזה מעולם לא קרה.

השוני בין ההופעה לבין מה שמכונה בדרך כלל "קולנוע" ברור, והוא חיוני למסר. בביצועי אקספורט, הגוף הנשי אינו ארוז ונמכר על ידי מנהלים ומפיקים גברים, אלא נשלט ומוצע בחופשיות על ידי האישה עצמה, בניגוד לכללים החברתיים ולחוקי המדינה. כמו כן, הקולנוע הרגיל שאושר על ידי המדינה הוא חוויה מציצנית במהותה, ואילו בביצועי אקספורט, ל"קהל מגע ישיר עם אדם אחר והדבר מבוצע בצורה גלויה מול אקספורט ועוברי אורח.

קטע וידאו פורץ דרך של ואלי, מול משפחתה (1971) היה אחד המקרים הראשונים של התערבות בטלוויזיה ושידור וידאו ארט. הסרטון, ששודר במקור בתוכנית הטלוויזיה האוסטרית קונטקטה(kontake) ב-2 בפברואר 1971, מציג משפחה אוסטרית בורגנית צופה בטלוויזיה בזמן ארוחת הערב. כאשר משפחות אחרות מהמעמד הבינוני צפו בתוכנית זו בטלוויזיה, הטלוויזיה הייתה למעשה מראה לחוויה שלהם עצמם וכך נוצר יחס סבוך בין הנושא, הצופה והטלוויזיה. בשנת 1977 יצא לאור הסרט באורך מלא הראשון שלה, "יריבים בלתי נראים". התסריט נכתב בשיתוף עם השותף לשעבר שלה, פיטר ווייבל. סרטה משנת 1985, "הפרקטיקה של אהבה", נכנס לפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-35 של ברלין.

בשנת 1995/1996 אקספורט קיבלה אות פרופ' באקדמיה לאמנויות מדיה קלן עבור יצירות המולטימדיה שלה.

בסרט הנסיוני שלה, 1983, סינטגמה, אקספורט ניסתה להבנות מחדש את הגוף הנשי באמצעות מספר רב של "טכניקות מונטאז קולנועיות שונות - להכפיל את הגוף באמצעות שכבות, למשל". הסרט משקף את אמונתה של אקספורט כי הגוף הנשי טופל לאורך ההיסטוריה על ידי גברים באמצעות אמנות וספרות. בריאיון עם "ראיון מגזין", אקספורט אמרה על הסרט שלה, סינטגמה (Syntagma), כי "הגוף הנשי תמיד היה תוצר של הבנייה".

אקספורט כתבה מאמר השוטח את דעותיה לגבי שליטתם של גברים על נשים, עבור תערוכה בשם מגנא (MAGNA), גמיניזם: אמנות ויצירתיות. במאמר זה, שכותרתו "אמנות נשים כמניפסט" (1972), היא כתבה הצהרות מעצימות המכוונות כקריאה לפעולה, "תן לנשים לדבר כך שיוכלו למצוא את עצמן, אני מנסה להשיג דימוי עצמי של עצמנו וכתוצאה מכך ראייה שונה של הפונקציה החברתית של נשים ". כאן הצביעה אקספורט על הדרך הלא צודקת שבה חיו נשים את חייהן בגבולות שנוצרו על ידי גברים. באותו מניפסט אקספורט גם אומרת "ניתן להבין את האמנויות כמדיום ההגדרה העצמית שלנו והוספת ערכים חדשים לאמנויות. ערכים אלה, המועברים באמצעות תהליך הסימון התרבותי, ישנו את המציאות ויתאימו אותה לצרכים נשיים ". כאן היא מתייחסת ישירות אל העבודה שלה בנושא העצמת נשים. עם כל יצירה חדשה אקספורט משנה את הדרך בה החברה רואה את הנשים.

עבודות 
פילמוגרפיה נבחרת
 מסך מפוצל-סוליפסיסמוס (Solipsismus) (1968)
 קו משולב (1971)
 ...מרוחק...מרוחק...(1973)
 גבר ואישה ובעלי חיים (1973)
 הפרעות נלוות (1973)
 יריבים בלתי נראים (1976)
 נשי אנשים (1977)
 סינטגמה (1983)
 עיסוק האהבה (1984)
 אני הופך את התמונות של הקול שלי בתוך הראש שלי (2008)

תערוכות (נבחרות) 
 1973 תערוכה אוסטרית, המכון לאמנות עכשווית, לונדון, אנגליה.
 1977 גוף ספליט, גלריית סנט סטפן, וינה, אוסטריה (סולו)
 1980 תצורות גוף 1972 - 1976. אינסברוק, אוסטריה.
 1990 ניירות זכוכית. וינה אוסטריה
 1997 פיצול המציאות: מומוק, בית 20, וינה
 2000 גלריה, אינסברוק, אוסטריה (סולו)
 2004 ואלי אקספורט. המרכז לאמנות קמדן, לונדון
 2007 ואלי אקספורט. המרכז ג'ורג' פומפידו, פריז
 2010 זמן נגד זמן. הגלריה האוסטרית בלוודר, וינה, אחרי המוזיאון, בולזאנו
 ארכיון ואלי אקספורט 2012, קונסטהאוס ברגנץ, ברגנץ
 2013 רכישות חדשות בצילום, ניו יורק, ארצות הברית

פרסים 
 1990: פרס עיר וינה לאמנות חזותית
 1992: פרס אוסטרי לאמנות וידאו ואמצעי תקשורת
 1995: פרס פיסול בקרן ג 'נרלי
 1997: פרס גבריאל מונטר
 2000:פרס אוסקר קוקושקה
 2000: פרס אלפרד קוביין הגדול תרבות אוסטריה העליון
 2003: מדליית זהב לשירותים לעיר וינה
 2005: עיטור אוסטרי למדע ואמנות
 2009: דוקטורט כבוד של האוניברסיטה לאמנויות ועיצוב תעשייתי לינץ
 2010: זהב קישוט גדול עבור שירותי הרפובליקה של אוסטריה

לקריאה נוספת
 "Finger Envy: A Glimpse into the Short Films of VALIE EXPORT." Article in Brights Lights Film Journal.
 Media Art Net contains a description of Facing a Family as well as a video clip from the piece.
 Valie Export on IMDb
 Valie Export in the Video Data Bank
 Valie Export in the Imai – inter media art institute
 Thomas Dreher on VALIE EXPORT and Peter Weibel: Multimedia feminist art. In: Artefactum Nr.46/December 1992-February 1993, p. 17-20
 Thomas Dreher: VALIE EXPORT - Bild im Bild (PDF, ca. 13,8 MB). In: Kunst + Unterricht, Issue 106/October 1986, p. 56ff. Interpretation of an untitled photographic work (1981). In German.
 Valie Export in the Mediateca Media Art Space
 Artist Biography and list of video works by VALIE EXPORT at Electronic Arts Intermix

קישורים חיצוניים 

 
 
 https://web.archive.org/web/20180212004907/http://www.valieexport.at/fileadmin/medienablage/Haaretz_newspaper.pdf ואלי אקספורט-המיצג

הערות שוליים 

אמנים אוסטרים
במאי קולנוע אוסטרים
תסריטאים אוסטרים
במאיות קולנוע אוסטריות
אמנות גוף
ילידות 1940
אמניות אוסטריות
פמיניסטיות אוסטריות
צלמים אוסטרים
צלמות אוסטריות
צלמות המאה ה-20