מנחם ציוני

מנחם ציוני (או ציון, בין השנים 1340–1410 בערך) היה מקובל, ופייטן, מחכמי אשכנז. התפרסם בעיקר על ידי ספרו "ציוני" על התורה, בו ליקט פירושים שונים על התורה, על פי תורת הנסתר. הוא האדם הראשון שידוע שבחר לכנות עצמו בתואר "ציוני".

ביוגרפיה 
נולד  בעיר שפיירא שבגרמניה לרבי מאיר, ואמו של רבי מאיר נקראת "יינטא", שהייתה בתו של רבי יקר בן רבי שמואל מקולוניה. חיבר שני ספרים, ספר ה"ציוני" וספר "צפוני ציוני".

בצעירותו נסע לירושלים ולמד בישיבתו של רבי יצחק מבילשטיין. את השם שאימץ לו ולספריו "ציוני" הוא בחר בגלל לימודו בירושלים כדבריו בהקדמתו לספר. אחר כך חזר לפרנקפורט. ובשנת קל"ג היה בקלן. ובשנת קמ"ח, היה גר בוונציה.

חיבר עשרות שירים, בהם נוכחות רבה לציון. בין היתר הוא ככל הנראה מחברה של הקינה לתשעה באב "ציון מעון חשקי" (מפיוטי ה"ציונים", חיקויי "ציון הלא תשאלי"), הכלולה בסדר הקינות לתשעה באב כמנהג אשכנז המערבי, אשר האקרוסטיכון שלה הוא "מנחם ציון בן הרב רבי מאיר מלא דבר חזק".

ספרו 'הציוני' 
הספר מבוסס על ליקוט מספר הזוהר וספר הבהיר, וכן מדברי הראשונים ביניהם אמונות ודעות לרב סעדיה גאון, הרמב"ם במורה הנבוכים, אברהם אבן עזרא, הרמב"ן ועוד (בפרשת וישב הוא מביא מדברי הרשב"א). 

בהיותו פייטן ומשורר, מתאפיין גם ספרו בשימוש בכלים אלו. בראשי וסופי פרקיו מופיעים חרוזים, בראש הספר מופיע שיר, ובסופו עוד שניים. באחד מהם הסביר שמקור שם הספר הוא על שם מקום לימודו:

המחבר סיים לכתוב את הספר בשנת קמ"ד.

הספר נדפס לראשונה בעיר קרימונה בשנת 1559 בכתב רש"י, אך הוצאה זו נשרפה כפי הנראה כחלק מגזירת שריפת התלמוד. הספר נדפס שנית בשנת 1560 באותיות מרובעות. בשער הספר נכתב .

על הספר 
החיד"א בספרו "שם הגדולים" שיבח את הספר בדברים: .

רבי יוסף שלמה דלמדיגו עשה פירוש על הספר.

ברבים מספרי האחרונים הובאו דברים בשם ה"ציוני", ביניהם השל"ה רבי שמשון מאוסטרופולי המגלה עמוקות וכן המגן אברהם, ורבי אברהם ראובן הכהן סופר בילקוט ראובני ועוד.

הפולמוס אודות הספר 
על אף שהספר נזכר ברבים מספרי האחרונים, יש שפקפקו בכשרותו של הספר, בעקבות מספר פירושים שנמצאו בו. אחד מהחידושים שעוררו את הפולמוס הם דברים שנכתבו בו בשם רבי יהודה החסיד על הפסוק "אז ישיר ישראל":

אז ישיר - 

רבי משה פינשטיין טען כי דברים אלו בעניין דוד המלך הם דברי כפירה:

אך יש מהאחרונים שדחו את דבריו, מאחר שרבים מגדולי האחרונים הזכירוהו בספריהם, ונדחקו לבאר את דבריו באופן שלא יסתור את עיקרי האמונה וההלכה. כך למשל כתב הרב מנשה קליין לאחר שהביא רשימה של אחרונים שהזכירהו:

חידושים שונים מהספר 
בפרשת בלק כתב .

בפרשת תרומה הזכיר העניין שיש לכתוב את ספרי התורה על פי סדר "ווי העמודים": .

בפרשת שלח לך התיחס לפולמוס מכניסי רחמים וצידד בעד אמירת הפיוט מכניסי רחמים: .

צפוני ציוני 
ספר נוסף שחיבר נקרא "צפוני ציוני", והוא עוסק בעיקר בענייני שדים וחכמת הכישוף ובסודות טעמי המקרא והסברים בפסוקים על פיהם. בהקדמתו כתב שחיבר חיבור זה נגד אותם המכחישים מציאות השדים וחכמת הכישוף וכך כתב:

לקריאה נוספת 
 ישראל פלס, "רבינו מנחם ציון (הציוני)", מוריה, יא [ה–ו] (ניסן תשמ"ב).

קישורים חיצוניים 
 הספר "ציוני" לקריאה, באתר "ויקיקבלה"

הערות שוליים 

רבנים מקובלים
אישים שחיו במאה ה-14