הסנאט הירדני

הסנאט הירדני הוא הבית העליון של הפרלמנט של ירדן. חברי הסנאט ממונים על ידי מלך ירדן ובידו גם לפטרם.

ישיבות הסנאט מתנהלות במקביל לישיבות אספת הנבחרים, ובמקרה של פיזור אספת הנבחרים, משעה הסנאט את פעילותו.

חברי הסנאט
על פי חוקת ירדן, מספר החברים בסנאט לא יעלה על מחצית מספר החברים באספת הנבחרים של ירדן. לפני מלחמת העצמאות כיהנו בסנאט עשרה חברים. לאחר המלחמה, לאור ההשתלטות על הגדה המערבית, הורחב הסנאט ל-20 חברים, כאשר המטרה הייתה שיהיו 10 נציגים מעבר הירדן ועשרה מהגדה המערבית. בפועל, מינה עבדאללה באפריל 1950 13 עבר ירדנים ושבעה נציגים מהגדה המערבית. בשנות ה-50 כיהנו בסנאט 20 חברים. בשנת 1973 מנה הסנאט 30 חברים, מחציתם פלסטינים. בסוף 1974 הקטין חוסיין את מספר הפלסטינים בסנאט לשבעה. בשנת 1989 הוגדל הסנאט ל-40 חברים.

משך הכהונה של חבר הסנאט הוא ארבע שנים, וניתן למנות אדם למספר כהונות. עד 1955 הייתה הכהונה בסנאט למשך שמונה שנים.

חברי הסנאט נדרשים לעמוד בכל התנאים הנדרשים מחברי אספת הנבחרים, כמו אזרחות ירדנית ללא אזרחות נוספת, ובנוסף נדרשים להיות בני 40 ומעלה ועומדים בקריטריון של שירות למען רווחת האומה. בתנאי זה עומדים למשל מי שכהנו שתי קדנציות בבית הנבחרים, ראשי ממשלה, שרים ושגרירים.

חברי הסנאט ממונים על ידי המלך, שלא אחת ניצל את סמכותו למנות, לפטר ולפזר את הסנאט. למשל, באפריל 1950 פיזר עבדאללה את הסנאט, לקראת מינוי סנאט חדש עם ייצוג לגדה המערבית. בנובמבר 1951 פיזר טלאל את הסנאט בגלל שחמישה מחבריו התנגדו למדיניות החוץ שלו.

יושב ראש הסנאט
יושב ראש הסנאט ממונה על ידי המלך לתקופה של שנתיים, שניתן להארכה.

יושבי ראש הסנאט היו כמעט תמיד ראשי ממשלה לשעבר. יושבי ראש הסנאט היו:
תאופיק אבו אל-הודא, 1947-1951
אבראהים האשם, 1951-1955
סעיד אל-מופתי, 1956-1959, 1961-1963, 1964-1974
סמיר א-ריפאעי, נובמבר 1959 - אוקטובר 1961, יולי - נובמבר 1963
בהג'ת א-תלהוני, מדצמבר 1974 - 1983
אחמד א-לווזי, 1984-1997
זיד א-ריפאעי, 1997-2009
טאהר אל-מסרי, 2009-2012
עבד א-ראוף א-רוואבדה, 2013-2015
פייסל אל-פאיז, 2015

ראו גם 

 פוליטיקה של ירדן
 בתי מחוקקים לפי מדינה

הערות שוליים

ירדן: פוליטיקה
ירדן