קייטלין מורן

קתרין אליזבת "קייטלין" מורן (באנגלית: Caitlin Moran; נולדה ב-5 באפריל 1975) היא עיתונאית וסופרת אנגלייה, פמיניסטית וכתבת בעיתון "הטיימס", בו היא כותבת שלושה טורים בשבוע: כתבה במוסף לשבת, טור סקירה במגזין טלוויזיה, והטור הסאטירי של יום שישי. 

מורן היא זוכת פרס כתבת השנה לשנת 2010 של ה-British Press Awards (ה-BPA), וכן זוכת פרס מבקרת השנה של ה-BPA לשנת 2011 וכמראיינת השנה של ה-BPA לשנת 2011. ב-2012, היא קיבלה את פרס טור השנה של ה-London Press Club (איגוד העיתונות של לונדון), וכן את פרס מבקרת התרבות לשנת 2013 של The Comment Awards.

ביוגרפיה 
מורן נולדה בברייטון, הבכורה מבין שמונה ילדים. אביה, נולד באירלנד, תואר על ידי העיתונאית אאידה אדמאריאם בעיתון "הגרדיאן" כ"מתופף שהיה מחלוצי הרוק הפסיכדלי וברבות הימים נאלץ להיות מרותק לספה מפאת דלקת מפרקים ניוונית". מורן התגוררה עם משפחתה בדירת שלושה חדרים צנועה בדיור ציבורי בוולברהמפטון, חוויה שאותה דימתה בבגרותה לאווירה של "משחקי הרעב".

מורן למדה בבית הספר היסודי בספרינגדייל והחל מגיל 11 עברה ללמוד בחינוך ביתי, כאשר במהלך התקופה הזו ביקרה בבית הספר התיכון רק במשך שלושה שבועות. היא ואחיה לא רכשו השכלה פורמלית מהוריהם; המועצה המקומית התירה להם לעשות כך, היות שהיו ה"היפים היחידים בוולברהמפטון". את רוב זמנם בילו הילדים במשחקים פשוטים כגון זריקת בוץ על ביתם. מורן מתארת את ילדותה כמאושרת, אך בו בזמן, חושפת כי ברגע שיכלה לעזוב - עשתה זאת, כשמלאו לה 18 שנים.

קריירה בכתיבה ובעיתונות 

מורן מעידה שמשחר נעוריה הייתה משוכנעת כי נועדה להיות סופרת. באוקטובר 1988, כשמלאו לה 13, היא זכתה בתחרות Dillons לקוראים צעירים על מאמרה "למה אני אוהבת ספרים" והוענק לה פרס בשווי £250 לקניית ספרים. בגיל 15, היא זכתה בתואר כתבת השנה של "האובזרבר". היא החלה את הקריירה שלה כעיתונאית בגיל 16 בשבועון המוזיקה מלודי מייקר. באותה שנה היא גם כתבה ספר בשם "דברי הימים של Narmo" אשר נכתב בהשראת חוויותיה כמי שלומדת במסגרת החינוך הביתי.

ב-1992 כשהייתה בת 18, החלה הקריירה הטלוויזיונית שלה כמנחת תוכנית המוזיקה הטלוויזיונית "עיר עירומה" של ערוץ 4 בטלוויזיה הבריטית לצד ג'וני ווגאן. במסגרת כל פרק בתוכנית, ממנה שודרו שתי עונות, היה מופע מוזיקלי שהציג מוזיקאים בריטים מבטיחים בתחילת דרכם. הופיעו בתוכנית להקות כגון בלר, מאניק סטריט פריצ'רז וה- Boo Radleys.

שנות ילדותה והחינוך שספגה היוו השראה עבורה לכתיבת סדרת הדרמה הקומית הטלוויזיונית שלה, "חונכה על ידי זאבים", אשר שודרה בבריטניה בערוץ 4 החל מדצמבר 2013.

באפריל 2014, היא נמנתה כאחת הנשים המשפיעות ביותר של בריטניה ברשימת ה-"Woman's Hour power list" של ה-BBC לשנת 2014.

ב-2014 הוציאה לאור את הספר הראשון בטרילוגיה מתוכננת. היה זה רומן אוטוביוגרפי-למחצה בשם "איך לגדל ילדה", אשר עלילתו מתרחשת בוולברהמפטון בתחילת שנות ה-90. אחריו יצא לאור "להיות מפורסם", וכן "איך לשנות את העולם".

אקטיביזם ופמיניזם 
ב-2011, הוציאה חברת ההוצאה לאור Ebury Press לאור את ספרה של מורן "איך להיות אישה" בבריטניה. עד ביולי 2012, נמכרו מעל ל-400,000 עותקים ב-16 מדינות.

מורן תומכת פעילה במפלגת  Women's Equality Party.

בחודש מרץ 2017, במאמר שכתבה בהוצאה לאור ספרי פינגווין, היא טענה כי ספרים שנכתבו על ידי גברים אינם ראויים לכך שיקראו אותם נערות צעירות, וייעצה כי רצוי שהקוראות ימתינו להיות בגיל המתאים, בגיל בוגר יותר, כשיהיו מוכנות להתמודד עם הטקסטים, היא התייחסה באופן פרטני ל"סופרים גברים לבנים; פוקנר, צ'נדלר, המינגווי, רות; קאנון ספרותי בהם הגיבור הוא מבריק..., חכם, נעים, מרתק, כובש לבבות, בטוח בעצמו, מאפייניו של גיבור המאה ה-20 הוא של הגיבור המורכב, אלו עלילות שאמורות לסחוף, גיבורים בלתי ניתנים לעצירה, בעלי יכולת לסנוור וכישרון שאינו מוטל בספק." מורן טענה כי העובדה שהיא מעולם לא קוראת ספרים שנכתבו על ידי גברים כשהייתה צעירה יותר, "אולי," גרם לה לשמוח ולהיות בטוחה יותר בעצמה, פתוחה לכתוב על האמת, ופחות להתנהל מול העולם מתוך ביקורתיות יתר כלפי המראה החיצוני שלה, המשקל שלה; והיא אינה מגבילה את עצמה ומצנזרת את אישיותה הייחודית "כפי שנשים רבות אחרות למדו לעשות" כפועל יוצא מהמסרים ששולחת להם החברה. 

באוגוסט 2013, ארגנה מורן חרם צרכנים של 24 שעות על טוויטר במחאה על חוסר התגובתיות וכשלונו של הארגון להתמודד כראוי עם תוכן פוגעני אשר מתפרסם, לעיתים בעילום שם, בחשבונות הטוויטר של אישי ציבור.

ב-2014, הפך חשבון הטוויטר שלה לשנוי במחלוקת כאשר הוסף לרשימת הקריאה לבחינות הבגרות (A Levels) באנגלית. ביוני 2014 דיווח המכון לחקר העיתונות של רויטרס שהיא העיתונאית הבריטית המשפיעה ביותר בטוויטר.

מורן נשואה למבקר המוזיקה של עיתון "הטיימס", פיטר פאפידס, ולזוג שתי בנות.

פרסים והוקרה 
 2015 מטקס חלוקת הפרסים של מגזין "גלאמור",Glamour Awards, בפרס טור השנה
 2013 מטקס חלוקת הפרסים של מגזין "הקומינטיטור",Comment Awards, בפרס פרשן התרבות של השנה
 2012 ממועדון העיתונאים של לונדון, London Press Club, בפרס הטור של השנה
 2012 מטקס חלוקת הפרסים של מגזין "גלאמור",Glamour Awards, בפרס סופר השנה
 2011 ממועדון הספרים הלאומי גלאקסי, Galaxy National Book Awards, בפרס ספר השנה, על הספר "איך להיות אישה"
 2011 ממועדון הספרים הלאומי גלאקסי, Galaxy National Book Awards, בפרס ספר השנה בקטגוריית ספר לא בדיוני-פופולרי, על הספר "איך להיות אישה"
 2011 מהבריטיש פרס אוורד, British Press Awards, בפרס המראיין של השנה
 2011 מהבריטיש פרס אוורד, British Press Awards, בפרס מבקר השנה
 2011 מה- Irish Book Award, בפרס בחירת המאזינים, על הספר "איך להיות אישה"
 2011 מהקוסמופוליטן, בפרס הסופר האולטימטיבי של השנה 
 2010 מהבריטיש פרס אוורד, British Press Awards, בפרס טור השנה

ספריה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

פמיניסטיות בריטיות
סופרות אנגליות
עיתונאיות בריטיות
תסריטאיות קולנוע בריטיות
תסריטאיות טלוויזיה בריטיות
בריטיות שנולדו ב-1975
בריטים שנולדו ב-1975