איסור משכב עם נידה

איסור משכב עם נידה הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות ואחד מחמישה עשר איסורי עריות שנמנו בפרשת אחרי מות. העונש על העובר במזיד על האיסור הוא כרת, ובשוגג - הבאת קרבן חטאת לבית המקדש. מהתורה אישה נחשבת לנידה מהרגע בו החל דם הוסת החודשי לצאת מצוואר הרחם ועד לטבילתה במקווה לאחר שחלפו שבעה ימים מיום תחילת הדימום.

מקור האיסור ועונשו 
מקור איסור משכב עם אשה נידה בתורה הוא בפרשת אחרי מות שבספר ויקרא: . העונש על משכב עם נידה הוא כרת, כמובא בפרשת קדושים שאף היא בספר ויקרא: .

גדרי האיסור 
מהמילים  הכתובות ביחס לשוכב עם הנידה, למדו חכמים שלא רק ביאה מלאה אסורה בנידה, אלא אף המערה באופן חלקי את אבר מינו באבר מינה של אשה נידה - חייב כרת. ומנידה למדו חכמים גם על שאר העריות, שחיוב שכיבתן הוא גם כאשר הביאה נעשית בהעראה. בהגדרת "העראה" נחלקו האמוראים. לדעת רבי יוחנן רק הכנסת העטרה לאבר האשה נחשבת להעראה, ואילו לדעת שמואל גם נשיקת השמש, דהיינו הצמדת אבר האיש לפתח אבר האשה נחשבת להעראה. להלכה נפסק כדעת רבי יוחנן, שרק הכנסת העטרה נחשבת להעראה.

טעם האיסור 
טעם איסור משכב עם נידה נתבאר בפרשת קדושים: . המילים "וגילה את ערותה" מהוות תקבולת כיאסטית למילים "את מקורה הערה", שכן "הערה" במקרא פירושו "גילה". ואם כן, ערוותה של הנידה הוא "מקור דמיה", דהיינו הרחם שהוא המקור לדם הזב מן האשה בעת נידתה. ובכך רומזת התורה, שהסיבה לכך שמשכב עם נידה נחשב לגילוי ערווה הוא משום שרחמה של האשה בעת שיוצא ממנו דם הוסת צריך להישאר נסתר.

יש הקושרים את טעם האיסור לראשו של הפסוק: , ומבארים שבשעה שהאשה נידה היא דוה, כלומר בצער וכאב, גופניים ונפשיים, על הדימום, השלכותיו ומשמעויותיו, ולכן זמן זה לא מתאים לקרבה של שמחה בין בני הזוג. יש המוסיפים ומקשרים זאת גם לעונשה של האשה לאחר חטא גן עדן, שמשמעות הקללה:  היא דם הווסת החודשי.

יש המבארים שאיסור המשכב עם הנידה נובע מתפיסת התורה, לפיה עם זאת שיחסי האישות נועדו ליצור שמחה ואחדות בין בני הזוג, בראש ובראשונה הם להמשך קיומו של המין, ולכן משכב בעת שהאשה אינה יכולה באופן מהותי להיכנס להריון, מבטא היגררות אחר תאווה בהמית.

יש מבארים שאיסור הנידה נועד שהקשר בין בני הזוג לא יושתת על תאווה גופנית גרידא, אלא יבוסס גם על קשר נשמתי המתבטא בזמנים בהם הבעל פורש מקרבה גופנית עם אשתו.

ובתלמוד הבבלי בארו חז"ל שטעם איסור נידה הוא כדי שהריחוק בין בני הזוג יצור געגוע ורענון של התשוקה זה לזה בדומה לזה שהיה ביניהם בעת נישואיהם:

משכב עם נידה במקורות

אזכורים לאיסור נידה במקרא 
איסור משכב עם הנידה נזכר פעמיים בספר יחזקאל. בראשונה בתיאורו את הצדיק המוליד בן רשע ונכד צדיק:  והשנייה בתיאורו את חטאות אנשי ירושלים לקראת חורבן בית המקדש הראשון: .

בנוסף לכך, במעשה דוד ובת שבע, הכתוב מציין שכאשר דוד לקח אליו את בת שבע היא נטהרה מטומאת הנידה: .

מדרש חז"ל על ניסיונו של יכניה 
המדרש מספר על יכניה מלך יהודה שהיה שבוי בבבל ביד נבוכדנצר מלך בבל, וכאשר הביאו לו את אשתו לקיים עימה יחסי אישות אחרי תקופה ממושכת בה לא היה לו קשר כלשהו עימה, נטמאה בדם הנידה, והוא גבר על יצרו ופרש ממנה. ולאחר שטהרה מטומאתה הביאו אותה אליו שנית, ובזכות התגברותו על יצרו נעשה לו נס והתעברה אשתו בעמידה, וילדה את שאלתיאל שממנו יצא זרובבל, העומד בראש השבים ארצה לאחר הצהרת כורש:

איסור נידה ברווקה 
הריב"ש בספרו שו"ת הריב"ש, נשאל מדוע לא תקנו טבילה לרווקה שנטהרת מנידתה, ומשיב שמנהג זה היה מביא למכשול ופריצות בין רווקים ורווקות, בהיות איסור משכב עימה מדברי חכמים ולא באיסור כרת מן התורה:

דברי הריב"ש הללו הובאו בבית יוסף סי' קפ"ג:

ראו גם 
 איסור עריות
 נידה
 מסכת נדה
 טהרת המשפחה
 טומאה וטהרה

קישורים חיצוניים 
 הרב אליעזר מלמד, איסור קרבה אל נידה, באתר פניני הלכה
איסור נידה באתר ויקישיבה
 הלכות נידה, באתר הידברות

הערות שוליים 

נדה
איסורים הנוגעים לטומאה
פרשת אחרי מות
פרשת קדושים
תרי"ג מצוות
מצוות לא תעשה
חייבי כרת
חייבי חטאת
נשים ומיניות