שירות האוויר של הצי המלכותי

שירות האוויר של הצי המלכותי (באנגלית: RNAS - Royal Naval Air Service) היה זרוע האוויר של הצי המלכותי הבריטי. הזרוע הייתה כפופה לאדמירליות והתקיימה בין ה-1 ביולי 1914 ל-1 באפריל 1918, אז אוחדה עם גיס התעופה המלכותי של צבא בריטניה ליצירת חיל האוויר המלכותי.

היסטוריה 
גיס התעופה המלכותי נוסד ב-1912 עם שני אגפים: צבאי-יבשתי וימי. באותה שנה נוסדה גם מחלקה אווירית באדמירליות. ב-1913 נחנך בסיס מטוסים ימיים באי גריין (Isle of Grain) במחוז קנט ונפתח בית ספר לאימונים ולתרגילים צבאיים ב-Eastchurch הסמוכה. באותה שנה נעשה גם שימוש ראשון בספינה (HMS Hermes) כנושאת מטוסים. בנוסף נערכו ניסויים בספינות אוויר דמוית צפלין, הן ניידות והן נייחות, שנקשרו לעמדות חוף למטרות הגנה ותצפית. ב-1 ביולי 1914 נערך ארגון מחדש, במסגרתו הוכפף האגף הימי של גיס התעופה המלכותי לאדמירליות. ב-1 באוגוסט 1915 הפך לחלק בלתי נפרד מהצי. 

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היו לשירותי האוויר של הצי 93 מטוסים, שש ספינות אוויר, שני בלוני תצפית וסגל שמנה 727 קצינים וחוגרים. בעת המיזוג עם גיס התעופה המלכותי עמדה מצבת הזרוע על 55,066 איש, 2,949 מטוסים, 103 ספינות אוויר ו-126 תחנות חוף. בנוסף, שויכו לשירותי האוויר כ-12 כלי שיט באופן חלקי או מלא, בהם הארק רויאל (HMS Ark Royal), הספינה הראשונה בעולם שתוכננה ונבנתה כנושאת מטוסים.

בחג המולד 1914 התקיימה התקיפה האווירית הראשונה בהיסטוריה שהתבססה על המראה מנושאת מטוסים. בהתקפה זו שוגרו המטוסים הבריטיים להשמדת בסיסי הצפלינים הגרמניים באזור וילהלמסהאפן.

בהוראתו של הלורד הראשון של האדמירליות, וינסטון צ'רצ'יל, הוקמה גם מסגרת קרקעית של שיריוניות (RNAS Armoured Car Section) שפעלה בצרפת מנובמבר 1914 ועד קיץ 1915 למטרת חילוץ טייסים מופלים וסיור. הכלי העיקרי של המסגרת היה שריונית רולס-רויס מצוידת במקלע ויקרס. לאחר מכן פורקה המסגרת, תוך משלוח חלק מיחידותיה לסיוע בחזיתות אחרות. לאחר הפירוק סייעה יחידה 20 של מסגרת למחקר, פיתוח ובדיקה מבצעית של הטנק הראשון וצוותה היה הראשון לקלוט את הטנק סימן 1.

בשנת 1924 הוקם הזרוע הימי בחיל האוויר המלכותי וב-1937 הוקם זרוע האוויר של הצי המלכותי שהיה ממשיך דרכו של שירות האוויר.

מטרות מבצעיות 
סיור וזיהוי כלי שיט של האויב, בפרט סיור אינטנסיבי מעל תעלת למאנש והים הצפוני לאיתור צוללות גרמניות; תקיפת כלי שיט, נמלים ומתקני חוף של האויב; תקיפת נמלי-עגינה של ספינות אוויר גרמניות (אפילו בעומק השטח היבשתי של גרמניה, הרחק מהחוף, עד פרידריכסהאפן); הגנה אווירית על לונדון.

מבנה ארגוני 

לשירותי האוויר של הצי לא היה מבנה ריכוזי, והזרוע הייתה מורכבת ממספר כנפות (שלוש עם פרוץ המלחמה ושש בסיומה) בעלות מידה רבה יחסית של עצמאות מבצעית. כל מפקדי הכנפות ("מספרי 1") היו כפופים ישירות למחלקת התעופה של האדמירליות בראשות אדמירל צ'ארלס ווהן-לי (Charles Vaughan-Lee). 
 כנף 1 - כלי טיס ששירתו משני צידי תעלת למאנש החל מ-1914
 כנף 2 ו-3 - פעלו בדרדנלים בתקופת מערכת גליפולי. בתום המערכה, שגבתה אבדות כבדות, נספגה כנף 3 לתוך כנף 2 ובוטלה
 כנף 3 - הוקמה מחדש ב-1916 כטייסת הפצצה אסטרטגית
 כנף 4 ו-5 - התפתחות של כנף 1 למשימות מגוונות
 כנף 6 - משימות סיור מעל הים האדריאטי ומלטה
טייסות שפעלו בחזית המערבית סומנו במספרים 1-17. לאחר המיזוג עם גיס התעופה המלכותי, קיבלו הטייסות את המספרים 201-217 בחיל האוויר המלכותי.

טייסות שפעלו בחזית המזרחית סומנו באותיות A-G ו-Z. לאחר המיזוג עם גיס התעופה המלכותי, קיבלה טייסת A את המספר 222; B קיבלה את המספר 223; C את המספר 220; D את המספר 221; טייסת Z הועברה לצי היווני.

מפקדים בולטים 
 צ'ארלס ראמני סמסון, האדם הראשון בעולם שהמריא מספינה נעה. היה מפקדו של האגף הימי של גיס התעופה (1912-1914, לפני הקמת שירות האוויר של הצי); מייסד ומפקד כנף 3 בפעולתה כמערכת גליפולי
 רודריק דאלאס, אלוף הפלות, מפקד טייסת מס' 1 (1917)
 סטנלי גולב - אלוף הפלות, מפקד טייסת מס' 5; לימים ראש מטה חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
 ארתור לונגמור - מפקד טייסות מס' 3 (1914) ומס' 1 (1915)
 פרדריק סייקס - מפקד כנף 2, מפקד כוחות שירות האוויר של הצי במזרח הים התיכון (1915-1916); ראש המטה הראשון של חיל האוויר המלכותי

ראו גם 
 זרוע האוויר של הצי המלכותי הבריטי

קישורים חיצוניים 

 היסטוריה מפורטת
 דף באתר היסטוריה של חיל האוויר המלכותי

הערות שוליים

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
לחימה אווירית במלחמת העולם הראשונה
היסטוריה של הצי המלכותי הבריטי
היסטוריה של חיל האוויר המלכותי
הממלכה המאוחדת
יחידות צבא בריטיות במלחמת העולם הראשונה