בוהו

בוהו (ביוונית: Βάαυ) היא האלה האם הבוראת, והלילה הראשוני הקדום מהמיתולוגיה הפיניקית, המקושרת לתשוקה מינית. בסיפור הבריאה הפיניקי היא מופיעה כאשתו של האל הבורא.

שמותיה של האלה 
האלה מופיעה בסיפורי הבריאה של המיתולוגיה הפיניקית ומזוהה במחקר בתיעתוק לאנגלית כ-Bahu, Bohû, או Baau.

על פי הערכות של מספר חוקרים, שמה נהגה במקור בפיניקית כמו בעברית בשם "בוהו", המתועתק באנגלית ל-Bohû, ובהמשך תורגם ליוונית והופיע כ-Baau.

סיפור הבריאה הפיניקי 

האלה בוהו, האם הבוראת, האם הראשונית מופיעה בסיפור הבריאה הפיניקי. האלה מוגדרת גם כלילה הראשוני הקדום, האם של בני התמותה הראשונים. כמו כן, בוהו מקושרת אל מושג הכאוס.
כתביו של פילון איש גבל מציגים את תחילתו של סיפור הבריאה הפיניקי במשפט: "הרוח קוֹלפִּיה (Copias) ואשתו באאו (Baau), [אשר תרגום שמה פירושו "לילה"] הולידו את אֵאון ופרוטוגונוס, האנשים בני התמותה".

סנכוניאתון, ההיסטוריון, הסופר והכוהן הפיניקי תיעד את האלה בוהו בספריו על המתולוגיה הפיניקית, אשר כללו שמונה כרכים ונקראו "ההיסטוריה הפיניקית" (Φοινικικη ιατοαρια או Φοινικικια). הוא התייחס בהם לתיאור בריאת העולם, האלים והמיתולוגיה. על פי כתביו הוא פעל בתקופה בה סמירמיס הייתה מלכת האשורים, כלומר בסביבות 1200 לפנה"ס. כתביו של סנכוניאתון אבדו, אך נותר התרגום ליוונית של כתביו שנעשה על ידי פילון איש גבל, אשר נולד במאה הראשונה לספירה בגבל בפיניקיה.

הקשר אל תשוקה ומיניות 

פרד לוקגרד מעלה השערה שלפיה המילה באאו (Baau) אצל פילון נובעת מהמילים באוגריתית "Ba'u" או "Bagu" שפירושן "תשוקה" וייתכן שהמילה האוגריתית קשורה לשורש השמי בע'י שפירושו לרצות או לבקש. ובהתייחס לכך, ג'יימס באר , פרופסור לשפות שמיות ולפרשנות כתבי הקודש, מדגיש כי מהצעתו של לוקגארד לגזור מתוך באהו (ba'u) את המשמעות של 'תשוקה' נובע החיבור של האלה אל 'Pothos' המהות האלוהית של כמיהה מינית, ערגה ותשוקה.

אדמיאל קוסמן, פרופסור ללימודי יהדות באוניברסיטת פוטסדאם מתייחס אל ספרו של הרולד ו. אטרידג, פרופסור למדעי הדתות באוניברסיטת ייל על המיתולוגיה הפיניקית, ומציין כי "מוצגת 'סצנת־בראשית' ובה שני האלמנטים הקדומים, הרוח והכאוס, כשהרוח נושבת על פני הכאוס האפֵל. לאחר מכן בא תיאור של רוח זו כאחוזת תאווה־מינית".

מקור מידע נוסף שיש לנו על התרבות הפיניקית הוא אאודמוס מרודוס , פילוסוף והיסטוריון שחי במאה הרביעית לפנה"ס וגם הוא מדגיש את הקשר בין תשוקה ארוטית לבין סיפור הבריאה הפיניקי. הוא מכנה את כל הפיניקיים "צידונים" ומדווח כי על פי אמונתם ראשית העולם החלה משלושה אלמנטים: זמן, תשוקה וערפילים. התשוקה והערפילים התמזגו וכך נוצרו היצורים הראשונים.

בפולחן הפיניקי היה מקובל המנהג של הירוס-גמוס (ביוונית: ἱερὸς γάμος) הירוס - קדוש, גמוס - פירושו הן נישואים והן יחסי מין. המנהג הפיניקי כלל עריכת טקס מיני שנתי גדול של "חגיגת נישואין" ואיחוד בין המלך לבין הכוהנת של האלה אשרה ובנוסף פולחן אשרה כלל טקסי מין במקדשי האלה ובטבע מתחת לעצים שהיו מקודשים לה. טקסים אלו התפשטו מצור וצידון אל כנען ומדינות נוספות והיו מקובלים גם בישראל וביהודה.  יצאו נחרצות נגד מעשי פולחן מיניים אלו שעל פי דבריהם נעשו .

המידע מצביע על כך שהתרבות הפיניקית כללה פולחנים של תשוקה מינית ושככל הנראה בוהו, אלת הלילה הראשוני הקדום, הייתה מקושרת לכמיהה מינית ותשוקה.

הקשר בין בוהו לביטוי המקראי "תהו ובהו" 
ספר בראשית נפתח בפסוק "בְּרֵאשִׁית בָּרָא אֱלֹהִים אֵת הַשָּׁמַיִם וְאֵת הָאָרֶץ, וְהָאָרֶץ הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ וְחֹשֶׁךְ עַל פְּנֵי תְהוֹם — וְרוּחַ אֱלֹהִים מְרַחֶפֶת עַל פְּנֵי הַמָּיִם". קיים דיון רחב בנוגע למשמעות הביטוי תהו ובהו.

חלק מחוקרי המיתוסים הקדומים וחלק מהתאולוגים טוענים שהביטוי המקראי תהו ובהו בבראשית א' 2 מתייחס אל האלה תיאמת במיתולוגיה המסופוטמית והאלה בוהו במיתולוגיה הפיניקית.
התייחסות זאת מופיעה גם באנציקלופדיה בריטניקה.

לדבריהם המילה תהו מיוחסת אל האלה תיאמת - אלת התהום הקדומה המופיעה באפוס אנומה אליש הבבלי, אלת הים הקדומה, האם הקדמונית של האלים.

והמילה בהו מתייחסת אל האלה הפיניקית בוהו או באאו (Baau), האלה של הלילה הראשוני הקדום. האם הבוראת, האם הראשונית המופיעה בסיפור הבריאה הפיניקי.

על פי פירוש זה תהו ובהו הוא תקבולת מוצלבת:

מבין חוקרי המיתולוגיות המתנגדים לדעה זאת אפשר לציין את הבלשן האמריקאי פרופסור ג'ון דינלי פרינס (John Dyneley Prince )
וחוקרים נוספים שטוענים שאין קשר בין האלות תיאמת ובוהו לבין הפסוק בספר בראשית.

החוקרים מציינים שהתרבות המסופוטמית הייתה בין שני נהרות ולא ליד ים, ולכן הגיוני שאת היחס שלה לאל ים היא שאבה מתרבות אחרת, כדוגמת התרבות הכנענית שהייתה לחוף הים התיכון. לכן החוקרים סוברים שהמקור למיתוס 'אנומה אליש' הוא שמי-מערבי אבל חלק ממנו מבוסס על מקורות אכדיים ועל המיתולוגיה השומרית העתיקה שנתגבשה עוד באלף השלישי לפני הספירה - התיאוגניה, סיפור בריאת העולם ובריאת האדם - לקוחים כולם מן המקורות השומריים.

בהתבסס על המחקר של מיתולוגיות קדומות, קיימת אפשרות שהמשפט בבראשית, "וְהָאָרֶץ הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ", מביא הדהוד של שתי אלות שנחשבו לאם בוראת קדמונית.

הערות שוליים

אלים כנעניים