במה מדליקין

במה מדליקין הוא הפרק השני במסכת שבת העוסק בעיקר במצוות הדלקת נרות שבת ובהכנות לכניסת שבת.

מתקופת הגאונים נהוג לומר את הפרק הזה במשנה במהלך תפילת ערבית של שבת. למנהג זה ניתנו מספר טעמים. בעוד המנהג המקורי היה לאומרו אחרי תפילת ערבית, כיום המנהג המקובל ברוב המקומות הוא לאומרו לפניה.

תוכן הפרק
עיקרו של הפרק עוסק בהלכות הדלקת נרות שבת. בתחילת הפרק מפורטים סוגי השמנים והפתילות המותרים והאסורים לשימוש. השמנים והפתילות האסורים הם כאלה שאינם בוערים באופן מיטבי. הם נאסרו בשל החשש שאדם ינסה לתקן את הנר במהלך השבת או להדליקו מחדש, ובכך יעבור על מלאכת מבעיר האסורה. חשש נוסף הוא שנר שאינו דולק כראוי לא יועיל להאיר את הבית ולא ימלא את תפקיד מצוות הדלקת הנר.

שמנים נוספים שיש שאסרו להדליק בהם, הם כאלה שיש להם ריח רע, כדי שלא יעזוב את ביתו, ושוב הנר לא ימלא את תפקידו; שמנים שיש להם ריח טוב, מחשש שמא אדם ייקח חלק מהשמן כבושם ויעבור על איסור מכבה; או שמנים שהדלקתם מסוכנת ועלולה לגרום לשרפה. דעות אחרות מצמצמות יותר את השמנים המותרים. רבי טרפון, למשל, סבר שמותר להדליק רק בשמן זית.

ייתכן שיש להבין את הדיון בין התנאים על רשימת השמנים המותרים על רקע המשבר הכלכלי שהתרחש בארץ ישראל בסוף המאה ה-1 ובמרבית המאה ה-2, על רקע תוצאות המרד הגדול, חורבן בית שני ולאחר מכן תוצאות מרד בר כוכבא. בעקבות המשבר הורגש מחסור בשמנים בכלל ובשמן זית בפרט.

בנוסף לכך מובאים דינים שונים הנוהגים בהדלקת נר שבת, ואופנים שונים בהם מותרת ההדלקה או אסורה.
בסוף הפרק מוזכר לראשונה הקשר בין מצוות הדלקת נרות שבת לנשים:  למרות שחובת ההדלקה נוהגת בגברים כבנשים, נהוג כי מי שמדליק את הנרות היא האישה.

המשנה האחרונה של הפרק עוסקת בהכנות האחרונות לשבת בכלל, וקובעת:  לסיכום מובאים הדברים המותרים והאסורים לביצוע בזמן בין השמשות בכניסת השבת.

בתלמוד הבבלי, מופיעים בפרק זה, אגב דיני הדלקת נרות שבת, גם דיני חנוכה ומצוות הדלקת נרות חנוכה, שאינן מופיעות במשנה.

אמירתו בליל שבת

מקור המנהג
מקור המנהג לומר משניות אלו בערבי שבתות הוא בתקנת גאונים והמקור הראשון לכך הוא בסדר רב עמרם גאון:

הטעמים לאמירתו
יש שכתבו להזכיר הדלקת נר שבת, שהיא משום שלום בית. 

ויש שכתבו מפני סכנת המזיקים, שבעבר בתי הכנסיות היו בשדות, ותקנו אותו בשביל בני אדם שמאחרים לבוא, שיסיימו תפילתם בעת שהקהל אומר "במה מדליקין".

מיקום אמירתו 
ישנם מנהגים רבים בקשר למיקום בקבלת שבת שבו אומרים את הפרק "במה מדליקין": כך למשל, על פי המנהג הספרדי הירושלמי הוא נאמר לאחר "לכה דודי", ואילו בקרב יהודי עיראק ויהודי טורקיה, הוא נאמר לפני "מזמור לדוד"; בקהילות גאורגיה ומרוקו הוא נאמר אחרי "אנא בכח" ולפני "לכה דודי"; וישנן קהילות ספרדיות אחרות האומרות אותו בסוף "קבלת שבת", לפני ערבית. לפי נוסח אשכנז המקורי לא אומרים את "במה מדליקין" בקבלת שבת, אלא בסוף תפילת ערבית של שבת (אחרי קדיש תתקבל), אבל ברוב המקומות בארץ ישראל נהוג לומר אותו בקבלת שבת, בהשפעת הקהילות הספרדיות.  במנהג האיטלקי, המנהג המקורי לאומרו אחרי ערבית, אבל היום הוא נאמר לפני קבלת שבת.

ברכה 
בגניזת קהיר נמצא נוסח מיוחד של ברכה שהיה נאמר קודם אמירת פרק במה מדליקין:

ברכה זו לא התקבלה על ידי פוסקי ההלכה וקהילות ישראל, וקיומה לא היה ידוע מאף מנהג עד מציאתה בגניזה.

ראו גם
 כגוונא
 קבלת שבת

לקריאה נוספת
 זהר עמר ואביבית שוויקי, במה מדליקין, מכון ארץ חפץ, אלקנה תשס"ג. (המבוא לספר, באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית)
 רבי גדליה אוברלנדר, "מנהג אמירת 'במה מדליקין' בליל שבת", אור ישראל מו [שנה יב, ב] (טבת תשס"ז), עמ' קצו–רטז.
 .
 .

קישורים חיצוניים

 
 יעל קליין, עיונים בסידור התפילה – במה מדליקין, באתר מכללת אורות ישראל
 , כולל פירוש ומגוון נעימות ממסורות שונות
 אביבית שוויקי, במה מדליקין – על פתילות ושמנים לנר שבת ונר חנוכה, באתר נאות קדומים

הערות שוליים

תפילת ערבית של שבת
משניות