חיים יצחק בונין

חיים יצחק בונין (הומל, ו' בשבט ה'תרל"ה, 12 בינואר 1875 – ה'תש"ג, ינואר 1943, טרבלינקה) היה סופר עברי ויידישאי מחברי תנועת המזרחי.

קורות חיים 
בונין נולד בהומל (גומל, בהיגוי רוסי) לר' אברהם, למדן וסוחר אמיד מחסידי חב"ד. אבי אמו היה חסיד חב"ד. למד בישיבת מיר בעת כהונתו של הרב חיים לייב טיקוצינסקי, ובגיל 15 התחיל ללמוד חסידות חב"ד. נסע מדי שנה לרבי שלמה זלמן שניאורסון, האדמו"ר מקאפוסט. אחרי נישואיו ניסה לעבוד במסחר אך לא הצליח. בשנת תרס"ו הוסמך לרבנות אך לא מצא משרה. בגלל הפרעות ביהודי רוסיה הוא ברח ונדד ממקום למקום. נסה להגר לארצות הברית, באליס איילנד לא התירו לו להיכנס והוא הוחזר לאירופה. באירופה נדד ממקום למקום עד ששב להומל. בהסכמת רבי יוסף יצחק הוא רכש השכלה כללית והתכונן לבחינות בגרות אך לא נבחן כיוון שסירב להיבחן בשבת. הוא שימש כמורה בבתי ספר יהודיים בהומל, קייב, וילנה, ורשה ולודז'. בשנת תר"ע (1909–1910) השתקע בוורשה.

פרסום מאמרים וספרים
אחרי מלחמת העולם הראשונה נסע לאדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון מליובאוויטש, שהתגורר באוטבוצק, פולין. בשנת תרע"ג התחיל לפרסם מאמרים בכתבי העת של התקופה. סדרת מאמריו הראשונים "על חסידות חב"ד נדפסה בירחון השלוח, לאחר מכן פרסם מאמרים בכתבי העת העבריים והיידישאים "העולם", "הצפירה", "דאס נייע לעבן", "דאס אידישע פאלק" ועוד. בשנת תרע"ו הוא התקבל כמורה בבית ספר תיכון ("גימנסיה") יבנה בלודז'. כתב בקביעות ביומון "לאדזשער טאגבלאט" בנושאים מגוונים.

בשנת תרע"ז חיבר והוציא לאור "לימודי היהדות" - ספר לימוד לבתי ספר תיכוניים עבריים. בשנים תרפ"א-תרפ"ב ערך והוציא לאור מאסף ספרותי ליהדות בו פרסם מאמרים שלו בשמו ובשמות ספרותיים אחרים. כמו כן רבנים כמו ר' הלל צייטלין, הרב משה אביגדור עמיאל פרסמו בו מאמרים .

בונין היה חבר פעיל בתנועת המזרחי, הוגה דעות ומטיף להגשמה. הוא פרסם חוברת מיוחדת "על סף העלייה השלישית", ומאמרים רבים בעיתונים "לאדזשער טאגעבלאט" בלודז', "דאס אידישע טאגבלאט" בניו יורק ובעיתוני המזרחי בעברית וביידיש כמו "התור", "המזרחי" ועוד. בפעולות אלו פעל בניגוד לדרכה של חסידות חב"ד והעומד בראשה ולכן לא מצא מקום בין חסידיה. אף שלא קיבל את דעתו של האדמו"ר רבי יוסף יצחק בעניין בנין הארץ, התייחס אליו בהערצה והיה מקושר אליו ככל חסיד.

מורה בתחכמוני
בשנת תרפ"ט כאשר נוסד בוורשה סמינריון תחכמוני מטעם המזרחי, נקרא בונין להיות אחד ממוריו. הוא עזב את לודז' ועבר לוורשה. 'תחכמוני' התנהל על ידי שני אישים שהיו רחוקים ומנוגדים זה מזה. מנהל לימודי קודש היה הרב משה סולובייציק בעוד שמנהל לימודי החול והנציג כלפי חוץ היה ההיסטוריון פרופ' מאיר בלבן. בונין יישר חיכוכים וסכסוכים ביניהם.

עשר שנים שימש בונין כמורה בתחכמוני עד שבשנת תרצ"ט בהגיעו לגיל 65 פרש מהוראה, עזב את ווארשה וחזר ללודז'. בלודז' התחיל להתמסר לעבודתו הספרותית לסיום חיבורו "משנה חב"ד" ולחיבור ספרים אחרים שהיו בתוכניתו.

מלחמת העולם השנייה ובגטו
כעבור חודשים אחדים, בספטמבר 1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה כשנכנסו הנאצים ללודז' חששו אנשי הרוח והסופרים שיהיו הקרבנות הראשונים ואמנם גל של מאסרים עבר על אלה כבר בימים הראשונים. בונין ברח עם בנו מלודז' לוורשה ושם היה בגיטו. גם בגיטו הוסיף לכתוב עד שבינואר 1940 נלקח לטרבלינקה והומת בתאי הגזים. כתביו ואוסף מכתביו אבד.

משפחתו
בנו: שמואל דוד בונין (י"ט באדר א' תר"ס, 8 בפברואר 1900 - כ"א בתמוז תשל"ח, 26 ביולי 1978) נולד בסנובסק, אוקראינה. בתקופת השואה היה בגטאות ורשה ולודז' ובאושוויץ. עם שחרורו ב-1945 עבר למינכן, שם שהה במחנה פליטים, והיה אחד מעורכי הירחון העברי "ניצוץ" (יחד עם שמואל אפלבוים). עלה ארצה ב-1948 התיישב בחיפה ועבד בבנק הפועלים. שיריו הראשונים נדפסו ב"התקופה" (כרך י"ג) ובתרצ"ה הוציא בווארשה קובץ שירים "מטבע מזל". אחר כך פרסם שירים וסיפורים בעיתונות העברית בפולין ובארץ ("דבר", "גליונות", "העולם" ועוד)

ספריו
 למודי היהדות, 1917
 אויפ'ן שוועל פון דער דריטען עליה, 1920
 על סף העלייה השלישית, לודז, תרפ"א
 די ענטפלעקונג פון דעם גרויסען שאטען, 1928
 משנת חב"ד (10 חוברות), 1931–1936
 כתבים, 1936
 חב"דיש: געשטאלטען, בילדער, חזיונות, ערצעהלונגען, שמועסען, 1938

לקריאה נוספת
 חיים יצחק בונין, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 329–333

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

חוקרי חסידות
חסידי חב"ד
חסידי קאפוסט
סופרים יהודים בלארוסים
סופרים כותבי יידיש
ילידי 1875
נפטרים ב-1943