כתובת אזתוד

כתובת אַזַתִוַדַ (בכתיב מלא: אזתיוודה, Azatiwata; ידועה גם בשם כתובת קאראטפה) היא כתובת דו־לשונית בפיניקית ולוּוית של המלך אַזַתִוַדַ, שהתגלתה בקאראטפה שבטורקיה ב־1946. אַזַתִוַדַ היה מלך הדננים, שחי בממלכה נאו־חתית באזור קיליקיה במאה ה־9 או ה־8 לפנה"ס.

גילוי הכתובת ותיאורה
הכתובת התגלתה בחפירות ארכאולוגיות שהתקיימו בקאראטפה, המזוהה עם הממלכה העתיקה קוה. החפירות התקיימו בין השנים 1952–1946, על ידי משלחת ארכאולוגית של אוניברסיטת איסטנבול בראשות הארכאולוג הגרמני הלמוט תאודור בּוֹסֶרט  והארכאולוגים הטורקים האלט צ'מבל (Halet Çambel)  ובהדיר אלקים (Bahadır Alkım) . בחפירות התגלו שני שערים מונומנטליים, שער צפוני ושער דרומי, וכתובות רבות. הכתובת התגלתה בשנת 1946 בשערי העיר, המקום בו הוצבה בעת העתיקה. יחד איתה הוצבו כתובות נוספות משני צידי שער העיר, מקום שהיה מקום כינוס ואספה בעת העתיקה. השערים בעיר כללו חדר גדול מרכזי (אטריום), ושני תאי צד. שני נוסחים נמצאו על גבי אורטוסאטים (אבני ריבוד), הגרסה השלישית נכתבה על גבי פסל אל הסער שנמצא בשער הדרומי, מצדו הקדמי והאחורי, וכן על גבי שני פסלי שוורים.

הכתובת היא דו־לשונית והתגלתה במספר נוסחים:
 בשפה הפיניקית – בשלושה נוסחים
בשפה הלוּוית ובכתב ההירוגליפי הלווי, שבעת הגילוי נקרא כתב חיתי הירוגליפי – בשני נוסחים
במקום בו התגלו הכתובות, נמצאו כתובות נוספות אשר גם הן היו דו־לשוניות: פיניקית וחתית. שתי הכתובות הדו־לשוניות לא התגלו בשלמותן. הכתובת השלמה ביותר שהתגלתה היא הכתובת השלישית, שהייתה בפיניקית בלבד, והיא גם הברורה ביותר. המידע הקיים לא אפשר לחוקרים לדעת האם הכתובת נכתבה במקור בפיניקית ותורגמה לחתית, או להפך. הכתובת בפיניקית משקפת בסגנונה ותחבירה את השפה הפיניקית.

תיארוך הכתובת
שם המלך אַזַתִוַדַ נודע במחקר רק מכתובת זאת והוא לא ידוע ממקורות אחרים. תיארוך זמנו נעשה באמצעות מקורות מכתובות מלכי אשור. בכתובת מציין אַזַתִוַדַ שמי שהעלה אותו לגדולה היה "אוּרִךְ" מלך הדננים. החוקרים זיהו אותו עם המלך Urriku מלך קְוֶה, המופיע בכתובות מלך אשור תגלת־פלאסר השלישי שמלך בין השנים 745 עד 727 לפנה"ס. מקור נוסף היא כתובת משנת 718 לפנה"ס של המלך האשורי סרגון השני. בכתובת נאמר שסרגון מצא את נסיך אדנה, שמונה על ידי מלך קוה. נמצאה התאמה לכתובת אַזַתִוַדַ, שאמר שהוא מונה על ידי אורך להיות מלך הדננים. בהתאם לכך תוארכה הכתובת לסוף המאה ה־8 לפנה"ס.

השערה אחרת היא שהכתובת היא מהמאה ה־9 לפנה"ס לפני מסעות המלחמה של שלמנאסר השלישי מערבה לאנטוליה. השערה זאת מתבססת על השימוש בשפה הפיניקית שהייתה שפת התרבות במאה ה־9 לפנה"ס, לפני התפתחות השפה הארמית. נמצא גם דמיון בסגנון הטקסט בכתובת זאת לכתובת כלמו, שנכתבה במחצית המאה ה־9 לפנה"ס, שגם בה מוזכר מלך הדננים שפלש מזרחה מעבר להרי אמאנוס וניסה להשתלט על ממלכת שמאל. שם המלך "אורך" הוא שם שושלתי חוזר בתקופות שונות, ולכן אין בהזכרת שמו עדות לתיארוך הכתובת. בנוסף, במאה ה־8 לפנה"ס, התפשטה אשור מערבה ולחצה על ממלכת קוה־דננים. בכתובת זאת אין אזכור לאשורים, וגם סגנון האמנות האשורית, שבלט מאוד בתקופה זאת, לא בא לידי ביטוי בתבליטים המלווים את הכתובת. שלמנאסר השלישי פלש לקוה והרס את העיר אַזַתִוַדַ. קוה סופחה לאשור כממלכה וסאלית בסוף ימי תגלת־פלאסר השלישי או בתחילת ימי שלמנאסר החמישי, יחד עם שמאל, ובימי סרגון השני כבר ישב בה נציב אשורי.

הכתובת
הכתובת ידועה בסימון KAI 26. הכתובת הוצבה על ידי אַזַתִוַדַ מלך הדננים בשערי העיר שהוא בנה, אשר נשאה את שמו ונקראה אַזַתִוַדַ (היום קאראטפה). קריאת שם עיר חדשה על שם המלך שהקים אותה היה נוהג מקובל בעת העתיקה. למשל, הערים דור שרוכין ודור כוריגלזו, שנקראו על שם המלך שרוכין, הוא סרגון השני, וכוריגלזו הראשון המלך הכשי, בהתאמה.

הכתובת הוצבה לציון ניצחונות המלך, כמקובל בעת העתיקה. הכתובת מתחילה בתיאור פרטים אוטוביוגרפיים: . ייתכן שאורכ הזה הוא המלך הנזכר בכתובת הדו־לשונית מצ'ינקיי. 

הכתובת ממשיכה בתיאור המעשים הטובים שהוא עשה לעמו ולארצו. הוא מספר איך הוא הרחיב את הממלכה, וחיסל את הרע ממנה והביא שפע כלכלי לארצו. הוא שיעבד ארצות, ומלכים אחרים הפכו למשועבדים לו והכירו באדנותו. הוא מתפאר איך הגיע לארצות במערב, ששום מלך שקדם לו לא הגיע אליהן, וכן שהכניע אותן והיגלה את תושביהן למזרח. הכתובת כוללת גם תיאור הביצורים שהוא בנה כדי להגן על הממלכה מפני הפולשים, והגברת ביטחון התושבים. הוא חיזק את צבאו, דאג להרבה סוסים ומגינים והקים מחנות צבא. הוא מספר על העיר החדשה אותה בנה במצוות האלים בעל ורשף, הנושאת את שמו. הוא מספר על קיום הפולחן לאלוהיו בזמן הקציר בקיץ, ובזמן החריש בסתיו. בכתובת מוזכרים האלים רשף, בעל, בעל־כרנתריש (לו הוא הציב פסל בעירו), וכן בעל־שמים, אל שפולחנו היה נפוץ במשך מאות שנים במרחב הסורי־פיניקי, ואשר מופיע גם בכתובת יחמלך, בכתובת בעלשמם, בשתי כתובות נדר ובכתובת קבורה לכהן מקרתחדשת ובכתובת זכור מלך חמת. בחלק האחרון בכתובת כתובה קללה על מי שישחית את העיר ואת שעריה, והיא מסתיימת באיחולים למלך עצמו ששמו וזכרו יהיו נצחיים כמו השמש והירח.

בכתובת יש התייחסות בטור א' שורה 16 ל"בת מפש", שפירושו כנראה "בית מפש". בכתובת מתייחס אַזַתִוַדַ לאנשים רעים בעלי גדודים שהוא הכניע, והוא מספר שאת בית מפש שם תחת פעמיו, כלומר הכניע אותם ושיעבד אותם. הפרשנות החוקרים המקובלת היא שבית מפש מתייחס לצאצאי מופסוס (), המוזכר גם בכתובת הדו־לשונית מצ'ינקיי שלדעתם הייתה דמות היסטורית שהופיעה במקורות הקלאסיים, כמי שבסוף האלף השני לפנה"ס שבטיו פלשו למזרח הים התיכון ויישבו חלקים מסוריה, פיניקיה וקילקיה. דמותו של מופסוס מופיעה גם בכתבי אוסביוס מקיסריה, פה מתפאר המלך שהכניע את צאצאי מופסוס. 

הכתובת היא בת 62 שורות והיא הכתובת הפיניקית הארוכה ביותר שהתגלתה עד כה. שפת הכתובת קרובה מאוד לעברית. הכתובת מחולקת לארבעה טורים. בטור ראשון: 21 שורות, בטור שני: 19 שורות, בטור שלישי: 19 שורות וטור רביעי קצר מאוד בן 3 שורות.

אף על פי שמדובר במלך של ממלכה מקומית, סגנון כתיבת הכתובת דומה לסגנון שבו פארו מלכי אשור ושליטי ממלכות אחרות את מעשיהם. אַזַתִוַדַ מלך על ממלכה מקומית, שאין עדויות להתפשטותה האימפריאלית. גם את השלטון על העיר שהקים קיבל מארוך מלך דננים, אבל הוא מתפאר בהרחבת שטח הארץ.

גילוי הכתובת הדו־לשונית, בפיניקית, וכתב ההירוגליפי הלווי, אשר אפשרו השוואה בין הכתובות, קידם את הבנת הכתב ההירוגליפי החתי ואת המחקרו.

תעתיק הכתובת בעברית
התעתיק בהתאם לשורות בכתובת, יש מילים בסוף שורה שסופן עובר לשורה הבאה.

פירוש והקבלות למקרא

טור א, שורות 4–5 – לממצא ש\מש ועד מבאי. ראו הערה לטור ב, שורות 2–3.

טור א, שורות 7–8 – סס על סס ומגנ על מגנ ומחנת על \ מחנת. יש מובן פה של להוסיף על מספר הסוסים, המגנים, והמחנות, כמו ב (יָמִים עַל יְמֵי מֶלֶךְ תּוֹסִיף),  (לְמַעַן סְפוֹת חַטָּאת עַל חַטָּאת),  (שֶׁבֶר עַל שֶׁבֶר נִקְרָא), ו (יִפְרְצֵנִי פֶרֶץ עַל פְּנֵי פָרֶץ).

טור א, שורה 9 – ותרק אנכ. פירושו "וגורש אנוכי". לשורש תרק יש מקביל בשורש תרך בארמית, שמתרגם גרש בעברית: השוו בראשית ג כד (וַיְגָרֶשׁ אֶת הָאָדָם וַיַּשְׁכֵּן מִקֶּדֶם לְגַן עֵדֶן אֶת הַכְּרֻבִים וְאֵת לַהַט הַחֶרֶב הַמִּתְהַפֶּכֶת לִשְׁמֹר אֶת דֶּרֶךְ עֵץ הַחַיִּים) ואותו פסוק בתרגום אונקלוס (וְתָרֵיךְ יָת אָדָם וְאַשְׁרִי מִלְּקַדְמִין לְגִנְּתָא דְּעֵדֶן יָת כְּרוּבַיָּא וְיָת שְׁנַן חַרְבָּא דְּמִתְהַפְכָא לְמִטַּר יָת אוֹרַח אִילָן חַיַּיָּא). מדובר בכתובת אזתוד ב"מבטא נחצי של הפועל תרך", ויש לציין "כי כך הופכת כ"ף תכופות לקו"ף על יד רי"ש, כגון 'בכר-בקר' ועוד, וכן באוגריתית דרק במקום דרך בעברית."

טור א, שורה 16 – לבת מפש. ראו גוף המאמר (להלן).

טור א, שורות 16–17 – ואנכ אזתוד שתנמ תחת פעמ\י. יש ביטוים דומים ב (כֹּל שַׁתָּה תַחַת רַגְלָיו),  (עַד אָשִׁית אֹיְבֶיךָ הֲדֹם לְרַגְלֶיךָ), ו (עַד תֵּת יְהוָה אֹתָם תַּחַת כַּפּוֹת רגלו [רַגְלָי]). רעיון דומה מופיע ב (קִרְבוּ שִׂימוּ אֶת רַגְלֵיכֶם עַל צַוְּארֵי הַמְּלָכִים הָאֵלֶּה וַיִּקְרְבוּ וַיָּשִׂימוּ אֶת רַגְלֵיהֶם עַל צַוְּארֵיהֶם).

טור א, שורות 17–18 – לשבתנמ דננ\ימ בנחת לבנמ. פירושו "למען ישבו הדננים בנחת לבם". "שבת" הוא מקור נטוי במילה לשבתנם, ומשום כך מתרגמים "למען ישבו". צירופים בין מלים משורש נחת ולב- מופיעים גם בטור ב, 7–8 וטור ב, 13–14 (ראו להלן). צירופים בין מלים משורש נחת ומשורש ישב נפוצים במידה מסוימת גם במקרא:  (וּבְנֻחֹה יֹאמַר שׁוּבָה יְהוָה רִבְבוֹת אַלְפֵי יִשְׂרָאֵל);  (וַעֲבַרְתֶּם אֶת הַיַּרְדֵּן וִישַׁבְתֶּם בָּאָרֶץ אֲשֶׁר יְהוָה אֱלֹהֵיכֶם מַנְחִיל אֶתְכֶם וְהֵנִיחַ לָכֶם מִכָּל אֹיְבֵיכֶם מִסָּבִיב וִישַׁבְתֶּם בֶּטַח);  (כִּי כֹה אָמַר אֲדֹנָי יְהוִה קְדוֹשׁ יִשְׂרָאֵל בְּשׁוּבָה וָנַחַת תִּוָּשֵׁעוּן בְּהַשְׁקֵט וּבְבִטְחָה תִּהְיֶה גְּבוּרַתְכֶם וְלֹא אֲבִיתֶם);  (זֹאת מְנוּחָתִי עֲדֵי עַד פֹּה אֵשֵׁב כִּי אִוִּתִיהָ);  (גָּלְתָה יְהוּדָה מֵעֹנִי וּמֵרֹב עֲבֹדָה הִיא יָשְׁבָה בַגּוֹיִם לֹא מָצְאָה מָנוֹחַ כָּל רֹדְפֶיהָ הִשִּׂיגוּהָ בֵּין הַמְּצָרִים).

טור ב, שורות 2–3 – לממצא שמש \ ועד מבאי. הביטוי פה קרוב לזה שנמצא ב (כִּי מִמִּזְרַח שֶׁמֶשׁ וְעַד מְבוֹאוֹ),  (מִמִּזְרַח שֶׁמֶשׁ עַד מְבֹאוֹ), ו (מִמִּזְרַח שֶׁמֶשׁ עַד מְבוֹאוֹ). ראו גם  (מִמִּזְרַח שֶׁמֶשׁ וּמִמַּעֲרָבָהּ).טור ב, שורות 10–11 – ורשפ \ צפרמ. השוו  (לְפָנָיו יֵלֶךְ דָּבֶר וְיֵצֵא רֶשֶׁף לְרַגְלָיו) ו (כִּי אָדָם לְעָמָל יוּלָּד וּבְנֵי רֶשֶׁף יַגְבִּיהוּ עוּף).

טור ב, שורות 7–8 – ושבת \ נעמת ונחת לב. ראו טור א, 17–18 (להלן).

טור ב, שורות 13–14 – ובשבת נעמת ובנחת \ לב. ראו טור א, 17–18 (להלן).

טור ב, שורה 19 – בעל כרנתריש. אלוהות זאת מופיעה גם בטור ג שורות 2 ־4; ייתכן שמקור המילה "כרנתריש" הוא במילה היוונית ΚΟΡΥΝΗΤΗΡΙΟΣ, "נושא השרביט", והאלוהות מגלה זיקה לאל הסער של חלב.

טור ג, שורה 12 – ואמ מלכ במלכמ ורזנ ברזנמ. המלים "מלך" ו"רוזן" מופיעות כצמד גם בתנ"ך. ראו , , , , .

טור ג, שורה 16 – ויפעל לשער זר. לפי מיטשל דאהוד  יש למילה "זר" פה מובן של "רע" כמו ב (זֹרוּ רְשָׁעִים מֵרָחֶם תָּעוּ מִבֶּטֶן דֹּבְרֵי כָזָב) ו (בַּיהוָה בָּגָדוּ כִּי בָנִים זָרִים יָלָדוּ, וכו'), כך שיש לתרגם  "ויפעל לשער זר" כ"ויעשה לשער משהו רע".

טור ג, שורה 18 – ואל קנ ארצ. אלוהות זאת מופיע גם בכתובת נאו־פונית מלפקי המקדישה לה אכסדרה, וכן ככינוי לאל התדמורי בעל־שמין (בעשמין קנה די רעא). הביטוי קרוב לזה שנמצא ב (וַיְבָרְכֵהוּ וַיֹּאמַר בָּרוּךְ אַבְרָם לְאֵל עֶלְיוֹן קֹנֵה שָׁמַיִם וָאָרֶץ).

טור ד, שורות 2–3 – שמ אזתוד יכנ לעלמ כמ שמ \ שמש וירח. הפסוקית הזאת דומה לזאת שנמצאת ב: "יְהִי שְׁמוֹ לְעוֹלָם לִפְנֵי שֶׁמֶשׁ ינין [יִנּוֹן] שְׁמוֹ, וכו'".

ראו גם 

 הכתובת הדו־לשונית מצ'ינקיי
 רשימת כתובות כנעניות וארמיות

לקריאה נוספת 
יצחק אבישור, כתובות פיניקיות והמקרא, הפרק "כתובת אזתוד מלך הדננים", הוצאת א' רובינשטיין, ירושלים, תשל"ט, עמ' 239–214
 הערך "כתובות", אנציקלופדיה מקראית, כרך ד' עמ' 388–386

קישורים חיצוניים

 Azatiwada inscription באתר Jewishchristianlit.com
 מנחם הרן, חגים, זבחי משפחה וחגיגות : נספח – "זבח ימם" בכתובת קארא־טפה באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית

הערות שוליים

כתובות פיניקיות מלכותיות
חתים
כתובות בלווית
האלף ה-1 לפנה"ס
כתובות KAI
כתובות דו-לשוניות