נקשניים

נקשניים (שם מדעי: Alpheidae) היא משפחה של סרטנאים מימיים מאינפרא-סדרת החסילונים ומאופיינים על ידי צבתות אי-סימטריות, אשר הגדולה שבהן מסוגלת בדרך כלל לייצר צליל חזק מאוד. הנקשניים נקראים גם "חסילוני אקדח" או "חסילוני אלפאיד", עקב מנהגם לירות בועות מים על טרפם בתוך מעין "קליעים". 

משפחה זו מגוונת ברחבי העולם בתפוצתה ובה כ-1119 מינים בתוך 45 סוגים או יותר. שני הסוגים הבולטים ביותר הם: Alpheus ו-Synalpheus, ובהם עד 250 ו-100 מינים, בהתאמה. רוב הנקשניים מצליחים לחפור מאורות והם תושבים נפוצים של שוניות אלמוגים ושוניות צדפות. בעוד שרוב המינים נמצאים במים טרופיים וחופים מימיים טרופיים, הסוג Betaeus מצוי בימים קרים והסוג Potamalpheops מצוי רק במערות מים מתוקים.

במושבות, הנקשנים יכולים לתקשר קולית מתחת למים. הנקשניים הם המקור העיקרי של רעש באוקיינוס.

תיאור 
אורך הנקשנים הוא כ-3–5 ס"מ. מאפיינם הבולט הוא זרועם הגדולה באופן לא פרופורציונלי, שגודלה כחצי מגודל גופם. הצבת יכולה להיות על כל זרוע בגוף, בניגוד לרוב הזרועות שבסופן צבתות הטיפוסיות לחסילונים והיא בעלת מבנה דמוי אקדח העשוי משני חלקים. מפרק המאפשר לחלק "פטיש" לנוע אחורנית לתוך זווית ישרה, כאשר הוא משוחרר. הוא חודר לתוך החלק השני של הצבת, ופולט גל חזק מאוד של בועות אוויר המסוגלות להמם דגים גדולים ולשבור זכוכית, דבר המקשה מאוד על גידול הנקשן באקווריום רגיל.

אקולוגיה 

כמה מינים של נקשנים חולקים מאורות במערכת יחסים סימביוזית עם קברנוניים. המאורה בנויה ומטופחת על ידי נקשניים וקברנוניים ומספקים שמירה. הנקשנים שומרים על קשר עם הקברנונים באמצעות מחושיהם המחודדים. הקברנונים מתריעים לנקשנים כשיש סכנה באמצעות תנועת זנב אופיינית, ולאחר מכן שניהם נסוגים לתוך המאורה המשותפת. עד כה נצפה קשר זה במינים שוכני שונית אלמוגים.

ההתנהגות החברתית התגלתה אצל הסוג Synalpheus והמין Synalpheus regalis, החיים במושבות בתוך ספוגים שיכולים להיות מעל 300 חברים, כולם צאצאים של נקבה אחת גדולה, ואולי זכר אחד. הצאצאים נחלקים לעובדים המטפלים בחיילים צעירים (בעיקר זכרים) המגנים על המושבה בצבתותיהם הענקיות.

לנקשנים יכולת להפוך את הצבתות לאחור. אם הנקשנים מאבדים את הגפיים החסרות צבת, תיווסף התוספת לצבת הקטנה יותר. מחקרי מעבדה הראו כי ניתוק העצב של הצבת גורם להמרה של איבר קטן לתוך צבת בצד השני. תופעה זו של סימטריה צבתית בחטיפת נקשן תועדה רק פעם אחת בטבע.

אפקט ההקשה 
הנקשנים מתחרים עם בעלי חיים גדולים ממנו בהרבה כגון ראשתן ולבנתן על תואר: "בעל החיים הרועש ביותר בים". הנקשנים סוגרים את הצבת המיוחדת כדי ליצור בועות שיוצרות לחצים אקוסטיים של עד 80 kPa במרחק של 4 ס"מ מן הצבת. כפי שהוא משתרע מתוך הצבת, הבועות מגיעות במהירויות של 100 קמ"ש ומשחרר צליל שמגיע ל-218 דציבלים. הלחץ חזק מספיק כדי להרוג דגים קטנים. הוא מתאים לרמת לחץ של אפס עד שיא של 218 דציבלים ביחס למיקרוסקל אחד (dB re 1 μPa), שווה ערך לרמת מקור של אפס עד לשיא של 190 dB 1 μPa במרחק הייחוס הסטנדרטי של 1 מטר. השיאים נמדדו ברמות המקור בין 185 ו-190 פסקלים ב-1 מטר, בהתאם לגודל של הצבת. ערכים דומים מדווחים על ידי פרגוסון וקלירי. משך הזמן של נקישה הוא פחות מאלפית השנייה.

הצבת יכולה גם לייצר סונולומינסנציה מן הבועות שקורסות. כאשר הבועות קורסות, הן מגיעות לטמפרטורות של מעל 4,700 מעלות צלזיוס. לצורך השוואה, טמפרטורת פני השטח של השמש מוערכת כ-5,500 מעלות צלזיוס. האור הוא בעוצמה נמוכה יותר מאשר האור המיוצר על ידי סונולומינסציה טיפוסי אך אינו גלוי לעין בלתי מזוינת. הקשת הנקשנים הוא המופע הראשון הידוע של בעלי חיים המפיקים אור על ידי אפקט זה. לאחר מכן התגלה מופע דומה גם אצל חסילוני גמל שלמה המכים בעזרת צבתם בכוח שיכול לגרום גם הוא לבועות סונולומינסציה. הנקישה משמשת לציד ולתקשורת. בזמן הציד, הנקשנים בדרך כלל אורבים במסתור, כמו מאורה ומחפשים טרף כמו חסילונים אחרים או דגים קטנים חולפים, אותם הם קולטים במחושיהם. ברגע שהם מרגישים תנועה ממרחק של סנטימטרים מתוך מחבואם, הם מושכים בחזרה את הצבת, ומשחררים את הבועות אשר מהממות את הטרף, ואז מושכים אותו למאורה ואוכלים אותו.

מינים 
יותר מ-620 מיני נקשניים מוכרים כיום. וכ-45 סוגים. הגדול שבהם הוא Alpheus עם 283 מינים, ו-Synalpheus עם 146 מינים. 
 Acanthanas Anker, Poddoubtchenko & Jeng, 2006
 Alpheopsis Coutière, 1896
 Alpheus Fabricius, 1798
 Amphibetaeus Coutière, 1896
 Arete Stimpson, 1860
 Aretopsis De Man, 1910
 Athanas Leach, 1814
 Athanopsis Coutière, 1897
 Automate De Man, 1888
 Bannereus Bruce, 1988
 Batella Holthuis, 1955
 Bermudacaris Anker & Iliffe, 2000
 Betaeopsis Yaldwyn, 1971
 Betaeus Dana, 1852
 Bruceopsis Anker, 2010
 Coronalpheus Wicksten, 1999
 Coutieralpheus Anker & Felder, 2005
 Deioneus Dworschak, Anker & Abed-Navandi, 2000
 Fenneralpheus Felder & Manning, 1986
 Harperalpheus Felder & Anker, 2007
 Jengalpheops Anker & Dworschak, 2007
 Leptalpheus Williams, 1965
 Leptathanas De Grave & Anker, 2008
 Leslibetaeus Anker, Poddoubtchenko & Wehrtmann, 2006
 Metabetaeus Borradaile, 1899
 Metalpheus Coutière, 1908
 Mohocaris Holthuis, 1973
 Nennalpheus Banner & Banner, 1981
 Notalpheus G. Méndez & Wicksten, 1982
 Orygmalpheus De Grave & Anker, 2000
 Parabetaeus Coutière, 1896
 Pomagnathus Chace, 1937
 Potamalpheops Powell, 1979
 Prionalpheus Banner & Banner, 1960
 Pseudalpheopsis Anker, 2007
 Pseudathanas Bruce, 1983
 Pterocaris Heller, 1862
 Racilius Paul’son, 1875
 Richalpheus Anker & Jeng, 2006
 Rugathanas Anker & Jeng, 2007
 Salmoneus Holthuis, 1955
 Stenalpheops Miya, 1997
 Synalpheus Bate, 1888
 Thuylamea Nguyên, 2001
 Triacanthoneus Anker, 2010
 Vexillipar Chace, 1988
 Yagerocaris Kensley, 1988

קישורים חיצוניים

חסילונים
פרוקי-רגליים טורפים