מעבר כוכב חמה על פני השמש

מעבר כוכב חמה על פני השמש (או הטרנזיט של כוכב חמה על פני השמש) מתרחש כאשר כוכב הלכת חמה (מרקיורי) עובר בין כדור הארץ והשמש. במעבר זה, כוכב הלכת חמה מכסה חלק קטן מפני השמש כפי שהיא נצפית מכדור הארץ. חמה נראה במהלך המעבר כנקודה אפלה קטנה, אשר נעה על פני השמש. מעבר כוכב חמה על פני השמש מתרחש כ-13 פעמים במאה שנים, בצורה תכופה יותר ממעבר נוגה על פני השמש. משך המעבר הוא כמספר שעות.

במובנים רבים, מעבר כוכב חמה על פני השמש דומה לליקוי חמה: המשותף לשניהם הוא התלכדות של גוף שמימי כלשהו עם הקו שבין כדור הארץ לשמש. אולם, להבדיל מליקוי חמה, בו הירח מסתיר חלק ניכר מפני השמש, במעבר זה רק חלק זעום מפני השמש מוסתר על ידי כוכב חמה.

לשם צפייה במעבר כוכב חמה על פני השמש יש להצטייד באמצעי בטיחות להגנת העין, ובטלסקופ או משקפת.

הצטלבות גרמי השמיים

הצטלבותם של השמש, כוכב חמה וכדור הארץ על ישר אחד היא תופעה נדירה ביותר. עובדה זו נובעת מכך שמישורי הסיבוב סביב השמש של שני האחרונים אינם מתלכדים. מישור הסיבוב של כוכב חמה את השמש יוצר זווית של כ-7° עם מישור הסיבוב של כדור הארץ סביב השמש - מישור המילקה. הנטייה הזו גורמת לככב חמה להיראות "מעל" או "מתחת" לשמש. כוכב חמה עובר על־פני השמש בין כדור הארץ והשמש כאשר הפרש השנים בין מעברים סמוכים משתנה בין 3 ל־13 שנים.

מכדור הארץ, מעבר כוכב חמה נראה רק בחודשים מאי או נובמבר. במעברים המתרחשים בחודש מאי, קוטרו של כוכב חמה הוא 12 שניות קשת בעוד שקוטר השמש ייראה כ-1,902 שניות קשת. כוכב חמה ייראה כ-1/158 מגודל השמש. במעברים המתרחשים בחודש נובמבר, קוטר כוכב חמה נראה כ-1/194 מקוטר השמש.

תצפיות מודרניות

התועלת המדעית העיקרי שבמעברים אלו היא לשם חישוב המרחק בין כדור הארץ אל השמש על ידי שימוש בשיטת הפרלקסה. הטכניקה מבוססת על מדידת הבדלים קטנים בהתחלת המעבר, כפי שהם נצפים מנקודות רחוקות על פני כדור הארץ. על ידי מדידת המרחקים בין הצופים על פני כדור הארץ, ניתן לחשב את המרחק בין כדור הארץ לשמש ולנוגה, באמצעות שיטת הטריאנגולציה.

התצפית הראשונה המתועדת של מעבר כוכב חמה בוצעה על ידי פייר גסנדי ב-7 בנובמבר 1631. הוא הצליח לצפות על ידי הטלה של המעבר בעזרת טלסקופ על קיר בחדר חשוך. שמונה שנים לאחר מכן, ב-1639, ג'רמיה הורוקס השתמש באותה טכניקה כדי לעקוב אחר מעבר נוגה על פני השמש.

ב-7 בנובמבר 1677, אדמונד היילי היה הראשון שתיעד את מעבר כוכב חמה על פני השמש בתצפית מהאי סנט הלנה שבאוקיינוס האטלנטי. היילי הבין שמסלול המעבר על פני השמש משתנה קלות בהתאם למיקום התצפית על פני כדור הארץ. בעזרת מדידת זמן המעבר המלא, והתייחסות למקום התצפית, ניתן היה לחשב את המרחק מכדור הארץ לשמש, מרחק שלא היה ידוע באותו זמן. זאת הייתה אחת הסיבות למסעו של ג'יימס קוק, לקראת מעבר נוגה בשנת 1769. קוק הצליח לראות גם את מעבר כוכב חמה ב-1769 בניו זילנד במקום בו הוא קרא לו מפרץ מרקיורי (השם הלועזי של כוכב חמה). במהלך המעבר הבחין קוק כי לכוכב חמה אין כמעט כל אטמוספירה.

כיום מנצלים את המעברים בעיקר לכיול המכשירים והמדידות הנעשות בעזרת טלסקופים גדולים וחלליות המשקיפות אל השמש.

ב-3 ביוני 2014 הצליח הרובר קיוריוסיטי לצפות ממאדים במעבר כוכב חמה על פני השמש, והיה בכך לתצפית הראשונה של מעבר זה מכוכב לכת אחר.

המעבר האחרון שנצפה במלואו במזרח התיכון ובישראל היה בשנת 1973.

המעברים האחרונים התרחשו ב-15 בנובמבר 1999, 7 במאי 2003, 8 בנובמבר 2006, 9 במאי 2016 ו-11 בנובמבר 2019. המעברים הבאים הצפויים יהיו ב-13 בנובמבר 2032 וב-7 בנובמבר 2039.

ראו גם
מעבר (אסטרונומיה)
מעבר נוגה על פני השמש

קישורים חיצוניים 

 אתר מעבר כוכב חמה על פני השמש של סוכנות החלל האירופאית
 עמית ולדמן, צפו: המסע המרהיב של כוכב חמה על פני השמש, "חדשות 2", 10 במאי 2016
 המעבר של כוכב חמה על פני השמש באתר  נאס"א באנגלית

הערות שוליים

השמש
מערכת השמש
כוכב חמה