מכונית השנה באירופה

מכונית השנה באירופה הוא פרס המחולק מדי שנה מאז שנת 1964 על ידי מגוון מגזיני רכב מכל רחבי אירופה. ההחלטה מתקבלת על ידי הצבעות המבוצעות בידי כתבי רכב שונים. הייצוג היחסי לכל מדינה ניתן בהתאם לגודל שוק הרכב במדינה ולגודל תעשיית הרכב. בתחרות אין משמעות לקטגוריה אילה משתייכים הרכבים - כל שנה מוכרז רכב אחד כזוכה. לפרס זה יש חשיבות גדולה בעיני יצרני הרכב.

כללי התחרות
בתחרות יכולים להשתתף רק דגמים חדשים שיצאו לשוק במהלך 12 החודשים שקדמו לתחרות. התחרות לא מוגבלת רק ליצרנים אירופים, אבל ההשתתפות מותנית בכך שהרכב מוצע למכירה לפחות ב-5 מדינות שונות באירופה ומכר לפחות 5,000 יחידות בשנה האחרונה.

הרכבים המועמדים נבחנים על פי מספר קריטריונים: עיצוב, נוחות, בטיחות, חסכנות, אחזקה, ביצועים, פונקציונליות, שביעות רצון של נהגים, מחיר ועמידה בתקני איכות הסביבה. חדשנות טכנולוגית ויחס עלות-תועלת, גם מהווים גורמים חשובים.

בשלב הראשון של התחרות מתקיימת הצבעה רגילה, מתוכה נבחרים 7 הרכבים שזכו למספר הנקודות הגבוה ביותר. בשלב הגמר מקבל כל שופט 25 נקודות, אותן הוא צריך לחלק בין הדגמים המועמדים. להצבעה יש מספר מגבלות: יש לתת ניקוד לפחות ל-5 מ-7 מכוניות, מספר הנקודות המקסימלי שניתן להעניק לרכב הוא 10 נקודות ואין אפשרות לדרג יותר מרכב אחד במקום הראשון. ההצבעה היא גלויה וכל אחד מהשופטים מפרסם את הצבעתו, בתוספת נימוק לאופן החלוקה.

תחת הכללים האלו חלוקת פיזור הנקודות בין הדגמים הוא רחב מאוד. בשנת 1988 זכתה בתואר פז'ו 405 בפער של 212 נקודות מהסיטרואן AX, שהגיעה למקום השני - הפער הגדול ביותר בתולדות התחרות. פולקסווגן גולף זכתה באותו פער של נקודות בשנת 2013. 

רנו קליאו (1991, 2006) ופולקסווגן גולף (1992, 2013) הן 2 המכוניות היחידות שזכו בתואר יותר מפעם אחת.

בשנת 2011 זכתה בתואר ניסאן ליף - המכונית החשמלית הראשונה שזוכה בתואר.

רשימת הזוכים

ראו גם
 מכונית השנה בצפון אמריקה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

פרסי מכוניות