שיטור יתר

שיטור יתר הוא מונח המתאר נוכחות ופעילות משטרתית לא פורפורציונלית, בהיקף או בחומרה, באזור גאוגרפי נתון. שיטור יתר מוביל למעצרים כנגד עבירות של בני אוכלוסייה מסוימת, לרוב בני מיעוט אתני. שיטור יתר פוגע במרקם קהילתי של קבוצות אתניות ושכונות עוני.   

שיטור יתר בא לידי ביטוי בסיורים מוגברים בשכונות  עוני או של בשכונות בהן יש מתגוררות קבוצות אתניות, עיכובים וחיפושים אקראיים, בדיקות מחמירות יותר במעברי גבול ונמלי תעופה, פעילויות עוקץ ושיעור גבוה של מעצרים בקרב אוכלוסייה הנתונה לשיטור יתר, על עבירות שוליות. שיטור יתר יכול להיות תוצאה של מדיניות, גזענות משטרתית, תפיסות שליליות של המשטרה כלפי אוכלוסיות מסוימות או מחסומי שפה ותרבות בין המשטרה לקבוצות שהם משרתים.

במקרים רבים, העבירות עליהן מועמדים בני האוכלוסייה הנתונה לשיטור יתר לדין, הן תוצאה של החיכוך עם המשטרה (למשל, הפרעה לשוטר במילוי תפקידו), והעבירות כלל לא היו קורו אילו המשטרה הייתה נמנעת משיטור יתר.

שיטור יתר משמש כהסבר לרמות הרשעה גבוהות יותר בקרב אוכלוסיות מיעוט. עם זאת, במקרים מסוימים חוקרים שוללים את האפשרות שרמות ההרשעה הגבוהות יותר נובעות רק משיטור יתר, וטוענים שיש שיעורי פשיעה גבוהים יותר בקרב אוכלוסיית המיעוט.

שיטור יתר ותת שיטור 
במדינות רבות פעילות המשטרה משקפת את המטען התרבותי של קבוצת הרוב ועל כן לא פעם מתגבשות תחושות של ריחוק וזרות בין המשטרה לקבוצות אתניות ואחרות. הרקע ההיסטורי תרבותי מגביר את הסטריאוטיפים ההדדיים, ומחריף את הפוטנציאל לכיחוך. 

קבוצות מיעוטים יכולות לסבול הן משיטור יתר והן מתת שיטור. שיטור יתר הוא גישה אגרסיבית לאכיפת החוק נאכפת על מיעוטים. תת שיתור הוא מצב בו המשטרה אינה אוכפת את החוק בשכונות מיעוטים. שיטור יתר ותת שיטור אינם סותרים זה את זה. מיעוטים, במיוחד "מיעוטים גלויים", עשויים לסבול משילוב של שניהם, ומשפיעים על האמון שלהם במשטרה, וכתוצאה מכך, על הלגיטימיות והיעילות של פעילות המשטרה. שני המצבים מיצרים חוסר אמון בין הקהילות לבין המשטרה.

ישראל
בישראל, מועלות טענות על כך שמשטרת ישראל מפעילה שיטור יתר כנגד קבוצות שונות כגון ישראלים יוצאי אתיופיה וערבים.  

בשנת 2015 אמר מפכ"ל המשטרה, יוחנן דנינו, כי יש בסיס לטענות אלו. ביוני 2016 אמר מפכ"ל המשטרה, רוני אלשייך, כי המשטרה בודקת האם הופעל שיטור יתר כלפי יוצאי אתיופיה. 

בשנת 2019 ירה שוטר לעברו של סלומון טקה, צעיר כבן 20 ממוצא אתיופי. השוטר, קצין במשטרת ישראל, ירה ברצפה ומשם ניתז הכדור לעבר טקה. בעקבות האירוע התחיל רצף של הפגנות אלימות ברחבי הארץ, ביולי ובאוגוסט 2019, בהן בני העדה האתיופית יצאו להפגנות במספר מקומות בארץ, ובעיקר בתל אביב. הם קראו קריאות גנאי כנגד המשטרה, חסמו רחובות, כבישים ראשיים ומוקדי תחבורה והולכי רגל. המפגינים אף שרפו צמיגים ונלחמו בשוטרים שהגיעו לזירות ההפגנה השונות.

ערבים אזרחי ישראל סובלים הן משיטור יתר והן מתת שיטור. בהפגנות ערבים מדווחים על התנהגות ברוטלית של המשטרה במקביל כמעט ואין טיפול בפשיעה מאורגנות  ובאלימות נגד נשים בישובים הערבים.

ארצות הברית 
בארצות הברית השחורים מהווים 13% מהאוכלוסייה, אך בשנת 2012 31% מהאנשים שנהרגו על ידי המשטרה. ב-2017, אחוז ההרוגים השחורים ירד ל-25%. היסטוריונים וחוקרים אחרים טוענים כי שיטור יתר כלפי אפרו-אמריקאים והיספנים קשורה להיסטוריה האמריקאית. שורשי שיטור היתר מגיעים לעבדות ולפערים גזעיים.

קישורים חיצוניים
 אלדד לוי, אגרוף הברזל העירוני, פיגומים
 אמיר אטינגר, משפחות מיצהר למ"מ המפכ"ל: "יש אכיפת יתר והתנכלות לתושבים", באתר סרוגים, 3 בנובמבר 2020

הערות שוליים

משטרה
אפליה