חבר (הלכה)

חבר הוא כינוי תלמודי לאדם שקיבל על עצמו חומרות מסוימות בעיקר בענייני תרומות ומעשרות, וטומאה וטהרה, הנקראות בלשון התלמוד "דברי חברות".

גם אשה יכולה לקבל על עצמה חומרות אלו ולהיקרא "חברה".

את "דברי החברות" יש לקבל בפני שלושה חברים, חוץ מזקן היושב בישיבה, ונחלקו אבא שאול וחכמים האם גם תלמיד חכם צריך לקבל בפני שלושה חברים.

טומאה וטהרה
המשנה מביאה את רשימת הדברים עליהם צריך להתחייב אדם בדיני טומאה וטהרה כדי להיקרא חבר:
 אינו מוכר לעם הארץ לח ויבש - אינו מוכר לו מאכלים לחים או יבשים מכיוון שעם הארץ יטמאם.
 אינו לוקח ממנו לח - וקונה ממנו רק פירות יבשים שלא הוכשרו לקבל טומאה ובוודאי טהורים.
 ואינו מתארח אצל עם הארץ - אינו נכנס כלל לבית של עם הארץ כדי שלא יטמא.
 ולא מארחו אצלו בכסותו - וכשמארח עם הארץ בביתו, לא נותן לו להכניס לשם את בגדיו הנחשבים לטמאים.
 אוכל חולין בטהרה - מתייחס לפירות חולין כאל אוכל קדוש, שאסור לטמאו ואסור לאכלו בטומאה

תרומות ומעשרות
המקבל עליו דברי חברות נחשב גם לנאמן על המעשרות, ועליו להקפיד על:
 עישור כל הפירות שקונה מעם הארץ, אפילו כאשר בכוונתו למכרן.
 עישור פירות שדותיו שהוא מוכר לאחרים.
 שלא לאכול כלל אצל אנשים שאינם חברים.

החבר בקהילות אשכנז 
בקהילות אשכנז נהגו רבני הקהילות להעניק תואר חבר כאות כבוד והערכה לציון היות נושא התואר אדם ירא שמים אשר נשא בעול הציבור במסגרת הקהילה. מקור התואר במעלת החברות אשר נהגה בתקופת המשנה.

ישנן עדויות לשימוש בתואר החבר באשכנז כבר בתקופת הראשונים. בשו"ת מהר"י ווייל מתוארת הענשת אחד מחברי הקהילה שסרח, ובין העונשים שהושתו עליו הוסר תואר החבר שנשא:

דינים ומושגים נוספים
 אשת חבר כחבר – אשתו של החבר, שווה בדיניה לחבר עצמו, ונאמנת על כל מה שהחבר נאמן. כמו כן דין זה נאמר גם לעניין כיבודים של תלמידי חכמים, כמו קימה והידור וכו', שגם בזה מתייחסים אל אשת הרב כעומדת במקום בעלה.
 חבר אין צריך התראה – אדם העומד לבצע עבירה מוזהר על ידי אחרים כי הדבר אסור, ועליו לחדול ממנו וכי הוא עלול להיענש. ההתראה היא תנאי הכרחי בהלכה על מנת להביא לחיוב פורמלי בעונש גופני, אך אדם שקיבל על עצמו דברי חברות, נענש על פי עדים גם ללא שנתקיימה בו התראה.
 ירושלים עושה כל ישראל חברים – בירושלים בימי העלייה לרגל הועלו כל הבאים בשערי העיר למעמד של חברים, וכך הופקעה טומאתם של עמי הארץ ששהו בירושלים בימי הרגל. המטרה הייתה לאפשר לכל העם לעלות לרגל, להשתתף בטקסי החגים ולמנוע חציצה בין חברים ופרושים לאנשים שאינם מקפידים על ענייני טהרה כמוהם.
חברותא – לימוד התורה עם חבר.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

הלכה
תרומות ומעשרות
טומאה וטהרה