שנאנים שאננים

שִׁנְאַנִּים שַׁאֲנַנִּים הוא פיוט "אופן" מאת רבי שלמה אבן גבירול כחלק מה"מעמד" שלו ליום הכיפורים. כדרך פיוטי אופן, הוא מתאר את האופן בו מהללים מלאכי המרום את בורא העולם ואת הכבוד וההערצה שהם רוחשים כלפיו.

פיוט זה נאמר בנוסח הספרדים ביום הכיפורים, ובמקור היווה חלק מברכת "יוצר אור", שהיא הברכה הראשונה שלפני קריאת שמע של שחרית. עקב פסק השולחן ערוך האוסר לומר פיוטים בתוך ברכות קריאת שמע, הוא נאמר לפני תחילת הברכות או אחרי שחרית. עקב המגמה של צמצום מספר הפיוטים בתפילות, במספר קהילות נשאר רק הפיוט "שנאנים שאננים" במסגרת התפילה.

מבנה הפיוט
השיר בנוי משש מחרוזות בנות שש שורות כל אחת, ומחרוזת פותחת שמכילה חמש שורות. האותיות הראשיות של כל שורה במחרוזת הראשונה יוצרות במאונך את השם "שלמה". האותיות הראשיות של כל אחת משבע מחרוזות השיר, יוצרות במאונך את המילים "שלמה קטן". בסוף כל מחרוזת מופיעה אותה שורה סופית שהיא הרפרין (פזמון חוזר).

הפיוט מקדים את הפסוק שמופיע בברכת יוצר האור, ומתאר באופן ציורי ובדימויים רבים את שנאמר בפסוק התנכי:
 (ספר יחזקאל פרק ג, פסוק יב).

אבן גבירול מרחיב את התיאור המילולי שבתפילה  ומנסה להעביר את תחושת היפעה והזוהר, אודות העולם רוחני שבו המלאכים מפארים את מעשיו של הבורא וכן את החוויה השמימית של שירת המלאכים.

אחת מהשיטות שבהן נוקט אבן גבירול היא תחושת העושר והריבוי. הוא מעניק למלאכים שמות וכינויים רבים המתחלפים בהתמדה במהלך השיר. פעם הם מכונים שִׁנְאַנִּים, בהמשך חַיּוֹת עִלִּיּוֹת, אֶרְאֵלִים, בְּנֵי חַיִל, וכדומה. המחבר מדגיש שוב ושוב מילים המתארות אור ברק וצבעוניות: כְּנִצּוֹצִים יִלְהָבוּ, אֲזוּרֵי זִיו הַנִּצְבָּע, גְּזוּרֵי אֵשׁ, ועוד כדי להעניק הרגשת הוד ותפארת. שיטת העצמה נוספת נעשית על ידי הריבוי המספרי של המשוררים. מספר תיאורים מוקדשים לכמותם הרבה של המלאכים: מַחֲנוֹת הֲמוֹנֶיךָ, הֲמוֹן מַחֲנֶה הַמִּשְׁנֶה, בִּשְׂרָפִים לַאֲלָפִים בְּחֵיל כָּבֵד מְאֹד. טכניקת העושר מסתייעת גם בקצב מהיר ומתחרז של המילים בשורה הראשונה בכל מחרוזת, וכן על ידי הפזמון החוזר בסוף כל מחרוזת שלקוח מ.

הערות שוליים

פיוטי יום הכיפורים
שירי המאה ה-11
שירי שלמה אבן גבירול
חלקי יוצרות
יצירות עם אקרוסטיכון