תניא רבתי

תניא או תניא רבתי, הוא ספר הלכה שנכתב בתקופת הראשונים באיטליה על ידי רבי יחיאל בן יקותיאל הרופא.

שם הספר נקבע בפי העם בשל המילה הראשונה בספר, הפותח בציטוט ברייתא: "תניא היה רבי מאיר אומר...".

זהות מחבר הספר 
הספר נדפס לראשונה בשנת ה'רע"ד ללא ציון שם המחבר. אך כיום הספר מיוחס בוודאות לרבי יחיאל ב"ר יקותיאל ב"ר בנימין ב"ר יחיאל הרופא ממשפחת הענוים. זיהוי זה נעשה על פי מה שנמצא כתוב בגוף הספר באחת ההלכות: .

כאמור, הספר שנדפס בעילום שם, ייחוס בעבר בשוגג למחברים אחרים: כך למשל בעמוד השער של מהדורת הספר שנדפסה בזאלקווא בסדילקאב יוחס הספר ל"רבי יחיאל אחי רבי יעקב בעל הטורים", כך גם נזכר בספר "מגן גבורים".  

אחרים ייחסו את כתיבת הספר לרב ישעיה בר אבא מרי, שחי בתקופת הריב"ש.

תוכן ומהות הספר 
תוכן הספר הוא דינים ומנהגים לכל השנה, מחולקים למאה סימנים. יש מהחוקרים הסבורים כי רבים מהדינים בספר הם קיצור של ספר שבלי הלקט שחיבר צדקיה בן אברהם הרופא.  לדעת הרב ישראל בראון, עורך מהדורת תניא רבתי בהוצאת מוסד הרב קוק, 'תניא רבתי' הוא לא קיצור של שבלי הלקט, אלא שני הספרים נכתבו על ידי שני תלמידים שלמדו בבית מדרשו של הריבב"ן, ושניהם ציטטו את הריבב"ן, ולכן קטעים רבים בספרים חופפים.

קישורים חיצוניים
 
 
מהדורות של הספר

הערות שוליים

ספרי הלכה: ראשונים