דבורה בקון

דבורה בקון (24 בפברואר 1951 – 18 במרץ 1983) הייתה שחקנית קולנוע ישראלית.

ביוגרפיה
נולדה לאריה ופולה בקון ניצולי שואה כבת זקונים ולה אח אחד גדול ממנה בשם משה. 

בקון גדלה בתל אביב והתגוררה בה עד מותה.

ב-1974 הופיעה בקון בסדרת הטלוויזיה "דלת הקסמים" בה גילמה אישה ברחוב.

קודם לעבודתה הקולנועית, בסוף שנות ה-70 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "זה הסוד שלי" בתור בעלת סוד שהיה עבודתה בפנצ'ריה. 

היא עבדה גם כסלקטורית במועדון "21" בתל אביב שנפתח ב-1979 והיה מועדון הגייז הראשון בישראל, וכמו כן היא עבדה במועדונים נוספים בתל אביב, והייתה ידועה כבליינית עד השעות הקטנות של הלילה במועדונים "אפוקליפסה", “המשפחה", “קיסר" ו"המסבאה". 

הבמאי והשחקן צבי שיסל ליהק אותה בשנת 1977 לסרטון פרסומת של “טרופית", הוא בחר בה לפרסומת הזו לפני שהייתה מוכרת. לימים שיסל ליהק אותה לסרט “ סבבה" שביים, שהפך גם לסרטה האחרון.

הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "נישואין נוסח תל אביב" בבימויו של יואל זילברג, שיצא לאקרנים ב-1979, ובו גילמה את מנהלת מועדון הקלפים.

בשנת 1980 השתתפה בצוות המתחנים של סרט המתיחות "חייך אכלת אותה" לצד יהודה ברקן, אריה מוסקונה וקרוליין לנגפורד. הופעתה בסרט הקנתה לה חשיפה רבה בציבור, וביססה את הדמות של האישה גדולת הממדים, גסת הרוח והמאיימת שהייתה מזוהה איתה בהמשך הדרך בסרטים נוספים, שהמוכר בהם הוא "ספיחס" בבימוי בעז דוידזון.

בשנת 1981 השתתפה בסרט "עם ישראל חי".

בשנת 1982 גילמה את מ"כית הבנות בסרט "ספיחס".

בשנת 1983 שיחקה בסרט "סבבה" שהווה ספין אוף ל"ספיחס", וגם שם גילמה את דמות המ"כית, וזה היה הסרט האחרון בו היא השתתפה טרם מותה.

בלילה שבין 17 ל-18 במרץ 1983 כהרגלה, בילתה בקון (או “דבי", בפי חבריה) בחברת חבריה הטובים בבר “המסבאה", שבו גם עבדה. בקון ישבה שם עם חברים ביניהם שלום פסנר ומשה איש כסית, ובשעות הקטנות של הלילה הם התערבו מי עושה סקי מים. דבורה, שהייתה מטורפת וקלילה אמרה: "אני עושה סקי מים!"
בעל הבר יענקל'ה טל  שמע את השיחה בין בקון לאיש כסית, וסיפר את החלטה הסופנטנית שלה שבדיעבד הובילה למותה בנסיעה לאילת: “איש כסית שאל אותה: "את שמנה, את יכולה לעשות סקי מים?" בקון ענתה בחוצפה האופיינית לה: "באבא ובאמא שלך כן". הוא אמר לה: "אני מתערב איתך על 1,000 דולר שאת לא עושה סקי מים". בסגנון שלה, ענתה לו: "תן 1,000 דולר, יא בן זונה". איש כסית הוציא 1,000 דולר, נתן לה, והיא שמה אותם בכיס הקדמי של האוברול שלה, ארזה מזוודה קטנה ונסעה לאילת"

ב-18 במרץ 1983 נהרגה בקון בתאונת דרכים בדרך לאילת ליד צומת קטורה בכביש 40 כשנהג המונית שנסעה בה סטה לצד הדרך וכתוצאה מכך המונית עלתה באש. נהג המונית ונוסע נוסף שהיה ידיד של בקון שנסע איתה נפצעו. 

בקון נקברה בבית העלמין הדרום.

ב-1984 נהג המונית יצחק חזן נשלח לשנה וחצי מאסר בפועל ונשלל רישיונו לעשר שנים לאחר שהוכח כי נהג בשיכרות, וגרם לתאונה הטראגית. 

במקום בו הייתה התאונה שגבתה את חייה ניצבת אנדרטה לזכרה. 

השירים "חיה בתוך קופסה" ו"בננ", של הזמרת קורין אלאל שהייתה חברתה, נכתבו לזכרה לאחר מותה ונכללו באלבומה הראשון של אלאל שיצא ב-1984.

בשנת 1993 עשר שנים אחרי מותה הקליט יזהר כהן שהיה חבר קרוב של בקון שיר בשם “אני ודבורה הגדולה", שנכתב על ידי קובי לוריא לאור סיפורים ששמע על בקון מחבריה הקרובים ומכהן עצמו, וקורין אלאל הלחינה את השיר. השיר נכלל באלבומו החמישי של כהן שיצא באותה השנה ושנקרא "לגעת במים לגעת ברוח".

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

ישראליות שנולדו ב-1951
ישראלים שנולדו ב-1951
ישראליות שנפטרו ב-1983
ישראלים שנפטרו ב-1983
שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
הרוגות תאונות דרכים בישראל
אישים הקבורים בבית העלמין הדרום