גדודי פאנצר כבדים

גדודי פאנצר כבדים (בגרמנית: Schwere Panzerabteilungen - 'גדודי שריון כבדים') היו יחידות טנקים בסדר גודל של גדוד, של צבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, שפעלו בין השנים 1945-1942. גדודים אלו צוידו בטנקים הכבדים ביותר של גרמניה מדגם טיגר, ולאחר מכן טיגר II, זכו להקצאת כח אדם מובחר, ונחשבו ליחידות עילית. יחידות אלו היו למעשה עצמאיות, והוכפפו למטה קורפוס או ארמייה בעת הצורך. תפקידם המקורי היה להוות את חוד החנית של יחידות השריון הגרמניות ולהבקיע את קווי האויב. 

בתחילה, כל גדוד כזה הורכב משתי פלוגות בנות 9 טנקי טיגר I כל אחת, מלווים ב-10 טנקי פאנצר סימן 3 למטרות של סיור. שני טנקי טיגר נוספים עמדו לרשות מפקדת הגדוד. בעקבות חוות דעת של מפקדים בשטח, הוחלט במרץ 1943 על שינוי במבנה גדודי השריון הכבדים. על פי המתווה החדש, כלל כל גדוד רק טיגרים, 45 בכל גדוד; גדוד סטנדרטי כלל שלוש פלוגות בנות 14 טיגרים כל אחת, יחד עם 3 נוספים במפקדה. 

במהלך המלחמה הוקמו עשרה גדודים כבדים בידי הורמאכט (מספרם 501 עד 510), ושלושה בידי הוואפן אס אס (101, 102, 103). בנוסף, שלוש דיוויזיות עילית מאס.אס (לייבשטנדרטה, טוטנקופף ודאס רייך) קיבלו פלוגה כבדה של טיגרים, ודיוויזיית גרוסדויטשלנד מהצבא (Heer) קיבלה גדוד של טיגר במהלך המלחמה.

רשימת גדודי הפאנצר הכבדים שפעלו במלחמה:

הערות שוליים

יחידות שריון גרמניות