יודורה ולטי

יודורה אליס ולטי (באנגלית: Eudora Alice Welty; 13 באפריל 1909 – 23 ביולי 2001) הייתה סופרת אמריקאית שכתבה על הדרום האמריקאי. הרומן שלה The Optimist's Daughter זכה בפרס פוליצר ב-1973. לוולטי הוענקה מדליית החירות הנשיאותית, בין פרסים רבים אחרים. היא הייתה הסופרת הראשונה שעבודותיה פורסמו בעודה בחייה על ידי הספרייה של אמריקה, הוצאה לאור ללא מטרות רווח המתמחה בספרות אמריקאית קלאסית. ביתה בג'קסון, מיסיסיפי הוגדר כאתר מורשת לאומי, והוא פתוח לציבור כמוזיאון.

ביוגרפיה 
יודורה ולטי נולדה בג'קסון, מיסיסיפי ב-13 באפריל 1909, בתו של כריסטיאן ווב ולטי (1879–1931) ומרי צ'סטינה (אנדרוז) ולטי (1883–1966). היא גדלה עם אחיה הצעירים, אדוארד ג'פרסון וולטר אנדרוס. אמה הייתה מורה, ובעזרתה פיתחה יודורה אהבה לקריאה. אמה הייתה אומרת ש"כל חדר בבית שלנו, בכל זמן ביום, נמצא שם כדי לקרוא בו, או שיקריאו לו". אביה, שעבד כמנהל בחברת ביטוח, אהב גאדג'טים ומכונות, ובהשראתו יודורה למדה לאהוב כל דבר מכני. מאוחר יותר היא אף השתמשה בטכנולוגיה עבור הסמליות בסיפורים שלה, וגם הייתה לצלמת מסורה, כמו אביה.

בסמוך לסיום לימודיה בתיכון, יודורה עברה עם משפחתה לבית בו חייתה עד יום מותה. את הבית, בסגנון טודור, עיצב ואייט ס. הנדריק, וכיום הוא ידוע כבית יודורה ולטי.
 מ-1925 עד 1927, ולטי למדה במיסיסיפי סטייט קולג' לנשים, ואז עברה לאוניברסיטת ויסקונסין כדי להשלים את לימודיה בספרות האנגלית. לאחר מכן למדה פרסום ב אוניברסיטת קולומביה. מכיוון שסיימה את לימודיה בשיאו של השפל הגדול, היא נאבקה למצוא עבודה בניו יורק.

מיד לאחר שוולטי חזרה לג'קסון ב-1931, אביה מת מלוקמיה. היא לקחה עבודה בתחנת רדיו מקומית, וכתבה על החברה הגבוהה בג'קסון עבור עיתון בממפיס. ב-1935 היא החלה לעבוד בתור אשת יחסי ציבור עבור אגף הממשל שיצר עבודות לאנשים שהושפעו מהשפל הגדול. היא אספה סיפורים, ערכה ראיונות, וצילמה את חיי היום-יום במיסיסיפי. היא גילתה את כל רובדי החיים בדרום, ושאבה ממה שלמדה על היחסים בין אנשים בכתיבת הסיפורים הקצרים שלה. במהלך תקופה זו היא גם קיימה פגישות בביתה עם סופרים עמיתים וחברים, קבוצה לה קראה Night-Blooming Cereus Club. שלוש שנים לאחר מכן, היא עזבה את עבודתה כדי לכתוב במשרה מלאה.

בשנת 1936, היא פרסמה את הסיפור הקצר "מותו של סוכן מכירות" בירחון הספרותי Manuscript, ובקרוב גם כתבי עת מובילים החלו לפרסם את סיפוריה, ביניהם הניו יורקר. היא חיזקה את מעמדה בתור סופרת דרומית בעלת השפעה כאשר פרסמה את ספרה הראשון, אוסף סיפורים קצרים, A Curtain of Green. היא מונתה לצוות ביקורת הספרים של הניו יורק טיימס, וזכתה במלגת גוגנהיים, אשר איפשרה לה לנסוע לצרפת, אנגליה, אירלנד, וגרמניה. בזמן שהותה באירופה, היא שימשה לתקופה קצרה בתור מרצה מבקרת באוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'. ב-1960, היא חזרה הביתה לג'קסון כדי לטפל באמה המזדקנת ושני אחיה.

אחרי שנרצח מדגר אוורס, נשיא ה-NAACP במיסיסיפי, היא פרסמה סיפור, בשם "מאין מגיע הקול?" בניו יורקר, אותו כתבה בגוף ראשון בתור דמות המתנקש.

ב-1973 היא זכתה בפרס פוליצר עבור הרומן שלה, The Optimist's Daughter. ב-1971 היא פרסמה אוסף צילומים שלה מתקופת השפל הגדול, שכותרתו One Time, One Place. היא הרצתה באוניברסיטת הרווארד, ומאוחר יותר איגדה את חומרי הרצאותיה לסדרת ספרי זכרונות בכותרת One Writer's Beginnings. היא המשיכה לחיות בבית המשפחתי בג'קסון אותה עד מותה מסיבות טבעיות ב-23 ביולי 2001.

צילום 
בזמן שוולטי עבדה בתור אשת יחסי ציבור במנהל העבודות של רוזוולט, היא צילמה תמונות של אנשים מכל מעמד כלכלי וחברתי בזמן החופשי שלה. צילומיה תיעדו את השפעת השפל הגדול על עניי מיסיסיפי. אוספיה פורסמו בספרים One Time, One Place (1971) ו-Photographs (1989). חלק מסיפוריה הקצרים התבססו על צילומים אלו, ובהם "Why I Live at the P.O", אשר נכתב בהשראת אישה שהיא צילמה מגהצת בחדר האחורי של בית דואר קטן. אף על פי שמאוחר יותר התמקדה בעיקר בכתיבה שלה, ולטי המשיכה לצלם עד שנות ה-50.

קריירת כתיבה 
הסיפור הקצר הראשון של ולטי, "מותו של סוכן מכירות", פורסם בשנת 1936. העבודה שלה משכה את תשומת לבה של הסופרת קתרין אן פורטר, שהייתה למנטורית של ולטי, וכתבה את ההקדמה לספרה הראשון, אוסף סיפורי קצרים בשם A Curtain of Green, בשנת 1941. הספר מיצב את ולטי כסופרת אמריקאית מובילה, וסיפוריה התפרסמו בירחונים מובילים, כמו הניו יורקר ו-The Atlantic. היא פרסמה בסך הכל יותר מארבעים סיפורים קצרים, חמישה רומנים, שלושה ספרים אוטוביוגרפיים, וספר ילדים אחד.

רומן הבכורה של ולטי, The Robber Bridegroom (1942), חרג מסגנונה הקודם, שכלל גישה פסיכולוגית, והציג דמויות סטטיות מהאגדות. כמה מהמבקרים טענו שהייתה מודאגת לפלוש לטריטוריה של הענק הספרותי מצפון לה באוקספורד, מיסיסיפי - ויליאם פוקנר", ולכן כתבה ספר אגדות במקום ספר היסטורי. אך רוב המבקרים והקוראים ראו בספר אגדה דרומית מודרנית, וציינו את הדמיון לתמות ולדמויות של האחים גרים.

הספר זוכה פרס הפוליצר מ-1972, The Optimist's Daughter, נחשב על ידי רבים לספרה הטוב ביותר של ולטי. הוא נכתב שנים לאחר מרבית עבודתה. המשורר הווארד מוס, כתב בניו יורק טיימס, שהספר הוא "נס של דחיסות, מסוג הספרים שהם קטנים בהיקפם אך עמוקים במשמעותם, המעניקים תגמול למפעל חיים שלמים". העלילה מתמקדת במאבקיה של משפחה, כאשר בתו ואשתו השנייה של שופט מתעמתות אחת עם השנייה בחדר בית חולים, כשהשופט עובר ניתוח עיניים.

ולטי העבירה סדרת הרצאות באוניברסיטת הרווארד, ומאוחר יותר השתמשה בחומר כבסיס לסדרת זכרונותיה, שפורסמו בשם One Writer's Beginnings ב-1983. זה היה הספר הראשון שפורסם על ידי הוצאת אוניברסיטת הרווארד שזכה להיות רב מכר ברשימת הניו יורק טיימס (נשאר ברשימה לפחות 32 שבועות). הספר גם הגיע למקום שני בפרס הספר הלאומי עבור ספרי עיון ב-1884.

בשנת 1992 הוענק לה את פרס ריאה לסיפור הקצר עבור מפעל חייה בכתיבת סיפורים קצרים. ולטי הייתה חברה מייסדת באחוות הסופרים הדרומיים, שנוסדה בשנת 1987. היא גם לימדה כתיבה יוצרת במספר מכללות ובסדנאות.

פרסים והכרה 
 1941: O. Henry Award, second place, "A Worn Path"
 1942: O. Henry Award, first place, "The Wide Net"
 1943: O. Henry Award, first place, "Livvie is Back"
 1954: William Dean Howells medal for fiction, The Ponder Heart
 1968: O. Henry Award, first place, "The Demonstrators”
 1969: Fellow of the American Academy of Arts and Sciences
 1973: Pulitzer Prize, The Optimist's Daughter
 1979: Honorary Doctorate of Letters from University of Illinois at Urbana–Champaign in Urbana, Illinois
 1980: Presidential Medal of Freedom
 1981: Honorary Doctorate of Humane Letters from Randolph-Macon Woman's College in Lynchburg, Virginia
 1983: National Book Award for the first paperback edition of The Collected Works of Eudora Welty
 1983: Invited by Harvard University to give the first annual Massey Lectures in the History of American Civilization, revised and published as One Writer's Beginnings
 1983: St. Louis Literary Award from the Saint Louis University Library Associates
 1985: Achievement Award, American Association of University Women
 1986: National Medal of Arts.
 1990: Welty was a recipient of the Governor's Award for Excellence in the Arts, Lifetime Achievement, which was the state of Mississippi's recognition of her extraordinary contribution to American Letters.
 1991: National Book Foundation Medal for Distinguished Contribution to American Letters
 1991: Peggy V. Helmerich Distinguished Author Award The Helmerich Award is presented annually by the Tulsa Library Trust.
 1992: Rea Award for the Short Story
 1992: PEN/Malamud Award for the Short Story
 1993: Charles Frankel Prize, National Endowment for the Humanities
 1993: Distinguished Alumni Award, American Association of State Colleges and Universities
 1996: Made a Chevalier de la Légion d’honneur by the French government
 1998: First living author to have her works published in the prestigious Library of America series.
 2000: America Award for a lifetime contribution to international writing.

הנצחה
 ב-1990 סטיב דורנר קרא לתוכנת הדואר האלקטרוני שלו "יודורה", בהשראת סיפורה של ולטי "Why I Live at the P.O." ולטי היה על פי הדיווחים, "מרוצה ומשועשע" מהמחווה.
 ב-1973, מדינת מיסיסיפי קבעו את 2 במאי בתור "יום יודורה וולטי".
 כל אוקטובר, אוניברסיטת מיסיסיפי לנשים מארחת את "סימפוזיון הסופרים על שם יודורה וולט" כדי לקדם ולהוקיר את העבודה של סופרים דרומיים מודרניים.
 קריץ קמפבל, פרופסור לפיסול ממיסיסיפי סטייט יוניברסיטי, עיצב ליין רהיטים בהשראת ולטי שהוצג עיתונים ומגזינים מובילים, בכללם Smithsonian, הניו יורק טיימס, לוס אנג'לס טיימס, וושינגטון פוסט, Elle, ובערוץ דיסקברי.
 דיוקן של יודורה וולטי מוצג בגלריית הדיוקנאות הלאומית של מוזיאון הסמיתסוניאן; הדיוקן צויר על ידי חברה שלה, מילדרד נוגסטר וולף.

עבודות

אוספי סיפורים קצרים 
 A Curtain of Green, 1941
 The Wide Net and Other Stories, 1943
 Music from Spain, 1948
 The Golden Apples, 1949
 Selected Stories, 1954
 The Bride of the Innisfallen and Other Stories, 1955
 Thirteen Stories, 1965
 The Collected Stories of Eudora Welty, 1980
 Moon Lake and Other Stories, 1980
 Morgana: Two Stories from The Golden Apples, 1988

 בתרגום לעברית
 אהבה ראשונה, הוצאת כרמל, 2008
 הלב של פונדר, הוצאת ספריית מעריב, 1984

רומנים 
 The Robber Bridegroom (novella), 1942
 Delta Wedding, 1946
 The Ponder Heart, 1954
 The Shoe Bird (juvenile), 1964
 Losing Battles, 1970
 The Optimist's Daughter, 1972

מאסות 
 One Writer's Beginnings, 1984
 On Writing, 2002

לקריאה נוספת 

 Ruth M. Vande Kieft, Eudora Welty, Twayne, 1962 
 Joseph Allen Bryant, Eudora Welty, University of Minnesota Press, 1968 

 Elizabeth Evans, Eudora Welty, F. Ungar, 1981 
 Harold Bloom, Eudora Welty, Chelsea House, 1986 
 Reine Dugas Bouton, Eudora Welty's Delta Wedding, Rodopi, 2008

קישורים חיצוניים 

 קרן יודורה ולטי
 אגודת יודורה ולטי. אגודה שמקדמת מחקר וקהילה בנושא יודורה ולטי.
 דף יודורה ולטי באתר הסופרים של אוניברסיטת מיסיסיפי
 אוסף כתבי יד יודורה ולטי (MUM00471). בארכיון אוניברסיטת מיסיסיפי.
 פרס מפעל חיים - מדליית האומנויות הלאומית
 "Why I Live at the P.O.", טקסט הסיפור הידוע של ולטי.
 
 
 

 ביקורת ומאמרים על עבודתה
 רות נצר. - יודורה ולטי - אהבה ראשונה - הצל והערגה למפגש. בתוך: נפש הספרות - מסות על ספרות ושירה במבט יונגיאני. כרמל. 2021
 Linda Kuehl (Fall 1972). "Eudora Welty, The Art of Fiction No. 47". The Paris Review.
 Gwin, Minrose. "Mourning Medgar: Justice, Aesthetics, and the Local" March 11, 2008. Southern Spaces.
 Write TV Public Television Interview with Welty biographer Suzanne Marrs
 Fiction Writers Review on Eudora Welty's "Why I Live at the P.O."
 1987 Whiting Writers' Award Keynote Speech

הערות שוליים

חברות האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
זוכות מלגת גוגנהיים
זוכי מלגת גוגנהיים
זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
זוכי מדליית מדעי הרוח
חברות היכל התהילה הלאומי לנשים
סופרות אמריקאיות
סופרים אמריקאים
צלמות אמריקאיות
צלמים אמריקאים
בוגרות אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
בוגרי אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
זוכות פרס פוליצר: סיפורת
אמריקאיות שנולדו ב-1909
אמריקאים שנולדו ב-1909
אמריקאיות שנפטרו ב-2001
אמריקאים שנפטרו ב-2001
זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
זוכי הפרס הספרותי של סנט לואיס