רצח נועה אייל

רצח נועה אייל אירע ב-22 בפברואר 1998 בירושלים. הנערה נועה אייל, תושבת שכונת רמות אלון, נאנסה ונרצחה ביער רמות, סמוך למקום מגוריה. הפשע פוענח על ידי משטרת ישראל בשנת 2014, 16 שנים לאחר הרצח, לאחר שבמשך שנים ארוכות לא היה למשטרה קצה חוט לפתרון. הפיענוח התאפשר הודות להתקדמות בבחינת סימני DNA ובעקבות פריצת דרך בתיק רצח אחר, זה של ורדית בקרקנוט אשר נרצחה בשנת 1993 ביער אשתאול.

הרצח
נועה אייל, נערה כבת שבע-עשרה משכונת רמות בירושלים, יצאה לבילוי במרכז העיר ירושלים בליל 22 בפברואר 1998. אייל ובן זוגה אלדד צפו בסרט בסינמטק ירושלים ולאחר מכן צעדו לעבר כיכר הדוידקה ובשעה 23:45 לערך נפרדו השניים. אייל המתינה לאוטובוס האחרון בקו 36 המגיע לביתה בשכונת רמות, שהיה צפוי להגיע קרוב לחצות. היא נראתה בפעם האחרונה בחיים בשעה 23:56, כאשר נכנסה למכונית לבנה מסוג פורד אסקורט (לימים לאחר פיענוח הרצח התברר כי היה זה רכב מתוצרת רנו), כפי שהעיד אדם שנכח בתחנת האוטובוס יחד עם אייל טרם עלייתה לרכב (העד שטרן). לפי עדותו היו בתחנה גם שני בחורים חרדים שהמתינו לאוטובוס. מכונית הרנו הלבנה המתינה בתחנה, ולפי עדותו של האיש אייל דיברה עם בעל הרכב, ואף ייתכן שהכירה אותו. עד הראייה אמר כי שמע את אייל אומרת לאדם שישב ברכב הרנו: "תחכה שהאוטובוס יגיע ותיסע אחריו" (כנראה לאחר ששאל אותה איך להגיע לאזור שכונת רמות), ולאחר כשתי דקות נוספות בהן המתינה בתחנה החליטה אייל לעלות על הרכב, שתי דקות בלבד לפני הגעתו של האוטובוס האחרון לתחנה שעליו הייתה צריכה לעלות. 

היעדרותה של אייל התגלתה להוריה רק בבוקר. במהלך היום פנו ההורים למשטרה, שהחלה בחיפושים בסיוע מתנדבים. עם פרסום דבר העלמותה בתקשורת יצר עד הראייה שטרן קשר עם תחנת משטרת מוריה, ודיווח להם כי ראה את הנערה עולה לרכב מסוג פורד אסקורט או אריקה ונתן את מספר הרישוי כפי שזכר אותו מאותו האירוע, הדומה למספרו של נחמני ותיאר את חלון הרכב האחורי כמלא סטיקרים ועם מדבקת לוגו של חטיבת גולני. בשעה 19:15 נמצאה גופתה של אייל ביער רמות הסמוך לשכונת רמות, שכונת מגוריה, כשעליה מעיל, גרביים ונעליים בלבד, קשורה וכפותה בידיה, בצווארה, בפיה ובעיניה, ועל גופתה סימני אלימות קשים. לאחר פרסום דבר הרצח הגיע העד לתחנת משטרת מוריה, ומסר שוב מספר אך הפעם שונה מהמספר שמסר בשיחת הטלפון.

בפרטים מתוך הכרעת הדין שבית המשפט התיר לפרסם מתוארות נסיבות הרצח: "הנאשם הוביל את המנוחה ברכבו ליער רמות, הפשיט אותה מבגדיה, ביצע בה מעשה סדום בעודה נאבקת עמו, ובהמשך רצח אותה, בכך שרוצץ את גולגולתה באמצעות חפץ קהה."

החקירה ופענוח הרצח
המשטרה מינתה צוות חקירה לפענוח הרצח. בידי החוקרים היו דגימות DNA שנאספו בזירת הרצח מגופתה ומבגדיה של אייל, מספר פיסות בד ועדות שנמסרה בה מספר הרכב של המכונית עליה עלתה ותאור של הנהג כבעל זיפים וחובש כובע. למרות מאמצים רבים ושלושה צוותי חקירה שהוקמו, לא פוענח הרצח במשך שש עשרה שנים. במאגר ה-DNA לא נמצאה התאמה, לא נמצא רכב שענה לתיאור עד הראייה, ופרופיל פסיכולוגי של הרוצח שנבנה בעזרת קרימינולוגים שהובאו מחו"ל לא סייע בחקירה. צוות החקירה ניסה אף להסתייע בלויין של נאס"א, בתקווה שצילומי הלוויין יחשפו פרטים חדשים, אך ללא הועיל.

בשנת 1998 בוצע שחזור האונס והרצח של נועה אייל, בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חוקר", דבר שלא העלה דברים חדשים, ולא קידם את חקירת המשטרה למציאת הרוצח.

פריצת הדרך בפענוח הרצח הושגה בזכות טכנולוגיה חדשה של המשטרה אשר נוסתה ע"י סנ"צ עליזה רזיאל, מנהלת המעבדה הביולוגית במשטרה תחילה בתיק הרצח של ורדית בקרקנוט, והיתה חסרת הסדרת מעמד בחקיקה וטרם קיבלה את אישור היועץ המשפטי לממשלה לשימוש בה, שכן הפעולות בוצעו כפעולות ניסוי על המערכת שבוצעו על ידי רזיאל. פריצת הדרך בתיק ורדית בקרקנוט הובילה לפענוח הסופי בתיק הרצח של נועה אייל. צוות החקירה אשר טיפל בתיק הרצח של ורדית דאג לבצע את הבדיקה במעבדה באמצעות סנ"צ עליזה רזיאל. טכנולוגיה זו מאפשרת למצוא במאגר דגימות ה-DNA של משטרת ישראל קשרים בין בני משפחה, דהיינו ניתן להשוות לצורך מציאת קרבה משפחתית בין פרופיל DNA שנמצא בזירות פשע ואינו נמצא במאגר ה-DNA, לבין פרופיל של אדם בעל קרבה משפחתית ואשר המידע הגנטי נמצא במאגר. צוות החקירה בתיק רצח ורדית בקרקנוט ביצע את שתי הבדיקות לשני התיקים יחדיו כפעולת חקירה אחרונה בכל אחד מהתיקים בטרם סגירתם באופן סופי. בבדיקה נמצא שדגימת ה-DNA שנאספה בזירת הרצח של אייל קרובה לדגימת DNA שנלקחה בשנת 2007 מאדם אשר נחשד כי היה מעורב בעבירת אלימות במשפחה. המשטרה הצליבה את המידע בתיק החקירה עם דגימת ה-DNA שנלקחה ב-2007 מאדם בשם מנחם נחמני, והסיקה שאחד מבניו נתנאל או דניאל הוא בהסתברות גבוהה ביותר להיות מבצע הרצח. לאחר מספר פעולות חקירה נוספות החליט הצח"מ להתמקד בבנו דניאל, תושב ירושלים, נשוי ואב לשתי בנות העובד במוסך בירושלים כחשמלאי רכב. נחמני גדל בשכונת רמות בירושלים, שם התגוררה גם נועה אייל. כחמש שנים לפני הרצח, בהיותו בגיל 17, הוגש נגדו כתב אישום בגין מעשים מגונים בתיירת בת 11. במקרה אחר נעצר לאחר שנחשד בביצוע מעשים מגונים בנערה בת 14. לימים ניסתה הפרקליטות על בסיס עברו להוכיח עדות שיטה שכן בכל המקרים הקורבנות היו קטינות וכן לכאורה המעשים בוצעו בהן בצורה אלימה במיוחד.המשטרה עקבה אחרי נחמני ואספה דגימת רוק שלו, אחרי שירק ברחוב. בבדיקת הדגימה נמצאה התאמה מלאה בין ה-DNA שלו לזה שנמצא בזירת הרצח. בנוסף בוצע איכון של המכשיר הסלולרי שלו במועד הרצח, ונמצא כי בליל הרצח היה במקום בו אייל עלתה לרכב, אך לימים נפסלה ראייה זאת במשפטו משום שבית המשפט קבע שלא ניתן לדעת את זהות עורך המסמך, הוא לא נשא לוגו של חברת פלאפון או תאריך הפקה, ולא ניתן לקבוע על פיו שנחמני נמצא דווקא באזור הדוידקה. עדותו של עד הראייה שמעון שטרן נבדקה שוב ונמצא שמספר רכבו של נחמני שונה מהמספר אותו מסר עד הראייה בדיווח הראשוני שלו בשתי ספרות בלבד מתוך שבע, בספרה הראשונה ובספרה האחרונה, על אף סוג הרכב השונה מה שגרם לעיכוב בחקירת המקרה כאשר המשטרה ניסתה לאתר רכב מסוג פורד אסקורט או אריקה, בעוד נחמני החזיק רכב מסוג רנו 5. כן נמצא שנחמני נהג לחבוש כובע קסקט כפי שהעיד עד הראיה בעדותו הראשונה, וכן היה בטווח הגילאים שמסר העד שטרן. נחמני הוזמן לחקירה ראשונית בה נשאל על הכרותו עם מקרה הרצח והכחיש כל היכרות עם המקרה על אף שמדובר בפרשה שהסעירה את המדינה באותה העת. הוא שוחרר לפרק זמן של כרבע שעה, במהלכה צותתו השוטרים לטלפון הנייד שלו. זאת על מנת לנסות לזהות התנהגות מפלילה של נחמני, לבדוק האם יש לו שותף למעשה, או אם יספר לאדם כלשהו בעקבות החקירה, פרט כלשהו על הרצח. נחמני התקשר לאשתו ולא סיפר לה כלל על החקירה אלא ניהל עמה שיחת חולין סתמית. לאחר כרבע שעה נעצר נחמני שוב תחילה לצורכי חקירה ולאחר מכן עד תום ההליכים המשפטיים נגדו והוגש נגדו כתב אישום. בחקירתו הכחיש נחמני את כל החשדות נגדו, אך התנהגותו המפלילה שתועדה ממצלמות חדר החקירה עת ניקה את כוס המים ממנה שתה בחקירה בניסיון למנוע מהמשטרה ליטול ממנה דגימת DNA, חיזקו את הראיות הביולוגיות, לאחר מעצרו ניטלה ממנו בדיקת DNA נוספת בהסכמתו. בהמשך החקירה העידה חברתו לשעבר של נחמני שקיימו יחסי מין ביער רמות, בסתירה לטענתו כי מעולם לא היה במקום. עד נוסף, שהיה לקוח של נחמני במוסך בו עבד, העיד כי בעבר בעקבות וויכוח עמו איים עליו נחמני כי "יכניס אותו לתא המטען ויזרוק את גופתו ביער". גם אשתו של נחמני הכחישה פרט שמסר על אורחות חייו והסכימה להעיד בבית המשפט. בנוסף הכחיש נחמני כל היכרות עם נועה אייל למרות שזאת למדה בכיתתה של אחותו.

המשפט
משפטו של דניאל נחמני נפתח ב-2015 והוא נערך בדלתיים סגורות. באוקטובר החל שלב ההוכחות במשפט. ביוני 2016 הסתיים שלב הצגת הראיות של התביעה.

ב-3 בינואר 2019 הורשע נחמני ברצח בנסיבות מחמירות ובמעשה סדום, וזוכה מחמת הספק מעבירת האונס על בסיס עדותו של פרופסור היס, מנהל המכון לרפואה משפטית, שאמר כי לא ניתן לקבוע כי בנועה אייל בוצע אונס. ב-29 באפריל 2019 גזר בית המשפט המחוזי על נחמני מאסר עולם שלא יפחת מ-40 שנות מאסר בפועל על הרצח ועוד 16 שנים במצטבר למאסר העולם על מעשה סדום. כן חויב נחמני לשלם פיצוי כספי בסכום של 258 אלף ש"ח למשפחת הנרצחת. נחמני המשיך לטעון לחפותו והודיע כי יגיש ערעור לבית המשפט העליון, ובהמשך אותה שנה הגיש את ערעורו לבית המשפט. במוקד הערעור של נחמני הטענה כי המשטרה לא הייתה רשאית לערוך את ה"חיפוש המשפחתי" במאגר ה-DNA מבלי שניתנה לכך הסמכה מפורשת בחוק. לטענת הסנגורים, הרחבת ה"חיפוש המשפחתי" פוגעת בפרטיות קרובי משפחה של חשודים, מאחר שברגע שה-DNA של קרוב משפחה נכנס למאגר, הוא הופך אותם לחשודים פוטנציאליים. ב-18 במרץ 2021 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של נחמני, והותיר את ההרשעה והעונש על כנם.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

אייל, נועה
פרשיות אונס בישראל
אייל, נועה
1998 בישראל
רצח בירושלים
אייל, נועה
חקירות משטרתיות שפוענחו באמצעות בדיקה גנטית