יעקב איש כפר נבוריא

יעקב איש כפר נבוריא היה חכם ארצישראלי שחי בתקופה של שלהי הדור השלישי ותחילת הדור הרביעי לאמוראי ארץ ישראל. היה תלמידו של רבי חגי (הראשון) ומסר דברי הלכה בין השאר בערים צור וקיסריה. במדרש קהלת רבה נאמר שנחשד במינות. יש המפרשים זאת כנטייה לכת היהודים-נוצרים.

ביוגרפיה
קורות חייו לא ברורים. יש המתארכים אותו לתקופת המחצית השנייה של המאה ה-3. עם זאת, הקשר שלו לרבי חגי (הראשון), שככל הנראה היה רבו, וכן העובדה שהוזכר יחד עם רבי יצחק בן אלעזר, מובילים למסקנה שחי בשלהי המאה השלישית ובתחילת המאה ה-4. 

הכפר "נבוריא" מזוהה לרוב עם נבוריה שבגליל העליון. בתלמוד הבבלי מובאת דרשה בשם "רבי יהודה איש כפר גבוריא" ומבואר שם גם הסיבה לכינויו כך "איש כפר גבור חיל" הדרשה שדורש שם זהה לדרשה שדורש יעקב איש כפר נבוריא בתלמוד ירושלמי, וסביר להניח שמדובר באותו אדם ונפל שיבוש. גם בחלק מהגרסאות בקהלת רבה הוא מכונה "איש כפר גבוריא". במקום אחר בתלמוד הבבלי הוא מכונה "רבי יהודה איש כפר נביריא ואמרי לה איש כפר נפור חיל"

מדרשותיו
נראה שדרש בעיקר בערים בעלות אוכלוסייה מעורבת כמו צור וקיסריה. ישנן מספר דרשות ידועות בשמו:
  כששמע ר' חגי רבו על דרשתו זו, אמר לו: "חבוט חבטך, רצוף רצפך, דהיא טבא לאולפנא." היינו הורה שחייב מלקות. הוראה זו עומדת בניגוד להלכה לפיה חייבים בשחיטה רק חיות, בהמות ועופות.
  גם על כך מחה ר' חגי והורה להלקותו. עניין זה של ברית מילה בשבת נידון בידי ר' יעקב ור' חגי גם בהקשר אחר בירושלמי. גם הוראה זו עומד בניגוד להלכה, ברית מילה דוחה שבת רק בשל מצוות מילה ביום השמיני, לכן גם ברית מילה של ילד יהודי אינה דוחה שבת כאשר היא מתקיימת שלא ביום השמיני.
  משפט זה שבעטיו זכה איש כפר נבוריא לכך שקילסוהו חכמים, מתפרש ככל הנראה כמחאה על כך שממנים דיינים בכסף.
 פירש את הפסוק "לְךָ דֻמִיָּה תְהִלָּה" . כלומר: כל שבח שתשבח בו את הבורא, מאחר שאין בו קצה קצהו של שבחו המלא, הרי הוא פוגם בשבחו ולכן עדיפה השתיקה.

מינות
בקהלת רבה דורש רבי איסי דקיסרין את הפסוק "טוֹב לִפְנֵי הָאֱלֹהִים יִמָּלֵט מִמֶּנָּה וְחוֹטֵא יִלָּכֶד בָּהּ"

המונח "מינות" רומז ככל הנראה על כך שהשתייך, או נחשד כמי שהשתייך, לכת היהודים-נוצרים. מגדילה את החשד העובדה שהוא נזכר יחד עם יעקב איש כפר סכניא, שהיה נוצרי ידוע. עם זאת, זוהי ההתייחסות היחידה אליו כאל "מין" ובמקורות מאוחרים יותר הוא אף מתואר כצדיק. בשתיים מדרשותיו של יעקב אכן ניכרים סימנים של השפעה מהנצרות. בין היתר דיונו בנושא מילה בשבת, שהיה נושא שהותקף רבות בידי הנוצרים. וכן הוראתו שדגים צריכים שחיטה, הלכה שלא הייתה מקובלת בקרב היהודים המסורתיים, אולם נמצאים לה תיעודים רבים בקרב כתות שונות נוצריות ולא נוצריות שפעלו באותה תקופה.

כמו כן מעידה על כך העובדה שדרש בעיקר בערים כמו צור וקיסריה, שנודעו כערים בעייתיות בעלות אוכלוסייה מעורבת יהודית-פגאנית-נוצרית, שהשפעת הנוצרים בהן הייתה רבה, ונזכרות בספרות חז"ל בעיות הלכתיות רבות שעלו בהן. נגד כל זאת, יש הטוענים שלמעשה נפלה טעות וכי אין הכוונה ליעקב איש כפר נבוריא.

קברו
מקום קבורתו עולה לראשונה בתיאור מאוחר מזמנו של יעקב איש כפר נבוריא, בספר "תוצאות ארץ ישראל" (שנת 1270 לערך) הטוען כי נקבר ביישוב נבוריה.

כמה מאות שנים לאחר מכן, הוזכר לראשונה כי נקבר יחד עם רבי אלעזר המודעי, בספר "ציוני קברים בארץ ישראל" (כתב יד מוסקבה, שנת 1440 לערך).

לקריאה נוספת
 עודד עיר-שי, "יעקב איש כפר נבוריא חכם שנכשל במינות", מחקרי ירושלים במחשבת ישראל כרך חוברת, טבת תשמ"ג. עמ' 153-168 .

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

הדור הרביעי לאמוראי ארץ ישראל