עיצומים נגד איראן

איראן ברבות השנים הייתה, ועודנה נתונה לאמברגו, והוטלו עליה עיצומים כלכליים ובינלאומיים רבים מטעם ממשלות וגופים בינלאומיים.

היסטוריה

לאחר המהפכה האיראנית 
לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979, ובעיצומו של משבר בני הערובה באיראן, פרסם נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר, צווים נשיאותיים המטילים סנקציות נגד איראן, אלו הורחבו עד שנת 1997 גם כנגד חברות הסוחרות עם הממשל האיראני. במסגרתן הוקפאו הנכסים של ממשלת איראן והבנק המרכזי שלה בארצות הברית, נאסר סחר וייבוא סחורות עם איראן, נאסר ביצוע פעולות פיננסיות התומכות בהגעה לאיראן או העברת כספים המסייעים לפתח את מקורות האנרגיה (הנפט והגז) של איראן.

בשנת 2006, לאחר שאיראן סירבה להשעות את תוכנית העשרת האורניום, מועצת הביטחון של האו"ם העבירה את החלטה 1696 במסגרתה הוטלו הסנקציות נגד השקעות נפט, גז, תעשייה פטרוכימית וקשרים עם משמרות המהפכה. בין היתר הוטלו סנקציות על קווי ספנות איראניים וגופי בנקאות וביטוח.

במהלך השנים הסנקציות גבו מחיר קשה מכלכלת איראן ומאזרחיה. מאז 1979 ארצות הברית הובילה מאמצים בינלאומיים על מנת להשפיע על מדיניותה של איראן ולעצור את תוכנית גרעין הצבאית שלה. איראן מאז ומעולם הכחישה טענות אלו וגרסה כי תוכנית הגרעין שלה מיועדת למטרות אזרחיות בלבד כגון ייצור חשמל ופיתוחים רפואיים.

בשנת 1980 ושוב בשנים 1997-1992 הפעילה ארצות הברית הגבלות ועיצומים שונים כלפי איראן.

הגברת הלחצים סביב הסכם הגרעין 

לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 ותחילת העשור הבא, תחת ממשלותיהם של בוש ואובמה בארצות הברית ובהמשך בעידוד ממשל נתניהו בישראל, החלו בהדרגה השיחות הדיפלומטיות סביב פיתוח יכולת הגרעין של איראן לתפוס מקום מרכזי יותר בשיח העולמי.

בשנת 2008 הטיל ממשל ארצות הברית מספר סבבים של עיצומים על איראן, אולם אלו לא השפיעו באופן משמעותי על מהלכיה של איראן. בתקופה זו גיבשה איראן תפיסה אסטרטגית לפיה איומי המערב חסרי שיניים של ממש, ושלא סביר שהמערב ינקוט בפעולות בעלות שיאיימו על ממשל איראן באופן רציני. בשנים 2011-2010 הוסיף ממשל אובמה מגבלות על קיום עסקים של חברות אמריקאיות עם גורמים איראנים, אולם אלו לא הועילו כדי לשנות את גישתם של איראן.

כאשר שיחות הגרעין בין איראן למדינות המערב לא נחלו הצלחה, ראו בכך האחרונות חיזוק להמשך הפעלת הסנקציות, זאת על רקע עידודה של ישראל, שאיימה לנקוט בפעולה צבאית אם השיחות הדיפלומטיות לא יבשילו לכדי בלימתה של איראן. במהלך 2012 ארצות הברית הגבירה בהדרגה את הלחץ עם איראן, ובמרץ 2012 הפעילה צעד שנחשב לחריף במיוחד, והוא ניתוק קשריה של מסלקת הכספים הבינלאומית, הסוויפט, עם בנקים איראנים, שהשתמשו בסוויפט כדי לעקוף עיצומים קודמים. הצעד שינה את גישתה של איראן ואילץ אותה לבחון מחדש את האסטרטגיה הדיפלומטית שלה.

ב-15 באוקטובר 2012 הצטרף גם האיחוד האירופי לסנקציות על איראן; פורסם, כי האיחוד הטיל איסור גורף על העברות פיננסיות לאיראן, מלבד כאלו המיועדות לרכישת מזון ותרופות ולסיוע הומניטרי. כל חברה באיחוד האירופי שתבקש לבצע עסקה עם חברה איראנית או להעביר כספים לאיראן, תיאסר מכירת מתכות מסוימות לאיראן וייאסר כליל ייבוא גז טבעי מאיראן למדינות האיחוד האירופי.

ביולי 2015 נחתם הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית שצמצם באופן משמעותי את הסנקציות והמגבלות על איראן לעשר שנים לפחות, בתמורה להגבלת תוכנית הגרעין שלה. הסנקציות הקשורות להסכם הוסרו בינואר 2016. עם זאת, הוטלו במקביל עיצומים חדשים על תוכנית הטילים הבליסטיים של איראן.

בפברואר 2017, בהוראת נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, הטילה ארצו – לראשונה מאז ההסכם ומכניסתו של טראמפ לתפקיד – סנקציות על 13 גורמים ועוד 12 חברות איראניות. הסנקציות נבעו עקב תרומת איראן "להפצה של כלי נשק להשמדה המונית והקשר שלה לטרור", וכן, בהשפעת ניסוי שיגור של טיל קרקע קרקע בליסטי, ככה"נ מסוג חורמשהר, שהממשל האמריקאי תפס כתוקפני ומתגרה.

ב-13 באוקטובר 2017 הודיע הנשיא דונלד טראמפ על הטלת סנקציות כנגד גורמי משמרות המהפכה בתחום תוכנית הגרעין, תוכנית הטילים והטרור.

ב-8 במאי 2018 הודיע טראמפ על פרישת ארצות הברית מהסכם הגרעין עם איראן והטלת סנקציות על איראן. איראן טענה כי סנקציות אלה מנעו סיוע של הצלב האדום הבינלאומי לנפגעי השיטפונות באיראן (2019).

החלטות מועצת הביטחון של האו"ם

סנקציות בחלוקה למגזר

בישראל
בהיות איראן מדינת אויב של ישראל, על פי החוק הישראלי מוטלות עליה הגבלות בהתאם ל"פקודת המסחר עם האויב" (1939), וכמובהר ב"צו המסחר עם האויב (אויב לצורך הפקודה)" (2011), חוקק בשנת 2012 חוק המאבק בתוכנית הגרעין של איראן, תשע"ב־2012, המרחיב את הסנקציות גם מול גורמים שלישיים, שאינם איראנים או ישראלים המסייעים לאיראן באופנים המפורטים בחוק:
 גורם זר המסייע לאיראן בקידום תוכנית הגרעין שלה או בהשגת נשק להשמדה המונית או אמצעי נשיאה לנשק. ובכלל זה מכירה או העברה של טובין, של טכנולוגיה או של מידע, או מתן שירותים.
 תאגיד זר הפועל בתחומים מרכזיים בכלכלת איראן מעל סכומים הקבועים בחוק יוכרז כ"תאגיד המקיים קשר עסקי עם איראן".

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

לוחמה כלכלית
איראן: כלכלה
איראן: צבא וביטחון
ההתנגדות לתוכנית הגרעין האיראנית