גילוי עריות

בעברית מודרנית גילוי עריות הוא קיום יחסי מין בין קרובי משפחה, דהיינו יחסים מיניים בין אב לבתו או בנו, בין אם לבתה או בנה, בין אח לאחות וכדומה. על אף שבמקור לקוח המושג מהשפה המקראית, שבה הוא משמש לציון כל מעשה יחסי אישות שאסור על פי המקרא. לעיתים משתמשים במושג זה גם לקרובים הקשורים בזיקה, כגון אנשים המתגוררים באותו הבית, הקשורים באימוץ או נישואין, ואנשים בני אותו השבט או השושלת.

האיסור על קיום יחסי מין בין קרובי משפחה הוא טאבו נפוץ מאוד בתרבויות האנושיות בעבר ובהווה, והוא אף נחשב לטאבו האוניברסלי הראשון (ולא קניבליזם, כנהוג לחשוב). האנתרופולוג מרווין האריס מציין שעצם הצורך בחוק נגד גילוי עריות, והעובדה שקיימים עבריינים רבים על החוק למרות העונש, מעידים שבמקביל לסלידה האוניברסלית קיימת משיכה אוניברסלית. תפיסה זו מבוססת כבר על טענותיו של זיגמונד פרויד. אך האנתרופולג דונלד בראון ציין שמחקרים שנערכו באמצע המאה העשרים הראו אחרת. ביניהם בולטים מחקרים שנעשו בקיבוצים ישראליים, והראו שבין ילדים וילדות שגודלו באותו בית ילדים בדומה לאחים ולאחיות, לא היו כמעט קשרים מיניים עם התבגרותם. כך או כך, רק במקרים ספורים בהיסטוריה האנושית היה גילוי העריות מנהג מקובל (אולי הידועים מביניהם בחצרות המלוכה של מצרים העתיקה, של פרס העתיקה ומנהג דומה בחצר המלוכה האצטקית). אף על פי כן, הגדרת "קרוב משפחה" לעניין האיסור על גילוי עריות משתנה מתרבות לתרבות. בעוד שביהדות אסור להנשא לצאצאים ישירים עולמית ("שאברהם אסור בכל נשי ישראל, ושרה אסורה בכל אנשי ישראל"), עם חריגים בדרגה שנייה כנישואי בת דודה ואחיינית, בנצרות הקתולית אסור להתחתן עם כל קרובי המשפחה עד דרגה שביעית. עם זאת, יחסי מין עם קרוב מדרגה ראשונה (כגון הורה או אח), אסורים באופן כמעט אוניברסלי.

כיום, ברוב החברות המודרניות קיימים חוקים הנוגעים לגילוי עריות או הגבלות חברתיות על נישואי קרובים. בחברות בהן החוק אוסר על גילוי עריות, גם כאשר מתרחש מקרה של גילוי עריות הנעשה בהסכמת שני הצדדים, המעשה עדיין יוגדר כפשע, אך כפשע ללא קורבן. ילדים שנולדו כתוצאה מגילוי עריות נחשבו בעבר כילדים בלתי חוקיים, וכיום בחלק מהחברות הם עדיין נחשבים ככאלו. ברוב המקרים הללו להורים לא הייתה אפשרות להתחתן, שכן נישואין אלו נחשבו לנישואי עריות והיו גם הם אסורים.

טרמינולוגיה 
מקור הביטוי העברי "גילוי עריות", באיסור לגלות ערווה, כמופיע בספר ויקרא "אִישׁ אִישׁ אֶל כָּל שְׁאֵר בְּשָׂרוֹ לֹא תִקְרְבוּ לְגַלּוֹת עֶרְוָה אֲנִי ה'" (ויקרא, י"ח, ו'). המילה עריות מגיעה מלשון עריה, שמשמעה עירום. מילה נוספת מאותו השורש היא ערווה, שמשמעה גם איברי מין.

באנגלית גילוי עריות נקרא Incest, הנגזר מהמילה הלטינית Incestus, אשר לה משמעות כללית של "טמא, בלתי צנוע". המושג Incestus החל להופיע בשפה האנגלית בין המאה ה-11 לספירה לבין המאה ה-15 לספירה (תקופה בה כונתה השפה האנגלית בשם "אנגלית תיכונה"). לפני הגעת המושג הלטיני, גילוי עריות היה ידוע באנגלית העתיקה בשם Sib-Leger (המונח Sibb נובע מהמילה ‘sibling’ שפירושה באנגלית עתיקה קרבת דם, המונח Leger נובע מהמושג ‘to lie’, משמעו לשכב), או mǣġhǣmed (משמעו יחסי מין הוריים), אך עם הזמן, שתי המילים הללו יצאו משימוש.

היסטוריה

העת העתיקה 
בסין העתיקה, בני דודים מדרגה ראשונה בעלי אותם שמות משפחה (כלומר, אלו שנולדו לאחיו של האב) לא הורשו להינשא, והדבר נחשב לטאבו (נקרא "Name-Incest"), בעוד בני דודים בעלי שמות משפחה שונים (כלומר, בני דודים מצד האם או אלו שנולדו לאחיותיו של האב) הורשו להתחתן. גילוי עריות של שם המשפחה נחשב למעשה שחושף את האב, את האם ואת צאצאיהם לאסונות נוראיים. הדבר נאסר במיוחד על בני המלוכה, אך על פי הספרות הסינית העתיקה גילוי עריות שכזה מעולם לא התרחש גם בקרב בני העם, דבר שככל הנראה אינו נכון. מקרה מפורסם מאותה תקופה הוא המקרה של הנסיך ווי (Wei), אשר בשנת 494 לפני הספירה נישא לנאן-צ'ו (Nan-tzu), אישה ידועה לשמצה עקב יחסי גילוי העריות שקיימה עם אחיה. על מנת לספק את אשתו, הנסיך אף הזמין את אותו אח לשהות בחצר המלוכה לאחר הנישואין. המקרה היה כה מפורסם, שהאיכרים באותה תקופה אף נהגו לשיר עליו שירים בעת עבודתם בשדות. ככל הנראה למרות הטאבו, מקרים של גילוי עריות אכן התרחשו בחצרות המלוכה. בשלב מאוחר יותר, בתקופת חצר המלוכה של הקיסר האן (Han) התופעה הפכה לנדירה ביותר, וחוק העונשין של אותה תקופה אף הגדיר גילוי עריות כ"פשע לא אנושי" והעונש עליו היה מוות באחת הדרכים החמורות ביותר.

במצרים העתיקה הייתה אמונה חזקה בטוהר הדם וכתוצאה מכך, בני מעמד האצולה נהגו לקיים יחסי מין זה עם זה בלבד, על מנת לשמור על השושלת ומתוך מחשבה כי הורים מאותה משפחה יביאו לעולם צאצאים בריאים ומשובחים יותר. על כן, ההקפדה על גילוי עריות הייתה כמעט טוטאלית, בין אם מדובר בגילוי עריות בין אחים, חצאי אחים או בני דודים. על מנת להגיע למעמד הפרעונים, גבר היה צריך להינשא לנסיכה, דבר שהביא לא פעם לכך שגבר נישא לאחותו לשם השגת התואר. כיום ידוע שנישואי אחים היו נפוצים בקרב כלל המעמדות במצרים גם בתקופה היוונית-רומית. פפירוסים רבים והצהרות מפקד רומיות מעידים על בעלים ונשים רבים שהיו אח ואחות, מאותו אב ואם. קיימים מספר מקרים מפורסמים מאותה התקופה, אחד הוא המלך תות ענח' אמון, שהיה בן לגילוי עריות בין המלך ואחותו. מקום קבורתו נמצא בשנת 1922, ומומחים אשר חקרו את הדי אן איי של המלך, גילו שסבל ממומים רבים כתוצאה מגילוי העריות במשפחתו, ביניהם חיך שסוע, עיוותים בשרירי ועצמות הרגליים, חוסר יכולת להביא ילדים בריאים לעולם וככל הנראה גם מותו הצעיר קשור לכך (נפטר בגיל 19). מקרה מפורסם נוסף הוא זה של קלאופטרה השביעית (אהובתו של יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס), אשר הייתה נשואה לאחיה תלמי ה-13, ולאחר שהוא נרצח היא נישאה לאחיה השני, תלמי ה-14 (אם כי נישואים אלו היו פיקטיביים בלבד), ובת להורים אחים.

ביוון העתיקה ידוע כי ליאונידס מלך ספרטה, גיבור הקרב האגדי של תרמופילאי, היה נשוי לאחייניתו גורגו, בת אחיו למחצה קלאומנס. החוק היווני אפשר נישואי אח ואחות אם היו מאימהות שונות. במיתולוגיה היוונית קיימים לא מעט סיפורים של גילוי עריות. המפורסם מביניהם הוא המשל של אדיפוס המלך, המגולל סיפור של גילוי עריות הנעשה בשוגג בין אם ובנה, מסתיים באסון ומציג איסורים עתיקים נגד גילוי עריות, כאשר אדיפוס נענש על מעשי גילוי העריות ועוקר את עיניו. גילוי עריות נוסף במיתולוגיה מופיע בגרסתו המקובלת של סיפור הולדתו של אדוניס, בו אמו סמירנה מכעיסה את האלה אפרודיטה, וזו גורמת לה להתאהב נואשות באביה קינרס מלך קפריסין, איתו סמירנה מקיימת יחסי מין ללא ידיעתו במסווה של זונה.

ברומא העתיקה גילויי עריות התקבלו בעין לא יפה ונחשבו לחטא שנעשה נגד חוקי האלים והאדם. המשפט האזרחי הרומי אסר נישואין בתוך ארבע דרגות קרבת דם, וחוקים אזרחיים אסרו כל סוג של נישואין בין הורים לילדים. בשנת 295 לספירה גילוי עריות נאסר באופן מפורש על ידי צו קיסרי, אשר הבחין בין שני סוגים של גילוי עריות, שאינם שווים במשקלם, אחד תקף עבור רומאים ולא רומאים באימפריה, והשני מתייחס לרומאים בלבד. כך, למשל, מצרי יכול היה להתחתן עם דודתו, בעוד על רומאי הדבר נאסר. אף על פי שמעשה גילוי העריות נחשב כלא מקובל באימפריה הרומית, נפוצו שמועות על כך שהקיסר הרומי קליגולה קיים יחסי מין עם שלוש אחיותיו (יוליה ליווילה, דרוסילה ואגריפינה הצעירה). בנוסף, הקיסר קלאודיוס, לאחר שהוציא להורג את אשתו מסלינה, נשא לאישה את בת אחיו, אגריפינה הצעירה, ושינה את החוק כך שאיחוד לא חוקי זה יתאפשר. למרות זאת, החוק האוסר נישואין לבת האחות נותר כשהיה. הטאבו נגד גילוי עריות ברומא העתיקה בא לידי ביטוי בעובדה שפוליטיקאים היו מאשימים אחרים בגילוי עריות (לעיתים קרובות האשמות שווא) כעלבון וכאמצעי לשלילת זכויות פוליטיות. אדם שנישא בנישואי עריות (כלומר נישא לקרובת משפחה) באופן גלוי, נענש על כך באופן קל יותר מאשר אדם שנישא בנישואי עריות בסתר. זאת מכיוון, שניתן היה לומר על נישואין שנעשו בסתר כי הם נעשים במכוון נגד החוק. על פי החוק, גבר שנישא בנישואי עריות לא הוכר כמי שיש לו אישה או ילדים, בעוד האישה כן הוכרה כאימם של הילדים.

במיתולוגיה הנורדית ניתן למצוא נושאים הקשורים בנישואי אח ואחות. דוגמה בולטת לכך ניתן למצוא בסיפור נישואיהם של ניורד ואחותו (ששמה אינו ידוע), אשר היו הוריהם של פריה ופרייר. בהמשך הסיפור לוקי מאשים את פריה ופרייר בקיום יחסי מין.

אזכורים תנכיים 

בספר בראשית מסופר על נחור, בן תרח, אשר נישא למילכה, בת אחיו הרן.

בסיפורו של לוט, בספר בראשית, מסופר כי לוט התגורר באזור מבודד לאחר חורבן סדום ועמורה. שתי בנותיו, אשר טעו לחשוב כי העולם כולו נחרב, השקו את לוט ביין ושכבו עמו, על מנת לדאוג להמשכיות המין האנושי (מכאן השתרש הביטוי "שיכור כלוט"). ממעשים אלו, על פי המקרא, נוצרו שני עמים, מואב ועמון.

בספר שמואל מסופר על אמנון, בנו הבכור של דוד המלך, אשר אנס את אחותו למחצה, תמר. לאחר היוודע מקרה האונס נקט דוד בעמדה סבילה ולא הפעיל את סמכותו כהורה ומלך על מנת להעניש את האנס או לנסות ולתקן את העוול. אבשלום, בנו של דוד, לקח על עצמו את תפקיד תיקון העוול. אבשלום הכניס את תמר לביתו ומנע מגע בינה ובין אמנון. לאחר שנתיים בהן ישבה תמר בבית אבשלום, ארגן אבשלום חגיגה בביתו לרגל הגז בבעל חצור והזמין את כל אחיו הנסיכים למשתה. קודם לכן נתן אבשלום הוראה למשרתיו להרוג את אמנון כאשר יהיה שיכור. לאחר ביצוע הרצח ברח אבשלום לבית סבו המלך תלמי בגשור.

אזכורים נוספים 
בספר היובלים מסופר על כך שקין התחתן עם אחותו אוון, אשר בעקבות הנישואין נידונה גם היא לגורל מביש.

מימי הביניים ואילך 
מלכים רבים באירופה ניהלו יחסים דיפלומטיים בהסתמך על נישואין פוליטיים, דבר שהביא לא פעם למצבים בהם בני דודים רחוקים (ואפילו בני דודים ראשונים) נישאו. הדבר התרחש בעיקר בבתי המלוכה הבסבורג (Habsburg), הוהנצולרן (Hohenzollern), סבויה (Savoy) ובורבון (Bourbon). עם זאת, יחסים בין אחים, אשר עשויים היו להיות נסבלים בתרבויות אחרות, נחשבו באירופה למתועבים. לדוגמה, ההאשמה שאן בולין ואחיה ג'ורג' בולין ביצעו גילוי עריות, הייתה אחת הסיבות ששני האחים הוצאו להורג במאי 1536.

נישואי עריות נראו גם בבתי המלוכה של יפן העתיקה וקוריאה, באינקה בפרו, בהוואי העתיקה, ובזמנים מסוימים גם במרכז אפריקה, במקסיקו ובתאילנד.כמו הפרעונים במצרים העתיקה, כך גם שליטי האינקה נהגו להינשא לאחיותיהם. ואיינה קאפאק (Huayna Capac), לדוגמה, היה בנם של טופה אינקה יופאנקי ואחותו-אשתו של האינקה.

במחוז ההודי הדרומי טמיל נדו (Tamil Nadu), נפוצים עד היום נישואין בין גברים ובנות אחיותיהם.

שכיחות וסטטיסטיקה 
גילוי עריות בין מבוגר לאדם המצוי מתחת לגיל ההסכמה, נחשב לצורה של התעללות מינית בילדים, אשר הוכחה כאחת הצורות הקיצוניות ביותר של התעללות בילדות. לעיתים קרובות צורת התעללות זו מביאה לטראומה פסיכולוגית חמורה וארוכת טווח, במיוחד במקרים של גילוי עריות הנעשה על ידי אחד ההורים.

קשה להעריך את שכיחות התופעה, שכן משערים שמקרים רבים מעולם לא דווחו כך שסביר שההערכות הקיימות היום הן הערכות חסר. חוקרים מעריכים שהתעללות מינית בילדות (מכל הסוגים) מתרחשת לכ-10% מהבנים ולכ-25% מהבנות באוכלוסייה. מחקר מסוים מצא כי מתוך מבצעי התעללות מינית בילדים, יותר מ-70% מהתוקפים הם בני משפחה או מכרים של המשפחה. במחקר אחר נמצאו אחוזים גבוהים יותר, לפיהם 30% מעברייני המין הם קרובי משפחה של הקורבן, 60% הם מכרים של המשפחה (כמו שכנים, חברים או שמרטפים) ו-10% מהתוקפים הם זרים.

גילוי עריות בין אב לבתו היה במשך שנים רבות הצורה הנפוצה והנלמדת ביותר של גילוי עריות. לאחרונה, מחקרים מציעים כי גילוי עריות בין אחים, במיוחד מקרים של אחים גדולים המקיימים יחסים מיניים עם אחים צעירים, הוא הצורה הנפוצה ביותר של גילוי עריות. קיימות הערכות שגילוי עריות בין אחים נפוץ פי 5 יותר מגילוי עריות בין הורה לילד. כמה מחקרים מציעים שמתבגרים המבצעים התעללות באחים בוחרים לרוב קורבנות צעירים, מתעללים בקורבנות על פני תקופה ארוכה יותר, משתמשים באלימות קשה יותר ומבצעים את ההתעללות בתדירות גבוהה יותר מאשר מבצעים מבוגרים. בהתעללות אחים יש שיעור גבוה יותר של מעשי חדירה לעומת מקרי התעללות של אבות או אבות חורגים. כמו כן, גילוי עריות שנעשה על ידי אח בוגר או אב מביאים לדיווח על רמת מצוקה גבוהה יותר אצל הקורבן, לעומת מקרי אב חורג.

בניגוד לאמונה שגילוי עריות נפוץ יותר בקרב משפחות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, מחקרים מראים כי התופעה מתרחשת בכל השכבות הסוציו-אקונומיות, ללא הבדל ברמת ההכנסה או ההשכלה של בני המשפחה. בנוסף לכך, התופעה מתרחשת בכל המקומות ללא הבדל של מוצא אתני או הבדלי דת ומסורת. הנפגעים הם בנים ובנות, תינוקות ומתבגרים. גילויי עריות מתרחשים בין אבות ובנות, אבות ובנים, אמהות ובנות, ואמהות ובנים. כמו כן, מבצעי גילוי העריות יכולים להיות דודים, דודות, בני דודים, אחיינים, אחייניות, הורים חורגים, ילדים חורגים, סבים ונכדים. עקב כך, לא ניתן למצוא מאפיין דמוגרפי או משפחתי שיסייע לזהות ילדים שעברו התעללות מינית.

ישראל 
על פי נתוני איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל, בשנת 2014 הגיעו 40,000 פניות למרכזי הסיוע, מתוכן 24% דיווחו על פגיעה מינית על ידי בן-משפחה קרוב. מתוך 5,548 פניות שהתקבלו על פוגעים מסוימים, 26% דיווחו על הורה/ בן משפחה.

על פי נתוני משטרת ישראל, מתוך 5,974 תיקי עבירות מין שנפתחו במשטרה בשנת 2014, 855 מהם (כ-14.3 אחוזים) דיווחו על עבירות מין בתוך המשפחה.

על פי נתוני הפרקליטות, בשנת 2014 הוגשו 701 כתבי אישום הכוללים בתוכם עבירות מין המעוגנות בחוק העונשין, מתוכם 7.9% כללו עבירות מין במשפחה וביד אחראי על חסר ישע.

ארצות הברית ואירופה 
מספר הערכות מדברות על 20 מיליון אמריקאים שנחשפו לגילוי עריות בידי הוריהם, כלומר 1 מתוך 10. הגיל הממוצע לתקיפה מינית במשפחה עומד על 11.

סקר שנערך בפינלנד בשנת 1992 אשר בדק גילוי עריות בין אב לבתו, מצא כי מבין 9,000 נערות תיכון בנות 15 שמילאו את השאלונים, מבין הבנות שמתגוררות עם אביהן הביולוגי 0.2% דיווחו על גילוי עריות. מבין הבנות שמתגוררת עם אב חורג, 3.7% דיווחו על התנסות מינית עמו. בסיכום הסקר צוין כי "רגשותיהן של הנערות בנוגע לניסיון המיני הם שליליים באופן מובהק".

צורות התעללות שאינן מדווחות במידה מספקת 
יש הטוענים כי התעללות מינית בבנים בידי נשים אינה נחשפת לעיתים קרובות, עקב סטריאוטיפים, הכחשה חברתית והיעדר יחסי של מחקר על התעללות מינית בבנים. מקרי התעללות מינית של בנים בידי אימהותיהם או קרובות משפחה אחרות, מדווחים ונחקרים במידה פחותה משמעותית מיתר צורות ההתעללות. באופן דומה, יש החושדים כי גם יחסים בלתי נאותים בין אימהות לבנותיהן אינם נחשפים דיים.

סוגים

בין מבוגרים וילדים 
גילוי עריות בין מבוגר וילד נחשב לצורה של התעללות מינית בילדים ובמשך שנים רבות זו הייתה הצורה המדווחת ביותר של גילוי עריות. שכיחות מקרי גילוי עריות בין הורים וילדיהם הוא דבר שקשה להעריך עקב הסודיות והפרטיות המאפיינים את הנושא. גילוי עריות של אב-בת או אב חורג-בת חורגת, הוא הסוג הנפוץ ביותר של גילוי עריות מבוגר-ילד שדווח, וקיימים גם מקרים של אם-בן, אב-בן ואם-בת, אך אלו פחות נפוצים. מחקרים רבים מצאו כי אבות חורגים נוטים לעסוק בצורה כזו של גילוי עריות הרבה יותר מאבות ביולוגים. מחקר נוסף על נשים בוגרות בסן פרנסיסקו העריך ש-17% מהנשים חוו התעללות מצד אביהן החורג ו-2% חוו התעללות מצד אביהן הביולוגי. תופעה זו מוסברת לרוב על ידי אפקט וסטרמרק, לפיו כאשר שני אנשים גרים בסמיכות במהלך השנים הראשונות של חייהם (ככל הנראה גילאי 0–6), אחד מהם או שניהם לרוב לא יחושו משיכה מינית זה כלפי זו. גילוי עריות בין אב לבן דווח בתדירות נמוכה יותר, אך סביר שהדבר קשור בחוסר דיווח רב יותר במקרים כאלו. קיים היסוס רב בדיווח על גילוי עריות, והיסוס זה גובר משמעותית בקרב נפגעים בנים, אשר חוששים מדיווח על הפרטים המיניים של המקרה וחוששים שהדבר יצביע לאחרים על חולשתם או על נטיות הומוסקסואליות, שעלולות לגרום לתיוג חברתי שלילי.

בסיפור חדשותי שפורסם ב-1999, דיווחו ה-BBC: "חיי משפחה מלוכדים בהודו, ממסכים על כמות מדאיגה של התעללות מינית בילדות ומתבגרות על ידי קרובי משפחה, כפי שמצביע דו"ח חדש. בסקר שנערך על ידי ארגון שפועל בדלהי ונקרא RAHI עלה כי 76% מהנשאלים עברו התעללות בילדות, 40% מתוכם על ידי בן משפחה". הכתבה ממשיכה ומתארת שכיום לא קיים בהודו חוק המכסה מקרים של התעללות מינית בילדים על ידי זרים, קל וחומר על ידי בני משפחה. ההגדרה המשפטית לאונס דורשת הצגת הוכחה שהאנס חדר לקורבן, גם אם מדובר בילד צעיר. שופטים מסוימים אף אמרו שבלתי אפשרי שאבות יאנסו את בנותיהם, גם כאשר הוצגו לכך הוכחות. בהודו כל הקשור למשפחה נחשב לקדוש, ואם מתרחשת התעללות כלשהי הסביבה תתייחס אליה בספקנות רבה וחוסר אמון.

על פי המרכז הלאומי לקורבנות פשע (National Center for Victims of Crime), כמות גדולה ממקרי האונס שמבוצעים בארצות הברית נעשים על ידי קרוב משפחה: "מחקר מצביע על כך ש-46% מהילדים שנאנסים הם קורבנות של בני משפחה. רוב קורבנות האונס האמריקאים (61%) נאנסים לפני גיל 18; יתר על כן, 29% מכלל מקרי האונס מתרחשים כאשר הקורבן בן פחות מ-11 שנים. 11% מקורבנות האונס נאנסים על ידי אביהם או אביהם החורג, ו-16% נוספים נאנסים על ידי קרוב משפחה אחר".מחקר שנעשה בקורבנות גילוי עריות מצא "תכונות משותפות" בתוך המשפחות טרם התרחשות גילוי עריות אב-בת, בין התכונות נמצא ניכור בין האם לבת, דומיננטיות אבהית קיצונית והעברה של חלק מאחריות המשפחתית המסורתית של האם לבת.

מחקרים מצאו שאבות המתעללים בילד אחד או בכל ילדיהם, מעלים סיבות שונות למעשיהם. סיבות נפוצות שמנו אבות אלו, כללו: הפקרות מינית של האב, משיכה עזה לילדים (פדופיליה) ונגישות ילדיהם למימוש חשקיהם, היעדר סיפוק מיני במערכת הזוגיות בה נמצא האב והפניית תשוקותיו המיניות לבתו. הסברים אלה אינם מהווים פטור מאחריות חוקית למעשה וכן, הם אינם מהווים פטור מאחריות מוסרית, רגשית והורית למעשה. האבות עושים שימוש בסמכותם במשפחה על מנת לשלוט בילדיהם ולהשיג מהם סיפוק מיני.

לעיתים תכופות השגת עזרה היא אתגר גדול עבור קורבנות גילוי עריות, אך כאשר המתעלל פוגע גם באחיהם, הקורבנות לעיתים חושפים את ההתעללות. מחקר מראה כי כאשר בת מאמינה שאחותה הצעירה מאוימת על ידי אותה התעללות, יש סיכוי גבוה יותר שהיא תדווח על העניין.

מרבית האנשים ייטו לתפוס קרבה בין אב לבת כיותר מינית מאשר אותה קרבה אצל אם ובן. אם בת תנוח או תישן באותה מיטה עם אביה, אנשים רבים יאמרו שהדבר אינו תקין, אך כפי שקמפל וקמפל מציגים במחקרם: "אם שמאפשרת לבנה לישון עימה במיטה אולי תחשב כמפנקת מדי, אך לא תחשב כפועלת מתוך דחפים לא מודעים של גילוי עריות".

אבות אשר מתעללים מינית בבנותיהם לרוב אינם מרגישים כלפיהן חמלה ואינם מזהים שקיימת כל תוצאה להתעללותם. מתעללים רבים עלולים להיבהל מהתנהגותם, אך לא מספיק על מנת להפסיקה. לרבים מהאבות המתעללים יש צורך עמוק וקבוע באהבה ותשומת לב ללא תנאי. בחלק מהמקרים הם רואים את גילוי העריות, כמו אונס, כמעשה של כוח ושליטה.

בניגוד לטענותיהם של חוקרים רבים, אימהות בבית בו מתבצע גילוי עריות אב-בת, לא תמיד יודעות על כך. בבתים כאלו אימהות רבות מוותרות על כוחן ונותנות לבעליהן לשלוט בהן, וכך אין בכוחן למנוע את ההתעללות והן הופכות לשותפות פסיביות למעשה. במקרים כאלו הגברים לרוב מחפשים אחר שליטה וכוח, בנוסף לאהבה ללא תנאי, והם יכולים להשיג זאת בצורה הקלה ביותר על ידי הובלת האם להכחשה שמשהו אינו כשורה.

במקרים של גילוי עריות אם-בן האב לרוב נעדר מהבית. האם סומכת על הבן שיהיה "הגבר בבית", וידאג לכל העניינים כפי שגבר "אמור לעשות". הבן עלול לאהוב את אימו, אך לשנוא את העובדה שהיא מכריחה אותו "לשחק" את תפקיד האב. יש חוקרים הטוענים שמכיוון שבמקרים אלו לרוב מעורבת פחות אלימות פיזית (או שאין אלימות כלל), הבן נושא בתוכו יותר רגשות אשמה ולכן הוא חש שעליו לשאת בחלק מהאחריות למעשה. מקרים רבים כאלו קשים לחשיפה, מכיוון שבנים רבים לא בטוחים שעברו התעללות.

מבוגרים שכילדים נפלו קורבן לגילוי עריות על ידי מבוגרים סובלים לעיתים קרובות מהערכה עצמית נמוכה, קשיים ביחסים בין-אישיים ובעיות בתפקוד מיני והם נמצאים בסיכון גבוה לפיתוח הפרעות נפשיות, הכוללות דיכאון, חרדה, תגובות הימנעות פוביות, הפרעות סומטופורמיות (הפרעות פסיכולוגיות המתבטאות בסימפטומים גופניים שונים), הפרעות התמכרות, הפרעת אישיות גבולית והפרעת דחק פוסט טראומטית מורכבת. מחקר שנעשה ב-1994 על גברים שורדי התעללות מינית בילדות, מצא שלמעלה מ-80% השתמשו במהלך חייהם בחומרים ממכרים, ל-50% מהם היו מחשבות אובדניות, 23% ניסו להתאבד וכמעט 70% קיבלו טיפול פסיכולוגי. 31% מהם התעללו באופן אלים בקורבן אחר. מחקר אחר שבחן שורדי גילוי עריות אשר נפגעו על ידי אמהותיהם (93 נשים ו-9 גברים), מצא ש-60% מהנשים ו-25% מהגברים סבלו מהפרעות אכילה ו-80% מהנשים וכל הגברים דיווחו על בעיות מיניות בחייהם הבוגרים. בנוסף, כמעט שני שלישים מהנשים דיווחו כי הן לעולם או כמעט ולא הולכות לבדיקה אצל רופא או רופא שיניים, מכיוון שהבדיקה מפחידה מדי עבורן.

ביפן קיימת טעות נפוצה לפיה גילוי עריות בין אם לבנה הוא נפוץ, טעות הנגרמת עקב תיאור הנושא בעיתונות ובתקשורת הפופולרית ועקב התפקיד המשמעותי של האם בהצלחת בנה בבית הספר. האמונה היא כי ילדים עסוקים מאוד בחינוך ורבים מהם אף הולכים מדי יום לבתי ספר לדקדוק בשעות הערב, לכן עדיף לאם לספק לבנה שירותים מיניים מאשר לאפשר לו לבזבז זמן חשוב ואנרגיה רגשית בהתנסות בקשרים עם בנות גילו. בנוסף, קו טלפון חם לבני נוער קיבל כמה שיחות מבנים שטענו לגילוי עריות עם אימם, דבר שהוביל למחשבה כי גילוי עריות אם-בן הוא הצורה הדומיננטית של התעללות מינית ביפן. הראיות לעומת זאת, מראות אחרת. מחקר בסטטיסטיקת קורבנות במשטרה ומערכות הבריאות מבטל את הטענה כי זוהי תופעה שכיחה ומראה כי רובם המכריע של מקרי ההתעללות המינית, כולל גילוי עריות, מבוצע ביפן על ידי גברים ונגד בנות צעירות. כעדות תומכת ניתן לראות כי קיים ייצוג גדול מאוד לדמות "תלמידת בית הספר" בפורנוגרפיה ובזנות ביפן.

בין אחים בילדות 
גילוי עריות בין אחים בילדות נחשב לנפוץ אך מדווח רק לעיתים רחוקות. גילוי עריות זה נחשב להתעללות מינית בין ילדים, כאשר הוא מתרחש שלא בהסכמה, ללא שוויון, או כתוצאה מכפייה. התעללות שכזו נחשבת לצורה הנפוצה ביותר של התעללות בתוך המשפחה. הצורה הנפוצה ביותר לגילוי עריות מסוג זה שדווחה היא של ניצול לרעה של אח או אחות צעירים על ידי אח בוגר. מחקר שנעשה בשנת 2006 העלה שלחלק גדול מהמבוגרים שהיו בילדותם קורבן לגילוי עריות בין אחים, יש כיום אמונות "מעוותות" או "מופרעות" (כגון אמונה שהמעשה היה "נורמלי"), הן על החוויה שהם בעצמם עברו והן על נושא ההתעללות המינית באופן כללי.

גילוי עריות בין אחים נפוץ בעיקר במשפחות בהן אחד מההורים או שניהם נעדר לעיתים קרובות או אינו פנוי רגשית. העדר של האב בפרט נמצא כמרכיב משמעותי ברוב המקרים של התעללות מינית בין אחים. ההשפעות המזיקות על ההתפתחות בילדות ועל תסמינים בבגרות, הנובעות מגילוי עריות בין אחים, דומות להשפעות של גילוי עריות אב-בת והן כוללות שימוש בחומרים ממכרים, דיכאון, אובדנות והפרעות אכילה.

פעמים רבות ילדים אינם מדווחים להוריהם או למבוגר אחראי אחר על התעללות מינית באופן כללי והדבר תקף גם למקרים של התעללות מינית שהם חווים מאחיהם. לחוסר הדיווח ישנן סיבות רבות. להלן חלק מהסיבות: בתחילה הקורבנות יכולים שלא להבין כי מדובר בהתנהגות מתעללת; אם המתעלל הוא אח או אחות בוגרים, אלו יכולים להשתמש בכוח ובסמכות שלהם בתור "האחים הגדולים" על מנת לשמור שהקורבן לא יספר על ההתעללות; המתעלל עלול לאיים על הקורבנות בנקמה פיזית או רגשית אם יספרו; קורבנות יכולים להרגיש שהם אחראים להתעללות או לכך שלא התנגדו כאשר ההתעללות התחילה; או, שהסביבה המשפחתית יכולה להיות כזו שאינה מעודדת את חשיפת ההתעללות.

בהסכמה בין מבוגרים 
פעילות מינית בין קרובי משפחה מבוגרים מיוחסת לעיתים למשיכה מינית גנטית, היא משיכה מינית בין קרובים אשר נפגשים לראשונה כבוגרים. צורה זו של גילוי עריות אינה מדווחת הרבה, אך הראיות מצביעות על כך שהיא קיימת, ככל הנראה לעיתים קרובות יותר משרבים חושבים. קיימים אתרי אינטרנט שונים שמספקים תמיכה לזוגות של גילויי עריות.

אנשים שתומכים בגילוי עריות בהסכמה בין בוגרים מותחים גבול ברור בין התנהגות שנעשית בהסכמה לבין אונס, התעללות מינית בילדים וגילוי עריות פוגעני. לדבריו של משתתף ביחסי גילוי עריות שכאלו, אשר צוטט במאמר שהתפרסם באתר "The Guardian": "אתה לא יכול לשלוט במי אתה מתאהב, זה פשוט קורה. התאהבתי באחותי ואני לא מתבייש... אני רק מרחם על אמא ואבא שלי, אני מקווה שהם יוכלו להיות שמחים בשבילנו. אנחנו אוהבים אחד את השני. מה שקורה בינינו שונה לגמרי ממקרה של איזה זקן שמנסה לשכב עם הבן בן השלוש שלו, זה רע ומגעיל... כמובן שאנחנו עושים זאת בהסכמה, זה הדבר החשוב ביותר. אנחנו לא סוטים. מה שיש לנו הוא הדבר היפה ביותר בעולם".בעקבות מספר מקרים שהגיעו לבית המשפט, פורסמו בארצות הברית כתבות שונות אשר דנות בשאלה המוסרית והמשפטית של יחסי גילוי עריות בהסכמה בין בוגרים, ובחלקם אף הוצע שיחסים אלו צריכים להיות מוגנים תחת החוק לפרטיות.

בין דודות, דודים, אחייניות ואחיינים 
בהולנד מבחינה חוקית ניתן להתחתן עם אחיין/אחיינית, אך רק באישור מפורש של ממשלת הולנד, בשל הסיכון האפשרי של פגמים גנטיים בקרב הצאצאים. נישואין שכאלו מתרחשים בהולנד בעיקר בקרב מהגרים זרים. בחודש נובמבר 2008, הודיע המכון המדעי של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDA), כי הוא מבקש לאסור על קיום נישואין בין אחיינים ואחייניות.

בבריטניה, החוק נגד גילוי עריות כולל בתוכו רק יחסי מין עם הורה, סב, ילד או אח, אך לאחרונה הוספה עבירה של "יחסי מין עם בן משפחה מבוגר", אשר כוללת בתוכה גם חצאי-אחים, דודים, דודות, אחיינים ואחייניות.

בין אחים בוגרים 
המקרה המפורסם ביותר בשנים האחרונות של גילוי עריות בין אחים בוגרים, הוא המקרה של פטריק סטובינג וסוזן קרולווסקי, אח ואחות מגרמניה. עקב התנהגות אלימה של אביהם, פטריק הוצא מביתו בגיל 3 למשפחת אומנה אשר בהמשך אימצה אותו. בגיל 23 הוא גילה על הוריו הביולוגיים, יצר קשר עם אמו, ופגש לראשונה אותה ואת אחותו בת ה-16 סוזן. זמן קצר לאחר מכן, עבר פטריק להתגורר עם משפחתו הביולוגית. לאחר 6 חודשים, נפטרה אמם, והאחים התקרבו באופן אינטימי וב-2001 הביאו לעולם את ילדם הראשון. עד שנת 2004 נולדו להם 4 ילדים משותפים. מכיוון שנושא מערכת היחסים של השניים עלה שוב ושוב לכותרות, ומכיוון שהזוג עמד שוב ושוב בפני האשמות פליליות ואף ריצה עונש מאסר, החלו חלק מתושבי גרמניה לתהות האם מבוגרים המבצעים גילוי עריות בהסכמה צריכים בכלל להיענש. במאמר שהתפרסם אודותיהם עלה כי הזוג מאושר ביחד והשניים רוצים להמשיך ולחיות יחדיו. על פי רישומי בית המשפט, שלושת הילדים הראשונים סובלים ממוגבלות פיזית ונפשית, ולכן הועברו למשפחות אומנה. באפריל 2012, בבית המשפט האירופאי לזכויות האדם (The European Court of Human Rights), הפסיד פטריק סטובינג בתיק בו טען שהרשעותיו הקודמות היוו פגיעה בזכותו לפרטיות ובחיי משפחתו. ב-24 בספטמבר 2014, המועצה הגרמנית לאתיקה (The German Ethics Council) המליצה לממשלה לבטל חוקים האוסרים גילוי עריות בין אחים, בטענה כי איסורים אלו מביאים לפגיעה באזרחים.

חברות מסוימות מתייחסות באופן שונה כלפי יחסים בין אחים מלאים לעומת יחסים בין אחים למחצה (אחים מהורה אחד). בחברות קדומות התרחשו נישואין בין אחים מלאים ואחים למחצה.

בין בני דודים 
נישואין ויחסי מין בין בני דודים מדרגה ראשונה נחשבים כגילוי עריות בתרבויות מסוימות בעולם, אך בתרבויות אחרות הם מקובלים. נכון להיום, 24 מדינות בארצות הברית אוסרות על נישואין בין בני דודים מדרגה ראשונה ו-7 מדינות נוספות מתירות אותם רק בנסיבות מיוחדות. לעומת זאת, בריטניה מתירה נישואין ויחסי מין בין בני דודים מדרגה ראשונה.

במקומות מסוימים נישואי בני דודים הם נדירים ומהווים פחות מ-1% מהנישואין באירופה המערבית, בצפון אמריקה ובאיי האוקיינוס השקט (אוקיאנה), בזמן שהם מגיעים לכ-9% בדרום אמריקה, במזרח אסיה ובדרום אירופה, וכ-50% באזורים במזרח התיכון, בצפון אפריקה ובדרום אסיה.

בסקירה של 48 מחקרים שנעשו על ילדים להורים בני דודים, עלה כי שיעורי המומים המולדים היה כפול מזה של זוגות שאינם קשורים משפחתית, אך עדיין נמוך יחסית: נמצאו מומים בקרב 4% מהתינוקות של הורים בני דודים, לעומת 2% באוכלוסייה הכללית. לפיכך, כ-96% מהתינוקות שנולדו להורים בני דודים, היו בריאים.

מוגדרים באמצעות נישואין 
תרבויות מסוימות כוללות קרובים באמצעות נישואין תחת האיסור לגילוי עריות וניתן לראות כי במקומות רבים הדין כלפי משפחה חורגת, כמו הורה חורג, דומה לדין כלפי משפחה ביולוגית.

בחוק האיסלמי, אסורים נישואין על קרובים בקרבת דם. אלו כוללים הורים, ילדים, אחים, דודים ואחיינים. איסור זה תקף גם עבור מי שמקושר למשפחה דרך נישואין כמו הורה חורג, ילד חורג, אח חורג, וכו'.

השלכות 
מכיוון שגילוי עריות מהווה טאבו כמעט בכל חברה, לעיתים קרובות קורבנות גילוי העריות מסתירים את המעשה שנעשה בהם מתוך אשמה, בושה, פחד, לחץ חברתי ומשפחתי ומכיוון שהמתעלל כופה עליהם לשמור את הסוד. מעבר לכך, נפגעי גילוי עריות לרוב מסרבים לגלות שהם עוברים התעללות בשל מגוון סיבות: ראשית, חשיפת ההתעללות עלולה לנפץ את דמויו החיובי של המתעלל בעיני הקורבן ולעמת את הקורבן עם הנזק שנעשה לו. שנית, הקורבן עשוי לרצות להגן על המתעלל מכיוון שהאדם המתעלל נמצא בעמדה של אמון וסמכות כלפיהם. לעיתים קרובות, הקורבן אינו מבין, או מכחיש, שמשהו לא בסדר בהתנהגות בה הוא נתקל בביתו. קורבנות צעירים רבים מאמינים ומקבלים את הסבריו של המתעלל, כמו הסבר שמעשיו הם מעין "חוויית למידה" אשר מתרחשת בכל משפחה על ידי בן משפחה מבוגר. הקורבנות עלולים לחשוש שאם הם יתלוננו לא יאמינו להם, יאשימו אותם ואף יענישו אותם.

מחקרים שנעשו לאחרונה מראים שחלק מקורבנות גילוי עריות עלולים לסבול מאובדן זיכרון ביו-כימי (Biochemically-Induced Amnesia). מצב זה יכול להיות מופעל על ידי טראומה קשה, כמו תקיפה מינית, אשר גורמת לגוף ליצור מספר שינויים אנדוקרינים, הקשורים בהורמונים) ונוירנוליים מורכבים, המביאים להיווצרות אמנזיה מוחלטת או חלקית של האירוע. עקב כך, מודחק כל זיכרון מיידי או סמוי של התקרית או התקריות. מעבר לאלו, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, הכוללת אמנזיה, סיוטים ופלשבקים, רווחת מאוד בקרב שורדי גילוי עריות. מחקר מצא כי לעומת ילדים שהותקפו מינית על ידי אדם זר, שורדי גילוי עריות נוטים לחוש בחייהם יותר רגשות אשם ובושה, וסובלים יותר מהערכה עצמית נמוכה, דיכאון והתנהגות הרסנית (כגון שימוש בסמים).

טיפול 
בין אם קורבן גילוי העריות עבר אירוע בודד של התעללות או תקיפה, ובין אם עבר תקיפה מתמשכת על פני תקופת זמן ארוכה, תהליך ההחלמה יכול להיות כואב וקשה באופן יוצא דופן. תהליך ההחלמה מתחיל בהודאה בהתעללות ובהכרה שנדרשים עזרה ותמיכה. קיימים גופים שונים שמסייעים לנפגעי גילוי עריות, אליהם יכולים לפנות ילדים ומבוגרים. משאבים לסיוע לנפגעי עזרה ותמיכה כוללים ספרים, קבוצות לעזרה עצמית, סדנאות, תוכניות טיפול קצרות וארוכות טווח וסעד משפטי. שורדי גילוי עריות רבים בעולם יצרו קבוצות לעזרה עצמית או תמיכה, שם יחד עם שורדים נוספים הם יכולים לדבר על חוויותיהם ולמצוא מודל לחיקוי.

הסיכון הביולוגי בגילוי עריות 
ילדים שנולדו כתוצאה מזיווג בין קרובי משפחה נמצאים בסיכון גבוה יותר למומים מולדים, משום שהזיווג מגדיל את הסיכוי להימצאותם של יותר תאי זיגוטה שיהיו הומוזיגוטים ובהם אללים רצסיבים מזיקים או פגומים המייצרים מחלות שכאלו (מכיוון שמדובר באללים רציסיביים הגן הפגום יבוא לידי ביטוי רק בהימצא שני אללים מזיקים). מכיוון שאללים אלו נדירים יחסית באוכלוסייה, יש סיכוי נמוך מאוד ששני בני זוג שאינם קשורים משפחתית יישאו את אותו אלל מזיק. עם זאת, מכיוון שקרובי משפחה שותפים לכמות גדולה של אללים (שכן הם נושאים מטען גנטי דומה), ההסתברות ששני הורים קרובי משפחה יישאו את אותם אללים מזיקים הוא גבוה משמעותית ביחס למי שאינם קרובי משפחה. בניגוד לדעה הרווחת, הזיווג כשלעצמו אינו משנה את השכיחות של האללים, אלא מגדיל את חלקם היחסי של ההומוזיגוט בהשוואה להטרוזיגוט. עם זאת, מכיוון שהשיעור המוגבר של ההומוזיגוטים המזיקים חשוף להליך הברירה הטבעית, בטווח הארוך השכיחות שלהם אכן עולה בקרב ענף משפחתי שבו מתקיימים יחסי גילוי עריות. בטווח הקצר, יחסי מין בתוך המשפחה עלולים להביא לעלייה בהפלות טבעיות, במקרי מוות סביב הלידה ובלידת תינוקות הסובלים ממומים מולדים. לפיכך, ככל שבני הזוג קרובים יותר משפחתית, כך יהיו תוצאות ביולוגיות חמורות יותר לזיווג. עובדה זו עשויה להסביר מדוע זיווג בין קרובי משפחה כמו אחים הוא פחות נפוץ מאשר זיווג קרובי משפחה רחוקים יותר, כמו בני דודים.

כמו כן, יכולות להיות השפעות מזיקות אחרות מלבד אלו הנגרמות על ידי מחלות רצסיביות. למשל, מערכת חיסונית דומה אצל שני ההורים עשויה להביא לכך שהמערכת החיסונית של ילדם תהיה פגיעה יותר למחלות זיהומיות.

מחקר משנת 1994 מצא ששיעור התמותה בקרב ילדים להורים בני דודים עמד על 4.4%. ילדים לגילוי עריות ילד-הורה או גילוי עריות בין אחים מצויים בסיכון גבוה יותר מזה של ילדים להורים בני דודים. מחקרים מראים כי 20-36% מילדים אלו ימותו או יסבלו ממוגבלות חמורה עקב גילוי העריות. מחקר שנעשה על 29 ילדים לגילוי עריות אב-בת או אחים מצא ש-20 מתוכם סבלו ממומים מולדים, כולל ארבעה שניתן לייחס את מצבם ישירות למחלות רצסיביות הנגרמות מהימצאותם של שני אללים מזיקים זהים.

אצל בעלי חיים 
סוגים רבים של יונקים, כולל הפרימטים הקרובים ביותר למין האנושי, נוטים להימנע מהזדווגות עם קרובי משפחה, במיוחד אם ישנם שותפים חלופיים למין. ידוע שצבועים נוטשים את הלהקה שלהם בהגיעם לבגרות מלאה, על מנת למצוא נקבה מלהקה אחרת, ובהתאם גם נקבת הצבוע מזדווגת רק עם צבוע שאינו מלהקתה. דבר דומה קורה אצל חתולי הבר, אשר בהגיעם לבגרות נודדים מרחק רב מאמם, דבר שמקטין את הסיכוי שבהמשך יפגשו את אמם או אחותם. בקרב למורים נמצא שנקבת הלמור יודעת לזהות ולדחות קרובי משפחה על ידי קליטת הפרומונים שלהם. עכברים נמנעים מהדזווגות עם עכברים אחרים שריח השתן שלהם דומה לזה שלהם ונקבת העכבר מבצעת הפלה אם הרתה במקרה לאחיה.

עם זאת, נצפו מקרים בהם שימפנזים שהיו מפוחדים ניסו להזדווג עם אימותיהם, שלפעמים נענו ולפעמים דחו את הניסיון.

בחוק הישראלי 
בישראל, מעשי גילוי עריות הם מנוגדים לחוק ואיסור זה מעוגן בחוק העונשין, תחת חלק ב' (עבירות), פרק י' (פגיעות בגוף), סימן ה' (עבירות מין), :

בישראל לא קיים איסור פלילי על גילוי עריות בקרב בני 21 ומעלה. במקרה שמי מהמעורבים בגילוי עריות מדרגה קרובה (הורה-בן/בת, אחים/אחיות, סב/סבתא-נכד/נכדה) מתחת לגיל 21 או במקרה של ניצול יחסי תלות או מרות, הדבר מהווה עבירה. חוקים הדומים לחוק הישראלי קיימים במספר מדינות, אולם ברבות אחרות קיימים חוקים האוסרים במפורש על גילוי עריות מדרגה קרובה בכל גיל ובכל מצב. כך למשל, בגרמניה בשנת 2006 הורשעו אח ואחות בגילוי עריות והאח נדון לשנתיים וחצי מאסר. בית המשפט האירופי לזכויות אדם בשטרסבורג שבצרפת דחה באפריל 2012 את עתירתו של האח, פטריק סטובינג מהעיר לייפציג, על הרשעתו בקיום יחסים אסורים עם אחותו הביולוגית, סוזאן קרולווסקי. האח ריצה את עונש מאסרו במלואו, כשלוש שנים, לאחר ששניהם הביאו לעולם ארבעה ילדים. העתירה התבססה על הזכות לכיבוד הפרטיות וחיי המשפחה, המובטחת באמנת זכויות האדם האירופית. בית המשפט קבע כי אף על פי שגרמניה פגעה בזכות זו במקרה זה, אין לקבל את העתירה, משום שהפגיעה הייתה במטרה "להגן על המוסר והזכויות של האחרים".

גילוי עריות בדתות

ביהדות 

ביהדות, מושג גילוי העריות רחב וכולל בנוסף לאיסור קרובי משפחה, גם יחסי מין עם אישה נשואה, איסור משכב זכר ומשכב בהמה, ולפי חלק מהדעות, את האיסור על קיום יחסי מין עם כל אישה בעת טומאת נידתה. הרמב"ם מונה 24 מצוות לא תעשה שונות שהן איסורי עריות. מהתורה ("ראשונות לעריות") ישנו איסור על 11 קרובות משפחתו של גבר: אימו, אחותו, בתו, אשת אביו, אשת אחיו, ואשת דודיו, דודותיו, כלתו ונכדותיו, וכן על שבע קרובות משפחת אשתו שנוצרו בשל זיקת הנישואין: אמה, סבתותיה מצד אמה ואביה, בתה ונכדותיה מצד בנותיה ובניה, ואחותה (רמב"ם הלכות איסורי ביאה ב ז). מדרבנן ("שניות לעריות") קיימים 20 סיווגים נוספים של קרובות משפחה, שרובן מתייחסות לאבות האדם וצאצאיו הרחוקים יותר, כדוגמת סבתו, הסבתא רבתא שלו ואשתו, ומאידך כלת הנכד ונינה. על פי רוב הפוסקים, הטווח של חלק מהאיסורים הללו הוא עולמי, עד סוף כל הדורות לשני הכיוונים.

מאידך, נישואי בני דודים מותרים וכן נישואי דוד ואחייניתו.

גילוי עריות הוא מהחטאים החמורים ביותר, אחת משלוש העבירות שהן בגדר "ייהרג ובל יעבור" ועונשן במיתת בית דין או כרת. ילד שנולד כתוצאה מגילוי עריות הוא ממזר, שאינו יכול לשאת אלא ממזרה או שאר חסרי ייחוס (ראו: עשרת היוחסין).

היהדות קובעת כי גם על בני עמים אחרים נאסרו חלק מהעריות, הנלמדות מהפסוק שנאמר על אדם וחוה: "עַל כֵּן יַעֲזָב אִישׁ אֶת אָבִיו וְאֶת אִמּוֹ וְדָבַק בְּאִשְׁתּוֹ וְהָיוּ לְבָשָׂר אֶחָד": אימו, אחותו מאימו, ביתו, אישה הנשואה לאחר, זכר ובהמה. לפיכך איסור זה הוא אחד משבע מצוות בני נח האוניברסליות.

בנצרות 
הכנסייה הקתולית לרוב אינה מתירה נישואין אם קיים ספק אם בני הזוג קשורים זה לזה על ידי קרבת דם.

לאורך השנים השתנתה הגדרת גילוי העריות. בשנת 1215, למשל, עשתה המועצה הלטראנית הרביעית (The Fourth Lateran Council) ניסיון לעגן בחוק איסור על נישואין שיגיעו עד בני דודים מדרגה שלישית, ואף בני דודים מדרגה רביעית.

בכנסייה האורתודוקסית המזרחית (Eastern Orthodox Church), אסורים הנישואין בין בני דודים מדרגה שנייה או דרגה קרובה יותר, ובין דודים או דודות מדרגה שנייה לאחיינים או אחייניות מדרגה שנייה, או דרגה קרובה יותר. נישואין עם הסנדק או בת הזוג של אח שנפטר אסורים גם הם, אך נישואין עם ילד או ילדה חורגים מותרים.

ספר התפילות של הכנסייה האנגליקנית מתיר נישואין של בני דודים מדרגה ראשונה והלאה.

באסלאם 
בפרשת הנשים בקוראן מפורטים איסורי גילוי העריות שברובם חופפים את האיסורים ביהדות. אסורות האם, הבת (כולל בנות חורגות), האחות, הדודות, אחייניות, החותנות וכן מיניקות ו"אחיות ליניקה", כלומר, מי שהונקה מאותה מינקת. בדומה לחוקי העריות ביהדות, אסורה גם אשת האב ונישואין לשתי אחיות בו זמנית. בשונה מההלכה היהודית, אוסר האסלאם נישואין לאחיינית ולעומת זאת מתיר את נכדתה של האישה.לא תיקחו (לנשים) את (הנשים) אשר לקחו אבותיכם.. אסורות עליכם: אימותיכם ובנותיכם ואחיותיכם ודודותיכם אחיות אביכם ואחיות אמכם ובנות האח ובנות האחות ואימותיכם אשר הניקו אתכם ואחיותכם ליניקה, ואמות נשיכם ובנותיכם החורגות החוסות בכם ילידות נשיכם אשר באתם אליהן.. ונשי בניכם אשר מחלציכם (יצאו), ולא תיקחו שתי אחיות– קוראן, פרשת הנשים כ"ו-כ"ז, תרגום יוסף יואל ריבלין

מקור האיסור על גילוי עריות 
אנתרופולוגים תוהים זה שנים מהו מקורו של האיסור הכמעט-אוניברסלי על גילוי עריות. פסיכולוגים ואנתרופולוגים שונים הציעו מגוון הסברים לתופעה.

הסבר אבולוציוני 
אנתרופולוגים ביולוגיים טענו כי מקור האיסור הוא אבולוציוני - אוכלוסיות של בעלי חיים (ובכללם האדם) שלא נהוג בהן יחסי גילוי עריות, ייבררו על ידי הברירה הטבעית ויישרדו, שכן יש בהן שכיחות נמוכה יותר של מומים גנטיים וישנו מגוון גנטי גדול.

ברבים מהצמחים ובעלי החיים ישנם מנגנונים שנועדו למנוע "גילוי עריות". בצמחים אנדרוגיניים שיכולים לבצע האבקה עצמית, ישנם מנגנונים שמונעים זאת, למשל הבשלת אבקנים ועלי (איבר הרבייה הנקבי בפרח) באותו צמח במועדים שונים, מבנה פרח שאינו מאפשר האבקה עצמית, או "מפתח" התאמה בין זרעי אבקנים ועמודי עלי. בחלזונות שרובם הרמאפרודיטים ישנה העדפה להזדווגות בין שניים ולא להתרבות בדרך של הפריה עצמית.

קרבה מולידה סלידה 
האנתרופולוג אדוארד ווסטרמארק טען כי קירבה מולידה סלידה (Familiarity Breeds Contempt) - אנשים המבלים את רוב זמנם יחדיו מילדות, כמו בני אותה משפחה, מפתחים סלידה הדדית ואינם רואים זה בזה בני זוג מתאימים להזדווגות.

עמדה זו קיבלה חיזוק ניכר ממחקרים על הלינה המשותפת בקיבוצים. במערכת זו התקיים מצב בו בני שכבת גיל שאינם קרובי משפחה גדלים יחדיו, ואף נמצאים בסיטואציה שהם בני הזוג הזמינים ביותר זה לזה - אך מחקרים הראו כי שיעור הנישואין בין בני אותה שכבת גיל נמוך מאוד (סקר שהקיף 2,769 זוגות נשואים ב-211 קיבוצים מצא רק 14 זוגות בהם בני הזוג גדלו יחד באותו בית ילדים).

הסבר פונקציונליסטי 
האנתרופולוג ברוניסלב מלינובסקי הניח כי לאיסור על גילוי עריות, כמו לכל רכיב בחברה לפי גישת הפונקציונליזם הסטרוקטורלי, יש תפקיד בקיומה התקין של החברה. התפקיד שייחס מלינובסקי לאיסור גילוי העריות הוא מניעת בלבול תפקידים במשפחה.

לפי טענה זו, המשפחה מורכבת ממספר תפקידים שונים, ובעיקר אב, אם וילדים. האם והאב אמורים לקיים ביניהם יחסי מין, וקיום יחסי מין בין כל זוג אחר במשפחה יצור בלבול תפקידים ולכן דיסהרמוניה במערכת.

איסור גילוי עריות כמביא לחליפין 
לפי האנתרופולוג קלוד לוי שטראוס, לאיסור גילוי העריות תפקיד מפתח בעיצוב החברה האנושית. איסור זה מונע מהמשפחה לתפקד כיחידה אוטרקית, שכן פרטיה מחויבים להתרבות בעזרת פרטים מקבוצות אחרות, וכך נוצר מנגנון של חליפין בין קבוצות ושדרכו מתקיימות הגדרת הקבוצה, מערכת של תקשורת, של מסחר ואף של פוליטיקה. האיסור על גילוי עריות גורם, לפי לוי שטראוס, להפיכתה של הפונקציה הביולוגית של רבייה למערכת האנתרופולוגית של שארות.

האנתרופולוג מרווין האריס שיער שהתפתחות הטאבו התרחשה עוד בשלב מוקדם של האבולוציה של האדם. הוא סבר שבין קבוצות של הומינינים מאותו מין טקסונומי התקיימו מערכות חליפין שכללו גם העברה של בני אדם בין הקבוצות. האריס שיער, כי על מנת שמערכת חליפין זו תתפקד כראוי, סביר להניח שהתפתח בקרב הקבוצות טאבו על גילוי עריות.

מקרים מפורסמים בעולם 
 משפחת גולר (Goler) בנובה סקוטיה (מחוז בקנדה) מהווה מקרה בו התקיימה התעללות מינית בילדים בכפייה בין מבוגר לילד ובין אחים, במשך שלושה דורות לפחות. ילדי המשפחה היו קורבן להתעללויות מיניות מצד אבות, אימהות, דודים, דודות, אחיות, אחים ובני דודים. במהלך החקירה שנערכה על ידי המשטרה, מספר מבוגרים הודו בגלוי על עיסוק בצורות רבות של פעילויות מיניות, כולל יחסי מין מלאים, עם הילדים. שישה עשר מבוגרים מבני המשפחה (גברים ונשים) הואשמו במאות אישומים של גילוי עריות והתעללות מינית בילדים צעירים (מגיל 5 ומעלה). דונה גולר, אחת מהילדים שעברו את ההתעללות, הוצאה מביתה בגיל בת 11 ובהמשך הפכה לפעילה למען החמרת חוקי ההתעללות בילדים ולמען הגנה משמעותית יותר על ילדים מפני פדופילים שהורשעו. סיפור המשפחה מתועד בספר "On South Mountain: The Dark Secrets of the Goler Clan", שנכתב על ידי דייוויס קרוז ואליסון גריפית'.
 ביולי 2012 הוצאו שנים עשר ילדים ממשפחת 'קולט' (שם בדוי שניתן על ידי בית המשפט), בניו סאות' ויילס באוסטרליה. המקרה התגלה לאחר שתושבי עיר סמוכה התלוננו לרשויות על כך שבכפר המצוי בהרים יש ילדים שאינם הולכים לבית הספר. במקום מצאו הרשויות 40 אנשים שחיו בשני קראוונים, שני מחסנים ואוהלים שהיו צמודים אחד לשני. לא נמצאו אמבטיות, מקלחות, מערכת ביוב ומים זורמים. מרבית האנשים סבלו מזיהום פטרייתי חמור בכפות הרגליים ורק חלק מהם ידעו לשלוט בשפה באופן המספיק על מנת לתקשר על נציגי הרשויות. מאוחר יותר התברר שמלבד ילדה אחת בת 5, כל שאר בני המשפחה היו תוצר של גילוי עריות שהחל 40 שנה קודם לכן על ידי אח ואחות, כאשר ילדיהם ונכדיהם המשיכו עם גילויי העריות בין אח ואחות, אם ובנה, אב ובתו, דודים, אחיינים, אחים למחצה ואפילו סבים וסבתות עם נכדים. רובם החלו לקיים יחסי מין בגיל צעיר מאוד וכולם סבלו מבעיות בריאות קשות הכוללות קשיים בדיבור ובשמיעה, פסוריאזיס, קושי בהליכה ומחלות זיהומיות. 12 הילדים שהוצאו הועברו למשפחות אומנה וקיבלו טיפול פסיכולוגי.
 בפברואר 2007, התגלה מקרה גילוי עריות שקיבל את השם The Moe incest case, על שם העיירה מו, בוויקטוריה, אוסטרליה. אישה שזוהתה בשם מ' דיווחה למשטרה שאביה בן ה-63 אנס אותה, התעלל בה פיזית ואסר אותה בביתה בין בשנים 1977–2005. המשטרה ידעה על המקרה כבר משנת 2005, כאשר מ' הגיעה למשטרה לראשונה, אך אז נסוגה מהודאתה מכיוון שאביה איים לפגוע באימה ואחייה. משפחתה של מ' הייתה מוכרת לרשויות במשך יותר מ-30 שנים; שלושה מתוך ששת הילדים במשפחה מתו והאחרים הוצאו מחזקת ההורים. לאחר פרסום המקרה עלו טענות נגד הרשויות, שידעו על הנעשה על ידי אב המשפחה ולא פעלו בנושא מוקדם יותר. במהלך השנים מ' ילדה לאביה ארבעה ילדים, כולם בעלי מומים מולדים חמורים- ילדה אחת מתה בגיל 11 שבועות עקב בעיות מוחיות והתפתחותיות חמורות, שניים מהילדים סובלים מפיגור שכלי קשה, והילד הרביעי סובל מפגם חמור בדיבור ובעיות באינטראקציה חברתית. מ' ושלושת ילדיה הועברו לטיפול הרשויות, האב הואשם ב-83 עבירות התעללות מינית, נשפט למאסר של 22 שנים וחמישה חודשים.

ראו גם 
 איסור עריות, אין אפוטרופוס לעריות
 אקסוגמיה
 נישואי קרובים
 תסביך אדיפוס ותסביך אלקטרה

לקריאה נוספת 
 ג'ודית באטלר, טענת אנטיגונה, תרגום: דפנה רז. רסלינג, 2004
 ג'ודית לואיס הרמן, טראומה והחלמה, תרגום: עתליה זילבר, 1994
 צביה זליגמן וזהבה סולומון, הסוד ושברו: סוגיות בגילוי עריות, 2004
 ענת גור, גוף זר- הפרעות אכילה, פגיעות מיניות בילדות וטיפול מותאם, 2015
 הסרט "פרינסס", בימוי: טלי שלום עזר, 2015
 הסרט "פרשס", בימוי: לי דניאלס, 2009
 הסרט "הרחק מהיעדרו" בבימויה של קרן ידעיה (2014) המבוסס על ספר של שז.
 סרט הטלוויזיה "שרמן בחורף" בבימויו של אורי ענבר לפי ספר של אמנון דנקנר (2001)

קישורים חיצוניים 

 הסרט "לא שותקת יותר", מתעד את סיפורה של ניצה סקולניק, נפגעת גילוי עריות
 כתבת חדשות "הגילוי מאחורי גילוי עריות", מבט שני עוקב אחר הטיפול של גורמי הרפואה והרווחה בתופעת גילוי העריות
 הסרט "היהלום שבפנים", על נשים נפגעות גילוי עריות המתארות את מסען מן החושך לאור
 הסדרה "ואקום", עונה ראשונה "אמא איפה היית", עוסק בשאלה מה גורם לאימהות לשתוק אל מול גילוי עריות במשפחתן
 אתר איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפעי תקיפה מינית בישראל
 נעמה בר-שדה, גילוי עריות והטראומה ההורית, אתר מקום
 שבויה: כרוניקה של גילוי עריות מקצועי- סיפור אוטוביוגרפי, מאיה ריד, הספר השלם
 
 
 
 
 דובי קננגיסר, גילוי עריות - טאבו מוסרי או סלידה מולדת?, באתר "האייל הקורא"
 Child abuse 'myths' shattered, BBC NEWS
 Daniel Lak, India's hidden incest, BBC NEWS

הערות שוליים 

אלימות מינית
אלימות במשפחה
חוק העונשין