ולרי פאנוב

ולרי פאנוב (בשמו המלא ברוסית: ולרי מטבייביץ' פאנוב Валерий Матвеевич Панов, נולד בשם ולרי שולמן, נולד ב-12 במרץ 1938 בויטבסק, אז בברית המועצות) הוא רקדן בלט וכוראוגרף יהודי רוסי-ישראלי, יליד בלארוס.

קורות חיים

ילדותו ושנות לימודיו
ולרי פאנוב נולד בשנת 1938 בוויטבסק, בלארוס, אז רפובליקה במסגרת ברית המועצות.
הוא למד בבית הספר לבלט ע"ש אגריפינה ואגאנובה בלנינגרד (בימינו אקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי בפטרבורג). למד גם במוסקבה, וסיים את לימודיו בשנת 1957 בלנינגרד.

הקריירה ברוסיה
פאנוב רקד בשנים 1957–1964 בלהקת הבלט של התיאטרון מאלי בלנינגרד (בימינו "תיאטרון מיכאילובסקי" בסנקט פטרבורג), בה יצר תפקידים בבלטים "בלדת האהבה" בכוריאוגרפיה של לופוחוב (1959), "דפניס וכלואה" ו"בולרו" לפי הכוריאוגרפיה של דוויטשווילי (1960), ו"פטרושקה" (1961), "אורפאוס" (התפקיד הראשי) (1962) ו"הגברת והחוליגן" (1962) לפי הכוריאוגרפיה של בויארסקי.

בשנת 1964 הצטרף פאנוב ללהקת הבלט של תיאטרון קירוב, (הנקרא בימינו "תיאטרון מריאינסקי"), בה נשאר עד שנת 1972. בלהקה זו הוא ביצע בבכורה תפקידים לפי יצירתו של יאקובסון בבלט "עולם הנפלאות" (1967), לפי הכוריאוגרפיה של וינוגרדוב - ב "גוריאנקה" (1968), התפקיד הראשי ב"המלט" לפי הכוריאוגרפיה של סרגייב, (1970), "בריאת העולם" לפי הכוריאוגרפיה של קסטקינה ווסיליוב (1971).

יציאתו את ברית המועצות
בשנת 1972 ביקשו הוא ואשתו השנייה - רקדנית הבלט גלינה רגוזינה פאנובה - רשות לעלות לישראל.
השלטונות הגיבו על הבקשה בזעם: בני הזוג פוטרו מלהקת קירוב ונמנע מהם לעבוד במקצועם במשך שנתיים, כשפאנוב עצמו נאסר לזמן קצר באשמת "חוליגניזם". אמנים במערב, לרבות סר לורנס אוליבייה, פנו לשלטונות הסובייטיים בדרישה להרשות לזוג לצאת את ברית המועצות. גם בתקשורת בארצות הברית פורסמה דרישה שברית המועצות תרשה לו לעלות לישראל. במרץ 1974, בעת ביקור הנרי קיסינג'ר במוסקבה, לא הורשה פאנוב לצאת מהבית בו שהה בעיר. ב-1974 פאנוב ואשתו קיבלו אשרת יציאה, וביוני 1974 עלו לישראל ונתקבלו לפגישה עם שר החינוך. בישראל הופיעו בני הזוג במופעים רבים יחדיו. הם רקדו בשנים 1974–1977 עם להקת בת שבע ובת דור.

פעילותו ככוריאוגרף
בשנים 1977–1983 היה פאנוב כוריאוגרף וסולן בבלט האופרה של ברלין. שם הוא יצר כוריאוגרפיות לבלטים "סינדרלה" של סרגיי פרוקופייב, פולחן האביב של איגור סטרווינסקי, "האידיוט", מלחמה ושלום מאת סרגיי פרוקופייב. כמו כן הפיק את הבלט של קוזלאייב,"לב ההר" בבלט סן פרנסיסקו (1976),
שחרזאדה של מיכאיל פוקין לפי מוזיקה של רימסקי קורסקוב והבלט פטרושקה של סטרווינסקי עם להקת האופרה הממלכתית של וינה (1981), "שלוש אחיות" עם להקת הבלט המלכותית השוודית (1983),ו"המלט" על מוזיקה מאת דמיטרי שוסטקוביץ' עם הבלט הלאומי הנורווגי (1984).
בשנים 1984–1986 היה פאנוב מנהל אמנותי של להקת הבלט המלכותית של פלנדריה, איתה יצר מופעים של רומיאו ויוליה מאת פרוקובייב ו"תנועות". בשנת 1988 יצר כוריאוגרפיה ל"קלאופטרה" למופע של הבלט הממלכתי של איסטנבול.

בשנים 1983–1984 החליפה אשתו, גלינה פאנובה, את נטליה מאקארובה בתיאטרון ברודוויי בחידוש המופע On Your Toes שזיכה בעבר את מאקארובה בפרס טוני.

בשנת 1993 הקימו בני הזוג פאנוב להקת בלט במרכז לאמנויות באשדוד.
ב-1998 יחד עם אשתו השלישית אילנה אלינה, הקים פאנוב את תיאטרון לבלט "פאנוב" באשדוד, אותו הוא מנהל עד היום.

חייו הפרטיים
פאנוב היה נשוי שלוש פעמים: לליה פטרובנה פאנובה, איתה התחתן בניגוד לרצון הוריו. הוא אימץ את שם המשפחה שלה - פאנוב. אחר כך התחתן עם גלינה, איתה היה נשוי 27 שנה ונאבק על זכותו לעלות לישראל. בשנים 1998–2009  נישא לאילנה אלינה. אילנה פאנוב הקימה יחד איתו את התיאטרון לבלט על שם פאנוב באשדוד. אילנה פאנוב שמה קץ לחייה בשנת 2009 על ידי קפיצה מהקומה ה-20 אחרי שעברה ניתוח לב ולקתה במצב דיכאוני.
לפאנוב שלושה בנים, מכל אחת מנשותיו.

פרסים ואותות הוקרה
1969 - פרס לנין
1970 - תואר "אמן מצטיין של הפדרציה הסובייטית הסוציאליסטית הרוסית"
1979 - פרס מבקרים עולמית על הבימוי והכוריאוגרפיה במופע "פולחן האביב"
1987 - אות מטעם ממשלת טורקיה על המופע "האידיוט"

קישורים חיצוניים

 

 אתר להקת הבלט פאנוב
 כתבה עליו מערוץ "כאן 11"
 אתר "אנציקלופדיה", ביוגרפיה של ולרי פאנוב
 אנה קיסלגוף, ניו יורק טיימס, "ולרי פאנוב, על מאבקו בשלטונות ברית המועצות ועל הבלט"
 מיכל רוזנצווייג, "יומני מחול", ראיון עם ולרי פאנוב 19 בינואר 2019

הערות שוליים

ישראלים ילידי בלארוס
רקדני בלט סובייטים
רקדני בלט יהודים
רקדנים ישראלים
כוריאוגרפים ישראלים
רקדנים רוסים
עולים בשנות ה-1970
רוסים שנולדו ב-1938
ישראלים שנולדו ב-1938