אליהו ונביאי הבעל בכרמל

אליהו ונביאי הבעל בכרמל (ידוע גם בשם מעמד הר הכרמל) הוא סיפור מקראי המתואר בספר מלכים א על עימות דתי־פולחני שאורגן על ידי אליהו נביא ה', בינו ובין 450 נביאי הבעל. העימות נערך בהר הכרמל שבנחלת שבט מנשה, ממלכת ישראל. לפי המקרא, נביאי הבעל הפסידו בעימות וכתוצאה מכך נרצחו על ידי אליהו ותומכיו. על פי המסורת היהודית, דבר זה התרחש בשנת ג'ל"ו, בשנה השש־עשרה למלכות אחאב.

עלילת הסיפור

לפי ספר מלכים, הרקע לעימות היה מדיניותה של ממלכת ישראל לתמוך בפולחן הבעל – שנחשב לעבודה זרה ונאסר בתורה. מתוך רצון למגר זאת מעם ישראל, יזם אליהו הנביא עימות עם נביאי הבעל והאשרה. לא הוטלו הגבלות על שום צד בסכסוך. יושבי ממלכת ישראל, שימשו כקהל וכשופטים בעת ובעונה אחת, ולמעשה העימות היה בשבילם הדרך לבחירת צד בסכסוך.

אליהו פתח את העימות בהצעה לשיטת הכרעה בין העמדות: העימות יוכרע לטובת הצד שאלוהיו יוריד אש מהשמים. ואכן, שיטת ההכרעה של אליהו התקבלה – הוחלט שכל צד ישתמש במזבח משלו ובפר משלו, כדי להוכיח שאלוהיו הוא האל האמיתי: .

לנביאי הבעל ניתנה הזכות להיות הראשונים לנסות להוריד אש מהשמים. בתחילה, הם ניסו לשכנע את הבעל במתינות יחסית: . כשהגיע הצהרים, החל אליהו להתל בהם ואמר להם בסרקזם שעליהם לקרוא לבעל בקול גדול כדי להסב את תשומת לבו מעיסוקיו האחרים. נביאי הבעל קבלו את דבריו ברצינות, ואכן קראו בקול גדול. וכדי להגביר את ההשפעה, גם שרטו שריטות בגופם כמנהג עובדי הבעל, ובכל זאת: .

בשלב זה, הגיע תורו של אליהו לנסות ולהוריד אש מהשמים. קודם כל, הוא הכין מזבח לירידת האש: . בנוסף, בנה אליהו סביב למזבח תעלה בשטח של בית סאתים. לאחר שהניח את העצים והפר על המזבח, יצק על המזבח ועל התעלה מים, והתפלל: .

ה' נענה לתפילת אליהו, והוריד אש מהשמים ששרפה את הפר, עצי המזבח, המזבח ומי התעלה. לפי המקרא, לאחר שהעימות הסתיים בניצחונו של אליהו, העם השתחווה והצהיר על אמונתו ודבקותו בה' אלוהיו. אליהו ציווה את העם לתפוס את נביאי הבעל. העם תפס את כולם, אליהו הוריד אותם אל נחל קישון ושם שחט את כל הנביאים הללו.

פרשנות חז"ל

חז"ל דרשו מהכתוב "ויתנו לנו שנים פרים" שהפרים שנבחרו היו תאומים זהים, שגדלו על אותו אבוס, כדי שלא יגיד הצד המפסיד שהאש ירדה על קרבן הצד המנצח, כי הפר שלו היה יותר שווה. חז"ל דרשו מהכתוב "ויבחרו להם הפר האחד" ומהכתוב "וייקחו את הפר אשר נתן להם" שהפר שנבחר לבעל סירב להיקרב אלא אם כן אליהו יתן אותו לידי נביאי הבעל. חז"ל דרשו מהכתוב "ויפסחו על המזבח אשר עשה" ומהכתוב בעמוס "ואם יחבאו בראש הכרמל משם אחפש" שחיאל עשה את המזבח חלול, כדי שכשישמע את נביאי הבעל מתפללים, ידליק את המזבח מבפנים. התוכנית לא הצליחה, כי ה' שלח נחש שהרג אותו לפני שבצע את זממו. רבי שמעון בן לקיש דרש מהכתוב "אין קול ואין עונה ואין קשב", שאחרי קריאות נביאי הבעל, הקב"ה השתיק את כל העולם, כדי שהנביאים לא יגידו שהבעל ענה להם. חז"ל דרשו מהכתוב "ויבנה את האבנים מזבח בשם ה'" שאליהו קרא למזבח שבנה - ה'. חז"ל דרשו מהכתוב "ויאמר מלאו ארבעה כדים מים ויצקו על העלה ועל העצים ויאמר שנו וישנו ויאמר שלשו וישלשו וילכו המים סביב למזבח וגם את התעלה מלא מים" ומהכתוב במלכים ב "פה אלישע בן שפט אשר יצק מים על ידי אליהו" שלאחר יציקת שנים עשר הכדים על המזבח, אלישע יצק על ידיו של אליהו מים מכדו, ובקצות אצבעותיו של אליהו בקעו עשרה מעיינות שמילאו את כל התעלה (שהרי מ-12 כדים לא יכולה להתמלא תעלה בשטח בית סאתים). חז"ל דרשו מהכתוב "ויתנבאו עד לעלות המנחה" ומהכתוב "ויהי בעלות המנחה ויגש אליהו הנביא ויאמר" שאליהו עצר את השמש כשהתחיל לעשות את ההכנות להורדת האש מהשמים. רבי שמלאי דרש מהכתוב "ובדברך עשיתי" שה' ביקש מאליהו לעשות את המעמד עם נביאי הבעל בכרמל.

ראו גם 
 הנבואה במסורת ישראל
 עבודה זרה בסיפורי המקרא

קישורים חיצוניים 

 .
 .

ביאורים

הערות שוליים 

סיפורי ספר מלכים
אליהו הנביא
איסורי עבודה זרה
מעשי טבח בתנ"ך