לוקיוס סרגיוס קטילינה

לוקיוס סרגיוס קטילינה (בלטינית: Lucius Sergius Catilina; משוער: 108 לפנה"ס - 62 לפנה"ס) היה סנטור רומאי הידוע בשל "קשר קטילינה" - תכנונו להשתלט על רומא.

ביוגרפיה

תחילת דרכו
קטילינה נולד על פי המשוער בשנת 108 לפנה"ס, לשושלת הסרגיי, אחת השושלות העתיקות והמכובדות ביותר ברומא. על פי ורגיליוס, ראשון הסרגיים התלווה אל איניאס במסעו לאיטליה. אם כי נראה שמשפחתו הייתה בתהליך של ירידה פוליטית וחברתית, אחרון בני המשפחה הבולטים היה גנאיוס סרגיוס פידנוס קוקסוס, אשר שימש כקונסול בשנת 380 לפנה"ס. מעט מאוד ידוע על ילדותו של קטילינה, סלוסטיוס (Sallust), המשמש כמקור עיקרי לחייו של קטילינה, כותב שהיה "איש שכוחו גדול ברוח ובגוף, אך ליבו רע ונעווה. מימי נעוריו שש למלחמות מבית, להרג לשוד ולריב אזרחים, ובאלה בילה את ימי עלומיו". אם כי יש לזכור שהמקורות בני אותה תקופה היו משוחדים מראש לרעת קטילינה.

כניסתו לפוליטיקה
במהלך מלחמת בעלות הברית לחם תחת פיקודו של גנאיוס פומפיוס סטראבו. במהלך שלטונם של מריוס, קינה וקארבו, הוא לא נקט עמדה חד משמעית, וכך הצליח להגן על עצמו משני הצדדים. בהמשך, תמך בלוקיוס קורנליוס סולה במהלך מלחמתו של זה בתומכי מריוס, וכך הצליח לצבור כוח עושר והשפעה. הוא נודע כאדם אכזרי, ונטען שרצח את אחיו ושני גיסיו ששיתפו פעולה עם מריוס. קיקרו בנאומו "טוגה קנדידה", שלא השתמר אולם קטעים ממנו שרדו בכתבי אסקוניוס פדיאנוס, מאשים את קטילינה בכך שערף את ראשו של מרקוס מריוס גרטידיאנוס, ונשא אותו ברחבי העיר.

קטילינה נישא פעמיים בחייו, אשתו הראשונה הייתה גרטינה, שאחיה שיתף פעולה עם מריוס. היה לו ממנה לפחות בן אחד. סלוסטיוס טוען שקטילינה מאס בגרטינה, ורצה להינשא לאורליה אורסטילה היפה והעשירה, בתו של הקונסול לשעבר גנאיוס אופידיוס אורסטס, ולשם כך רצח את אשתו ובנו. גם קיקרו רומז על כך בנאומו המפורסם נגד קטילינה, במילים "רק לאחרונה על ידי מותה של אשתך לשעבר הכנת את הבית ריק לבואה של כלה חדשה". אם כי יש להתייחס בזהירות לסיפור. פלוטרכוס מזכיר שהייתה לו עוד בת, אם כי לא ברור מאיזו אשה. בשנת 73 לפנה"ס הוא הואשם שפיתה את הבתולה הווסטלית פאביה.

הוא שימש כפראיטור בשנת 68 לפנה"ס. לאחר מכן שימש כמושל הפרובינקיה אפריקה, אולם בשנת 66 לפנה"ס חזר לרומא והגיש את מועמדותו למשרת הקונסול. אלא שאז הגיעו תלונות שהוא עשק את אזרחי הפרובינקיה שלו, ועל כן נפסלה מועמדותו. שנה לאחר מכן הוא הועמד למשפט על אותם פשעים, אולם זוכה. לטענת המקורות קטילינה הזועם זמם הפיכה (שנודעה לימים בשם "קשר קטילינה הראשון"), ורצה לרצוח את הקונסולים לוקיוס מנליוס טורקוואטוס ולוקיוס אאורליוס קוטה ורבים מחבר הסנאט, אולם הקשר נכשל מפני שלא נמצאו לו די תומכים. במחקר ההיסטורי מקובל להניח שהקשר לא התרחש באמת, והומצא כדי להכפיש את קטילינה או כדי להגן על אנשים אחרים שזממו קשר.

הקשר

בשנת 63 לפנה"ס הוא העמיד את עצמו באופן רשמי כמועמד לקונסולאט, אולם הובס בידי גאיוס אנטוניוס היברידה ומרקוס טוליוס קיקרו. סלוסטיוס טוען שכבר אז הוא החל להכין כלי נשק ולאסוף אנשים אל דגלו, במטרה לתכנן הפיכה שתהפוך אותו לדיקטטור ברומא. מרבית תומכיו היו עניים ממורמרים, שקטילינה הבטיח להם משטר שוויוני יותר שבו לאצולה לא יהיה יתרון על פני פשוטי העם. התוכנית הייתה לרצוח את הקונסולים וכן רבים מחברי הסנאט, ולאחר מכן בעזרת הגאלים להשתלט על איטליה כולה. אלא שהדבר נודע לקיקרו, שהציב משמר סביב ביתו וסביב בתי המטרות האחרות וכך מנע את הרצח. למחרת בבוקר נכנס קיקרו לסנאט לבוש שריון ומוקף שומרי ראש, הוא הופתע לראות שקטילינה הגיע כרגיל, אולם מיד פתח בנאום מבריק שהתחיל במילים: 

קיקרו הביא ראיות לכל פשעיו של קטילינה, ודרש להגלותו מן העיר. קטילינה עצמו ישב בשקט לאורך כל הנאום, אולם לאחריו מחה נגד טענותיו של קיקרו, והפציר בחברי הסנאט שיאמינו לו, אזרח רומאי מיוחס ממשפחה ותיקה, ולא לקיקרו שהיה בן העיר ארפינום שקיבלה אזרחות רומאית רק בשנת 188 לפנה"ס, והיה נובוס הומו, היינו הראשון ממשפחתו שהפך לקונסול. אולם אז קטעו אותו צעקות "רוצח" ו"אויב", וקטילינה הזועם הכריז: "כיוון שסבבוני אויבים המבקשים להורידני לבאר שחת, אכבה את השריפה המתרגשת עלי בחורבן". הוא יצא מהיכל הסנאט וטען שהוא מקבל על עצמו את הגלות, אולם בפועל ברח אל מחנה תומכיו מחוץ לרומא.

המוות
קטילינה נפגש עם צבאות תומכיו מחוץ לרומא, כוחותיו כללו בסך הכל שני לגיונות. קיקרו הכריז על משטר צבאי ברומא, ושלח את אנטוניוס ומטלוס להביס את קטילינה. תומכיו של קטילינה בעיר הוצאו להורג ללא משפט, והחלה עריקה המונית מצבאו שצמצמה אותו לכדי 3,000 לוחמים בלבד. קטילינה השתדל להימנע מקרב, שכן קיווה שצבאו יתפח. אולם מטלוס חסם את דרכו עם שלושה לגיונות, ואנטוניוס דלק אחריו, ולכן בלית ברירה הוא החליט להיכנס לקרב עם אנטוניוס. אנטוניוס עצמו היה חולה, ועל כן פיקד על הקרב מרקוס פטריוס. קטילינה נשא נאום נלהב לפני אנשיו, ולאחר מכן הורה להם לתקוף. הקרב הסתיים בניצחון לפטריוס, שנהנה מיתרון מספרי בולט, אולם חייליו של קטילינה לחמו באומץ רב ונהרגו כולם כולל קטילינה עצמו. לאחר מותו הפסיק המרד באופן סופי.

קטילינה בתרבות
המחזאי האנגלי בן ג'ונסון, כתב מחזה בשם "קטילינה והקשר שלו" ("Catiline His Conspiracy"). המחזאי הצרפתי פרוספר ז'וליו דה קרביון (1674–1762) כתב מחזה בשם "קטילינה" (1748). הנריק איבסן כתב גם הוא מחזה בשם "קטילינה", העוסק בעיקר באהבתו של קטילינה לאורליה אורסטילה. אנטוניו סליירי כתב אופרה בשם "קטילינה". הסופר האמריקאי סטיבן סילבר כתב בשנת 1993 ספר בשם "החידה של קטילינה" ("Catilina's Riddle"), הספר מתמקד בעיקר בתככים הפוליטיים שבין קיקרו לקטילינה. הוא נזכר גם בספרה של קולין מקאלוג "נשותיו של קיסר" ("Caesar's Women"), וכן בספרו של רוברט האריס "אימפריום" ("Imperium"). בשנת 2009 פרסם האריס ספר המשך בשם "לוסטרום" ("Lustrum"), המתאר את חמש השנים המקיפות את הקשר.

ראו גם
 מלחמות האזרחים ברפובליקה הרומית

לקריאה נוספת
 גאיוס סאלוסטיוס קריספוס. קשר קאטילינה. תרגם מלטינית מאיר שָׂשׂ. חיפה, רנסאנס, תשכ"ז (1966). (המקור הלטיני מול התרגום לעברית.)
 גאיוס סאלוסטיוס קריספוס. קאטילינה, יוגורתא, קטעים מדברי הימים. תרגמה מרומית שרה דבורצקי, הקדים מבוא ח' וירשובסקי והוסיף הערות י' שצמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ח (1968).
 קיקרו, כתבים נבחרים. תרגם מרומית והוסיף הערות ומפתחות ארנסט דוד קולמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשמ"ו (1986). 480 עמ'.
 פלוטארכוס. חיי אישים. כרך שלישי - אנשי יוון ורומי. תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות א' א' הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ג-1973.
 ישראל שצמן. תולדות הרפובליקה הרומית. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
 תאודור מומזן, דברי ימי רומא. תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה.
 מ. קארי, דברי ימי רומא, עד סוף תקופת קונסטאנטינוס, הוצאת ש. פרידמן, תל אביב.
 נ. שפיגל, קיקרו, הוצאת הסתדרות הסטודנטים של אוניברסיטה העברית בירושלים, תשמ"א. 
 צבי יעבץ, כישלון קשר קטילינה, בתוך "אז ועתה" הוצאת דביר, תל אביב, 2002, כרך א' ע"ע.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

רומאים בתקופת הרפובליקה
מהפכנים
אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס