לוטיקה סארקאר

לוטיקה סארקאר (באנגלית: Lotika Sarkar 4 בינואר 1923 – 23 בפברואר 2013) הייתה פמיניסטית, עובדת סוציאלית, מחנכת, ועורכת דין הודית. היא הייתה חלוצה בתחום לימודי נשים וזכויות נשים בהודו. היא יסדה את המרכז ללימודי התפתחות נשים (CWDS) בדלהי, בשנת 1980, וגם את האגודה ההודית ללימודי נשים, ב-1982. החל משנת 1951, היא לימדה משפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת דלהי, עד 1983, ואז הייתה לדיקנית הפקולטה. היא הייתה האישה ההודית הראשונה שסיימה תואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן, ב-1951 היא גם הייתה האישה הראשונה לקבל תואר דוקטור במשפטים מהאוניברסיטה. בתנועת הנשים הייתה ידועה כ"לוטיקאדי" (Lotikadee).

ילדות ולימודים 
לוטיקה נולדה בשנת 1923 למשפחת אצולה במערב בנגל, שם אביה, סר דרן מיטרה, היה אחד מעורכי הדין המובילים של הודו.

היא למדה משפטים באוניברסיטת קיימברידג', והייתה האישה ההודית הראשונה אישה הודית לסיים שם תואר, ולאחר מכן גם הייתה הראשונה לסיים דוקטורט במשפטים, בשנת 1951. במהלך לימודיה בקיימברידג' פגשה את צ'נצ'אל, לו נישאה ב-1957. לאחר מכן, בשנת 1960, היא נסעה לאוניברסיטת הרווארד כדי ללמוד משפט בינלאומי. בהרווארד היא הייתה אחת מתוך ארבעה סטודנטים הודים בקמפוס. השניים חזרו להודו ב-1961.

קריירה 
בשנת 1953, כאשר סארקאר התחילה ללמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת דלהי, היא הייתה האישה המרצה הראשונה בפקולטה. בהודו, באותה תקופה, תחום המשפטים היה חדש עבור נשים. בהתחלה, היו רק כעשר סטודנטיות בקורס, מספר אשר גדל ל-80 עד 100 בשנות ה-60. היא לימדה בפקולטה עד 1983, שם למדו תחת הדרכתה מגדולי המשפטנים בהודו. לאחר מכן, מונתה לתפקיד הדיקנית של הפקולטה למשפטים.

בשנת 1971, היא הצטרפה כחברה בוועדה למעמד האישה בהודו (CSWI), שם, יחד עם עמיתתה וינה מזומדר, אשר הצטרפה ב-1973 כמזכירת הוועדה, היא פרסמה את הדו"ח שנחשב לראשון מסוגו, "לקראת שוויון: הדו"ח של הוועדה למעמד האישה בהודו". 

ב-1979, בית המשפט העליון של הודו זיכה שני שוטרים שהורשעו בערכאה נמוכה יותר באונס של קטינה. החלטת בית המשפט לא גררה תגובה ציבורית, עד אשר שלוש פרופסוריות למשפטים מאוניברסיטת דלהי - רַגהונאת קֶלקאר, אוּפנדרה באקסי, וסארקאר - יחד עם ואסוּדהַא דהאגמוואר מאוניברסיטת פונה, כתבו מכתב גלוי לבית המשפט העליון אשר מחה נגד הביטויים של בית המשפט בנוגע להסכמה בפסק הדין. בפסק הדין, השופטים העלו היפותזות שהמתלוננת הייתה "מורגלת ליחסי מין" הנחת היסוד היא שהיא הסכימה ליחסי מין עם השוטרים, ואולי אפילו "הסיתה" אותם ליחסים עמה. ובנוסף, שהיעדר חבלות על גופה הוא סממן להסכמתה. המכתב סחף את רגשות הציבור, והחלו לקום קבוצות פמיניסטיות וועדות נגד אונס, כאשר את הראשונה בהן הקימה סארקאר בינואר 1980, "הפורום נגד אונס", אשר הובילה מחאות ברחבי הודו. בעקבות הרעש שנוצר, חוק העונשין ההודי תוקן.

ב-1980, הייתה סארקאר לחברה-מייסדת של המרכז ללימודי התפתחות נשים (CWDS) בדלהי, שנוסד על ידי וינה מזומדאר, ואשר היה למוסד בעל השפעה על התפתחות התחום של לימודי נשים בהודו. במהלך שנות השמונים והתשעים, היא לימדה משפט פלילי במכון למשפט הודי בדלהי. היא גם הייתה אחת המייסדות של האגודה ההודית ללימודי נשים, שהוקמה ב-1982.

חיים אישיים 
היא פגשה את צ'נצ'אל סארקאר ב-1951, שגם הוא היה סטודנט בקיימברידג', והם נישאו ב-1957. צ'נצ'אל היה לעיתונאי בולט בהודו; הוא היה עורך המשנה של כתב העת "The Statesman", והיה המנכ"ל המייסד של מכון העיתונות של הודו, שהקים ב-1963. לזוג לא היו ילדים.

צ'נצ'אל נפטר ב-10 באוקטובר 2005 בדלהי. סארקאר בת ה-82 חוותה את אובדנו באופן קשה במיוחד, ושקעה בדיכאון ומצב של חוסר תפקוד. הטבחית שלה, בסיוע שוטר לו הזוג סארקאר סייע במימון לימודיו בעבר, ניצלה את המצב, ובהונאה העבירה את ביתה של סארקאר ונכסים נוספים על שמם. 

כאשר התגלה דבר המרמה, הדבר דווח נרחבות בתקשורת, וקבוצת אינטלקטואלים מובילים, ביניהם משפטנים, שופטים, פרופסורים, עיתונאים, פעילי זכויות אדם וכן יותר מתריסר ארגונים ומוסדות חתמו על מכתב גלוי שדרש שייעשה עמה צדק, חלקם אפילו נפגשו עם נשיא הודו כדי לקדם את העניין. בנובמבר 2009, בית המשפט החזיר את הבית על שמה, ואיפשר לה לחיות את שנותיה האחרונות בביטחון.

סארקאר נפטרה בניו דלהי ב-23 בפברואר 2013, בגיל 90.

ביבליוגרפיה 
 New Perspectives for Third World Women (The E. V. Mathew memorial lectures), with Brigalia H. Bam. Christian Institute for the Study of Religion and Society, 1979.
 National Policies and Legal Reform: Impact on Women, Indian Council of Social Science Research, Programme of Women's Studies, 1980.
 Constitutional Guarantees: The Unequal Sex Centre for Women's Development Studies, 1986.
 National Specialised Agencies and Women's Equality: Law Commission of India. Centre for Women's Development Studies, 1988.
 Legislative Measures and Policy Directions for Improving the Lot of Farm Women, with Vina Mazumdar, Kumud Sarma. Indian Council of Agricultural Research.
 Handbook on Women and Law, Vol. 1. Legal Literacy Project, Department of Adult Continuing Education and Extension, University of Delhi, 1990.
 Women's Movement and the Legal Process, Centre for Women's Development Studies, 1995.
 Engendering Law: Essays in Honour of Lotika Sarkar, ed. Amita Dhanda, Archana Parashar. Eastern Book Company, 2005. .

לקריאה נוספת

הערות שוליים 

בוגרות אוניברסיטת קיימברידג'
בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
פמיניסטיות הודיות
משפטנים הודים
ילידות 1923
הודיות שנפטרו ב-2013
הודים שנפטרו ב-2013