בית וילהלם אברלה

בית וילהלם אבֶּרְלֶה או בית בן־גוריון הוא מבנה תלת־קומתי בצפון המושבה שׂרונה בתל אביב-יפו, כיום במחנה רבין שבקריה. הוא הוקם ב־1930 ושימש למעלה משישים שנה כלשכת ראש הממשלה, מימיו של דוד בן־גוריון ועד לאריאל שרון.

וילהלם אברלה 
וילהלם אברלה היה בן למשפחת אברלה, משפחת טמפלרים עשירה מירושלים שעסקה בסוף המאה ה־19 ובתחילת המאה העשרים בייבוא וייצוא בעיקר מגרמניה, בתקופה בה העוסקים בייבוא היו ברובם לא יהודים. הוא נולד ב־1885 בירושלים, נישא לתיאודורה לאנג ב־1911 והיו לו ארבעה ילדים (קורט, הדוויג־אגתה, פאול־תיאודור וארנסט־וילהלם). פאול אברלה (1842–1922), ראש המשפחה ואביו של וילהלם, הקים בסוף המאה ה־19 את בית אברלה בעמק רפאים. פעילות המסחר של המשפחה התרחבה מירושלים, גם ליפו ולחיפה, ווילהלם ניהל את עסקי המשפחה ביפו תחת הפירמה "פאול אברלה". הוא ייצג חברות רבות בארץ ישראל, עסק בייצוא תפוזי יפו, בעסקי בנקאות, היה הבעלים של סוכנות מסחרית 'קירשנר & אברלה ביירות', נשיא לשכת הספנות, נשיא שרונה וחבר ועד נמל יפו וועד נמל חיפה. הוא רכש ב־1931 שטח של 177 דונם שנקרא "פרדס אברלה", ולימים נבנתה שם שכונה של רמת גן שנשאה שם זה. אברלה נעשה לסוחר עשיר ומהכסף שהרוויח הקים בצפון־מערב שרונה את ביתו, שהיה מהגדולים ומהמפוארים במושבה.

בשנות השלושים עמד בראש ארגון הנאצים המקומי ואירח את השר וילהלם פריק ב־1934 ואת באלדור פון שיראך ב־1938. לימים הוא או בנו הכחישו את שייכותם למפלגה הנאצית.

בתקופת פרוץ מלחמת העולם השנייה ב־1939 נמצא וילהלם אברלה בגרמניה הנאצית בגלל עסקיו. אחיו פריץ נעצר בזמן המלחמה במושבה וילהלמה שבארץ ישראל וגורש לאוסטרליה. לאחר המלחמה הצטרף אליו וילהלם, והוא התגורר במלבורן. ב־1952 יצג את הטמפלרים יחד עם ד"ר הופמן, ראש הטמפלרים בגרמניה בתביעה בהאג מממשלת ישראל של 30 מיליון ליש"ט בעד רכושם שהוחרם ועבר לסמכות האפוטרופוס הכללי. לבסוף במסגרת הסכם השילומים מדינת ישראל פיצתה את הטמפלרים ושילמה לגרמניה 54 מיליון מארק (כ־13 מיליון דולר). הוא נפטר באוסטרליה ב־1973.

הקמת הבית

בשלהי שנות העשרים של המאה העשרים, בסוף תקופת התרחבות המושבה שרונה, החלה בניית המבנה על ידי האדריכל תיאודור וילנד כבית מגורים עבור וילהלם אברלה ומשפחתו, והוא נחנך ב־1930. הבית שכן בקצה הצפוני של רחוב כריסטוף הופמן, אחד משני הרחובות הראשיים בשרונה, בצידו המערבי. מדרום לבית היה נמצא בית סמואל גרול, ומולו מעברו השני של הרחוב, היו בית גאורג וינמן ובית פריץ קובלר.

עיצוב 
המבנה היה אחד הבתים הגדולים, המפוארים והמוכרים בשרונה והוא עוצב בסגנון הבנייה הטמפלרי עם השפעה של סגנון הבאוהאוס שהיה פופולרי בשנות השלושים בארץ ישראל ובפרט בתל אביב. צורת המבנה היא כ־Z הפוכה המתאימה לכיוון השמש, כמקובל בבנייה אירופית. בקומה הראשונה היה הסלון וחדר האוכל, בקומה השנייה נבנו חדרי שינה למשפחה, בקומה השלישית, שהייתה מעין עליית גג, היו חדרי שירות ומעליה נבנה גג מרעפים אדומים ממרסיי. בין הקומות קישרו מדרגות לולייניות ומתחת למבנה נבנה מרתף. הבית עוצב בפאר: מרצפותיו היו צבעוניות ומעוטרות, נבנו בו תקרות מקומרות, קמרונות צלב במבואה הראשית, חלונות עגולים, מרפסות פתוחות, הוא קושט בציורי קיר ותקרה ורוהט בהידור. במרפסת החזית המזרחית והראשית של הבית הוצג סמל המשפחה ובו שנת הבנייה – 1930, ומאחורי הבית, ממערב, ניטע גן.

בשירות הבריטים 
בקיץ 1941, בעקבות תמיכת חלק מהטמפלרים במפלגה הנאצית, הבריטים גירשו את הטמפלרים שבפלשתינה לאוסטרליה והשתלטו על חלק מהבתים הריקים בשרונה. הוקם שם בסיס של המשטרה הבריטית ומקום מגורים לשוטרים ופקידים בריטים. בית אברלה נתפס על ידי המפקד הבריטי של משטרת לוד שהפך אותו למפקדת המרחב. במחצית השנייה של שנות ה־40 שימש הבית כמפקדה של קצין בריטי ששמו הפרטי היה מיקי והבית זכה לכינוי "בית מיקי".

בשירות ההגנה 
ב־16–17 בדצמבר 1947, לאחר החלטת כ"ט בנובמבר, פינו הבריטים את שרונה והשטח נתפס על ידי ההגנה ונקרא "מחנה יהושע" על שם יהושע גלוברמן. בבית וילהלם אברלה שוכנו משרדי הדואר, השחרורים וחיל ההנדסה ומספרו היה 19. כעבור חודשיים, ב־22 בפברואר, הבית עבר לשמש את מטה חטיבת קרייתי שהופקדה על מחוז תל אביב. הקומה הראשונה שימשה את האלוף מיכאל בן גל, מפקד החטיבה במלחמת העצמאות וכן הוצבו בו משרדי האפסנאי הכללי, לשכת ההדרכה, הגזברות והנהלת החשבונות, ואילו הקומה השנייה שימשה קורס מ"כים של חטיבת גבעתי, שמשרדיה שכנו בבתים שממול. בתקופה זו הכניסה למטות ששכנו בצפון שרונה הייתה משער צפוני קטן.

לאחר הקמת מדינת ישראל

1948–1949: אולם ישיבות הממשלה ולשכת בן־גוריון 

ב־2 במאי 1948 ביקר במקום בן־גוריון והחליט למקם בו את משרדיו. הוא כתב ביומנו: . רס"ן ידין פרומקין, מפקד 'מחנה יהושע' סיפר:

ב־12 במאי ציווה זאב שרף על מיכאל בן גל לפנות את הבית הטמפלרי לקראת הכוונה להכריז על הקמת המדינה בימים שלאחר מכן. תוך ארבעה ימים הבית הותאם לישיבות הממשלה, ללשכת ראש הממשלה ולמזכירות הממשלה וב־16 במאי 1948 התקיימה בבית ישיבת הממשלה הזמנית הראשונה, בה הוחלט על בחירת חיים ויצמן לנשיא מועצת המדינה הזמנית. הממשלה החליטה שמשרדי הממשלה יתמקמו בשרונה באופן זמני בהתאם לתכנון של יעקב ריזר. ב־18 במאי תואר הבית בעיתון הארץ:

בבית שוכנה לשכת ראש הממשלה, מזכירות הממשלה ואולם ישיבות הממשלה. חדר השינה של הבת הדוויג־אגתה בקומה השנייה הוכשר כמשרדו של בן־גוריון. שני חדרי שינה (או שלושה) נוספים באותה קומה חוברו לחדר ישיבות אחד רחב, שהיה מקושר על ידי דלת עץ עם משרדו של בן־גוריון. בחדר הזה התקיימו ישיבות הממשלה הזמנית והראשונה וישיבות מועצת המדינה הזמנית, פגישות וטקסים. רצפת חדר הישיבות כוסתה בשטיחים, מוקמו בו ארבעה שולחנות זהים צמודים שיצרו שולחן גדול וסביבו הונחו כיסאות. על הקירות נתלו תמונה של הרצל, מגילת העצמאות ומפת ישראל ואת החלונות כיסו וילונות. המרתף הותאם לשימוש כחדר ישיבות הממשלה בזמן ההפצצות על תל אביב. בגן השושנים התקיימו קבלות פנים רשמיות של בן־גוריון. ביום העצמאות הראשון למדינת ישראל ערכו דוד ופולה בן־גוריון קבלת פנים גדולה בגן בנוכחות אלף–אלפיים מוזמנים.

מקום מושבה של מועצת המדינה הזמנית 

עם הקמת מועצת המדינה הזמנית ב־15 במאי 1948, התנהלו ישיבות מועצת המדינה בבית קק"ל בתל אביב. בהפוגה הראשונה בחודש יוני חזרו אנשי הקרן הקיימת מירושלים הנצורה, ומועצת המדינה נדרשה לפנות את הבית. על פי מגילת העצמאות הבחירות לאספה המכוננת היו עתידות להיערך בקיץ, ולכן הוחלט לשכן את מועצת המדינה במקום זמני – לשכת ראש הממשלה בקריה. הישיבות התקיימו בחדר הישיבות בקומה השנייה ומסביב לשולחן ישבו 13 שרי הממשלה ו־24 חברי מועצת המדינה הצטופפו לאורך הקירות. הישיבות התקיימו שם כחודש, בין י' בסיוון לח' בתמוז. בעקבות קרבות עשרת הימים בחודש יולי 1948 הוחלט על דחיית הבחירות, ומשך כהונת מועצת המדינה הזמנית התארך. לכן הוחלט לעבור לאולם ישיבות רחב שיתאים לישיבות המועצה במוזיאון תל אביב.

שנות החמישים של המאה העשרים 

בדצמבר 1949 החליט בן־גוריון עם הממשלה להעביר את משרדי הממשלה לקריית הממשלה בירושלים. בקריה נותרו נציגויות של חלק מהמשרדים, ובן־גוריון השאיר את המבנה כלשכתו התל אביבית. הכניסה הצפונית לאזור הקריה שהייתה סמוכה לבית נסגרה, ובמקומה נסללו הסתעפיות צפונה ודרומה (רחוב דוד אלעזר) מרחוב אליעזר קפלן שחצה את הקריה לרוחב. הדרך הראשית מימי הטמפלרים שתחמה את הקריה מצפון־מערב ועברה סמוך לבית הוזזה צפונה מסיבות ביטחוניות, כדי שלא תעבור בתוך המחנה הצבאי, ונקראה שדרות שאול המלך. בשנת 1950 הוחלף סמל משפחת אברלה במרפסת החזית בסמל המדינה.

באוגוסט 1952 התמנה פנחס לבון לשר בלי תיק במשרד ראש הממשלה ומשרדו הוצב בלשכת ראש הממשלה. הבית שימש כלשכתו של בן־גוריון עד לפרישתו מראשות ממשלת ישראל ומתפקיד שר הביטחון ב־1953. שר החוץ משה שרת החליף את בן־גוריון בתפקיד ראש הממשלה, אך העדיף להישאר בלשכתו הקודמת בדרום הקריה. לתפקיד שר הביטחון מונה פנחס לבון, והוא המשיך להשתמש בבית וילהלם אברלה כלשכתו גם כשר הביטחון. בפברואר 1955 נחנך בניין 22 שיועד לשמש את בכירי צה"ל ומשרד הביטחון, ולשכת שר הביטחון עברה אז אליו. בדצמבר שב בן־גוריון לשמש כראש ממשלה וכשר הביטחון, והוא חזר להשתמש בבית וילהלם אברלה כלשכתו בתל אביב.

בשנות הארבעים והחמישים, לעיתים הבית הוזכר בעיתונות העברית כשייך לפאול אברלה, ככל הנראה עקב בלבול.

משנות השישים של המאה העשרים עד לעשור השני של המאה העשרים ואחת 

ב־1987 נבנה מגדל מרגנית מדרום לבית ובצמוד לו, והוא היה אז המבנה הגבוה ביותר בישראל.

הבית שימש כלשכת ראש הממשלה במשך כשישים שנה, עד לימיו של אריאל שרון. בקומה השנייה היה משרדו של ראש הממשלה וכן החדר הגדול שנוצר מחיבור כמה חדרים שימש לישיבות הממשלה והקבינט שהתבצעו בתל אביב.

ב־6 באוקטובר 2005 עברה לשכת ראש הממשלה אריאל שרון לבניין 22, לאחר שלשכות המטכ"ל ושר הביטחון עברו מהבניין למגדל המטכ"ל. ביוני 2006 הבית נמסר לרשות משרד הביטחון, וב-18 ביולי שוכן בו אגף הפיקוח על היצוא הביטחוני במשרד הביטחון. בהמשך עברו אליו גם כמה מחלקות של משרד הביטחון וגם ואגפים הקשורים למשרד ראש הממשלה.

במהלך השנים בוצעו בבית שינויים: הריצוף בשביל הכניסה הוחלף, נוספו לפתחי הבית סככות חיצוניות עם רעפים אדומים והצמחייה מסביב לבית השתנתה. על הקירות החיצוניים נתלו צינורות וכבלים, הותקנו בבית מזגנים ונבנה חדר חדש בקומה השנייה.

שחזור ושימוש כמוזיאון
בראשית 2016 פינה משרד הביטחון את המבנה והוא הוגדר כמבנה לשימור באחריות מפקדת בסיס מטכ"ל. ב־2016 ערך משרד פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים פרוגרמה לחידוש המבנה והשמשתו מחדש כמוזיאון וכמקום אירוח רשמי של בסיס הקריה ומשרד הביטחון. תכנון השימור והשחזור נעשה על ידי סולר אדריכלים. השחזור התבצע על סמך תמונות היסטוריות מתקופת בן־גוריון והמבנה שוחזר לתקופה זו ולתקופת וילהלם אברלה.

הבית עבר שיפוץ ושימור רחב, הוסרו תוספות בניה שנוספו לבית עם השנים על מנת להשיב את הבית לצורתו המקורית. כמו כן שוקמו תקרת הגג מעץ ואריחי הריצוף הצבעוניים שלא הוחלפו מאז בניית הבית. התריסים, הדלתות ומסגרות החלונות מעץ פורקו, תוקנו ונצבעו מחדש. מומחי שימור ונגרים שימרו ושיקמו את הרהיטים ההיסטוריים, בהם אח, שולחנות, כיסאות, ארונות ודלתות, במטרה שיהיו ראויים לתצוגה במוזיאון ולשימוש בחדר הישיבות ולא ינזקו. מערכת מיזוג האוויר הוסתרה ברהיטים, כדי שהשחזור יהיה נאמן למקור. ציורי הקיר והעיטורים שכוסו עם השנים בשכבות צבע נחשפו ושוחזרו על ידי משמרי ציורי קיר, ואמני שימור שיפצו את הקשתות והקימורים שבבית. גם המנורות, השטיחים והווילונות המקוריים עברו שחזור. כחלק מפרויקט השחזור הוחזרו למבנה פריטים היסטוריים שהיו בו, בהם כורסתו של בן־גוריון וחפצים, תמונות, ספרים ומכתבים שלו. במהלך השיפוץ נמצאו בעליית הגג משקופים בעלי חותמות של מפעל הפרזול וייצור הפלדה "וגנר" משנת 1890.

החצר שסביב הבית וגן השושנים שמאחוריו שוחזרו אף הם. העצים הוותיקים שומרו וחלק מהצמחייה שנוספה עם השנים הוסרה, במקומה נשתלו צמחים ועצים ארץ ישראלים הדומים לאלו שהיו שם בתקופת קום המדינה. כדי לשמור על מבנה הגן ההיסטורי הוחזרו לשם פרטי נוף ואלמנטים מאותה התקופה, והגדרות והרחבות העתיקות שומרו ושוחזרו למצבן המקורי. בגן נמצאת גם בריכת נוי קטנה, כפי שהייתה בימי בן־גוריון.

כחלק מהפיכת הבית למוזיאון נוספו בחדרים ובמעברים מסגרות ומסכים המציגים איורים ותמונות היסטוריות בליווי הסברים וכן משמשים לתצוגות מתחלפות. בקומה השנייה מוצגות תמונות אחד עשר ראשי הממשלה שהשתמשו בבית כלשכה. בחדר הישיבות בקומה השנייה ששימש בעבר לישיבות ממשלה וקבינט מוקרנים אירועים חשובים והיסטוריים שהתרחשו שם על גבי מסכים. חדר אחד בבית הוקצה לאירוח פגישות של הרמטכ"ל ובכירי מערכת הביטחון, והריהוט בו לא שוחזר.

בחודש ספטמבר 2018 הסתיימו העבודות על ידי חברת קן-התור הנדסה ובניין בע"מ. פרויקט השימור נעשה לרגל חגיגות השבעים למדינת ישראל ביוזמת הרמטכ"ל גדי איזנקוט בתמיכת מנכ"ל משרד הביטחון אודי אדם, ואגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון. לקראת ראש השנה תשע"ט וראש השנה תש"פ התכנס פורום מטכ"ל יחד עם ראש הממשלה ושר הביטחון להרמת כוסית במשרד המשוחזר.

מאז השחזור נערכים בבית, בחצר ובגן השושנים טקסים ואירועים של המטה הכללי, והבית משמש כמוזיאון ומקבל אורחים חשובים. עקב מיקום הבית במחנה רבין, בסיס צבאי של צה"ל, אזרחים לא יכולים לבקר בו באופן חופשי וזקוקים לאישור ביקור מיוחד שניתן מדי פעם.

במאי 2019 הועבר רכב השרד לינקולן של ראש הממשלה דוד בן־גוריון תוצרת פורד 1959 שמספרו 101 ממוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל אל הכניסה לבית.

בשנת 2019 שודרג חדר הדיונים והישיבות והותקנו בו תשתיות תקשוב מסווגות כדי לאפשר לדון בו בנושאים מסווגים. באותה שנה טקסי הענקת דרגות בנוכחות הרמטכ"ל עברו להתקיים בחדר הדיונים. בעקבות מגפת הקורונה טקסים רבים עברו להתקיים מחוץ לבית, בחצר ובגן השושנים.

בכניסה נמצא משרד אלוף בהמתנה.

גלריה

קישורים חיצוניים

 
 
 
 
 נחנך בית ראש הממשלה המשוחזר בקריה, באתר משרד הביטחון, 6 בספטמבר 2018

ביאורים

הערות שוליים

הקריה
טמפלרים: מבנים
בניין משרד ראש הממשלה