עפר ארץ ישראל

עפר ארץ ישראל נחשב במסורת היהודית לקדוש ובעל סגולות. הוא שואב את כוחו מן האמונה בקדושת ארץ ישראל.

חשיבותו של עפר ארץ ישראל
בספרות חז"ל מיוחסת חשיבות מיוחדת לעפר ארץ ישראל, בתלמוד הבבלי (מסכת סנהדרין דף לח) מתוארת יצירת אדם הראשון, שנברא לפי המתואר במקרא "עפר מן האדמה", כך: .

במדרש פסיקתא רבתי (פרק טו) נאמר: .

רש"י מבאר את בקשת נעמן מאלישע:  שרצה לבנות מזבח דווקא מעפר ארץ ישראל בשל קדושתו.

בית הכנסת שף ויתיב הוא בית כנסת עתיק שהיה קיים בעיר נהרדעא בבבל, ועל פי המסורת נבנה בידי גולי ירושלים לאחר חורבן בית המקדש הראשון. מאבני ירושלים ועפר שנשאו עמהם יכניה וגלותו לבנות להם בבבל בית הכנסת, משום חיבת ארץ ישראל אמנם יש אומרים שזה היה מאבני בית המקדש. 

כמו גולי יכניה בשעתם, כך מסופר על הבן איש חי, כששב מביקורו בארץ ישראל, לקח עמו שקים מלאים בעפר ואבן מירושלים והביא אותה לבגדאד. את החול הניח על הקרקע הבלתי מרוצפת של בית הכנסת, ואת האבן הניח בפתח בית הכנסת המרכזי של בגדאד הנקרא בית זליכא וקבעו אותה מתחת למזוזה בפתח בית הכנסת, כל הנכנס היו מנשק את המזוזה ואחר כך את האבן הקדושה שמארץ ישראל לקיים מצוות חיבת הארץ.  

בירושלמי (שביעית ד ט) אמרו על רבי חנינא שהיה מסקל את רגבי העפר של ארץ ישראל, לקיים מה שנאמר כי רצו עבדיך את אבניה ואת עפרה יחוננו. בבבלי (כתובות קיב א) סיפרו על רבי חיא בר גמרא שמרוב חיבת הארץ היה מתגלגל בעפרה של ארץ ישראל. והובא ברמב"ם () גדולי החכמים היו מנשקין על תחומי ארץ ישראל ומנשקין אבניה ומתגלגלין על עפרה, וכן הוא אומר כי רצו עבדיך את אבניה ואת עפרה יחוננו.

במצוות התלויות בארץ 
עפר ארץ ישראל, שיצא לחוץ לארץ, יש סוברים שכל עוד הוא בספינה הרי הוא חייב בכל המצוות התלויות בארץ לפחות מדרבנן. לעומת זאת עפר חוץ לארץ הבא לארץ ישראל, אינו מתחייב במצוות התלויות בארץ, עד שהספינה תיגע באדמת הארץ.

קבורה בעפר ארץ ישראל
בתלמוד הירושלמי (מסכת כלאיים פ"ט ה"ד) מתוארת שיחה בין שני אמוראים שהיו מטיילים וראו ארונות קבורה של מתים יהודיים שציוו להעלות את גופתם לקבורה בארץ ישראל. שאל האחד את חברו: מה הועילו? לא די בכך שבחייהם לא גרו בארץ ישראל וחטאו בכך, אלא שהם מוסיפים חטא על פשע ושולחים גוויות שיש בהן טומאת מת לטמא את הארץ. השיב לו האחר: . 

בספרות הראשונים נעשה שימוש בדברי התלמוד הללו כדי להסביר את מנהגם של "הרבה בני אדם שמשימין עפר ארץ ישראל בקבריהם", אך לדברי ה"אור זרוע" מחשובי פוסקי יהדות אשכנז, אין ראיה מדברי התלמוד שהדבר מועיל כשקוברים את המת בחו"ל. למרות זאת הובא המנהג להלכה בידי הרמ"א: . 

המנהג התקבל בקהילות ישראל והוא נכלל בין המנהגים המסודרים בספר "מעבר יבק" (מאמר ה פרק כו,). רבי אליהו הכהן מאיזמיר כתב בספרו "מדרש תלפיות": "שמעתי אם ישימו על עיני המת ועל טבורו ועל מילתו מעפר של ארץ ישראל, נחשב כאילו קבור ממש בארץ ישראל". רבים מגדולי וחכמי ישראל, הכינו במסגרת הכנותיהם ליום המיתה לצד התכריכים גם שקיק ובו עפר מארץ ישראל. כך ביקש בצוואתו (אות טז) רבי נפתלי כ"ץ: . קטע זה מצוטט רבות בצוואותיהם של רבנים מאוחרים לו. גם רבי אברהם חיים אדאדי מגדולי רבני לוב כתב בצוואתו: . רבי שלמה קלוגר כתב ש.

המנהג הביא למסחר בעפר ארץ ישראל בחו"ל (המתקיים גם כיום) ואף למעשי מרמה ונוכלות. בצוואת רבי יחזקאל קצנלנבוגן מהמבורג, הדים לחשש מפני תרמיות אלו: . במקרים שונים נלקח עפר מארץ ישראל כמזכרת מביקור בארץ.

טעם המנהג 
טעם המנהג לקבור בעפר ארץ ישראל הוא משום הכתוב וכפר אדמתו עמו, שעפר א"י מועיל לכפרה וכן משום חיבת הארץ כמסופר בגמ' על האמוראים שמאהבתם לארץ ישראל נשקו את אבניה ועפרה. 

בספר "מעבר יבק" (שפת אמת פרק כ"ז) מסביר את טעם המנהג כדי שיזכה המת לדבוק ברוחניות השורה בעפר הקדוש מארץ הנבחרת, ושאנחנו הנבראים מעפר הארץ, מחויבים להביאו אל מקום חציבתו שהוא קדוש. הוא מוסיף וכותב שיש בעפר הארץ סגולה לכלות את הגוף מהר יותר משאר ארצות.

מנהג הקבורה בעפר ארץ ישראל בהלכה
למנהג הקבורה בעפר ארץ ישראל היו השלכות הלכתיות שנידונו בספרות ההלכה:
 היו שהתירו פתיחת קבר כדי לקיים צוואת המת להניח בקברו מעפר ארץ ישראל, למרות שלפי ההלכה אין לפתוח קבר לאחר סגירתו.
 מאחר שעפר ארץ ישראל בהיותו בארץ ישראל חייב בכל המצוות התלויות בארץ, ובצאתו ממנה נפקעות ממנו מצוות אלו, היו מן הפוסקים שפקפקו באפשרות להוציא בידיים עפר מארץ ישראל לחו"ל כי בכך מפקיע חיובו. גם שליחת העפר באמצעות הדואר נידונה ונחשבה לבעייתית.

קבורת גויים בעפר ארץ ישראל
לפי האגדה, גם אנשים שאינם יהודים בחרו להיטמן בעפר ארץ ישראל. הרב הנוסע והמקובל משה באסולה, בספר מסעותיו לארץ ישראל מתאר בית קברות גויי בוונציה שבו נקברו נכבדי הרפובליקה בימי קדם בעפר שיובא לשם כך מארץ ישראל: .

שימוש מושאל
רבי ישראל משקלוב, עשה שימוש במונח בחתימתו שבה בא לבטא ענווה וביטול לארץ ישראל. הוא נהג לחתום מאז שעלה לארץ ישראל: .

לקריאה נוספת
 יחיאל מיכל טוקצינסקי, גשר החיים, ח"א פרק כז סעיף ט, עפר ארץ ישראל, עמ' רנא-רנב.

הערות שוליים

ארץ ישראל ביהדות
קבורה ביהדות