קוס (אל)

קוֹס (בניב האדומי: 𐤒𐤅𐤎; באכדית: qa-uš; ביוונית: Κος), היה האל הלאומי של האדומים בזמן שבתם בממלכת אדום ובחבל אידומיאה. קוס מופיע גם במקרא, אך רק כרכיב תיאופורי, למשל כחלק משם אביהם של "נתינים" (גבעונים) השבים בתוך גולי בבל, יחד עם מנהיגם זרובבל לירושלים ולחבל יהודה (בְּנֵי בַרְקוֹס, ב). שמות כמו: שובנקוס, קוסבנה, פגעקוס, קוסנדב, קוסענל (חותמתו "לקוסענל עבד המלך" נמצאה בתל-חליפה ליד אילת) וקוסא, מהווים דוגמאות טובות להופעת שמו של אל זה בקרב האדומים. שמות הגברים, במסמך הנישואים ממרשה - בירת אדום בתקופה ההלניסטית, גם הם מכילים את הרכיב "קוס". גם שמות ממכתבי ערד הארמיים מהתקופה הפרסית מכילים את שמו כרכיב תיאופורי.

מקור שמו 
מקור השם קוס הוא, כנראה, במילה האפרו־אסיותית  (קשת, או חץ), דבר המרמז על היותו אלוהות מלחמה או אל קַשָת.

הופעות היסטוריות של שם האלוהות קוס
הרבה לפני קיום הממלכה האדומית כבר היה ניתן לזהות ממצאים המעידים על נוכחותו של האל קוס בפפירוס האריס א המכיל את סיכומי מסעות המלחמה של רעמסס השלישי (1151–1182 לפנה"ס) נמסר על מערכתו נגד השסו של שעיר (שבנחלת האדומים).

בירדן, סמוך לגבול הסעודי, נתגלו ממצאים ארכאולוגיים במקום הנקרא ג'בל אל-קוס (1926,Alois Musil), המרמזים כי האל קוס חדר לפנתיאון האלים האדומיים כנראה מעט לפני תחילת המאה ה-8 לפנה"ס (BARTLETT 1989; KNAUF 1992) בעת יסוד הממלכה האדומית.

בתקופה האשורית, מלך אדום בתקופת תגלת-פלאסר השלישי נקרא קַוְס־מלך, ובתקופת אסרחדון ואשורבניפל נקרא קַוְס־גַבְרִ.

חרסים מהמאה ה־7 לפנה"ס מאילת נושאים את השמות "קוסענל"; חרסים מאותה עיר נמל אדומית מהמאה ה־6 נושאים שמות כגון "קוסב[נה]", "פגעקוס" ו"קוסני".

קוס נחשב לאל ראשי בתקופת השלטון הפרסי. תקופה זו אופיינה בנאמנות לאל לאומי שהיוותה מעין פיצוי נפשי בעקבות אובדן העצמאות המדינית. ניתן לראות באותה תקופה שתופעה זו לא פוסחת גם על מאמיני האל יהוה. בלוחות מסרחיים מניפור מימי ארתחששתא הראשון נמצאו השמות קוס־יהב וקוס־ידע.

בכתובת האדומית מחורבת עוזה, הכתובה בכתב אדומי שנמצאה בשנת 1982 מוזכר שמו של האל קוס.שמות תאופוריים המזכירים את האל קוס מתועדים גם מהתקופה ההלניסטית. במערת הקבורה הצידונית במרשה נמצאו שמות כמו ΚΟΣΝΑΤΑΝΟΣ או ΚΟΣΝΑΤΑΝΟΥ (קוסנתן), ΚΟΣΒΑΝΟΥ (קוסבנה) ו־ΚΟΣΙΑΒΟΥ (קוסיהב); לעיתים נמצאו שמות אלה כחלק מהשושלות הפיניקיות (צידוניות), דבר המעיד על היטמעות הדרגתית של הפיניקים באדומים שבקרבם חיו. במסמך הנישואים ממרשה נמצאו השמות קוסרם, קוסיד וקוסיהב. על אוסטרקונים אחרים ממרשה נמצאו השמות קוסחנן, קוסידע וקוסינקם, ועל אוסטרקון דו לשוני בחורבת אל כום מופיע השם קוסידע בארמית ו־ΚΟΣΙΔΗ ביוונית. בכתובת נבטית (ארמית) מדרום מערב למצודת בצרה כתב אדם בשם מעינו שהוא עשה "נשר" לקוס. על מצבה נבטית קטנה מ נכתב "[ד]י עבד קסמלך לקס אלה חורוא", כלומר "את זאת עשה קֹסמלך לקוס, אלהי חורוא (שם אדם/שבט/מקום)" (אך ייתכן ש"חורוא" הוא שם האמן שיצר את המצבה). גם מהמושבה האדומית במף ידועים שמות תאופוריים המזכירים את קוס, ביניהם ΚΟΣΜΑΛΑΧΟΣ (קוסמלך), ΚΟΣΝΑΤΑΝΟΣ (קוסנתן), ΚΟΣΒΑΝΟΥ (קוסבנה), ΚΟΣΑΔΑΡΟΣ (קוסעדר?), ΚΟΣΡΑΜΟΣ (קוסרם) ו־ΚΟΣΓΗΡΟΥ (קוסגר). בכתובת מ־134 לפנה"ס (כנראה מאלכסנדריה) מוזכר השם ΚΩΣΑΝΕΛΟΥ. בין החיילים ב מוזכר ΑΒΔΟΚΩΣ ΑΧΑΙΟΥ. בכתובת נבטית מהגרה מ־31 לספירה מופיע הכיתוב: "קסנתן", וכך גם בכתובות שמיות בהן מופיעים השמות "קוסעדר" (שהופיע בכתובת ארמית סינאית), "קוסבנה" ו"קוסברך".

יוסף בן מתתיהו מזכיר את שמו של קוסטוברוס, מושל אדום ועזה בזמן מלכות הורדוס, צאצא למשפחת כוהנים שעבדו את האל "קוזה" (Κοζε), שהיה אלוהות שעבדו האדומים. זהו ככל הנראה האל קוס (ולא קֻזַח  הערבי, שאף ששמו מסתדר עם התעתיק היווני, הזיהוי פחות מתאים במבט היסטורי), המוזכר גם בשמו של קוסטברוס עצמו.

הקבלה לאלים אחרים

קרבה לאלוהי ישראל 
מספר חוקרים העלו טענות בדבר קרבה או זהות בין יהוה ובין האל קוס, אף שהעיסוק בנושא אינו נפוץ. נימוקיהם העיקריים של תומכי הקִרבה/זהות בין האלים הם:
 רמיזות בשמות פרטיים מקראיים ישראליים/יהודאיים: באחת מרשימות-הלויים שמזכירה את "עובד אדום", מוזכר בפסוק הקודם: "קושָיהו", המסתיים עם סיומת תיאופורית יהודאית והפותח עם אותה מרכיב זהה למרכיב הסוגר את שם משפחת הנביא נחום: "אלקוש". כמו כן, לאור השם האדומי "קוסא" – שנמצא באיזושהי כתובת – ראויה לציון גם כי ייתכן שהשם המקראי "ישבקשה" משבט לוי מתייחס לקוס.
 פירוש שם המילה "קוס" (قوس) בערבית הוא 'קשת' (הן בהקשר של חץ וקשת והן של קשת בענן). במקרא הקשת מופיעה בהקשר של עשו (אבי אדום) ובהקשר של יהוה.
 המקרא מציין בכמה מקומות את הקשר, שבין ה', לבין שעיר ואדום – נחלת האדומים, וכן מ"תימן"' (הדרום), המתקשר לתימן – המקושר לסבו עשו ולארץ אדום (ראו גם: ההשערה המדיינית-קינית). בין הכתובות העבריות מחורבת תימן נמצא השם  צמוד למילה "תימן".
 המקרא מצביע על אחוה בין יעקב-ישראל לבין עשו-אדום, ואף מרבה לגונן על העם האדומי, ואין זה מן הנמנע כי ההגנה המקראית הגיעה גם על רקע של אחוה תאולוגית.
 ממצאים ארכאולוגיים של אתרים אדומיים, כגון תל מרשה, מצביעים על נקודות דמיון בין הפולחן היהודאי לבין פולחן האדומים בני התקופה; למשל: הם היטהרו במקוואות, ערכו כתובה, ואף נימולו.

עם זאת, קיימים גם טיעונים הפוכים נגד הזיהוי:

 אמנם, בניגוד לאלוהויות הראשיות של העמים המוזכרים במקרא (כגון בעל, מלך, כמוש, עשתרת ודגון), הכתובים המקראיים אינם נוקבים מפורשות בשמה של האלוהות האדומית (אם נתעלם מהרמיזות המצוינות בסעיף 1 ובסעיף 2); ואולם גם בלי לציין במפורש את שמה, עצם פולחנה כן מוזכר במקרא כעבודה "זרה". אם כי, על פי המחקר, אזכור זה הוא מלאכותי ומאוחר.
 ייתכן שגם הנביא עובדיה שולל את האלוהות האדומית – במשחק מילים שאולי נועד ללעוג במרומז לשמה: "והיה... בית עשו לְקַש" – כשלכך יש להשוות גם את השם הפרטי המקראי "ישבקָשה", ואת משחקי-מילים מקראיים מקבילים הלועגים לשמות האלוהות המואבית כמוש ("ובוש מואב מכמוש") והאלוהות בעל (שבשמה מסתיימים שמו של "אִשבעל" ו"ירובעל", הנקראים גם "איש בושת" ו"ירובשת").

אלים אחרים 
דמיון צלילים, כמו גם פעפוע תרבותי – שבקע מהסביבה האדומית שעבדה את קוס במקדש הנבטי שבהר התנור שבירדן, הביאו בסופו של דבר את הערבים הקדומים (שהתגוררו באזור מוזדליפה שליד העיר מכה שבחצי האי ערב) לזהות את קוס עם האלוהות הערבית הטרום-איסלאמית "קוזח" (قزح) שאותה הם עבדו.

לקריאה נוספת

הערות שוליים

אדום
אלים כנעניים