ערוד (חז"ל)

חז"ל נתנו שתי משמעויות לערוד, האחד הוא הערוד המוזכר במקרא שהוא חמור הבר בדומה לערוד בעברית מדוברת, והשני הוא בעל חיים ארסי ככל הנראה מדובר במין נחש או לטאה (יש הקוראים למין זה עָרוֹד; יש קוראים עַרְוָד, בכתיב מלא: ערווד). במקורות שונים המין השני של הערוד מכונה גם חברבר.

זיהוי

הערוד המקראי 
הערוד המקראי מזוהה בחז"ל כמין של חמור, אך תכונתו היא פרא בשונה מן החמור המבוית בתלמוד מוזכר הערוד מספר פעמים בהקשר לכך שאין הוא מיועד לשימושים חקלאיים אך הדבר אפשרי.

הערוד שהוא בעל חיים ארסי 
הערוד מן הסוג השני המופיע בספרות חז"ל הוא בעל חיים הנושך בני אדם ומזיקם. לעיתים נקרא 'חברבר' (או חורוור) ככל הנראה על שם החברבורות שעל גופו.

הערוד חי בחורים שבקרקע או בחורים שבסלעים.

על פי הספרא החברבר הוא ממיני הצב, כלומר לטאה ("צב" בלשון התנ"ך ובלשון חז"ל הוא חרדון הצב), ועל פי התלמוד הבבלי הערוד הוא הכלאה של מיני זוחלים שונים: "וראיתי נחש שכרוך עליה הצב לימים יצא מהם ערוד".

רב סעדיה גאון (רס"ג) זיהה את הערוד עם נחש, בנוסף יש שזיהו את הערוד עם נחש שרף (נחש מעופף).

באגדה 
בתוספתא מסופר: "אמרו עליו על ר' חנינא בן דוסא שהיה מתפלל ונשכו ערוד ולא הפסיק. הלכו תלמידיו ומצאוהו מת על פי חורו, אמרו אוי לו לאדם שנשכו ערוד, אוי לו לערוד שנשכו לבן דוסא".

בתלמוד הבבלי מובא המעשה בשינוי פרטים: "מעשה במקום אחד שהיה ערוד והיה מזיק את הבריות באו והודיעו לו לר' חנינא בן דוסא אמר להם הראו לי את חורו הראוהו את חורו נתן עקבו על פי החור יצא ונשכו ומת אותו ערוד נטלו על כתפו והביאו לבית המדרש אמר להם ראו בני אין ערוד ממית אלא החטא ממית באותה שעה אמרו אוי לו לאדם שפגע בו ערוד ואוי לו לערוד שפגע בו ר' חנינא בן דוסא"

במדרשים שונים מסופר שאם הנשוך מקדים ומגיע למים חייו ניצלים. ויש המוסיפים שבמקרה זה הערוד אף מת, בעוד שאם הערוד מקדים להגיע למים, האדם הנשוך מת ושהנס במעשה לר' חנינא בן דוסא היה שנבקע לו מעיין מתחת רגלו.

קישורים חיצוניים

ביאורים

הערות שוליים

זוחלים מיתולוגיים
אגדות יהודיות
יצורים אגדיים במיתולוגיה היהודית