הרמת משקולות במשחקים האולימפיים

תחרויות הרמת משקולות נערכו לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (1896). הפעם הבאה בה נערכו תחרויות אלו הייתה באולימפיאדת סנט לואיס (1904), ומאז אולימפיאדת אנטוורפן (1920) הרמת משקולות היא ענף קבוע במשחקים. תחרויות הרמת משקולות לנשים נוספו למשחקים האולימפיים רק באולימפיאדת סידני (2000).

היסטוריה

באולימפיאדת אתונה (1896) נערכו שני מקצים של הרמת משקולות, האחד של הרמה ביד אחת והשני של הרמה בשתי ידיים. בניגוד למקובל כיום, התחרויות לא סווגו בהתאם למשקלם של המשתתפים. גם באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו שני מקצים, האחד של הרמה בשתי ידיים, והשני של הרמת משקוליות.

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) החלו תחרויות הרמת המשקולות להיערך במתכונת המקובלת כיום, של חלוקת המשתתפים לפי קטגוריות משקל. באותם משחקים, סווגו המשתתפים לחמש קטגוריות משקל: משקל נוצה (עד 60 ק"ג), משקל קל (60 עד 67.5 ק"ג), משקל בינוני (67.5 עד 75 ק"ג), משקל קל-כבד (75 עד 82.5 ק"ג) ומשקל כבד (82.5 ק"ג ומעלה). באולימפיאדת לונדון (1948), נוספה קטגוריה נוספת, משקל תרנגול, בה התחרו מרימי משקולות שמשקלם עד 56 ק"ג, וקטגוריית משקל נוצה הצטמצמה למרימי משקולות שמשקלם 56 עד 60 ק"ג. באולימפיאדת הלסינקי (1952) נוספה קטגוריית משקל שביעית, בינוני-כבד (82.5 ק"ג עד 90 ק"ג), ובקטגוריית המשקל הכבד התחרו מי שמשקלם 90 ק"ג ומעלה. 

באולימפיאדת מינכן (1972) נוספו שתי קטגוריות משקל נוספות: קטגוריית משקל זבוב (עד 52 ק"ג) וקטגוריית משקל סופר-כבד (110 ק"ג ומעלה). בהתאם לכך, הצטצמצו קטגוריות המשקל תרנגול וכבד. מספר התחרויות עלה בכך לתשע. שינוי נוסף נעשה באולימפיאדת מוסקבה (1980), אז פוצלה קטגוריית המשקל הכבד לשניים: במשקל כבד נותרו מרימי המשקולות שמשקלם 100 עד 110 ק"ג, ואלו שמשקלם בין 90 ל-100 ק"ג התחרו בקטגוריית משקל עשירית: משקל כבד ראשון. 

באולימפיאדת אטלנטה (1996) נותרו עשר הקטגוריות על כנן, אך סיווגן השתנה. באותם משחקים חולקו המשקלים כך: זבוב (עד 54 ק"ג), תרנגול (54 עד 59 ק"ג), נוצה (59 עד 64 ק"ג), קל (64 עד 70 ק"ג), בינוני (70 עד 76 ק"ג), קל-כבד (76 עד 83 ק"ג), בינוני-כבד (83 עד 91 ק"ג), כבד ראשון (91 עד 99 ק"ג), כבד (99 עד 108 ק"ג) וסופר כבד (108 ק"ג ומעלה).

מאז אולימפיאדת סידני (2000), הצטמצם מספר קטגוריות המשקל ל-8: תרנגול (עד 56 ק"ג), נוצה (56 עד 62 ק"ג), קל (62 עד 69 ק"ג), בינוני (69 עד 77 ק"ג), קל-כבד (77 עד 85 ק"ג), בינוני-כבד (85 עד 94 ק"ג), כבד (94 עד 105 ק"ג) וסופר כבד (105 ק"ג ומעלה). נשים החלו אף הן להתחרות בהרמת משקולות במשחקים אלו, והן מסווגות לשבע קטגוריות משקל: עד 48 ק"ג, 48 עד 53 ק"ג, 53 עד 58 ק"ג, 58 עד 63 ק"ג, 63 עד 69 ק"ג, 69 עד 75 ק"ג ו-75 ק"ג ומעלה.

שיטת התחרות
התחרויות נערכות בסיבוב אחד, הכולל שני חלקים. החלק הראשון כולל הרמת משקולות בשיטת הנפה, והחלק השני בשיטת דחיקה. בכל שיטה נערכים שלושה סיבובים, והתוצאה הטובה ביותר שהשיג מרים משקולות בכל שיטה היא זו שנחשבת עבורו. מרים משקולות שנפסל בכל שלושת הניסיונות שלו בשיטת הנפה, לא מתחרה בשיטת דחיקה. סכום התוצאות הטובות ביותר של כל מתחרה בשתי השיטות מהווה את התוצאה הסופית שלו, ובהתאם לכך נקבע דירוגו.

מדליות
לאורך השנים זכו מרימי משקולות מ-64 מדינות במדליות במשחקים האולימפיים.

מרימי משקולות ישראלים במשחקים האולימפיים
המשלחת הישראלית כללה מרימי משקולות שבע פעמים, בהן נטלו חלק 12 ספורטאים, כולם גברים. את הישג השיא רשם אדוארד וייץ, שסיים במקום החמישי באולימפיאדת מונטריאול (1976).

קישורים חיצוניים

 

ענפי ספורט במשחקים האולימפיים
אולימפיאדה