אשר זליג ארליך

אשר זליג ארליך (18 במרץ 1878 נהר טוב, אוקראינה – 1952 תל אביב) היה פעיל ציוני. מאנשי העלייה השנייה. עבד בישראל ומחוצה לה כמורה ומנהל בתי ספר. ממייסדי הסתדרות המורים וממקימי התיאטרון העברי בארץ.

קורות חיים

נעוריו 
ארליך נולד ב-1878 במושבה החקלאית היהודית נהר-טוב שבפלך חרסון שבאוקראינה להוריו חיים יצחק ארליך ופנינה-פרל (רבינוביץ') מחסידי חב"ד. בצעירותו התחנך בזרם החרדי והוסמך לשחיטה ולרבנות. בישיבת ליובאוויטש למד יחד עם רבי יוסף יצחק שניאורסון שמאוחר יותר נהיה לאדמו"ר השישי מליובאוויטש. שירת תחילה כשו"ב בעיר נוביבוג ואחר כך עבד כרב ושו"ב בדימובקה שבפלך חרסון.

תחילת פעילותו הציונית ברוסיה 
על אף היותו שייך לזרם החרדי הצטרף ארליך לתנועת חיבת ציון וב-1897 נסע לאודיסה על מנת להרחיב את השכלתו הכללית ואת ידיעותיו בחינוך. בתקופה זו התמסר לפעילות ציונית וב-1898 אף מונה למזכיר ההסתדרות הציונית באוקראינה (בראשותו של זאב טיומקין). ב-1899 יצג ארליך תנועה זו בקונגרס הציוני השלישי שנערך בבזל ואף זכה ללחוץ שם את ידו תיאודור הרצל.

השירות בצבא רוסיה 
ב-1900 גויס ארליך לצבא רוסיה ונשלח למבצר קארס (Kars Kalesi) שבקווקז (כיום בגבולות טורקיה) שם מונה לסופר הגדוד ומורה. בין חיילי הגדוד ששירת במבצר נמנו כ-140 חיילים יהודים (מתוך כ-400 יהודים ששירתו בחיל המצב בעיר קארס עצמה). על אף האיסור של שלטונות הצבא להיות חבר בארגון כלשהו המשיך ארליך לפעול בקרב החיילים היהודים ויהודי המקום להחדרת הרעיון הציוני וללימודי יהדות.

לאחר מספר חודשים בצבא הופסקה המגבלה של חברות בארגונים וארליך החל לארגן אגודה ציונית, בשם "צבא ציון", עבור החיילים היהודים ששירתו באזור. ארגון ציוני זה אף זכה לאישורו של מנחם אוסישקין. באותה תקופה פעל ארליך גם בקרב היהודים של כפרי האזור כדי לקרבם ליהדות ולציונות ואף יזם פעילויות משותפות, בתקופות החגים היהודיים, עבור החיילים והיהודים תושבי האזור.

בתקופת שירותו גמר ארליך אומר לעלות ולהתיישב בארץ ישראל ואף הודיע על כוונתו זו לאוסישקין תוך שהוא מבקש את עזרתו למצוא אדמה באזור הספר.

לאחר השחרור 
ב-1903 שוחרר ארליך מהצבא, הגיע לאודסה ומשם לעירו ניקולאייב. עם חזרתו הוצע לו ללמד בבית הספר הציוני שבעיר (החדר המתוקן) וארליך קיבל את ההצעה והחל ללמד שם. ב-1904 עבר ארליך לגור בחרסון שם היה פעיל הארגון ההגנה העצמית היהודית.

פעילותו בארץ ישראל 

ב-1904 עלה ארליך ארצה במסגרת העלייה השנייה. עם הגיעו ארצה הצטרף לצוות המורים של בית הספר לבנות ביפו. בהמשך עבר לעבוד ברחובות.

לפי הצעתו של מנהל יק"א, צבי הנרי פרנק, התיישבו ארליך ואשתו בכפר תבור על מנת להחליף את יוסף ויתקין כמנהל בית הספר של יק"א ביישוב. בתקופת שהותו בכפר תבור היה שותף ארליך למאמצים להחליף את השומרים הערבים בשומרים מארגון השומר.

ב-1909 פוטר ארליך ממשרתו בכפר תבור (כפר תבור) על ידי פקיד יק"א "בגלל התערבותו בפוליטיקא". לאחר שפוטר, שבתו תלמידי בית הספר מלימודיהם. פרשה זו תוארה בהרחבה על ידי ממש"י (מנחם שמואלי) ב"הפועל הצעיר":

אחרי פיטוריו עבר ללמד בבית הספר אליאנס בביירות אולם ב-1911 הסתכסך עם הנהלת הארגון ושוב פוטר ונשלח לנהל את הגימנסיה העברית בעיר פלובדיב שבבולגריה.

ב-1914 חזר ארליך ארצה והחל ללמד בבית הספר לבנים בירושלים בהנהלת חיים אריה זוטא אך זמן קצר לאחר שחזר פרצה מלחמת העולם הראשונה וארליך נאלץ לעבור לטבריה על מנת לחמוק מחובת הגיוס לצבא הטורקי. בטבריה מונה למזכיר המשרד לענייני המושבות ובמסגרת זו פעל לקליטת מגורשי תל אביב יפו. במסגרת תפקידו הקים בטבריה בית ספר לילדי המגורשים אותו ניהלו אליעזר פפר וישראל יהודה אדלר. לאחר שנחשד בקשר למחתרת ניל"י נאסר והועבר לכלא "ח'אן אל באשה" בדמשק שם נחקר ארוכות ועונה. לאחר תקופה בכלא החליטו שופטים שאינו קשור לארגון ניל"י והוא נשלח כמגויס (יחד עם עוד 30 משוחררי הכלא) לשרת בטורקיה שם חלה בטיפוס (יחד עם עוד 6 מגויסים) והועבר לבית חולים צבאי שם נשאר עד תום המלחמה.

ב-1918 עם סיום המלחמה חזר ארליך לטבריה וניהל את בית הספר שיסד. במסגרת פעילותו הציבורית בטבריה היה בין מייסדי שכונת "קריית שמואל" ופעל להקמת מלון אליזבת בשכונה.

החל משנת 1920 היה ארליך פעיל בהסתדרות המורים והיה שותף להקמת מוסדות עזרה למורים כמו קרן פנסיה, קופת גמל ובנק (בנק מסד).

בנוסף לעבודתו כמורה היה ארליך ממקימי התיאטרון העברי (ביחד עם מנחם גנסין, אליעזר פפר ויעקב מושלי). בנוסף התעניין בתחום האסטרונומיה ובנה מכשירי עזר ללימוד וצפייה בכוכבים

ב-1905 נשא ארליך לאשה את דבשה לויט ולזוג נולדו 3 ילדים. נפטר ב-1952 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. אשתו, דבשה, נפטרה ב-1968 ונקברה לצידו.

הנצחתו 
 בית הספר "ארליך" בטבריה נקרא על שמו. ב-1954, במלאת שנתיים למותו הוצב בבית הספר לוח הנצחה על שמו. בנוסף לדמותו נחקק על הלוח גם המשפט "המורה, התוכן, איש העלייה השנייה, מאבות העיר וממייסדי בית ספר זה".
 ב-1959 הוציאה משפחתו ספר לזכרו בשם "אשר היה".

ספריו 
 המדריך בשמי ארצנו, הוצאת צ'צ'יק, 1959
 לוח המאורות, הוצאת העורך, 1989
 לוחות שפיצר, הוצאת רשפים
קמיל פלמריון, אסטרונומיה לכל - ספר לימוד וקריאה לבתי-ספר ולעם. תרגם: אשר ארליך. ירושלים, הוצאת בַּשָּׁמַיִם, תרפ"ט.

לקריאה נוספת
 'ארליך, אשר', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 62–63. (תאריך הלידה שם - 19 במרץ 1878) 
 יצחק עוגן, אשר היה, 1959 (עדויות אשר ליקטה ועדה ציבורית בראשות אברהם הרצפלד)
 משפחת דיבשה, דבש מסלע (משפחת דיבשה-ארליך), 1965
 יעקב שרת ונחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך א', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 87–105
 נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ב', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 29–36 (פרק על דיבשה ארליך)

קישורים חיצוניים 

 
 אשר ארליך  באתר בית הספר היסודי "ארליך" בטבריה
 בן הברית של השומר באתר של מט"ח (אורכב)

הערות שוליים 

אנשי העלייה השנייה
אנשי חינוך שוחרי השפה העברית ביישוב
אנשי חינוך יהודים אוקראינים
גירוש תל אביב: אישים
בוגרי ישיבת תומכי תמימים בלובביץ'
יהודים בצבא האימפריה הרוסית
יהודים בצבא העות'מאני
ישראלים שנולדו ב-1878
ישראלים שנפטרו ב-1952