קורנית מקורקפת

קוֹרָנִית מְקֻרְקֶפֶת (שם מדעי: .Thymbra capitata (L.) Cav, שם נרדף: Coridothymus capitatus) -בן-שיח ריחני הנמנה עם משפחת השפתניים. עליה מהווים אחד המרכיבים בתבלין הזעתר. כתבלין הוא מחליף את האזוב, אך נחשב קצת פחות משובח ונקרא זעתר פרסי.

בחוף הים ובמקומות חשופים לרוח, קורנית מקורקפת שרועה, בעוד שבתנאים נוחים יותר פחות או יותר היא זקופה. קצב צמיחתה איטי, אולם התארכות השורשים מהירה ביחס להתפתחות איבריה העל-קרקעיים. עלי הקיץ קטנים יותר מעלי החורף, והנוף הירוק מוקטן בקיץ כדי 70% מהנוף החורפי.

הקורנית היא צמח מוגן ומשמשת כצמח נוי בגינות.

טקסונומיה 
לפי המיון העכשווי קורנית מקורקפת משויכת לסוג צתרנית (.Thymbra L) יחד עם צתרנית משובלת, צתרה מדברית וצתרה נבטית. אין לבלבל בינה ובין בת-קורנית (טימין) מסוג Thymus, משום ששמה הנרדף של קורנית מקורקפת היה בעבר גם Thymus capitatus.

מאפיינים 
קורנית מקורקפת היא בן שיח נמוך, כדורי ודחוס ומסתעף מבסיסו, גובהו 20 עד 40 ס"מ וקוטרו 10 עד 50 ס"מ. הצמח בעל ריח אתרי (תימול) המופרש על ידי בלוטות אדמדמות שיושבות על פני כל חלקי הצמח. הגבעולים מעוצים, שעירים ולבנים, הענפים של אשתקד דוקרניים, אך לא קוצניים. צורת נופו החצי כדור מקורה בצורת הצמיחה החילופית של גבעולים קצרים וגבעולים ארוכים ובהתייבשות חלק מן העלים. והנוף הירוק מוקטן בקיץ כדי 70% מהנוף החורפי.

העלים, נגדיים, פשוטים, תמימים, יושבים (ללא פטוטרות), נוקשים, דמויי סרגל (מאורכים וצרים) ומחודדים בקודקודם, אורכם 2 עד 8 מ"מ ורוחבם 1 עד 2 מ"מ. העלים מכוסים ובשערות זיפניות פזורות מלבד הבלוטות. עלי התפרחות דומים לעלי הגבעול. עלי הקיץ קטנים יותר מעלי החורף,

הפרחים נישאים בדורים שצבורים לקרקפות צפופות מאוד וסגלגלות בקצה של גבעול התפרחת ואורכן 1 עד 1.5 ס"מ. הפרחים קטנים וריחניים, כמעט יושבים, בעלי עטיף כפול, ומאוחה עלים ודו-שפתניים בצורה ברורה.

הגביע בעל 13 עורקים, דו-שפתני, אורכו 0.4 עד 0.5 ס"מ, פחוס בגבו, בעל שתי בליטות צדדיות ריסניות. הלוע שעיר ושאר שטחו קירח. השפה העליונה שטוחה כמעט ובעלת 3 שניים משולשות וקצרות. השפה התחתונה ארוכה קצת יותר ושסועה ל-2 שיניים רחבות בבסיסם וצרות מאוד בקודקודן.

הכותרת דו-שפתנית ורודה-ארגמנית. הצינור בולט מהגביע וקירח בפנים (ללא טבעת שערות), השפה העליונה זקופה, שטוחה ומפורצת מעט. השפה התחתונה פרושה ורחבה ובעלת 3 אונות שוות פחות או יותר ברוחבן. האונה האמצעית מוכתמת לעיתים בכתמים בגוון כהה יותר; האבקנים שמספרם 4 שווים כמעט זה לזה, ישרים ובולטים מתוך הפרח. עמוד העלי שסוע בקודקודו לשתי אונות שוות כמעט. הפרודות סגלגלות וחלקות.

הפריחה מאוחרת ועשירה ממאי ועד אוקטובר. האבקה באמצעות דבורי דבש, דבורים בינוניות וזבובי רחף.

בית גידול ותפוצה 
בישראל גדלה קורנית משובלת בקרקעות דלות, היא גדלה על תשתית גיר מסוג קירטון וחוואר באזור ההר ובמישור החוף על גבי כורכר. והיא גדלה בבתות ספר במדבר יהודה ובדרום שפלה. בקרקעות רדודות של רנדזינה ובכורכר בייחוד בגבעות החשופות לרוח הים, היא מתחרה היטב בסירה קוצנית ומהווה מרכיב ראשי בבתות שתשתיתם גיר. בקרקע טרה רוסה (בהן הוא מסוגל לשגשג) היא נדחקת על ידי הסירה הקוצנית, שצמיחתה רבה יותר בתנאים הנוחים של הקרקע.

בישראל קורנית מקורקפת שכיחה, תכופות בריכוזים צפופים, ברוב חלקי צפון הארץ ומרכזה. טיפוס התפוצה ים-תיכונית ותפוצתה העולמית משתרעת בארצות הים התיכון.

תחילת פריחת הקורנית המקורקפת בחודש יוני, וסופה בתחילת אוגוסט. צבע הפריחה סגול-ורדרד, והפרחים ערוכים בקבוצות בראשי הענפים.

שימושים 
עלי הקורנית קטנים, וניתן להכין מהם זעתר. הערבים הכפריים נוהגים לתבל מאכלים בקורנית בגלל טעמה הטוב. יהודי תימן בארץ נוהגים להכין תבלין משחיקת עלי הקורנית המיובשים ובתוספת סחוג ומלח. נקרא בפיהם צ'עתר (סעתר). סוגי הקורנית למיניהם נקראים גם טימין. באנגלית נקראת הקורנית המקורקפת 'Israeli Thyme' - טימין ישראלי. היא חלק ממרכיבי הזעתר יחד עם הצתרה הוורודה שריחם הארומטי דומה מאוד לריח האזוב המצוי. בערבית נקראת 'זחייף'. ו'זעתר פארסי'. ( زعتر فارسي) וכן 'זעתר אל חמיר' (זעתר החמורים) לפעמים נקראת בשם זה אף קרובת משפחתה, הצתרה הוורודה שנקראת אף 'זעתר רומי'.

כצמח נוי נחשבת קורנית מקורקפת לצמח אור מלא, עמיד בקרה השרב ובגיר ואף במליחות., עם עדיפות לקרקעות מנוקזות. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו ובאמצעות ייחורים באביב.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

צמחים שתוארו ב-1809
טקסונים שתוארו בידי יוהאן היינריך פרידריך לינק
שפתניים