מיכאל וינר

מיכאל (מיקי) וינר (נולד ב-28 באוקטובר 1944) הוא רופא ישראלי ולשעבר קצין רפואה ראשי בצה"ל.

ביוגרפיה
וינר נולד במחנה הריכוז טרזיינשטט שבצ'כיה.אביו ולטר נרצח באושוויץ כ-12 ימים לפני הולדתו. אימו גרטה וינר (לבית פולק) שרדה ולאחר השיחרור היתה פעילה בעליית הנוער בצ'כיה, עד עלייתם לארץ בשנת 1946. גר בחיפה, למד בביהס הריאלי מכיתה א' עד יב וסיים ב-1962. בשנת 1962 התגייס לצה"ל ולמד בביהס לרפואה שליד הדסה בירושלים מ-1963 עד 1970. במלחמת ששת הימים גויס ושרת בהגנה המרחבית בדרום. במהלך הסטאז' בשנת 1970 שרת פעמיים במעוזים בתעלה ביוני ובדצמבר.
לאחר סיום לימודי הרפואה 
בשנת 1971 מונה לקצין הרפואה הגדודי של גדוד 51 בגולני. בשנת 1972 נתמנה לקצין הרפואה של חטיבת גולני, ולקח חלק במבצעי סיירת גולני. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים שימש וינר כמפקד פלוגת הרפואה החטיבתית של גולני, (פחח 498) ומשנפצע הרופא החטיבתי בקרב החרמון הראשון בתאריך 8.10.73 החליף אותו וינר ושימש בשני תפקידים במקביל. וינר השתתף בקרבות ההגנה והבלימה נגד הצבא הסורי בצפון רמת הגולן ובמרכזהּ ובהבקעה ובפריצה מעבר לקו הגבול. כן לחם וינר בניסיון הישראלי הראשון לכיבוש החרמון ובמבצע קינוח. 
בשנת 1975 מונה וינר לסגן מפקד הרפואה של פיקוד הצפון (סמרפ). בתפקידו זה פעל רבות להקמת מערך מרפאות הגדר הטובה, הראשונה במטולה (שער פטמה) ובהמשך באבן גבול 4 ו-14. בסיום תפקידו בשנת 1976 מונה למפקד גדוד הרפואה של אוגדה 90. ב-1978 במבצע ליטני שימש מיקי כמנהל השירות הרפואי לאזרחי דרום לבנון תוך הפעלת בית חולים בעיירה תיבניו ועוד 13 מרפאות ניידות במסגרת הממשל הצבאי בפיקודו של בנימין בן אליעזר. בשנת 1981 מונה לרופא קצחר בו שימש קרוב לשנתיים. במלחמת שלום הגליל היה הרופא האוגדתי של עוצבת האש (אוגדה 96 ולימים 98) מהנחיתה באוואלי ועד כיבוש דרום בירות ערב רציחתו של באשיר ג'ומייל. בקיץ 1983 מונה וינר למפקד המערך הרפואי בפיקוד צפון, בתקופה זו שהה צהל בלבנון ולקראת סיום תפקידו ירד צהל בקיץ 1985 לרצועת הביטחון.

במהלך שירותו קידם את היערכות מערך הרפואה של צדל תוך הפעלה מלאה ויעילה של בית החולים במרג' עיון והכנות להקמת ביח בבינת ג'ביל.
באוגוסט 1986 עמד בראש משלחת הסיוע הישראלית לקמרון לאחר ההתפרצות הלימנית באגם ניוס.
בתחילת 1987 מונה לסגן קצין רפואה ראשי עד אביב 1989.
בשנים 1989 - 1991 שימש כעוזר ראז מופ לנושא האדם בקרב, וקידם מחקרים בתחום האדם בתנאי הקרב השונים מבחינה פיזיולוגית כמו גם פסיכולוגית.
בשנים 1994–1991 שימש כקצין רפואה ראשי בדרגת תת-אלוף, תפקיד בו שירת שלוש וחצי שנים. 
וינר התמחה בביח רמבם ברפואה פנימית ושימש כסגן מנהל ביהח בשנים 1989 עד 1991 כולל במלחמת המפרץ הראשונה, בה היה אחראי למערך החירום של בית החולים.
בנוסף למומחיות ברפואה פנימית וינר מומחה במנהל רפואי.
בתקופת שירותו כקרפר עסק רבות בהקמת מערך הטראומה במערכת הבריאות. בזמנו הוקמה 'החברה הישראלית לטראומה' בה שימש כיור במשך 4 שנים  בתקופה זו הוכנסה שיטת ההדרכה לטראומה ATLS וזו הפכה מרכיב חובה בהתמחויות במקצועות הכירורגים מטעם המועצה המדעית של הר''י. בזמנו הוקם ענף טראומה בחיל הרפואה והוקם ואורגן מערך הרפואה של פיקוד העורף.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש וינר כמנהל מחוז חיפה והגליל המערבי בקופת חולים כללית. בשנת 2008 פרש מתפקידו.

קישורים חיצוניים
 תת-אלוף ד"ר מיכאל וינר באתר חיל הרפואה.
 .

הערות שוליים

תתי-אלופים בחיל הרפואה
קציני רפואה ראשיים
חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
רופאי שירותי בריאות כללית
מנהלים ישראלים
עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
בוגרי העתודה האקדמית
בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
יהודים בשואה: צ'כוסלובקיה
ישראלים שנולדו ב-1944