מחנה הריכוז קאופרינג

מחנות ריכוז קאופרינג (בגרמנית: KZ-Kommando Kaufering IV) היו 11 מחנות עבודה שהיו מסונפים למחנה הריכוז דכאו, ופעלו ליד העיירה קאופרינג, במחוז העיר לנדסברג בגרמניה, בשלהי מלחמת העולם השנייה.

היסטוריה 
עם התגברות המלחמה האווירית של בעלות הברית נגד מפעלי תעשייה צבאיים גרמנים בשנת 1943, האס אס ומשרד החימוש הגרמני החלו להאיץ את הבנייה של מפעלים תת-קרקעיים גדולי-ממדים, וזאת על פי שיטתו של פרופסור פרנץ דישינגר, דיקן המכון הטכנולוגי הגבוה בברלין. על פי שיטה זו ניתן היה לבנות בונקר בעל ממדים גדולים ללא צורך בהתקנת תמוכות ותבניות לגג המבנה ולקירותיו באזורים שבהם הייתה שכבה גאולוגית טבעית מתאימה. הבנייה התבצעה תוך שימוש במספר גדול של עובדים ואסירי מחנות הריכוז. מאות מחנות לוויין, שצורפו למחנות ריכוז נאציים גדולים, הוקמו ברחבי הרייך הגרמני בשנים 1944–1945. האסירים נאלצו לחפור בתוך הרים או מערות כדי ליצור מערכות עצומות של מנהרות, שישמשו כמקום מוגן למפעלים מפצצות בעלות הברית. אלה ששרדו משימות אלה שימשו בדרך כלל ככוח עבודה לבניית כלי נשק חדשים, כמו מטוס הקרב מסרשמיט Me-262 והטיל הבליסטי V-2.

על מנת לשכן את עובדי הכפייה, הקים האס-אס בקרבת אתרי התעשייה בבוואריה שתי מערכות מחנה מסועפות, מילדורף וקאופרינג, כמחנות משנה של מחנה הריכוז דכאו. אסיריהם נועדו לספק את העבודה הדרושה להקמת מתקנים תת-קרקעיים על מנת לייצר מטוסי קרב באזור לנדסברג. האזור נבחר בין השאר בשל ההרכב הגאולוגי החיובי שלו לבניית מתקנים תת-קרקעיים ענקיים, שהיו אמורים להיות מבודדים על ידי 9–15 מטר של קירות בטון עבים.

ב-18 ביוני 1944 הגיע לקאופרינג המשלוח הראשון ממחנה ההשמדה אושוויץ ובו 1,000 אסירים יהודים מליטא.
באוקטובר 1944 הגיעו משלוחים גדולים של יהודים מפולין, הונגריה, רומניה וצ'כיה, רובם מאושוויץ.

תנאי החיים במחנות
אסירי המחנות קאופרינג ומילדורף ישנו בבקתות עפר עלובות, שהיו שקועות בחלקן באדמה ומכוסות באדמה כדי להסוות אותן מהאוויר. כל אחד מ-11 מחנות קאופרינג הכיל כמה אלפי אסירים, רובם הגדול היו יהודים. לא ידוע מספרם המדויק של האסירים, אחת הערכות מדברת על מעל ל-28,000 אסירים בכל מחנות קאופרינג שמתוכם שרדו כ- 15,000 איש. מחלות, תת-תזונה, עינויים, התעללויות והתנאים הקשים במקומות העבודה ובמחנות גבו את מחירם מהאסירים, וכתוצאה מכך נוצר שיעור תמותה גבוה.

אורי חנוך, אסיר לשעבר, העיד על התנאים במחנות:

פינוי ושחרור
כשהצבא האמריקאי התקרב למתחם קאופרינג בסוף אפריל 1945, האס-אס החל בפינוי המחנות ושליחת האסירים בצעדות המוות לכיוון דכאו. האסירים שלא יכלו לעמוד בקצב לעיתים קרובות נורו או הוכו למוות על ידי השומרים.
ב-27 באפריל שוחררו המחנות, כשרובם נטושים. בקאופרינג הרביעי, האס-אס הצית את צריפי המגורים והרג מאות אסירים שהיו חולים או חלשים מדי מכדי לזוז או להימלט.

מתוך 30,000 האסירים שהובאו לקאופרינג נספו כ-14,500 אסירים ואסירות.

שחרור מחנה קאופרינג ליד העיירה בוכלו (Buchloe) בוצע בידי פלוגה ה', רגימנט 506. החיילים מצאו מאות גופות של אסירים במחנה ומאות אסירים חיים מזי רעב.
הקצין האמריקאי ריצ'רד וינטרס תיאר את תחושותיו בעת ששחרר את המחנה:

לאחר המלחמה
מבני מחנות קאופרינג נהרסו כמעט כליל. רק שרידים של מחפורות, שרידי מבנים במחנה מס' 7 וקברים הפזורים ביער מעידים על העבר. 

בשנת 1989 החליט אקהרד קנובלוך, ראש עיריית גאוטינג, עיירה הסמוכה למיקומם של מחנות קאופרינג, לחקור את המחנות ולאתר ניצולים. בעזרתו ובעזרת עמותה שקמה מניצולי קאופרינג ודכאו, הוקמו בעיירות הסמוכות למחנות בבוואריה עשרים וארבע אנדרטאות זהות ועוד אחת נוספת ב"יד ושם". 

באתר הוקם מוזיאון קטן בתוך בסיס צבאי השוכן באחד המפעלים לשעבר. בכניסה למוזיאון הוצב לוח זיכרון.

שחרור אחד ממחנות קאופרינג היה נושאו של פרק בסדרת הטלוויזיה "אחים לנשק" (פרק 9 - "מדוע אנו נלחמים").

קישורים חיצוניים

קאופרינג באתר יד ושם
השואה באזור לנדסברג באתר European Holocaust Memorial Kaufering VII
אורי חנוך, אחד עשרה מחנות הריכוז הנשכחים, אתר העמותה להצבת יד לזכר קרבנות מחנות הרכוז לנדסברג-קאופרינג-דאכאו

הערות שוליים

דכאו
גרמניה הנאצית: תעשייה
קאופרינג
בוואריה: היסטוריה
קאופרינג