ספר גיא חיזיון

ספר גיא חיזיון הוא ספר פילוסופי-קבלי שנכתב בשנת 1578 על ידי אברהם בן חנניה יגל במתכונת של אוטוביוגרפיה המשלבת מסע אלגורי בעולמות עליונים של המחבר ורוח אביו. הספר נכתב כאשר יגל שהה בכלא במנטובה, עקב הסתבכות עסקי ההלוואה בריבית בהם עסק. תוכניתו האינטלקטואלית של יגל, כפי שבאה לביטוי בספר, הייתה ניסיון למזג את חוכמות החול עם העולם הדתי ובפרט עיצוב התרבות היהודית באמצעות הדגשת הערך הדתי שיש להבנת עולם הטבע, כפי שחשף אותו המדע של המאה ה-16. החוקר דוד רודרמן מסכם את התוכנית במילים: "ניסוח מחודש של המסורת הקבלית בשפת הדיון המדעי של המאה ה-16, ובכך להעלותה (את הקבלה) למעלת צורת הדעת האנושית הגבוהה ביותר... ומתן גושפנקה של לגיטימיות לחוכמת הנסתר כביטוי הנעלה ביותר של יצירתיות אנושית ביהדות.".

על המחבר 

אברהם בן חנניה יגל (1553 – 1624) היה רופא, פילוסוף ומקובל יהודי איטלקי, נולד בעיירה מוֹנטסֶליצֶ'ה (Monselice), מדרום לפדובה, בתחום הטרה פירמה (שטח שלטון הרפובליקה של ונציה בשטח חצי האי האפניני). בראשית שנות ה-70 נמלט עם אביו ללוצרה (Luzzara) שליד מנטובה בשל הגירוש הזמני של יהודי וונציה. זמן קצר לאחר מכן מת אביו והוא נשא לאשה את דינה בת בת-שבע פאנו והושע דה סלווטורה דה קולוניה, שהיה בנקאי בעיר. בתקופה זו עסק יגל במסחר והלוואה בריבית ועקב כך הסתכסך עם בני משפחת אלמג'טי. עקב סכסוך זה הוצא כנגדו צו מעצר מאת הדוכס, הוא נמלט מן העיר וכאשר שב אליה נאסר בכלא העירוני במנטובה. בעודו בכלא, ב-1578, החל בכתיבת ספרו הסוקר את חייו עד אותה נקודה "ספר גיא חיזיון", המשלב גם עיונים פילוסופיים.

ספר גיא חיזיון 
זהו ספר הביכורים של יגל, אותו כתב במשך כשנה בה שהה בכלא של מנטובה.

ספר גיא חיזיון הוא "ספר יחיד במינו בספרות העברית" הוא משלב אוטוביוגרפיה, מסע בעולמות שמימיים, עיבוד לסיפורי פולקלור ואירועים היסטוריים, אלגוריות מספרות הרומנסה הימי ביניימית ועיונים פילוסופיים, מדעיים ותאולוגיים וכל זאת בעברית השואבת ממקורות מקראיים, תלמודיים וקבליים ותוך שליטה בכתבי הרמב"ם ואריסטו אך גם באמנות הסיפור של הרנסאנס האיטלקי.

הספר נפתח עם רוחו של אביו המת של יגל הבאה לבקרו בתא כלאו:

יגל מתבקש לספר לאביו על נסיבות חייו שהובילו למאסרו, בתוך סיפור תולדות חייו, העמוסים סכסוכים כספיים ובין-אישיים נשזר סיפור מסעו עם נשמת אביו בעולמות "צבא השמיים" (בדומה לורגיליוס ודנטה ב"קומדיה האלוהית"). כל הדמויות עוסקות בשאלה מהי מטרת חיי האדם ומגיעות למסקנה כי המטרה היא ביקוש החכמה.

במהלך המסע השמיימי נפגשים השניים עם נשמות שונות. חלק מן הנשמות נושאות נאומים וסיפורים המזכירים יצירות כדקאמרון של בוקאצ'ו) למשל מלמד שהתרשל בחייו וכעת נאלץ ללמד נשמה שנייה, של מהמר כפייתי, המציג את עולמו בנאום סנגוריה סאטירי על התמכרותו (למשל הוא דורש את "גלגול עצמות המתים" בחזון העצמות היבשות לגלגולן של הקוביות העשויות עצם).

בין הנשמות שפוגשים השניים גם אישים הקשורים למאורעות היסטוריים כגון נשמות התאומים הסיאמיים מוונציה ונשמתו של איוב.

בחלק השני של החיבור רואים יגל ואביו בחזונם (שהוא חזון-בתוך-חזון עבור יגל) שלוש נשים המייצגות את לימוד הפילוסופיה, המדע (כולל אסטרולוגיה) ואת המדע האלוהי (לימוד תורה וקבלה). האב והבן מתקדמים לעבר הגבעה ("גבעת הלבונה אשר בראש הר המור"), תוך שיגל ממשיך את סיפור חייו ומעצרו. בדרך הם פוגשים אשה נוספת שמים זורמים משדיה ומזינים נהר שהוא מקור כל חי. אשה זו, מסתבר היא חכמת הלשון:

לאחר מעבר הנהר עוברים האב והבן ב"מעבר האהבה" אל ארמון גבעת הלבונה. בארמון אולם ובו ארבעה קירות, על אחד מצויר עץ, על השני אדם ועל השלישי לא ידוע, הקיר הרביעי הוא מראה המשקפת את שלושת הקירות האחרים. האשה השלישית מסבירה שהאולם מייצג את ההרמוניה ביקום בין שלושת העולמות: האלוהי, השמיימי והחומרי, בהמשך מוסבר כיצד עשר הספירות מתאימות לייצוג עשרת הגלגלים של העולם השמיימי וכיצד עקרונות אלה משתקפים בעולם הטבע (העץ) ובגוף האדם. לכך מכוון ציור האדם, העץ מסמל את עץ החיים, היא התורה, הקיר הרביעי הוא חיי העולם הבא. ביציאה מן הארמון עולה הבוקר ויגל מקיץ משנתו.

הספר כאוטוביוגרפיה 
יוסף דן קובע בספרו "הסיפור העברי בימי הביניים" כי ספר זה הוא ככל הנראה האוטוביוגרפיה הראשונה בעברית של "אדם פשוט". אולם יגל לא ראה בעצמו "אדם פשוט" ואף אם כן הרי הספר לא היה ראשון מסוג זה{{הערה|ישראל יעקב יובל, אוטוביוגרפיה אשכנזית מהמאה הארבע עשר". תרביץ נה, ד (תשמו"ו) עמ' 541-566}}. עם זאת, זהו אחד החיבורים האוטוביוגרפיים הראשונים בעברית בעת החדשה המוקדמת (יחד עם יומנו של דוד הראובני, האוטוביוגרפיה של יהודה אריה ממודנה, זכרונותיהם של יוסף מרוסהיים ויום-טוב ליפמן הלר וספרה של גליקל מהמלין). הספר השתלב במגמת כתיבה אוטוביוגרפית-עיונית באיטליה של התקופה. סמוך לכתיבתו ראו אור "חיי" של בנוונוטו צ'ליני ו"ספר חיי" של ג'רולמו קרדנו.

ליגל אין מטרה להאדיר את שמו, להפך, הוא מרבה להכות על חטא וסוקר את חייו עד כתיבת הספר בנימה ביקורתית ולפיכך הוא דומה יותר לוידוי מאשר ליומן. בנוסף לכך, הספר שונה משאר אוטוביוגרפיות שנכתבו בסמוך, כיוון שהציר האוטוביוגרפי הוא רק כלי בעל חשיבות משנית למסר הדתי והפילוסופי.

 מקורות ספרותיים 
לפי הניתוח הספרותי המשווה ברור כי יגל השתמש במקורות ספרותיים נוצריים שהיו מוכרים לו ובהם במיוחד הדקאמרון של בוקאצ'ו, קובץ הסיפורים חמור הזהב, "נחמת הפילוסופיה" של בואתיוס, אותו כתב המלומד בן המאה ה-6 בבית הכלא בעודו ממתין להוצאתו להורג וספרי נובלות של בני התקופה.

 מהדורות 
שני כתבי יד של הספר שרדו, האחד בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי (מספרו 743) והשני בספרייה הבריטית (875), ציון הצנזור על כתב יד הספרייה הבריטית נושא את השנה 1600. כתב יד סינסינטי נכתב, ככל הנראה בידו של יגל.

ב-1880 פרסם רבי אברהם ברוך מני מחברון את חלקו הראשון של הספר בדפוס באלכסנדריה, לפי כתב יד סינסינטי (הכולל מספר הערות שוליים ייחודיות).

ב-1997 ראה אור הספר בהוצאת מרכז זלמן שזר בעריכתו של דוד רודרמן שהתקין את הספר לדפוס על סמך כתב יד סינסינטי כמקור עיקרי, תוך הסתייעות בכתב היד של הספרייה הבריטית ומהדורת הדפוס של מני. הספר כולל כ-850 הערות, ביאורים ומראי מקום לכל מקור חיצוני שזוהה, כמו כן הוסיף המהדר כותרות משנה לנושאים שונים, שלא נמצאות בכתבי היד.

 לקריאה נוספת 
 ספר גיא חזיון, מרכז זלמן שזר, 2007 עם מבוא ופירושים מאת דוד רודרמן
 ספר גיא חזיון, והוא משל ומליצה וספור חזיוני עם קורות ימי המחבר ונעשה לו הגהות והערות ומראה מקום ומבוא לחקור על אודות הספר ומחברו מאת אברהם ברוך מני, נא אמון (אלכסנדריה), 1880 (חלק ראשון בלבד)
 דוד רודרמן, מגמות ספרותיות ואמנותיות בחיבורו של אברהם בן חנניה יגל "ספר גיא חזיון"''', בתוך: תרביץ נז,ב (תשמח) 271-279

הערות שוליים

תורה ומדע
ספרי קבלה
ספרי שנות ה-1570
אוטוביוגרפיות עבריות
ספרים בעברית