רשתות טלוויזיה ברוסיה

הטלוויזיה בפדרציה הרוסית הוא אמצעי התקשורת הפופולרי ביותר ברוסיה, ופועלות בה כ-300 רשתות טלוויזיה ארציות, בהן שלוש רשתות עיקריות המכסות כ-90% משטחי רוסיה: הערוץ הראשון, רוסיה-1 ו-אן-טה-וה, הנמצאות בבעלות ישירה או עקיפה של הממשלה. רוב הרשתות הן רשתות טלוויזיה מסחרית.

הרשת הראשונה, הערוץ הראשון החלה לשדר בשנות ה-40 שידורי טלוויזיה תעמולתיים על חיי התרבות הסובייטיים, תחת השם הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות, כאשר הרשת השנייה — רוסיה-1 — שכונתה בעבר "הערוץ השני", נוסדה ב-1960 לצד 15 ערוצי טלוויזיה לכל אחת מן הרפובליקות של ברית המועצות.

בשנות ה-70 וה-80 הייתה הטלוויזיה אמצעי התקשורת העיקרי במשקי הבית הסובייטיים וכ-75 מיליון משקי בית החזיקו טלוויזיה באותה עת.

ב-1991 כללה מערכת הרדיו והטלוויזיה של ברית המועצות ארבע רשתות טלוויזיה ארציות, 52 תחנות טלוויזיה ברפובליקות הסובייטיות ו-78 תחנות אזוריות בשטחי הרפובליקה הרוסית.

מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 פועלות מספר חברות של שירותי טלוויזיה בכבלים המעניקות שירותי טלוויזיה רב-ערוצית, כשהגדולות שבהן הן חברת Tricolor TV ולה מנויים ב-12 מיליון בתי אב ומחזיקה ב-30% משוק הטלוויזיה המסחרית וחברת NTV Plus, הנחשבת לוותיקה ביותר ברוסיה (הוקמה ב-1996). לצדן פועלות חברות נוספות כחברת STV, MTC וחברת אוריון אקספרס שלה יותר ממיליון מנויים.

כיום, ישנם 15,000 משדרים ברחבי רוסיה.

רשתות עיקריות

החבילה הראשונה
החבילה הראשונה כוללת ערוצים של שידור דיגיטלי שספק השרות חייב לספק ללא תשלום

החבילה השנייה
החבילה השנייה כוללת ערוצים עם שידור דיגיטלי ללא תשלום אך אין חובה לספק אותם.

ערוצים נוספים

ערוצים שנסגרו

ראו גם
רשתות טלוויזיה בארצות הברית

קישורים חיצוניים

 בולטימור סאן, הטלוויזיה הרוסית לא מאמינה בעצמאות, גלובס, 9.9.2003

הערות שוליים

חברות רוסיות