זלמן יואלי

שניאור זלמן יואלי (שניאורסון) (ז. יואלי; 10 במאי 1903, י"ג באייר תרס"ג, – 7 בנובמבר 1984, כ' בחשוון תשמ"ה) היה עיתונאי ועסקן ציבור ישראלי, כתב "דבר" לענייני מפלגות ועניינים מוניציפליים וחבר מערכת העיתון, חבר מרכז מפא"י ואיש פתח תקווה, חבר מועצת העיר החל בראשונה (1940) ויקיר העיר לשנת 1982.

קורות חיים
יואלי נולד בשנת 1903 בבֶּנדֶרי שבבסראביה, רוסיה, הרביעי מששת ילדיהם (שלושה בנים ושלוש בנות) של חיה רחל לבית פאניש ואהרן משה שניאורסון, חסיד חב"ד.
מצד אביו היה דור שישי, בן אחר בן, למייסד חסידות חב"ד רבי שניאור זלמן מליאדי.
קיבל חינוך יהודי מסורתי בישיבות. נתפס לציונות, ובשנת 1924 עלה לארץ ישראל כחלוץ במסגרת "חבורת הדרום", עבד באזור חיפה, בסלילת כבישים, בבניין ובייבוש ביצות. נישא לרוזה (שושנה) (1903–1994) והתגורר בחיפה. בשנת 1931 עבר עם אשתו ובנו הבכור למושבה פתח תקווה, ובה התגורר עד מותו.

משנות ה-30 היה חבר מערכת יומון ההסתדרות הכללית, "דבר", וכתב העיתון לענייני מפלגות ועניינים מוניציפליים. היה חבר אגודת העיתונאים בתל אביב.

בנוסף, היה עסקן ציבור, חבר מרכז מפא"י, ומיוזמי הקמת שיכון ארלוזורוב ובית החינוך לילדי עובדים בפתח תקווה. ב-1938 נבחר כראש המועצה המקומית החמישית של פתח תקווה, וב-1940, כשנבחרה לראשונה מועצה לאחר שהמושבה קיבלה מעמד של עיר, היה חבר מועצת העירייה הראשונה של פ"ת (1940). המשיך לפעול כחבר המועצה. בשנת 1950 נבחר לראש המחלקה הטכנית.

במשך שנים רבות ערך את עיתון עיריית פתח תקווה. יזם את הוצאת "קטיף".
ערך וטיפל בפרסומים רבים על העיר, בהם ספר היובל ה-75, אלבומים וחוברות על פעילויות העירייה.

מספר פעמים נשלח על ידי משרד החוץ להסברה בחו"ל.
בשנת 1982 הוענק לו התואר יקיר העיר פתח תקווה.

זלמן יואלי נפטר בשנת 1984, בגיל 81. נקבר בבית הקברות סגולה בעירו. הותיר את אשתו, ילדיו ונכדיו.

משפחתו

הוריו של יואלי התירו לילדיהם ללמוד לימודי חול ולרכוש השכלה רחבה.
אחותו הבכורה, אודיה שניאורסון (נולדה ב-1896 – נפטרה באודסה) הייתה פיזיקאית;
אחיו מרדכי קלמן (נולד ב-1898) היה מנהל בית חרושת;
אחותו בלומה שניאורסון (1899–1975) הייתה גננת, מראשונות הגננות של רשת החינוך העברית "תרבות" בבסרביה (עלתה לארץ ישראל);
אחיו הצעיר, דב בער שניאורסון (נולד ב-1904) היה מהנדס בחיפה;
ואחותו הצעירה ריקה (רבקה) שניאורסון (נולדה ב-1907 בפתח תקווה) הייתה אף היא גננת.

זלמן ושושנה יואלי היו הורים לשניים: אהרן יואלי (1929–2007), מראשוני טייסי הקרב בחיל האוויר הישראלי, אלוף-משנה, בעל עיטור העוז על הפלת שני מטוסי הסילון הראשונים על ידי חיל האוויר, וצפורה (1935–2016), וסבים לנכדים.

ספריו
 ז’ יואלי (עורך), פתח-תקוה אם המושבות: תמונות ומראות, פתח תקווה: עירית פתח-תקוה, תשט"ו 1955. (עברית ואנגלית)
 ז’ יואלי, א"ש שטיין (עורכים), כובשים ובונים: חמישים שנה לפועל העברי בפתח תקווה, פתח תקווה: מועצת פועלי פתח תקווה, תשט"ו 1955.
 זלמן יואלי (עורך),  פתח תקווה בשנת התשעים; עריכת צילום ועיצוב: צבי נרקיס, פתח תקווה: עירית פתח תקווה, 1968.
 פתח תקווה – שעתה הגדולה, פתח תקווה: עירית פתח תקווה, 1971.
 חלוץ יום-יום: פנחס רשיש – פרקי חיים ואירועי התקופה, תל אביב: מרכז השלטון המקומי, תשמ"א 1981.

הנצחה

באפריל 2019 עיריית פתח תקווה בחרה להנציחו בכך שקראה לרחוב בעיר על שמו - "רח' יואלי זלמן שניאורסון".

קישורים חיצוניים
 זלמן יואלי באתר WorldCat Identities
 יואלי זלמן - יקיר העיר (1982), באתר "ראשונים" פתח תקווה

הערות שוליים

חברי מועצת העיר פתח תקווה
יקירי פתח תקווה
עיתונאים כותבי עברית ביישוב
סגל דבר
ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
אנשי העלייה הרביעית
אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
משפחת שניאורסון
ישראלים שנולדו ב-1903
ישראלים שנפטרו ב-1984