מעמד האישה בחברה הערבית

מיקומן הפיזי והתודעתי של נשים מוסלמיות במזרח התיכון מושפע מהיבטים שונים ומגוונים: חברתיים, פוליטיים, תרבותיים, כלכליים, גאוגרפיים, היסטוריים ובעיקר דתיים. תפיסות האישה במרחב הציבורי המוסלמי, לעומת המרחב הפרטי, שונות באופן מהותי זו מזו ובאות לידי ביטוי בכל מעגלי החיים, החל מחינוך, דרך כתבי דת, ספרות, רפואה, אמנות, מחקר אקדמי ועוד.

ערכים ונורמות שעוצבו במשך השנים מנחים את האופן שבו נשים מוסלמיות מתניידות במרחב הציבורי לעומת הפרטי ואף זה הווירטואלי, שנוכחותו הולכת ומעמיקה בשנים האחרונות לאור שילוב הרשתות החברתיות באופן עמוק במהפכות חברתיות ופוליטיות, כגון זו המכונה "האביב הערבי" שהחל בשנת 2010 בתוניס והתפשט למדינות ערביות רבות, וכלל גל של התקוממויות עממיות נגד השלטון המדכא.

על אף שחלקן היחסי של נשים באוכלוסייה שווה בערך לחלקם של הגברים, לדוגמה חלקן של הנשים בישראל בשנת 2011 על פי הלמ"ס היה 50.6 אחוז, לא ניתן לומר - בוודאי לא בחברות מוסלמיות - כי מעמדן של הנשים שווה למעמד הגברים בכל תחומי החיים: בהשכלה, בתעסוקה, בפוליטיקה וכן ביכולת התנועה והנראות במרחב הציבורי.

תהליכים חברתיים רבים שאירעו בשנים האחרונות בחברה המוסלמית טרם הובילו לשינוי מהותי במעמד האישה. לעיתים נהוג לחשוב כי ככל שחברה היא בלתי מפותחת וענייה, כך מעמד האישה בה הוא בעייתי, נחות ומורכב. מבט על ההתקדמות הטכנולוגית והקדמה הכלכלית במדינות המפרץ, סעודיה, איראן ואחרות מעיד כי קשר זה אינו המקור היחיד, אם בכלל, לפער בנראות הנשים במרחב הציבורי בחברה המוסלמית. כך ניתן לבחון יחסי נשים ומגדר בערב הסעודית ולהביא את הדוגמה של מנאל אל שאריף הסעודית, שנדונה למאסר בשנת 2011 בגין נהיגה במכוניתה, מכיוון שבארצה נשים לא היו רשאיות לנהוג. בשנים האחרונות הותר לנשים לראשונה בערב הסעודית להוציא רישיון נהיגה. זהו צעד ראשון המצביע על תהליך של שינוי ביחס לאישה בחברה הערבית.

כיום, נשות אקדמיה מוסלמיות רבות יוזמות צעדים פורצי דרך לטובת השינוי, המכונה "הג'יהאד המיגדרי". על פי חוקרות ליברליות אלה, המסורת האיסלאמית נותרה ברובה פטריארכלית, כלומר מקורות הדת, שעליהם מבוססת המסורת האסלאמית, מקבלים פרשנות רק על ידי גברים מוסלמים, שלפיה נקבעים אמות מידה, חוקים והנחיות התנהגות במרחב הציבורי והפרטי. גברים אלה מבקשים לשמור על ההגדרות הקיימות של מעמד האישה המוסלמית, וככל הנראה זו הסיבה לכך שנשים מוסלמיות, אשר חיו בתנאי שעבוד פיזי ורגשי במשך מאות שנים, קיבלו את המצב כעובדה מוגמרת וכמצב טבעי.

מעמד האישה בחצי האי ערב בתקופת הג'אהליה 
החברה בתקופת הג'אהליה (קדם-אסלאם) הייתה חברה שבטית שרוב אמונותיה היו פגניות. מעמדן של נשים היה בכי רע. נשים היו תלויות לחלוטין בגברים והיו מעמסה כלכלית על בני משפחתן שפרנסו אותן. לעיתים במקרים של ריבוי לידת נקבות היה מקובל לקוברן בעודן בחיים. בתקופה זו היו מקובלים נישואים בתוך מסגרת המשפחה ואף אב עם בתו. מאידך יש הטוענים שהתקופה הטרום איסלמית הטיבה עם הנשים משום שהיו יותר משוחררות, והיו חופשיות ללכת ולבוא כרצונן. משוררים שרו להן שירי אהבה והן טרם היו כפופות לחוקי הקוראן והשריעה.

בתקופה זו אין אזכורים לנראות ואקטיביזם של נשים במרחב הציבורי. האישה הייתה דמות פסיבית וחסרת זכויות לחלוטין.

מעמדה של האישה המוסלמית עם עליית האסלאם בחצי האי ערב 
עם עליית האסלאם בחצי האי ערב השתנה מעמדה של האישה לטובה. הקוראן העניק לאישה זכויות שלא היו לה בעבר בנישואין, בגירושין, בירושה ועוד. הוא איפשר לנשים לנהל את רכושן ואת כספן. על פי הקוראן נשים אף יכולות להיות פוסקות הלכה. הקוראן אמנם בא לקדם את זכויותיהן של הנשים, אולם אין הוא מנחה ליישמן באופן מלא - לראיה, גבר יכול להתחתן עם ארבע נשים, ואישה יכולה להתחתן רק עם גבר אחד. עדות של אישה חלשה מעדות של גבר, והקוראן מרשה חופש פעולה לנשים, אולם מנחה להתלבש בצניעות כדי שלא לפתות גברים. למרות זאת, הקוראן אינו מנחה על שימוש באמצעי לבוש והסתרה כגון אלו הקיימים כיום.

החברה המוסלמית בהנהגת חכמי הדת צמצמה בהמשך את זכויות הנשים והפכה את המרחב ציבורי האסלאמי למרחב פטריארכלי שכמעט שאינו נותן מקום לזכויות של נשים. עם זאת, מדינות מוסלמיות רבות בימינו מעניקות זכויות מסוימות לנשים, אך עם סייגים והגבלות.

בקוראן יש אזכורים לנראות נשית במרחב הציבורי, כגון נשותיו של מוחמד. נשים מוזכרות גם בסביבת חצרות הסולטנים בימי הח'ליפים ובתקופת האימפריה העות'מאנית. נשים אלו בחרו להשפיע באופנים שונים: חלקן מאחורי הקלעים, חלקן באמצעות קשרי משפחה (אם, סבתא) וחלקן הקטן בחזית העשייה כגון שג'ר א-דור.

מאפיינים בעידן המודרני

פוליטיקה וייצוג

כלכלה ותעסוקה

חינוך

חופש תנועה

קודי לבוש

מעמד האישה הערבית במרחב הציבורי בישראל 

החברה הערבית בישראל מאופיינת כחברה מסורתית בהיבטים שונים, המחזיקה בתפיסות מסורתיות על תפקידה של האישה, ידע מודרני וטכנולוגיה, ורמת דתיות. במחקר שערכו ערן ישיב, ניצה קלינר קסיר וסאמי מיעארי נמצא כי להיבטים אלו השפעה על ההשתלבות המוגבלת של הנשים הערביות בשוק העבודה.

בעשורים האחרונים תרמו הנשים הערביות להפנמה בתודעה הציבורית לשינוי הנדרש בנראות הנשים במרחב הציבורי, במטרה להביא לשינוי תוך מעבר מסגנון חיים מסורתי לסגנון חיים מודרני. התרומה נעשתה על ידי רכישת השכלה, השתלבות בעבודה ומילוי חובותיהן האזרחיות בתחום ההשתתפות הפוליטית. מחקר של פייסל עזאיזה, ח'אולה אבו בכר ואחרים, מצביע על כך ששינויים אלה לא היו מנוף ליצירת שוויון בין נשים וגברים בחברה הערבית בישראל. על פי מחקרם, השפעת השכלה ותעסוקה אינה תנאי מספיק על מנת לחולל שינוי במעמד הנשים לעומת הגברים בחברה הערבית. לטענת החוקרים זהו השלב הראשון בשינוי, והוא עלול לפגוע במעמד כוהני הדת, אשר משקיעים מאמצים רבים למנוע שינוי במעמד האישה בחברה הערבית.

לקריאה נוספת 
 שולמית שחר, המעמד הרביעי, הוצאת דביר, 1990, עמ' 172–194

קישורים חיצוניים 
 
  נשים ערביות בישראל, יום עיון במכון טרומן | חלק א' | חלק ב' | האוניברסיטה העברית, 22 בינואר 2018

הערות שוליים 

מעמד האישה
המזרח התיכון
נשים באסיה
נשים באסלאם
נשים בחברה הערבית