אריאל דורפמן

אריאל דורפמן (בספרדית: Ariel Dorfman; נולד ב-6 במאי 1942) הוא סופר, מחזאי ופעיל זכויות אדם יהודי-צ'ילאני.

קורות חיים 
אביו של דורפמן, אדולף, נולד באודסה ואמו, פאני לבית זליקוביץ', שהייתה בעלת תודעה ספרותית, במולדובה. אחרי לידתו של אריאל בבואנוס איירס, עברה המשפחה לארצות הברית ולבסוף לצ'ילה. הוא למד באוניברסיטת צ'ילה בבירה סנטיאגו דה צ'ילה ולימד בה ספרות. בשנות שלטונו של סלוודור איינדה 1970-1973 עבד במשרד התרבות והיה פעיל מאד בטלוויזיה הצ'יליאנית בה הגיש תוכנית שבועית בענייני ספרות. 

אחרי ההפיכה של אוגוסטו פינושה ברח לארצות הברית, שם הוא מלמד מאז שנת 1985 באוניברסיטת דיוק. מאז חזרתה של צ'ילה למשטר דמוקרטי הוא מחלק את זמנו בין ארצות הברית לצ'ילה, אליה חזר ללמד באוניברסיטה בה לימד לפני עזיבתו.

יצירתו
בתחילת שנות ה-70 כתב דורפמן סיפורים קצרים ורומאנים. ספרו "איך לקרוא את דונלד דאק" שניתח את האידאולוגיה מאחורי הסרטים המצוירים של וולט דיסני היה לרב מכר בדרום אמריקה ובאירופה. בנוסף, פרסם דורפמן מסות רבות על ספרות לטינו-אמריקאית ובין השאר ניתח יצירות של חורחה לואיס בורחס, אלחו קרפנטייר וגבריאל גארסיה מארקס. מסותיו קובצו בספרו "דמיון ואלימות באמריקה".

בשנת 1982 כתב את הספר "אלמנות" המתאר מאבק של נשים נגד שלטון טוטליטרי לאחר שכל הגברים בכפר נעלמו. הספר יצא בישראל בהוצאת מעריב בשנת 1985 ומחזה בעקבות הספר זכה במקום הראשון בפסטיבל עכו בשנת 1987.

המחזה המפורסם ביותר של דורפמן הוא "העלמה והמוות" (1991), המתרחש בשנת 1991 מול חזרתה של צ'ילה לדמוקרטיה וכינון הוועדה הלאומית לאמת ולפיוס. המחזה זכה בפרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר. המחזה גם הפך לסרט קולנוע בבימויו של רומן פולנסקי בשנת 1994. המחזה הועלה בעברית בבימוי חנן שניר בתיאטרון הבימה בשנת 1994 ובבימוי נולה צ'לטון בתיאטרון חיפה בשנת 2001, והיה הבימוי האחרון של ג'וליאנו מר בישראל, בשנת 2010. 

מרדכי אבישי כתב על ספרו אלמנות:

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

סופרים יהודים צ'יליאנים
סגל אוניברסיטת דיוק
מסאים יהודים
סופרים יהודים אמריקאים
מחזאים יהודים אמריקאים
בוגרי אוניברסיטת צ'ילה
מהגרים מצ'ילה לארצות הברית
אישים ממוצא אוקראיני
אמריקאים שנולדו ב-1942