דמבוביצה (מחוז)

מחוז דמבוביצה (ברומנית: Judeţul Dâmboviţa) הוא מחוז (ז'וּדֶץ) בחבל ולאכיה – או ברומנית: מונטניה – שבדרום רומניה, למרגלות רכס בוצ'ג' ובירתו העיר טרגובישטה.
מחוז דמבוביצה גובל בצפון במחוז בראשוב, במזרח במחוז פרחובה, בדרום-מזרח במחוז אילפוב, בדרום במחוזות ג'ורג'ו וטלאורמן, ובמערב במחוז ארג'ש. מספר התושבים הוא 501,996 (2011).
במחוז שבע ערים, מתוכן שתיים במעמד מוניקיפיום (מוניצ'יפיו) - טרגובישטה ומורן, כמו כן 82 כפרים גדולים ("קומונות") הכוללים 353 יישובים כפריים.

השם
המחוז נקרא על שם נהר דמבוביצה, ששמו ממקור סלאבי, הנגזר מהמילה Дъб - דב, דמב - שמשמעותה המקורית היא "עץ אלון". הנהר זרם פעם בין יערות האלונים של המישור הרומני או הוולאכי.

היסטוריה
בשנים 1386–1418 קבע שליט ולאכיה מירצ'ה הזקן את מושבו בעיר טרגובישטה.
אחר כך הייתה העיר בירתם של עוד נסיכי ולאכיה כמו ולאד דראקול, ניאגויה בסאראב, ראדו הגדול, פטרו העגיל, ולאד צפש, ראדו מאפומאץ, מיכאי האמיץ, מאתיי בסאראב ואחרים. בימי הביניים נודע כעיר שוק חשובה שבה שווקו סחורות מקומיות ומשלוש יבשות.
בשנת 1660 נהרסה החצר הנסיכותית בפקודת הטורקים העות'מאנים ובוקרשט הפכה לעיר הבירה של ולאכיה. טרגובישטה המשיכה למלא תפקיד חשוב מבחינה כלכלית ומדינית. בימי השליט קונסטנטין ברנקוביאנו (1688–1714) ידעה העיר תקופה של פריחה מחודשת. אחר כך נזנחה העיר ובנייניה על ידי השליטים הפנריוטים.
בשנת 1821 מילאה העיר תפקיד חשוב במרד בראשותו של טודור ולדימירסקו שנרצח שם בפקודת אלכסנדרו איפסילנטה, מפקד המורדים היוונים מאתריה שהאשימו אותו בבגידה. גופתו הושלכה לבאר נטושה בשולי העיר.

גאוגרפיה פיזית
שטחו של מחוז דמבוביצה הוא 4,054 קמ"ר, המהווה 1.7% משטח רומניה. הוא נמצא בחלק המרכזי-דרומי של רומניה וחופף את אגן הניקוז של הנהרות יאלומיצה ודמבוביצה
בצפון המחוז מתרוממים הרי בוצ'ג' וליאאוטה (חלק מהרי הקרפטים הדרומיים) ודרומה מהם גבעות הסובקפרטים של מונטניה (ולאכיה), הרמה או ההדום של קנדשט ובהמשך יותר דרומה - המישור המוגבה של טרגובישטה ומישור טיטו.

ליד הכפר דמבוביצ'וארה נמצאת מערת נטיפים הפתוחה לציבור.

צורות התבליט הגאוגרפי
הגובה המרבי במחוז הוא 2,505 מטר בפסגת אומול שבהרי בוצ'ג' והגובה המיקטי הוא כ-120–125 מטר במישור טיטו.
שטח המחוז כולל שלוש מדרגות תבליט עיקריות:
הרים (9%), גבעות (41%) ומישור (50%).
המחוז מתאפיין במגוון רב של נופים - מן המישור ועד הפסגות הגבוהות של הרי בוצ'ג'.
יחידת התבליט הקדומה והגבוהה ביותר - בצפון המחוז - כוללת את הרי ליאאוטה (Leaota) ואת הרי בוצ'ג', חלק מהרי הקרפטים הדרומיים.
הרי ליאאוטה מורכבים מצפחות גבישיות והם שונים במורפולוגיה מהרי בוצ'ג', העשויים אבני גיר, אבני חול וקונגלומרטים.
המדרגה השנייה של תבליט היא גבעות הסובקרפטים התופסים 23% משטח המחוז. מבחינה גאולוגית הם מורכבים ממשקעים פאלאוגניים בצפון ונאוגניים בדרום.
הדום ההרים קנדשט (Piemontul Cândești) הוא מדרגת תבליט מיוחדת, שונה בהרכבה הגאולוגי,
מדרגת התבליט הנמוכה והצעירה ביותר היא המישורים המכסים כמחצית משטח המחוז.
ה"אינטרפלובים" (הרמות שבין הנהרות) הם חלקים ומיוערים. בקידוחים נתגלו בהם שכבת חצץ ומעליה משקעי לס או פשטי הצפה של נהרות. בתנאי האקלים והצומח הספציפיים, במשקעים האלה התהוו כמה מהקרקעות הפוריות ביותר במחוז.

הרי הקרפטים הדרומיים
כוללים את:

א. מסיב הרי ליאאוטה המורכב מצפחות גבישיות מתאפיין במדרונות מתונים ופסגות מעוגלות המגיעות לגובה של 2,133 מטר. (פסגת ליאאוטה). העמקים בהם עמוקים.
ב. המסיב בוצ'ג',הבנוי מאבני חול וקונגלומרטים וחלקית מאבני גיר, מגיע לגבהים מעל 2,000 מטר: הפסגות אומול (Omul = האדם)  (2,505 מטר), דואמנלה ("הגברות") (Doamnele) -  - 1,402) מטר, בטרנה (Bătrâna - הזקנה) 2,181 מטר. להרי בוצ'ג' שוליים עם שיפועים תלולים.
בולט תבליט שאריתי עם מגדלים ועמודים הלובשים צורות ביזריות ביותר. הידועים ביותר הם
"באבלה" (Babele = "הקשישות") וה"ספינקס".
באגן העליון של נהר יאלומיצה שולט התבליט הקרסטי עם קירות תלולים, "ארובות התיש" (הורנורילה צאפולוי (Hornurile Ţapului), בולענים, קניונים (הורואבלה - (Horoabele), Urşilor"אורשילור" ("של הדובים"), פשטרי Peşterii ("של המערה"), טטארולוי (Tătarului) ("של הטטרי"), זנואג'יי (Zănoagei), אורזיי - Orzei), מערת יאלומיצה.
ניתנים לראות שרידי עידן הקרח האחרון: הקרקס הקרחוני שמתחת לצוק "מצ'טול טורצ'סק" ("המסגד הטורקי") ובהתחלת עמק סוגרילור, עמקים קרחוניים, גבי הר חדים ומשוננים ומורנות.

גבעות

מדרגת הגבעות הגבוהה שבאזור המרכזי-צפוני של המחוז מורכבת מגבעות הסובקרפטים של יאלומיציה. הם מתאפיינים בצירוף של גבעות וגאיות. בשורה הראשונה נמצאים הסובקרפטים הפנימיים, המורכבים מ"פליש" מן הקרטיקון ומן הפלאוגן, ובהם התפתחו "דרבנים" מוארכים בעלי גובה של 800–900 מטר, הנמצאים בבסיס רכסי בוצ'ג' וליאאוטה.

לאורך הגאיות ישנם עמקי מגע ראשונים: מורויין-פטרושיצה (Moroieni Petroşita) על נהר יאלומיצה ורונקו על הנהר יאלומיצ'וארה.
דרומה מתפרס רצף של גבעות ועמקים: גבעת מיקלושאן (Dealul Micloşanilor, , 800 מטר), דיאלול מארה (Dealul Mare) ("הגבעה הגדולה"), גבעת פלאטול סרניי (Platul Sârnei), עמק ברבולצו - ראול אלב (Bărbulețu-Râul Alb) ועמק בזדיאד (Bezdead). הופעתן של אבני חול ולחלופין חוואר וחרסית מקומטים, ושל קמרים וקערים גורמת להתעצמות ה-סחיפה, לתהליכי מדרון פעילים: לאורך העמקים הראשיים התהוותה בקעה (Voineşti) - אלוניש (Aluniş) - וולקאנה (Vulcana) - פוצ'ואסה (Pucioasa) - וישינשט (Vişineşti) - סולטאנו (Sultanu) - ואליה לונגה (Valea Lungă).

הסובקרפטים החיצונים, המורכבים ממשקעים מתקופות המיוקן והפליוקן, קשים פחות, יוצרים מדרגה נמוכה יותר ויחסית אחידה של גבעות, הנקראת ברומנית "פלאי" (plaiuri) (ברבים:פלאיור plaiuri): פלאיול מאגוריי (Plaiul Măgurei), פלאיול קרפיניש (Plaiul Cărpiniş) וכו'. הקמרים והקערים המכוסים בשכבה עבה של חצץ וחול, בהם חפרו המים שורה של עמקים: יידרה-מורן (Iedera-Moreni),אוקניצה (Ocniţa), דויצ'שט (Doiceşti).
מול המישור הדרומי מסתיימות הגבעות הסובקרפטיות בגבהים של 40–60 מטר, מקוטעות בקרבת העמקים הגדולים על ידי מפרצי מישור.

"הדום ההרים קנדשט" (Piemontul Cândești), הנמצא ממערב לדמבוביצה, מהווה המדרגה הגבעתית הנמוכה ביותר (גובה 300–550 מטר) שבמחוז דמבוביצה.

אזורי המישור
המישור הרומני (Câmpia Română) תופס כמחצית המחוז. הוא כולל את המישור הגבוה של דמבוביצה ויאלומיצה וגם את מישור השקיעה (subsidence field)
של טיטו (Titu).
המישור הגבוה מורכב מכמה זרועות בצורת דורבן היוצאים מהדום ההרים קנדשט (המישור "רגל ההר" Câmpia Picior de Munte ממערב לדמבוביצה) או (Pintenul Măgurii) ("דרבן הגבעה") ממזרח ליאלומיצה, ובנוסף ממישור טרגובישטה (Câmpia Târgoviştei), מסביב לדמבוביצה וליאלומיצה, וממישור קריקוב (Câmpia Cricovului).

מישור טיטו מורכב מכמה מישורים צרים שבין הנהרות, אותם מפרידים עמקים בעלי אפיקים בלתי יציבים, עם אזורים ביצתיים והרבה אפיקים נטושים. שטחי האחו רחבים בהם מאוד. (בקעת ארג'ש-סאבאר Lunca Argeş-Sabar).

דרומית-מערבית מן הנהר ארג'ש מתרומם המישור גוואנו-בורדיה (Câmpia Găvanu-Burdea) מעל העמקים המנקזים אותו, אחר כך נעשה משופע מצפון-מערב אל דרום - מזרח, בצורה קצת דומה להדום ההרים, שאותו למעשה הוא ממשיך.

מים

מי שטח

נהרות
המים הזורמים במחוז דמבוביצה משתייכים לשני אגני ניקוז שונים דהינו: אגן הנהר יאלומיצה במחצית הצפונית-מזרחית ואגן הנהר ארג'ש במחצית הדרומית-מערבית, עם יובלו הראשי, דמבוביצה, שהשאיל את שמו למחוז כולו.

מקור היאלומיצה הוא במדרון הדרומי של המסיב בוצ'ג' והנהר עוזב את שטח המחוז מעל להתחברות עם הנחל קריקובו דולצ'ה (Cricovu Dulce - קריקוב המתוק). בתוך המחוז דמבוביצה שטח אגנו הוא 1,208 מטר מרובע ואורכו 132 ק"מ.

הארג'ש, שמקורותיו במדרונות הדרומיים של הרי פגראש, חוצה את המחוז לאורך 47 קילומטר. שטח אגנו בכניסה למחוז הוא 3,590 מטר מרובע ואורכו 130 קילומטר וביצאתו מן המחוז - בהתאמה 3,740 קילומטר מרובע ו-177 קילומטר.

היובל החשוב ביותר של הארג'ש הוא דמבוביצה הנכנסת לתוך המחוז עם שטח אגן של 636 קמ"ר ואורך של 67 ק"מ ויוצא עם שטח אגן של 1,120 קמ"ר ואורך של 157 ק"מ. הקטע שבין דמבוביצה ובין יאלומיצה מתקזז באזור המישור אל הנחלים קולנטינה ואילפוב, יובלים של דמבוביצה. יובל חשוב אחר של הארג'ש הוא סאבאר,
החלק הדרום-מערבי של המחוז מנוקז על ידי הנחלים מן החלק העליון של אגן ניאז'לוב, יובל של הארג'ש, המתחבר איתו במחוז ג'ורג'יו.
הזרימות הרב-שנתיות הממוצעות הספציפיות משתנות בשטח המחוז בין 20 ליטר/שנייה-קמ"ר באזור הרם של הרי בוצ'ג' ובין 5 ליטר/שנייה-קמ"ר באזור המישור בדרום. הזרימה הממוצעת הרב-שנתית של יאלומיצה ביישוב באלן, היא 10,1 מקל"ש. הזרימה הממוצעת הרב-שנתית של הנהר ארג'ש היא 39,5 מקל"ש בכניסה למחוז, והיא אינה משתנה בהרבה ביציאה מן המחוז.

אגמים
במחוז דמבוביצה יש מעט אגמים. במישור הוסדרו שורה של אגמונים ובריכות (נוצ'ט, קומישאן, בונג'טו, באלן), בעלי חשיבות מקומית. באגן העליון של יאלומיצה, מעל קאניון אורזה, נמצאים מאגרי המים בולבוץ' וסקרופואסה, המשרתים את תחנות הכוח ההידרואלקטריות בדוברשט ובמורויין.
באזור פוצ'ואסה ישנו מאגר מים בעל חשיבות תיירותית ובסמיכותו מדגרת פורלים.

מים תת-קרקעיים
מאגרי המים התת-קרקעיים שבמחוז דמבוביצה תלויים בדרגת החדירות וכן בעובי ובתפוצת הסלעים שבהם מצטברים.
אכן, הסלעים הקומפקטים מן ההר הם בדרך כלל בלתי חדירים ברוב הרי ליאאוטה ובוצ'ג'. עם זאת שפע המעיינות וקביעותן מוכיח קיומם של מי תהום. אלו מצטברים במדרונות ובשיפולי ההרים. מצב שונה משהו קיים בקונגלומרטים שבקער בוצ'ג', שיש להם חדירות גדולה יותר לעומת המצבורים מסביב, אך אינם יוצרים מעיינות בעלי זרימה גדולה. באזור ההררי לא ניתן לדבר על שכבות אקוויפריות עמוקות.

המצבורים שבאזור הסובקרפטי מתאפיינים בדרגאות חדירות שונות, בהתאם לטבעם. קיימים רבדים אקוויפריים מקומיים במצבורי החצץ, החול והטיט מן הגושים במיוקנים-פליוקנים התחתונים. מי שטח, בדליפתם אל המצבורים במיוקנים-פליוקנים, עוברים תהליך מינרליזציה מוגברת ומופיעים בקידוחים בצורת "מים מינרליים", בעלי חשיבות עליונה עבור כלכלת המחוז.

אקלים

יחידות אקלים
האקלים הוא יבשתי ממוזג מתון, עם הבדלים בין אזורי המישור והגבעות (80% מהשטח) והאזור ההררי (20%).

אקלים כללי
בדרום המחוז, במישור הקיצים חמים מאוד עם משקעים מתונים וחורפים לא מאוד קרים, עם סופות נדירות ותקופות התחממות תכופות שהמובילות להתמוססות השלגים.
בהרים הקיצים קרירים, עם שפע משקעים והחורפים קרים מאוד עם סופות רבות ושכבת שלג יציבה לתקופה ארוכה. בהשוואה - אזור הסובקרפטים מתאפיין בנתוני ביניים.

הטמפרטוות הממוצעות השנתיות הם C° 10.1 בדרום (גיישט) ו-C° 8 בצפון (פוצ'ואסה). הטמפרטורה המרבית בתולדות המחוז הייתה C° 40.4 שנמדדה בשנת 1946 בטרגובישטה והטמפרטורה הנמוכה ביותר C° 31− נמדדה בשנת 1907 בגיישט.
בממוצע 160–170 ימים בשנה הם ללא שלג.
המשקעים מגיעים ל-1000 מ"מ בשנה בהרים, 600-550 מ"מ באזורים הנמוכים. הרוח השלטת היא צפונית-מערבת וצפונית-מזרחית, כשהאחרונה היא החזקה יותר (2.8 מטר/שנייה).

כלכלה
אחד ממפעלי הפלדה הגדולים של רומניה נמצא בעיר טרגובישטה. כמו כן המחוז מצטיין בתעשיית הפקת הנפט וזיקוקו.
התעשיות הבולטות במחוז הן:
תעשיית הפלדה
תעשיית ייצור הציור להפקת הנפט
תעשיית המזון
תעשיית המוצרים ביתיים
תעשיית הטקסטיל
תעשייה כימית
תעשיית חמרי הבניין

אתרי תיירות
העיר טרגובישטה - הבירה העתיקה של חבל מונטניה או ואלכיה
אתר הנופש פוצ'ואסה.
עמק הנהר יאלומיצה - עם אתרי נופש, מסומות קמפינג, מפלים ושמורות טבע - פארק הטבע בוצ'ג'.
בהרי בוצג'י - פסלי הטבע "באבלה" ("הקשישות") ו"הספינקס"

דמוגרפיה
בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית המחוז 533,330 תושבים (מתוכם - 260,428 ממין זכר ו-272,902 ממין נקבה).
צפיפות האוכלוסין הייתה 131.55 תושבים/קמ"ר. בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית המחוז 518,745 תושבים וצפיפות האוכלוסין הייתה 127/קמ"ר. זהו אחד המחוזות הצפופים ביותר ברומניה.
לפי הנתונים משנת 2016 מספר התושבים היה 528,426 תושבים. להלן אוכלוסיית המחוז לאורך השנים:

הרכב אתני 
המחוז נחשב לרביעי ברומניה לפי צפיפות האוכלוסייה. החלוקה לקבוצות אתניות לפי מפקד האוכלוסין של 2011:
 רומנים - 90.6%
 צוענים - 5.3%
 בולגרים - 0.3%

פוליטיקה 
מועצת מחוז דמבוביצה, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-34 נציגים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:

חלוקה מנהלית

המחוז כולל שתי ערים בעלות מעמד של מוניקיפיום (מוניצ'יפיו - ברומנית), 4 ערים ו-76 כפרים גדולים ("קומונות").

ערים גדולות (מוניצ'יפי) 
טרגובישטה - בירת המחוז - עם אוכלוסייה של 79,000 תושבים (2011)
מורן (Moreni)

ערים 
גיישט - Găeşti
פוצ'ואסה (Pucioasa)
טיטו (Titu)
פיאן (Fieni)

כפרים גדולים

קישורים חיצוניים

 
 האתר ADR Muntenia הסוכנות לפיתוח אזורי מונטניה - לפי נתוני מועצת המחוז דמבוביצה ולשכת הסטטיטיקה של מחוז דמבוביצה

הערות שוליים

דמבוביצה