חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי

חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי (מכונה גם: חוק הלאום או חוק יסוד: הלאום), מעגן בחוק-יסוד את זהותה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, ומוסיף סדרת הוראות העוסקות במאפייניה היסודיים של המדינה כמדינה יהודית. רוב ההוראות המופיעות בחוק כבר עוגנו בחוקים רגילים או בחוקי היסוד. החוק אושר בכנסת ב־19 ביולי 2018 ברוב של 62 בעד, 55 נגד ושני נמנעים.

חוק-היסוד קובע כי מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, שבה זכותו הטבעית להגדרה עצמית, זכות שבמדינת ישראל היא ייחודית לעם היהודי. החוק מעגן בחוק יסוד את מעמדם של סמל מדינת ישראל, דגל ישראל והתקווה כהמנון המדינה, לוח השנה העברי, חגי ישראל ומועדיו והשפה העברית כשפת המדינה. כמו כן קובע החוק שהמדינה תעודד התיישבות יהודית, שירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל, וכי הערבית לא תיחשב שפה רשמית אלא שפה בעלת מעמד מיוחד.

נוסח החוק שהתקבל עורר מחלוקת, בעיקר על כך שנעדר ממנו אזכורה של ישראל כמדינה דמוקרטית המקנה שוויון לכל אזרחיה.

רקע היסטורי
שאלת היחס בין היותה של ישראל מדינה יהודית לבין היותה מדינה דמוקרטית היא חלק בלתי נפרד מתולדותיה ובאה לידי ביטוי במגילת העצמאות. מצד אחד פותחת המגילה בהצגת זיקת העם היהודי לארצו:

מצד שני, מדגישה המגילה את מרכזיות הערכים הדמוקרטיים בעיצוב אופייה:

אופייה היהודי של המדינה בא לידי ביטוי גם בקשת רחבה של חוקים, בהם חוקי־יסוד העוסקים ב"ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית", ובפסקי דין רבים, בהם פסק דינו של הנשיא אהרן ברק שבו הגדיר את ישראל כמדינה דמוקרטית שהיא יהודית:

פירוט הסעיפים
 : הסעיף פותח בהצהרה: "ארץ ישראל היא מולדתו ההיסטורית של העם היהודי, שבה קמה מדינת ישראל". הצהרה זו מבחינה בין המושג הגאוגרפי־היסטורי "ארץ ישראל", המוזכר רק בה, ובין המושג המדיני העכשווי "מדינת ישראל", שבו עוסקים כל יתר סעיפי החוק. הסעיף ממשיך בשתי קביעות מהותיות על אופייה של מדינת ישראל:
 "מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, שבה הוא מממש את זכותו הטבעית, התרבותית, הדתית וההיסטורית להגדרה עצמית".
 "מימוש הזכות להגדרה עצמית לאומית במדינת ישראל ייחודי לעם היהודי".
 : קובע ששם המדינה הוא ישראל, מתאר את דגל המדינה ואת סמלה, וקובע שהמנון המדינה הוא "התקווה". נושאים אלה מוסדרים בהרחבה בחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה.
 : קובע כי "ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל". נושא זה מוסדר ביתר הרחבה בחוק־יסוד: ירושלים בירת ישראל. כפילות זו, של הסדרת מעמדה של ירושלים בשני חוקי־יסוד, מנומקת בדברי ההסבר להצעת החוק: "מוצע לעגן שנית בחוק־יסוד את האמור בסעיף 1 לחוק־יסוד: ירושלים בירת ישראל, לאור החשיבות המיוחדת וההיסטורית של ירושלים לעם היהודי".
 : קובע ש"עברית היא שפת המדינה" וכן "לשפה הערבית מעמד מיוחד במדינה". המשך הסעיף קובע כי "אין באמור בסעיף זה כדי לפגוע במעמד שניתן בפועל לשפה הערבית לפני תחילתו של חוק-יסוד זה".
בדברי ההסבר להצעת החוק נאמר: "מוצע לעגן את מעמדן של השפה העברית והשפה הערבית במדינה. , קובע בנוסחו הנוכחי כי עברית וערבית הן שפות רשמיות במדינה, אך בפועל, הן בחקיקה והן בפסיקה, מוענק לשפה העברית מעמד של בכורה. לכן מוצע לקבוע כי עברית היא שפת המדינה, וכך לתת ביטוי למרכזיות השפה באופייה של המדינה כמדינת הלאום של העם היהודי ולחשיבות המיוחסת לתחיית הלשון העברית במפעל הציוני מתחילתו. לצד קביעה זו, מוצע לעגן בחוק היסוד את המעמד המיוחד המוקנה במדינה לשפה הערבית, ואף להדגיש כי אין בחוק היסוד כדי לפגוע במעמד המוענק בפועל לשפה הערבית כיום.
 : קובע כי "המדינה תהא פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות". נושא זה מוסדר בהרחבה בחוק השבות ובסעיף 2 לחוק האזרחות. מטרתו של סעיף זה מוצגת בדברי ההסבר להצעת החוק: "מוצע לעגן באופן הצהרתי בחוק היסוד את המחויבות של המדינה כמדינת הלאום של העם היהודי לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות, כפי שהיא מוזכרת בהכרזה על הקמת המדינה".
 : קובע כי "המדינה תשקוד על הבטחת שלומם של בני העם היהודי ושל אזרחיה הנתונים בצרה ובשביה בשל יהדותם או בשל אזרחותם", וכן שהמדינה תפעל בתפוצות לשימור הזיקה בין המדינה ובין בני העם היהודי, ותפעל לשימור המורשת התרבותית, ההיסטורית והדתית של העם היהודי בקרב יהדות התפוצות.
 : "המדינה רואה בפיתוח התיישבות יהודית ערך לאומי, ותפעל על מנת לעודד ולקדם הקמה וביסוס שלה".
 : "הלוח העברי הוא לוח רשמי של המדינה ולצידו ישמש הלוח הלועזי כלוח רשמי". מעמדו המועדף של הלוח העברי נקבע במידה מסוימת בחוק השימוש בתאריך העברי, אך מנגד ניתנה עדיפות ללוח הלועזי ב, הקובע כי "שנה" ו"חודש" יפורשו לפי הלוח הגריגוריאני, ואם צוינה תחילת תקופתם או סופה לפי הלוח העברי בלבד – לפי הלוח העברי.
 : קובע כי "יום העצמאות הוא יום החג הלאומי הרשמי של המדינה" (יום זה מוסדר ב) וכן ש"יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום הזיכרון לשואה ולגבורה הם ימי זיכרון רשמיים של המדינה" (ימים אלה מוסדרים ב וב, בהתאמה).
 : "שבת ומועדי ישראל הם ימי המנוחה הקבועים במדינה; למי שאינם יהודים זכות לקיים את ימי המנוחה בשבתם ובחגיהם" נושא זה מוסדר ב וב שנתנה הממשלה מכוח סעיף זה.
 : "אין לשנות חוק-יסוד זה אלא בחוק-יסוד שנתקבל ברוב של חברי הכנסת" – זהו שריון של חוק היסוד, המחייב שכל שינוי בו יתקבל ברוב של 61 חברי הכנסת לפחות.

בפסיקה
בפסק דין שניתן בבית המשפט המחוזי בירושלים בתביעה שהגישו נפגע הטרור דוד משיח ובני משפחתו נגד ארגון הטרור "חמאס" ציין השופט משה דרורי שחוק היסוד אינו דקלרטיבי בלבד, וכי "חזקה על הכנסת, כרשות מכוננת, כי הוציאה תחת ידה חוק יסוד, שניתן יהיה לעשות בו שימוש בבתי המשפט", ובהתאם לכך הסתמך על סעיף 6(א) לחוק היסוד, הקובע כי "המדינה תשקוד על הבטחת שלומם של בני העם היהודי ושל אזרחיה הנתונים בצרה ובשביה בשל יהדותם או בשל אזרחותם", ופסק לזכות התובע גם פיצוי עונשי בסך מיליון ש"ח. עוד נקבע בפסק הדין, בהסתמך על פסקי דין קודמים של בית המשפט העליון שעסקו בחוקי יסוד, ובהם פסק הדין עימאד גנימאת נ' מדינת ישראל, שלחוק היסוד שלפנינו תחולה למפרע, כך שניתן להסתמך עליו בתביעה שעניינה פיגוע שאירע עשרים שנה לפני חקיקת חוק היסוד.

בפסק דין נוסף של השופט דרורי נקבע שמדינת ישראל היא המקום המתאים לדיון בתביעת נזיקין שהגישו שתי נוסעות יהודיות, תושבות ארצות הברית, נגד חוטפי האונייה אקילה לאורו באוקטובר 1985. במשפט נבחנה האפשרות שהמקום המתאים לדיון הוא איטליה, שתחת דגלה הפליגה האונייה, או מצרים, שבמימיה אירעה החטיפה, ונפסק, בין השאר על פי סעיף 6(א) לחוק היסוד, שיש לקיים את הדיון בישראל.

בפסק דין שלישי שלו הסתמך השופט דרורי על חוק הלאום ועל פסיקתו בעניין משיח שהוזכר לעיל, ופסק שעל השב"כ לחשוף מידע שנדרש לתובעים בתביעת נזיקין נגד הרשות הפלסטינית. בערעור שלל בית המשפט העליון את הסתמכותו של השופט דרורי על חוק הלאום, וקבע שלדיון בסוגיה די בכלים רגילים של משפט (תקנות סדר הדין האזרחי).

בשנה הראשונה שלאחר חקיקת החוק, עד 21 ביולי 2019, נעשה שימוש בחוק (על ידי צד להליך) לפחות ב-12 תיקים שהתנהלו בערכאות שונות של בתי המשפט.

בנובמבר 2020 בית משפט השלום בקריות דחה על הסף תביעה של שני ילדים ערבים מכרמיאל שתבעו את עיריית כרמיאל על החזרי הוצאות על נסיעות למוסדות לימוד, מאחר שאין בתחומה של כרמיאל אף מוסד לימוד ערבי. בין הטעמים למחיקת התביעה היה שמירה על צביונה היהודי של כרמיאל בהתאם לחוק הלאום. בערעור על פסק הדין הורה נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה, רון שפירא, על ביטול החלק בפסק הדין העוסק בחוק הלאום.

גיבוש החוק

הכנסת ה-18 
בכנסת ה-18 יזמו חברי הכנסת אבי דיכטר וזאב אלקין את "הצעת חוק-יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי". על הצעת החוק חתמו 40 חברי כנסת ממפלגות הקואליציה והאופוזיציה: העבודה, קדימה, הליכוד, העצמאות, ישראל ביתנו, האיחוד הלאומי והבית היהודי. למחרת ח"כ בן אליעזר הסיר את חתימתו יחד עם מספר ח"כים נוספים שהתנו את תמיכתם בהצעת החוק והעלו ביקורת כלפי כמה אלמנטים בה. מאוחר יותר בנובמבר גנז דיכטר את החוק, בלחץ יושבת ראש מפלגתו, ציפי לבני.

הכנסת ה-19 
לאחר הבחירות לכנסת ה-19 נקבע בהסכם הקואליציוני בין סיעות הבית היהודי והליכוד ביתנו כי יקודם חוק יסוד שיגדיר את ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי. לאחר הקמת הממשלה הוקמה ועדת שרים בראשות ציפי לבני שהייתה אמורה להגיש לממשלה נוסח להצעת החוק, אך הנושא לא קודם. ב-2013, בתגובה להצעות החוק של אריה אלדד ושל דיכטר ואלקין, הגישה קבוצה של חברי כנסת בראשות רות קלדרון את "הצעת חוק-יסוד: מגילת העצמאות והמדינה היהודית-דמוקרטית", שבאה "להבטיח ולהגן על ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, באמצעות מתן תוקף של חוק לעקרונות היסוד שנקבעו במגילת העצמאות".

ב-2014 חידש ח"כ אלקין את הצעת חוק מדינת הלאום שהגיש יחד עם ח"כ דיכטר בכנסת הקודמת. בעקבותיו ניסחו חברי הכנסת יריב לוין ואיילת שקד גרסה מרוככת של ההצעה, בשם "הצעת חוק-יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי". ההצעה של לוין ושקד הסירה מהחוק את ההתייחסות לשפה העברית ולהתיישבות היהודית, והוסיפה להצעת החוק מחויבויות לזכויות אדם אישיות וכן הפניה למגילת העצמאות. ההצעות עוררו מחלוקות רבות בכנסת ואף בקואליציה. הליכוד, ישראל ביתנו והבית היהודי תמכו בהצעות החוק, ואילו יש עתיד והתנועה התנגדו להן. ב-16 בנובמבר 2014 הובאו הצעות החוק לשולחנה של ועדת השרים לענייני חקיקה. ראש הממשלה בנימין נתניהו הכריז על תמיכה בהצעת החוק. בסופו של דבר, שרת המשפטים ציפי לבני הסירה את הצעת החוק מסדר היום, בשל התנגדותה לו. ראש הממשלה הביע כעס על המהלך, והכריז שיביא את ההצעה להצבעה בישיבת הממשלה הבאה.

ב-23 בנובמבר 2014 דנה ממשלת ישראל בשתי הצעות החוק (של אלקין ושל שקד ולוין), ובתמיכת ראש הממשלה, אישרה המשך תהליך החקיקה, ברוב של 15 שרים מול 6.

ראש הממשלה, בניסיון להתגבר על ההתנגדויות ערך הצעת חוק משלו.

המשותף לשלוש הצעות החוק (אלקין, שקד ושותפיה, נתניהו)
ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי
ישראל מחויבת לשמור על המורשת היהודית
לוח השנה העברי ישמש כלוח השנה הרשמי במדינה
המשפט העברי ישמש כמקור השראה לכנסת ולבתי המשפט
תינתן הזכות ליהודים לעלות לישראל ולקבל אזרחות
יישמר חופש הביטוי הדתי והתרבותי לכל אזרח
המדינה תמשיך לשמור על המקומות הקדושים לדתות השונות בישראל
הבדלים
הצעת אלקין לא מתייחסת לשמירה על זכויותיהם האישיות של כלל אזרחי המדינה
רק הצעת אלקין מגדירה את העברית כשפה רשמית במדינה
בהצעת שקד ושותפיה אין סעיף הקובע שבכל מוסדות הלימוד בהם לומדים יהודים ילמדו את ההיסטוריה של עם ישראל, את מורשתו ואת המסורת, בעוד ששתי ההצעות האחרות כוללות סעיף כזה

בעקבות הדיון בממשלה הוגשו לכנסת הצעות חוק פרטיות לחוקי יסוד חלופיים:
 "הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל", ביוזמת חברי הכנסת מסיעת התנועה: אלעזר שטרן, מאיר שטרית, עמרם מצנע, דוד צור ועמיר פרץ. ההצעה מציינת שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, וכן היא מדינת הלאום של העם היהודי.
 "הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינה דמוקרטית ושוויונית", ביוזמת חברי הכנסת מסיעת חד"ש: מוחמד ברכה, חנא סוייד, דב חנין ועפו אגבאריה. ההצעה מתמקדת בציון מהותה של ישראל כמדינה דמוקרטית ושוויונית, ואינה מזכירה את היותה מדינת הלאום של העם היהודי.
 "הצעת חוק-יסוד: מדינת ישראל", ביוזמת חברת הכנסת רות קלדרון מסיעת יש עתיד. ההצעה מציינת שישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, וכן היא דמוקרטית.

טרם הבאת הצעה כלשהי (כולל זו שאושרה בממשלה) לקריאה טרומית התפזרה הכנסת.

הכנסת ה-20
בשנת 2017 שבה ועדת השרים לענייני חקיקה לעסוק בגרסה מרוככת של הצעת החוק שהגיש חבר הכנסת אבי דיכטר מהליכוד, ובמאי 2017 החליטה לקדמה תוך הכנסת שינויים בה לפי דרישת מפלגת "כולנו". בהחלטה נקבע דיון בסעיפים השנויים במחלוקת, כדי להגיע בתוך חודשיים לנוסח מוסכם על כל סיעות הקואליציה של הצעת חוק ממשלתית. לפי הנוסח שהוגש לוועדה, מדינת ישראל היא "הבית הלאומי של העם היהודי", "הזכות למימוש ההגדרה העצמית הלאומית במדינת ישראל ייחודית לעם היהודי" והשפה הערבית בישראל תהיה "בעלת מעמד מיוחד" – ולא שפה רשמית. ב-10 במאי 2017 עברה הצעת החוק בקריאה טרומית בכנסת.

ביולי 2017 הוקמה בכנסת ועדה משותפת לוועדת הכנסת ולוועדת החוקה, חוק ומשפט, בראשות ח"כ אמיר אוחנה, לשם הכנתה של הצעת החוק לקריאה ראשונה. ב-1 במאי 2018 אושרה הצעת החוק בקריאה ראשונה. ביולי 2018, לקראת העלתו להצבעה בוועדה, התגלעה מחלוקת על סעיף 7ב' המאפשר לכל קהילה דתית להקים יישוב נפרד לבני דתה. סעיף זה עורר התנגדות מצד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט ונשיא המדינה ראובן ריבלין, בטענה שהוא בעצם מכשיר גזענות ואפליה נגד ערביי ישראל, ושמטרתו להתיר הקמת יישובים ליהודים בלבד. בליכוד רצו לבטל את הסעיף כדי לרכך את החוק אך בבית היהודי ובארגוני ימין התנגדו. ב-15 ביולי הושגה פשרה בין ראש הממשלה בנימין נתניהו ליושב ראש הבית היהודי נפתלי בנט בה נוסח סעיף 7ב' באופן הבא: "המדינה רואה בפיתוח התיישבות יהודית ערך לאומי ותפעל על מנת לעודד ולקדם הקמה וביסוס שלה". בעקבות הפשרה והנוסח המרוכך הסיר היועץ המשפטי לממשלה את התנגדותו לחוק.

הסתייגויות
לדיון בהצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית ב־18 ביולי 2018 הוגשו 133 הסתייגויות, מרביתן של חברי כנסת מהאופוזיציה וכמה מהן של חברי קואליציה. בין ההסתייגויות היו הצעות לכלול בחוק את הקביעות הבאות:
 "מדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית."
 "צביונה היהודי של המדינה וערכיה הדמוקרטים יהיו שווים."
 "המדינה רואה בפיתוח הארץ לטובת כל תושביה ערך לאומי לצד התיישבות יהודית."
 "ישראל היא מדינתם הדמוקרטית של העם היהודי ומדינתם של כל אזרחיה, המקנה שוויון אזרחי מלא לאזרחים."
 "ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, המושתתת על יסודות החרות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל ומקיימת שוויון זכויות לכל אזרחיה."

חלק מההסתייגויות האחרות ביקשו להציג את החוק כגזעני (למשל בהצעה לשנות את שם החוק ל"חוק-יסוד: האפרטהייד"). כל ההסתייגויות נדחו והחוק אושר ב-19 ביולי 2018, ברוב של 62 ח"כים בעד מול 55 נגד ושני נמנעים.

גרסאות נוסח החוק 
חוק היסוד נדון בכנסת במשך שבע שנים, במהלכו גובשו יותר מעשר גרסאות שונות שלו, כאשר בגרסה הסופית הושמטו רבים מסעיפיו המקוריים.

הצעת החוק של חברי הכנסת אבי דיכטר וזאב אלקין
הצעת חוק הלאום הוגשה לראשונה למליאת הכנסת ב־2011 על ידי חברי הכנסת אבי דיכטר וזאב אלקין בתמיכת חברי כנסת נוספים. היא כללה מרכיבים שונים שבאו לחזק את מאפייניה היהודים־לאומיים של המדינה מבחינת החוק והופיעה בו הקביעה כי "מדינת ישראל היא בעלת משטר דמוקרטי." היא כללה קביעה כי כאשר בית המשפט מוצא כי "שאלה משפטית הטעונה הכרעה, ולא מצא לה תשובה בדבר חקיקה, בהלכה פסוקה או בדרך של היקש מובהק, יכריע בה לאור עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של מורשת ישראל."

הצעת החוק של חברי הכנסת שקד, לוין ואילטוב
הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, שאותה הציעו חברי הכנסת איילת שקד, יריב לוין ורוברט אילטוב, קובעת, בסעיף 1 שלה:
(א) מדינת ישראל היא הבית הלאומי של העם היהודי בו הוא מממש את שאיפתו להגדרה עצמית על-פי מורשתו התרבותית וההיסטורית.
(ב) הזכות למימוש ההגדרה העצמית הלאומית במדינת ישראל ייחודית לעם היהודי.
(ג) ארץ ישראל היא מולדתו ההיסטורית של העם היהודי ומקום כינונה של מדינת ישראל.

סעיף 3, שבסופו של דבר הוחלט לא לכלול אותו בהצעת החוק, עוסק באופייה הדמוקרטי של המדינה וקובע:
(א) מדינת ישראל תהא בעלת משטר דמוקרטי.
(ב) ישראל תהא מושתתת על יסודות החרות, הצדק והשלום, לאור חזונם של נביאי ישראל, ומחויבת לזכויותיהם האישיות של כלל אזרחיה, כמפורט בכל חוק יסוד.

המשך ההצעה מקנה מעמד של חוק יסוד לנושאים אחדים שעוגנו קודם לכן בחוקים שונים, ובכלל זה חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה, חוק השבות, חוק יום העצמאות, חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, חוק יום הזיכרון לשואה ולגבורה, חוק שעות עבודה ומנוחה, חוק יסודות המשפט וחוק השמירה על המקומות הקדושים. עוד כוללת ההצעה סעיפים העוסקים בקביעת הלוח העברי כלוח הרשמי של המדינה, בקיבוץ גלויות ובעזרה לבני העם היהודי הנתונים בצרה.

סעיף 8 קובע כי "המדינה תפעל לשימור ולהנחלת המורשת והמסורת התרבותית וההיסטורית של העם היהודי ולטיפוחה בארץ ובתפוצות". סעיף 9 משלים זאת וקובע כי "המדינה תפעל לאפשר לכל תושב ישראל, ללא הבדל דת או לאום, לפעול לשימור תרבותו, מורשתו, שפתו וזהותו".

בדומה לאחדים מחוקי היסוד האחרים נכללת בהצעה פסקת הגבלה, וסעיף המשריין חוק יסוד זה, כך שניתן לשנותו רק בחוק-יסוד שנתקבל ברוב של חברי הכנסת.

הצעת חוק ממשלתית 
נוסח הצעת החוק שאושרה בוועדה המיוחדת לחוק הלאום, לקריאה שנייה ושלישית, כולל 11 סעיפים:
 עקרונות היסוד
 סמלי המדינה
 בירת המדינה
 השפה הרשמית
 קיבוץ גלויות
 קשר לעם היהודי
 התיישבות יהודית
 לוח השנה הרשמי של המדינה
 יום העצמאות וימי הזיכרון
 יום המנוחה והשבת
 פסקת נוקשות

מחלוקת טרם אישור החוק
בכנסת, עיקר התמיכה בהצעת החוק באה ממפלגות הימין, ועיקר ההתנגדות לו באה ממפלגות השמאל, הרואות בו חוק שיש בו "דמוקרטיה ליהודים בלבד, בלי ערבים." עם זאת, גם במחנה הימין היו דעות שונות באשר לתכולתו של החוק, ויש אף שהתנגדו לעצם חקיקתו.

נימוקים בעד החוק
בנייר עמדה שפורסם בכתב העת 'כיוונים חדשים' ביולי 2009, הציעו דובי הלמן ועדי ארבל מהמכון לאסטרטגיה ציונית לכונן חוק יסוד ברוח זו:

בדברי ההסבר להצעת החוק שהובאה לאישור הממשלה, נאמר:

ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר בישיבת הממשלה בה נידונו הצעות החוק:

ד"ר אביעד בקשי מהמכון לאסטרטגיה ציונית נימק את הצורך המשפטי בחוק היסוד: "בעשרים השנים האחרונות חלה שחיקה דרמטית במשקל שמעניק בית המשפט העליון לזהותה היהודית של ישראל. אחד הגורמים המרכזיים למציאות החוקתית בישראל כיום הוא המחסור בעיגון חוקתי לאופייה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי. הצעת חוק היסוד הולמת את המסורת המקובלת של המשפט הישראלי ובה בעת יש בה צורך משפטי מעשי בשל סטייה ממסורת זו בפסיקת בית המשפט בעשרים השנים האחרונות." לכך הוסיפו ד"ר אביעד בקשי ופרופ' גדעון ספיר מפורום קהלת כי ראוי להכיר בזכותם של אזרחי ישראל היהודים למדינת לאום כזכות חוקתית. בכנס שקיים פורום קהלת ב-23 בפברואר 2014 בנושא "זהותה של ישראל כמדינת לאום של העם היהודי-לקראת עיגון חוקתי?" ציינה ח"כ לשעבר ד"ר עינת וילף כי החוק יסייע לקשר עם יהדות התפוצות ויעגן את המחויבות של מדינת ישראל לעם היהודי כולו.

פורום קהלת, השואף לדבריו "לעגן את זכותו של העם היהודי למדינה עצמאית בארץ ישראל בחוק ובמדיניות של מדינת ישראל", תמך בהצעת החוק. ד"ר עמיחי מגן, חבר הפורום, הסביר כי למדינת ישראל יש אינטרס ביחסיה עם העולם לעגן את היותה מדינת לאום. מבחינת הנוהג הבינלאומי והמשפט הבינלאומי רשאית כל מדינה להגדיר את עצמה ואת מהותה, במיוחד כשהמהות הזו מוגדרת באמצעות נבחרי הציבור בהליך דמוקרטי ובמוסדות נבחרים.

ד"ר שאולי שארף מציין כי "בהיעדר חוק-יסוד המקנה מעמד חוקתי לערכיה של ישראל כמדינה יהודית ולמרכיבי הזהות היהודית שלה, כפי שזכו לכך הערכים הדמוקרטיים וערכי זכויות אדם, ישראל מתבססת על מערכת ערכים חוקתית לא סימטרית". בנוסף, טוען ד"ר שארף, "כי דווקא העיקרון היהודי, המובן מאליו, הברור לכול, שאין עליו עוררין, נדרש לביסוס חוקתי ברור וחד-משמעי שימנע פגיעה בו בעתות משבר ומצוקה".

מכון בגין למשפט וציונות ערך מחקר משווה בין 200 חוקות בעולם ומצא כי העיגון החוקתי לסמלים ולמרכיבי זהות נפוץ מאוד במדינות העולם. כך למשל, עניין השפה מעוגן ביותר מ־170 חוקות; עניין הדגל מעוגן ב־136 חוקות; עניין ההמנון מעוגן ב־120 חוקות.

יו"ר הבית היהודי נפתלי בנט הסביר שהחוק יעגן את אופייה היהודי של מדינת ישראל בחוק יסוד ובכך יאלץ את בג"ץ לקחת בחשבון עובדה זו בפסיקותיו. לדבריו: "חוק הלאום שדרשנו בהסכם הקואליציוני איתנו יציל את תושבי דרום תל אביב מהמסתננים. כשבפעם הבאה יובא חוק לעצירת המסתננים לבג"ץ, בג"ץ יצטרך גם להכניס לשיקוליו שישראל היא הבית הלאומי של העם היהודי. ולא רק את כבוד האדם וחרותו. זאת בשורה חשובה לתושבי דרום תל אביב ולמדינת ישראל כולה."

ב-12 ביולי 2018 נימק נתניהו את חשיבות החוק והבהיר שהוא לא פוגע בזכויות אלא מעגן זכויות:

.

נימוקים נגד החוק
בחוות דעת שהגישו לוועדת השרים לענייני חקיקה ציינו עו"ד עמיר פוקס ופרופ' מרדכי קרמניצר מהמכון הישראלי לדמוקרטיה כי "אנו מתנגדים להצעת החוק שבנדון. זאת, אף על פי שאנו מסכימים, כמובן מאליו, לכך שישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי. זוהי הצעה מיותרת ומסוכנת, העלולה להפר את האיזון העדין, בין שתי מהויותיה הבסיסיות של המדינה – יהודית ודמוקרטית." בהמשך דבריהם הם מנו את הסיבות הבאות להתנגדותם להצעת החוק:
 החוק מפר את האיזון העדין בין שתי מהויותיה הבסיסיות של המדינה - יהודית ודמוקרטית.
 החוק דוחק את היסוד הדמוקרטי מן המרכז לשולי השוליים.
 החוק משדר הדרה וניכור כלפי אזרחי המדינה הערבים, שלא מוזכרים בו כלל, בניגוד מוחלט לערכי מגילת העצמאות.
 החוק מאפשר ומעודד מדיניות בלתי שוויונית בפיתוח ושימור המורשת התרבותית בין יהודים ומי שאינם יהודים.
 החוק גורם לנזקים בלתי הפיכים ביחסי יהודים-ערבים בישראל, בדמותה של המדינה כלפי חוץ, ויהפוך את המדינה למקום בלתי נסבל למי שהשקפת עולמו יהודית-ליברלית.

שני חוקרים מארגון השמאל מולד - המרכז להתחדשות הדמוקרטיה הביעו התנגדות להצעת החוק. פרופ' אלון הראל סובר כי הצעת חוק הלאום פסולה לא רק כי היא פוגעת בלא-יהודים, אלא גם משום שהיא פוגעת בעם היהודי ובמורשת היהודית עצמה שיהפכו לכלי פוליטי בידיה של קבוצה יהודית אחת:

החוקרת השנייה מטעם מולד – המרכז להתחדשות הדמוקרטיה, ד"ר נעמי זוסמן כתבה שהצעת החוק היא "ניסיון מסוכן לשכתוב מגילת העצמאות ולהחלפת חזונם האזרחי של מקימי המדינה בחזון סקטוריאלי שחותר תחת ערכי הציונות ומטרותיה".

היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין התנגד לתוכנה של הצעת החוק. אף שציין כי אין פסול ברצון להגדיר בחוק יסוד את המאפיינים של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, הוסיף: "יש בהסדרים המסוימים המוצעים בהצעות החוק כדי לשנות שינוי של ממש את עקרונות היסוד של המשפט החוקתי כפי שעוגנו במגילת העצמאות ובחוקי היסוד של הכנסת, ולרדד את המאפיין הדמוקרטי של המדינה".

יו"ר מרצ תמר זנדברג טענה כי החוק "הוא חוק גזעני ומיותר שכל מהותו היא סיבוב של נתניהו על חשבון אזרחי ישראל הערבים ועל חשבון הדמוקרטיה הישראלית".

גם בימין היו שהתנגדו לחוק. חבר הכנסת בני בגין מהליכוד נמנע בהצבעה עליו ואמר כי "לאומיות שאיננה מקפידה על איחודה עם זכויות האדם על זכויות האדם, מתדרדרת ללאומנות", לאחר שהחוק עבר, בני בגין הציע להוסיף לחוק את הסעיף לפיו מדינת ישראל "מקיימת שוויון זכויות לכל אזרחיה". השר לשעבר משה ארנס תיאר את החוק המוצע כמיותר ומזיק.

נשיא המדינה, ראובן ריבלין, ביקר גם הוא חוק זה והעלה סדרה של שאלות רטוריות:

בעדותו של זאב ז'בוטינסקי בפני ועדת פיל בשנת 1937 אמר כך: .

יושב ראש הסוכנות היהודית, נתן שרנסקי, הזהיר כי ביטול מעמד השפה הערבית, והקמת יישובים הסגורים בפני אוכלוסיות מסוימות (כפי שהוצע בנוסח מוקדם של החוק שנפסל לבסוף), נותנים תחמושת לתומכי חרם על ישראל.

המשך הפולמוס לאחר אישור החוק

בישראל

הפולמוס סביב החוק נמשך גם לאחר אישורו. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, אמר מייד לאחר אישור החוק כי "זהו רגע מכונן בתולדות הציונות ותולדות מדינת ישראל. 122 שנה אחרי שהרצל פרסם את חזונו קבענו בחוק את עקרון היסוד של קיומנו". ראש האופוזיציה, יצחק הרצוג אמר כי "עצוב לנו מאוד שעקרון השוויון שהוא נכס צאן ברזל בהגנה על שמה של ישראל נעלם מהחוק הזה".

לאחר ההצבעה, חברי הכנסת מהרשימה המשותפת קרעו את דפי נוסח החוק והשליכו אותם באוויר.

סקר דעת קהל שערך אתר וואלה! NEWS לאחר אישור החוק העלה ש-58% מהציבור הישראלי תומכים בחוק.

פרופ' מרדכי קרמניצר מתח ביקורת על סעיף 7 של חוק היסוד, שעניינו התיישבות יהודית, וטען ש"בנוסח החדש מועלית האפליה, גלויה ובוטה, אל ראש הדגל החוקתי". שופט בית המשפט העליון בדימוס, אליהו מצא, אמר כי "חוק הלאום מאמץ את רעיון המדינה היהודית וזונח את הדמוקרטית", ומטרתו היא "להדיר את כל המיעוטים מזכויות אזרחיות בסיסיות".

רבים הביעו מחאה על הפגיעה במעמדה של הלשון הערבית, בהם קבוצה של 130 בלשנים ישראלים שחתמו על עצומה נגד החוק.

שר האוצר, משה כחלון, אמר "חקיקת חוק הלאום נעשתה בפזיזות, טעינו ואנחנו צריכים לתקן". לעומתם אמר השר להגנת הסביבה, זאב אלקין, "החוק הוא נכון ונוסח נכון והגיע לאיזון."

ד"ר נטלי אקון כתבה נגד הענקת "מעמד מיוחד" לשפה הערבית בחוק הלאום, בנימוק שבתי המשפט עלולים בעקבות זאת להרחיב את מעמדה של הערבית. ד"ר אביעד בקשי חלק עליה, בין היתר בנימוק שמאמרה מתבסס על נוסח שגוי של החוק.

שאלת אופייה של ישראל כמדינה דמוקרטית בה כול אזרחיה שווים כמו גם פגיעת חוק הלאום במיעוט הדרוזי זכו להתייחסות נרחבת. עם זאת כמעט ולא התקיים דיון פרטני בפגיעת החוק במיעוטים אחרים – מוסלמים, נוצרים וצ'רקסים.

השר יריב לוין הציג יתרונות מעשיים שהוא רואה בחוק היסוד:
 "אם עד היום אי אפשר היה לבוא ולהגיד שרוצים לתת סיוע נקודתי לנצרת עילית כדי לחזק את האחיזה היהודית בה, החוק מאפשר לעשות זאת."
 "באמצעות החוק נוכל למנוע איחוד משפחות לא רק ממניעים ביטחוניים, אלא גם ממניע של שמירה על אופייה של המדינה כבית לאומי לעם היהודי."

השר וחבר הכנסת לשעבר חיים רמון אמר שבחוק אין שום אפליה אלא הוא מנסח את המובן מאליו. הוא גם טען שנוסח חוק הלאום מתון יותר מניסוחים שהציעו נשיא בית המשפט העליון לשעבר אהרן ברק ושרת החוץ ציפי לבני, ושהמרכז-שמאל הציוני היה צריך לתמוך בחוק. לפי הצעתי לבני, "מדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, בה הוא מממש את זכותו להגדרה עצמית; מדינת ישראל היא דמוקרטיה המושתתת על יסודות החרות, הצדק והשלום, ומקיימת שוויון לכל אזרחיה, הכל כאמור בהכרזה על הקמת המדינה." הצעה קודמת עסקה בעקרונות דומים.

נשיא בית המשפט העליון לשעבר פרופ' אהרן ברק אמר כי "אני חושב שזה חוק חשוב אבל היה כדאי שיבוא בסוף תהליך כינון החוקה ולא באמצעו. ... נקודת המוצא שלי היא שמדינת ישראל היא מדינת הלאום של עם היהודי. הסעיף הראשון בחוק הלאום מקובל עליי וגם בכמה פסקי דין כתבתי שישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, תוך ציטוט של מגילת העצמאות. אבל עדיין קיימים היבטים של השוויון, שלא מטופלים מספיק בחוק." והוסיף: "אני מקבל שאין מקום להכניס התייחסות לשוויון בתוך חוק הלאום, משום שהשוויון נוגע לזכות האישית ומקומן של הזכויות האישיות הוא בחוקים אחרים. הבה נבטיח שזה יהיה חלק מהזכויות האישיות."

פרופ' רות גביזון כתבה כי חקיקת החוק הייתה משגה חמור. גביזון עצמה התבקשה באוגוסט 2013, בהסכמת ראש הממשלה נתניהו וחברי הקואליציה באותה העת, לגבש המלצות שיעניקו ביטוי חוקתי להגדרת ישראל "מדינה יהודית ודמוקרטית". לפי הדוח שהגישה לשרת המשפטים ציפי לבני, היא שללה חקיקת חוק לאום. היא כתבה שאם החקיקה תצא בכל זאת לפועל, היא "צריכה להיעשות בצורה חברתית והדרגתית, ולהתמקד בהגדרת 'חוק חזון' שמעגן את מכלול חזון המדינה - יהודית, דמוקרטית ושומרת זכויות האדם, ולא 'חוק לאום' - שמתרכז רק בחזון המדינה היהודית...". גביזון המליצה כי ההליך צריך ״לשאוף להגיע לתוצאה שתעורר לכידות ולא מחלוקות, כך שחזון המדינה יצא מחוזק ולא מוחלש מתהליך החקיקה; יחזק את הלכידות האזרחית; ישמר את הלכידות היהודית בארץ ובעולם; ויבטא גישה הוגנת, נדיבה ומכילה לבני המיעוט הערבי״.

בציבור הדרוזי
בקרב הציבור הדרוזי רבים חשו כי החוק פוגע בהם. ימים אחדים לאחר אישור החוק הוקם פורום של דרוזים ישראלים יוצאי צבא במטרה להילחם בחוק ובאפליה נגד הדרוזים, המשרתים בצה"ל. מנגד, אחרים בקרב הציבור הדרוזי ובהם השר איוב קרא שהצביע בעד החוק, סבורים שהחוק אינו פוגע בדרוזים.

יו"ר הבית היהודי, נפתלי בנט, מתומכיו הבולטים של החוק, הביע צער על הפגיעה של החוק בדרוזים ואמר שלא הייתה כוונה לפגוע בהם. בהמשך הבהיר בנט בפוסט בפייסבוק שהוא עדיין תומך בחוק הלאום ושהחוק חיוני "לנוכח כירסום מתמשך בפסיקות בג"ץ ביסוד הלאומי של מדינת ישראל." הוא הבהיר שהחוק איננו פוגע בזכויות הפרט ואמר שיפעל לחוקק "חוק מיוחד המכיר בחשיבות הברית עם העדה הדרוזית, הצ'רקסית וכל מיעוט שקושר גורלו למדינת ישראל" במטרה לאחות את הקרע עם הדרוזים. לפי ד"ר רמי זיידאן, הבעיה המרכזית בחוק היא ההתמקדות במושג "יהודי" וההתעלמות מהמושג "ישראלי" – מושג שמרבית הדרוזים בישראל מאמצים כחלק מההגדרה העצמית שלהם.

בשנת 2023 מנעו מפגינים דרוזים את הגעתה של שרת המודיעין גילה גמליאל לטקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בעוספיה, על רקע תמיכתה בחוק הלאום.

הפגנות נגד החוק
ב-14 ביולי 2018 התקיימה צעדת מחאה נגד החוק מכיכר רבין אל דיזנגוף סנטר. הצעדה תוכננה על ידי שלום עכשיו, עומדים ביחד, התנועה הרפורמית ועוד, ובסיומה התקיימה עצרת שבה נאמו בין היתר איימן עודה, תמר זנדברג ומנכ"לית שלום עכשיו שקד מורג.

ב-4 באוגוסט 2018 התקיימה עצרת שאורגנה על ידי ראשי המגזר הדרוזי בכיכר רבין במחאה נגד החוק ובקריאה לשוויון במדינת ישראל. עם הנואמים נמנו רון חולדאי, שייח' מוואפק טריף, ראש העדה הדרוזית ומשה לדור.

ב-11 באוגוסט 2018 התקיימה בכיכר רבין הפגנה של ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל, שצעדו מהכיכר אל רחבת מוזיאון תל אביב לאמנות, שם נישאו נאומים נגד החוק, על ידי מוחמד ברכה, מהא כרכבי-סבאח, אווה אילוז ועוד. למרות בקשה של המארגנים שלא להניף דגלים בהפגנה, דגלי פלסטין הונפו לאורך ההפגנה, לצד דגלים שחורים וכמה דגלי ישראל, נשמעו קריאות "ברוח ובדם נפדה את פלסטין". יו"ר ועדת המעקב, מוחמד ברכה, אמר בעצרת כי דגל פלסטין "הוא הדגל שמנסים דרך חוק הלאום להוציא אותו מההיסטוריה, אבל הוא דגלו של עם גאה". ראש הממשלה נתניהו הגיב להנפת הדגלים וציין כי "אין עדות טובה מזו לנחיצותו של חוק הלאום".

עתירות לבג"ץ

נגד החוק הוגשו 15 עתירות לבג"ץ. ביולי 2018 הוגשה עתירה כנגד החוק מטעם שלושה חברי כנסת דרוזים, אכרם חסון (כולנו), חמד עמאר (ישראל ביתנו) וסאלח סעד (המחנה הציוני), יחד עם ארגוני דרוזים בישראל, בדרישה לבטל את החוק כולו או חלק מסעיפיו בנימוק שהוא מבטל את הזכות לשוויון ופוגע במשרתי כוחות הביטחון הדרוזים.

עתירות לפסילת החוק הוגשו על ידי מפלגת מרצ ועיריית באקה אל-גרבייה. ב-7 באוגוסט גם הרשימה המשותפת וארגון עדאלה עתרו נגד החוק. ב-18 באוגוסט הוגשה עתירה נוספת על ידי 24 דרוזים, בהם חברי המועצת המקומית בדלית אל-כרמל וראש המועצה וחבר הכנסת לשעבר, זיידאן עטשי. כמה עשרות עותרים, מרביתם מזרחים, ובראשם סמי מיכאל, עתרו נגד החוק בטענה שהחלשת מעמדה של השפה הערבית מפלה את יהודים יוצאי ארצות ערב. הדיון בכל העתירות אוחד.

ב-8 ביולי 2021 דחה בג"ץ, בבג"ץ חוק הלאום, ברוב דעות (10 לעומת 1) את העתירות כנגד החוק והגדיר אותו כ"עוד פרק בחוקה המתגבשת" של מדינת ישראל.

ביקורת בינלאומית
אל מבקרי החוק הצטרף פרופ' אלן דרשוביץ, שהגדיר את אישור החוק כשגיאה. נשיא הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה, ג'רי סילברמן, מתח ביקורת על חוק הלאום: "כתומכים גדולים של ישראל, אנו מאוכזבים שהממשלה העבירה חקיקה שמהווה נסיגה ביחס למיעוטים".

הנציגה העליונה לענייני חוץ וביטחון של האיחוד האירופי, פדריקה מוגריני, אמרה כי החוק "מעורר דאגה" וכי הוא "יקשה על יישום תוכנית שתי המדינות כחלק מפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני".

מספר מדינות ערב – מצרים, סוריה, קטר, ירדן, סעודיה, לבנון וטורקיה – גינו את החוק וטענו שהוא גזעני.

בנאומו בעצרת הכללית של האו"ם בספטמבר 2018 הגן ראש הממשלה בנימין נתניהו על החוק, וטען שיש מדינות רבות שמגדירות עצמן מדינות לאום למרות מיעוטים אתניים הקיימים בהן, וגם מגדירות שפה אחת כשפה רשמית, וסמלן סמל דתי, צלב או סהר.

קישורים חיצוניים

מידע רשמי
 
 
 הצעות חוק-יסוד לעיגון זהות המדינה, באתר משרד המשפטים
 חוק-יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, באתר "כנסת פתוחה"

מידע כללי
 פרשנות חוק הלאום, עשרה מאמרים בכתב העת תרבות דמוקרטית 20 - תשפ"א-2020
 אמל ג'מאל, נאוה זוננשיין ואמיר פאח'ורי (עורכים), חוקתיות, כינון חוקה וריבונות - מבט תאורטי והשוואתי, מכון וולטר ליבך לחקר הדו־קיום היהודי־ערבי, יולי 2020
 
 
 מוחמד ס. ותד, מעמדה המשפטי של השפה הערבית בעקבות חוק-יסוד הלאום, הבלוג של הסניף הישראלי של ICON-S

מאמרי דעה:

ביאורים

הערות שוליים

ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי
ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי
הכנסת העשרים: חקיקה
ישראל: משפט חוקתי