חוק האפונימים של סטיגלר

חוק האפונימים של סטיגלר היא תופעה שתיאר הפרופסור לסטטיסטיקה סטיבן סטיגלר במאמר באותו השם שפורסם ב-1980. הוא קובע כי "אף תגלית מדעית לא נקראת על שם המגלה המקורי שלה". סטיגלר טען כי מי שגילה את החוק היה הסוציולוג רוברט קינג מרטון, ובכך הגשים סטיגלר את החוק בעצמו.

היסטוריונים מאמתים את הגישה בכך שברוב המקרים מי שמפנה את תשומת לב הציבור לגילוי או לרעיון שלא היו מפורסמים עד אז הוא זה שזוכה להיות מזוהה עמם, ולא המגלה עצמו, ושמן של תאוריות נקבע מאוחר יותר מגילוין. במקרה של אפונימים הרעיון נקרא על שם מפרסמיו, אפילו אם מחקר ההיסטוריה של המדע עולה שלא הוא היה ממציא הרעיון אלא רק פרסם אותו ברבים. במקרים רבים תגליות נעשות במקביל ובאופן בלתי-תלוי על ידי מספר אנשים, ושם הממציא נקבע על ידי רוחב פרסום העבודה שלו והיכרות רחבה עם הממציא עצמו.

רעיונות קרובים
אביו של סטיבן, הכלכלן ג'ורג' סטיגלר, חקר את נושא הגילויים בכלכלה והגיע למסקנה כי "אם תאוריה נכונה נופלת על אזניים ערלות, וניסוח מחודש שלה מתקבל בקהילה המדעית, הרי שזו הוכחה כי המדע מקבל רעיונות רק כאשר אלו מתאימים למצבו העדכני של המדע", וגם פרסם כמה דוגמאות לכך.

אפקט מתי נקבע על ידי רוברט קינג מרטון וקובע כי חוקרים בכירים מקבלים יותר פרסום מאשר חוקרים מוכרים פחות, גם אם העבודה שנעשית היא זהה.

חוק בויאר מ-1972, שנקרא כך על ידי הוברט קנדי, טוען כי "נוסחאות ומשפטים מתמטיים בדרך כלל אינם נקראים בשמות מגליהם או אלו שהוכיחו אותם". הוא נקרא כך על שמו של מחבר הספר "היסטוריה של מתמטיקה" קרל בויאר שמביא בו דוגמאות לחוק הזה. כפי שציין קנדי, "זהו מקרה נדיר של חוק שניסוחו מאשר את נכונותו".

לאלפרד נורת' וייטהד מיוחס הפתגם: "כל הדברים החשובים נאמרו לפני כן על ידי מישהו שלא גילה אותם".

ראו גם
 אפקט מתי

הערות שוליים

אפונימים