מאבד עצמו לדעת (הלכה)

מאבד עצמו לדעת הוא כינוי הלכתי לאדם המבקש להרוג את עצמו. מעשה כזה נחשב לאיסור חמור, עליו נכתב בפוסקים "המאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא". 

על פי ההלכה, האדם שנברא על ידי ה', אינו שליט יחיד על חייו, לעשות בהם כראות עיניו – בניגוד לגישה המודרנית הדוגלת באוטונומיה מלאה לבחירת האדם.

מקור האיסור 
לדעת רש"י והרמב"ם איסור זה נלמד מהפסוק:  רש"י בפירושו על הפסוק כתב: "אף על פי שהתרתי לכם נטילת נשמה בבהמה, את דמכם אדרוש מהשופך דם עצמו".

האיסור חמור עד כדי כך שהרמב"ם פסק כי אפילו מי שמביא עצמו לידי סכנה ללא צורך ראוי לעונש: .

לא תרצח 
ישנן דעות שונות לגבי השאלה האם מאבד עצמו לדעת הוא בכלל לא תרצח או לא. ככלל, המתאבד נחשב "שופך דמים" אבל אינו רוצח, ועוונו אינו נכלל בצו התורה "לא תרצח" (שמות כ, יג): ממה שאסור להרוג אחרים, אין ללמוד שאסור להרוג את עצמו. אולם ישנה דרשה בספרות הגאונים לפיה: "לא תרצח – לא תתרצח".

השלכות הלכתיות

אבלות על מאבד עצמו לדעת 
בתלמוד הובאה ברייתא הקובעת כי אין להתאבל על המתאבד:

דברי הברייתא נפסקו להלכה ב, אמנם למעשה כתבו הפוסקים, שבמקום שאיננו יודעים בוודאות שמדובר במקרה התאבדות, נוהגים דיני אבלות על המת. דוגמה לכך היא במקום שישנו ספק אם ההתאבדות נבעה מתוך מצב נפשי מעורער, אפילו זמני. יש שכתבו כי בעידן המודרני רוב המתאבדים כלולים בהגדרה זו.

בעניין אמירת קדיש, פסק החתם סופר כי אפילו אם הוגדר אדם באופן מובהק כ"מאבד עצמו לדעת" עדיין על בנו לומר עליו קדיש כרגיל (וכן פסקו המהר"י והשדי חמד). בפתח הדביר הוסיף שגם יש לעלות לעליית מפטיר כשם שנוהגים אבלים.

יוצאים מן הכלל

אנוס כשאול המלך 

בספר שמואל כתוב:  והסיפור מובא גם ב.

בשו"ע יורה דעה סימן שמה סעיף ג נפסק:  ומכאן שלהתאבדות של שאול המלך אין דין של מאבד עצמו לדעת. בספרות חז"ל לא רק שלא מבקרים את מעשה ההתאבדות של שאול, אלא אף ניתן למצוא במפורש שלא היה במעשה זה איסור. והדבר טעון הסבר, מדוע שלא יהיה איסור?

הספר "ים של שלמה" הציע שני הסברים: האחד הוא ששאול עשה מעשה זה מפני שדאג שמא ישראל יצאו בהתקפה חסרת תקווה של האויב ומכיוון שהדבר יגרום לאבדות גדולות בנפש, היה מותר לו ליטול את נפשו כפי שנהג. הצעה שנייה היא שנפילת מלך ישראל ביד אויב, והתעללות הפלשתים בו, הייתה גורמת לחילול השם; וכדי שלא יתחלל שם שמים ברבים, נפל שאול על חרבו, ונטל את נפשו. ביאור דומה ניתן על ידי מפרשים למיתת שמשון, שאף הוא נטל את נפשו, תוך גרימת קידוש השם גדול.

באחת מאגדות החורבן, מעשה בד' מאות ילדים וילדות שנשבו לקלון, מסופר על 400 ילדים וילדות שהובלו בשבי באוניה, כדי לשמש כעבדי מין - ילדים למשכב זכר וילדות לפילגשים, והתאבדו בקפיצה לים כדי להימנע מגורל זה. מובאים דברי רבנו תם, המסתמך על מעשה זה: "דהיכא שיראים פן יעבירום עובדי כוכבים לעבירה, כגון על ידי יסורין שלא יוכל לעמוד בהם, אז הוא מצווה לחבל בעצמו".

התאבדות כדי להינצל מהמרת דת בכפייה 

יש מבארים שההיתר להתאבדות שאול המלך היה משום שהעריך שהפלשתים יכפוהו להעבירו על דתו. יש הנוקטים כך להלכה, שכאשר הגויים מעוניינים לכפות אדם להמיר דתו או לעבור על איסור חמור מותר לו להתאבד כדי לא להיכשל באיסור.

התאבדות מתשובה 
נושא התאבדות מתוך תשובה נידון בראשונים ואחרונים וישנן כמה דעות. בשו"ת בית אפרים כתב שמתאבד מתוך ייסורים נפשיים על עוונותיו אינו נקרא חוטא, ומותר להתאבל עליו. בסמ"ק מביא לכך מעשה מרבי יהודה החסיד.

ב"שו"ת רבי יהודה החסיד", אף מביא מקור ממיתתו של רבי אלעזר בן דורדיא שנפטר מיגון על חטאיו. מנגד, לכאורה ניתן לדחות ראיה זו, שכן במקרה של רבי אלעזר בן דורדיא לא היה שום מעשה קונקרטי של התאבדות, ופטירתו באה לא מתוך מעשה אלא מתוך רב צער וכאב, כך שאין לכאורה להוכיח מכך לעניין מעשה של התאבדות.

בשו"ת שבות יעקב מביא ראיה נוספת לכך שהמתאבד בשל חטאיו אינו חוטא ממעשיו של רב חייא בר אשי, שחשב שעבר עבירה חמורה, ומתוך ייסורים על כך, קפץ לתנור בוער, ורש"י שם מבאר שביקש להרוג את עצמו – אמנם, לבסוף התברר שכלל לא חטא. למעשה לא הוכרע גם בעניין זה שכן, ייתכן שאף שם מדובר במעשה ספונטני מתוך כאב, ולא בהתאבדות מחושבת.

המאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא 

ביטוי נפוץ לגבי מתאבדים הוא "המאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא", מספר ראשונים ורבים מהאחרונים מייחסים את המשפט לחז"ל, הביטוי מובא במקורות קדומים בלי ייחוס לחז"ל, אחרונים אחרים טענו שאין מקור לביטוי בדברי חז"ל. 

יש שמצאו מקור רעיוני לביטוי, כך רבי יום טוב ליפמן הלר הצביע על דברי המשנה שמונה את אחיתופל בין אלה שאין להם חלק לעולם הבא, מספר אחרונים הציעו מקורות נוספים. 

הרב ד"ר יוסף זליגר הצביע על הפסוק "ואך את דמכם לנפשותיכם אדרוש" כמקור לביטוי, כלומר שכמו שאדם מקבל עונש מוות על רצח חבירו כך גם אדם שהתאבד מקבל עונש מוות על רצח עצמו, עונש כזה יכול להיות רק בעולם הבא. הרב אליעזר פלקלש ביאר שאין למתאבד חלק לעולם הבא מפני שלא הספיק להתוודות.

מספר אחרונים חלקו על האמרה ופסקו שיש למתאבד חלק לעולם הבא.

ראו גם
 שמירת הנפש
 ייהרג ואל יעבור

קישורים חיצוניים
, מתוך: במחניים פ"ז
הרב משה צבי נריה, התאבדות אנשי מצדה בהלכה, תגובה לרב שלמה גורן
הרב יאיר וייץ, האם מותר היה לשאול להתאבד, באתר ישיבת הר ברכה

הערות שוליים 

הלכה
התאבדות