יון פוסה

יון אולף פוסה (בנורווגית: Jon Olav Fosse; נולד ב-29 בספטמבר 1959 בהייבגסון) הוא סופר, מחזאי ומסאי נורווגי. נודע בעולם בעיקר בזכות מחזותיו. כותב גם שירים וספרים לילדים. יצירתו תורגמה ליותר מארבעים שפות. הוא חתן פרס נובל לספרות לשנת 2023.

קורות חייו
יון פוסה נולד בהייגסון, שבחופה המערבי של נורווגיה, וגדל בסטרנדבארם. בני משפחתו היו קווייקרים ופייטיסטים, והוא מייחס לכך את עיצוב השקפותיו הרוחניות. בגיל 7 עבר תאונה קשה שסיכנה את חייו; הניסיון השפיע באופן משמעותי על כתיבתו בבגרותו. הוא התחיל לכתוב בסביבות גיל 12. כנער, פוסה רצה להפוך לגיטריסט רוק, והחל להקדיש זמן רב יותר לכתיבה כשוויתר על שאיפותיו המוזיקליות. הוא ניגן גם בכינור, וחלק ניכר מכתיבתו בגיל העשרה כלל יצירת מילים משלו לקטעים מוזיקליים. כשהתבגר, הוא הושפע מקומוניזם ומאנרכיזם והגדיר את עצמו כ"היפי".

פוסה למד ספרות השוואתית באוניברסיטת ברגן, ובמהלך לימודיו החל לכתוב בנינושק. רומן הביכורים שלו, Raudt, black ("אדום, שחור"), ראה אור ב-1983 והושפע מהסופר הנינושקי טרג'י וסאאס . הרומן עמד בניגוד לסיפורת הריאליסטית החברתית הפופולרית בנורווגיה באותה תקופה והדגיש ביטוי לשוני ולא עלילה. הוא פרסם רומן שני, Stengd gitar ("גיטרה סגורה") ב-1985 ומחזור פיוטי, Engel med vatn i augene ("מלאך עם מים בעיניים") ב-1986. ב-1987 קיבל תואר שני בספרות השוואתית, גם הוא מאוניברסיטת ברגן, ופרסם את הרומן השלישי שלו, Blod. Steinen er ("דם. האבן היא"). ב-1987 לאחר פרידתו מאשתו ב-1989, פרסם רומן ואוסף המסות הראשון שלו. בתחילת שנות ה-90 המשיך לפרסם רומנים ועבד עם אשתו השנייה, גרטה פאטימה סייד, על מספר תרגומים.

הצגת הבכורה של המחזה הראשון שלו, "Og aldri skal vi skiljast" ("לא ניפרד לעולם"), התקיימה ב-1994. בגין מחזה אחר, "Nokon kjem til å komme" ("מישהו בדרך הנה") זכה בשנת 1996 בפרס איבסן.

כתביו תורגמו למעל ארבעים שפות.

חיים אישיים
פוסה נישא שלוש פעמים. בשנים 1980–1992 היה נשוי לביורג סיסל (Bjørg Sissel), אחות, ולהם בן. בשנה שלאחר מכן התחתן עם גרטה פטימה סייד (Grethe Fatima Syéd), מתרגמת וסופרת הודית-נורווגית. בשנת 2011 נישא לאנה, שהיא סלובקית, הם מתגוררים בחלק מהזמן בהיינבורג שעל הדנובה  שבאוסטריה. יש לו גם בתים בברגן ושניים נוספים בחלקים אחרים של מערב נורבגיה. בשנת 2011 הציעה לו הממשלה הנורווגית לגור בבניין "גרוטן" ("המערה") במרכז העיר אוסלו, ששימש בעבר למגורים לאנשי רוח חשובים כמו המשורר הנריק ורגלנד, המלחין כריסטיאן סינדינג, המשורר ארנולף אוורלנד והמלחין ארנה נודרהיים.

במקורו היה חבר בכנסיית נורווגיה (אם כי תיאר עצמו כאתאיסט לפני 2012). בשנים 2012–2013 הצטרף לכנסייה הקתולית והצטרף מרצונו לטיפול גמילה כדי לטפל בבעיות אלכוהוליזם שלו.

יצירות

בעברית
 חלום על סתיו, מתרגם: גד קינר, 2005. במסגרת הפרויקט "קריאה ראשונה", הוצג בקריאה פומבית ב"קפה תיאטרון הקאמרי" בנוכחות המחזאי
 מישהו בדרך הנה, מתרגם: דורון תבורי, 2009. הוצג בתיאטרון תמונע בבימויה של לילך דקל-אבנרי
 בוקר וערב, מתרגמת: דנה כספי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת ספרית פועלים, 2021

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

בוגרי אוניברסיטת ברגן
סופרים נורווגים
מחזאים נורווגים
משוררים נורווגים
סופרי ילדים ונוער נורווגים
מסאים
נוצרים רומים-קתולים
פרוטסטנטים לשעבר
נורווגים שנולדו ב-1959