מדיניות הרבעים

"מדיניות הרבעים" היא שיטה לייצוג "הולם" של קבוצות בעלות זהות שונה בפמיניזם בישראל. השיטה פותחה על ידי ויקי שירן בשנות התשעים במטרה לאפשר ביטוי לכל קבוצת זהות: נשים אשכנזיות, מזרחיות, פלסטיניות ולסביות.

הרקע לגישה 
מדיניות הרבעים (מכונה לעיתים "שיטת הרבעים" או "עקרון הרבעים") גובשה בשנות ה-90 וראשיתה בתביעתן של פמיניסטיות מזרחיות לייצוג הולם אל מול ייצוג-היתר של נשים אשכנזיות בתנועה הפמיניסטית. רעיון זה מיוחס לויקי שירן.
בכנס הפמיניסטי שהתקיים בשנת 1992 הוחלט כי התנועה הפמיניסטית תפעל לפי מדיניות השלישים, כלומר תבטיח ייצוג שוויוני לנשים אשכנזיות, מזרחיות ופלסטיניות. ב-1993 התקיים כנס נוסף בו תבעו פעילות לסביות להיות מיוצגות אף הן, ושמה של השיטה שונה ל"מדיניות הרבעים". עקרון הייצוג מתייחס להכללתן של נשים מקבוצות אלו בכל רמות העשייה: מנהיגות, דוברות ומשתתפות. בדומה לדרישה לייצוג לנשים, המטרה היא ליצור חלוקת כוח מאוזנת יותר בין נשים ממגזרים שונים ולאפשר מקום לקולות שונים.

ביקורת על מדיניות הרבעים 
 הבטחת ייצוג נפרד לנשים לסביות, עלולה לגרום לייצוג-יתר לנשים אשכנזיות, בעוד שנשים לסביות מזרחיות ולסביות פלסטיניות מיוצגות פחות.
 המדיניות לא מבטיחה את ייצוגן של קבוצות מיעוט נוספות, כגון: עולות, קשישות, צעירות, דתיות, עניות, טרנסג'נדריות.
 הייצוג הסימטרי נתפס לעיתים כמלאכותי ועלול להיעשות באופן סמלי בלבד.
 הייצוג הסימטרי מתקיים בתוך מציאות שאינה סימטרית ובכך מטשטש את פערי הכוח הקיימים.
 נשים מקבוצות מיעוט מבקשות לזכות בהכרה בזכות עצמן ושלא על בסיס הזהות שלהן.

המציאות כיום 
על אף הביקורת, מדיניות הרבעים נותרה עקרון מנחה בתרבות הארגונית של מספר ארגונים פמיניסטיים בישראל כגון: כגון אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה, קואליציית נשים לשלום וקול האשה, וכן באירועים משותפים כגון כנסים פמיניסטיים.

הערות שוליים 

פמיניזם מזרחי
מונחים ומושגים בפמיניזם