אורות הגז

אורות הגז (באנגלית: Gaslight, נקרא ״אורות דועכים״ כשהופץ לראשונה בארץ ישראל המנדטורית) הוא סרט מתח בבימויו של ג'ורג' קיוקור. תסריט הסרט מבוסס על מחזה באותו שם מאת פטריק המילטון משנת 1938. המחזה עוּבד לראשונה לסרט בשנת 1940. סרטו של קיוקור הוא הגרסה הקולנועית השנייה של המחזה. בסרט שיחקו אינגריד ברגמן, שארל בואייה, ג'וזף קוטן ואנג'לה לאנסברי.

הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר לבואייה, השחקנית הטובה ביותר לברגמן ושחקנית המשנה הטובה ביותר ללאנסברי (שבעבורה הייתה זו הופעת הבכורה בקולנוע). ברגמן זכתה על משחקה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (הראשון שלה) ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.

עלילה
הסרט מגולל את סיפורה של פאולה אלקיסט (אינגריד ברגמן), שבילדותה הייתה עדה לרצח דודתה אשר גידלה אותה, זמרת האופרה אליס אלקיסט. הופעתה של הילדה בזירת הרצח מפריעה לרוצח למצוא את תכשיטיה המוחבאים של הדודה. פאולה נשלחת לאיטליה לפיתוח קול אצל המאסטרו גוארדי (אמיל ראמאו), שהיה גם המורה לזמרה של דודתה. היא מתאהבת בנגנו של המאסטרו, גרגורי אנטון (שארל בואייה), והם מחליטים להתחתן.

גרגורי מעוניין לגור בלונדון, בעוד פאולה נרתעת מלחזור לשם בגלל זיכרונותיה מליל הרצח. לבסוף היא מתרצה והם עוברים לגור בבית דודתה המנוחה. כשהם עורכים סיור בבית, פאולה מגלה מכתב מאדם בשם סרגיס באוור, שנשלח אל דודתה יומיים לפני הירצחה. גרגורי נראה נסער מגילוי המכתב והוא חוטף אותו מידיה של פאולה.

בתקופת מגוריהם המשותפים בבית, גרגורי משכנע בהדרגה את פאולה כי היא הולכת ומאבדת את שפיות דעתה, כשעל מנת לחזק את תחושתה הוא מספר לה שגם לאימה הייתה מחלת נפש. גרגורי עושה זאת כי הוא בעצם סרגיס באוור, רוצח דודתה. הוא רוצה לחפש את התכשיטים שלא הספיק לשדוד בליל הרצח, ומעוניין שרעשי החיפוש שלו בבית יתפרשו על ידי אשתו כיצירי הדמיון החולני שלה. פאולה אכן מפרשת כך את הרעשים. התנהגותה המפוחדת מטילה אימה על המשרתת ננסי אוליבר (אנג'לה לאנסברי), ואילו פאולה מצידה משוכנעת שהמשרתת שונאת אותה.

פאולה פוגשת במקרה את בלש המשטרה בריאן קמרון (ג'וזף קוטן), שהעריץ את דודתה המנוחה. הוא שם לב להתנהגותו המוזרה של בעלה ובעזרת המשרתת ורכלנית השכונה מפענח את רצח דודתה של פאולה. לבסוף, הבלש מצליח להיכנס לביתם של בני הזוג ולהחזיר לפאולה את הביטחון בשפיותה. הוא מגלה לה את תוכניתו של בעלה וניגש לעצור אותו – זמן קצר אחרי שהוא גילה את התכשיטים המוחבאים. אחרי שבעלה כבר קשור לכיסא, פאולה נוקמת בו בכך שמעוררת בו את האשליה, שהיא תעזור לו לברוח ולהתחמק מהמעצר, מהמשפט ומההוצאה להורג.

צוות שחקנים
 אינגריד ברגמן – פאולה אלקיסט אנטון
 שארל בואייה – גרגורי אנטון
 ג'וזף קוטן – בריאן קמרון
 מיי וויטי – בסי טוויטס
 אנג'לה לאנסברי – ננסי אוליבר
 ברברה אוורסט – אליזבת' טומפקינס
 אמיל ראמאו – מאסטרו גוארדי

פרסים ומועמדויות
 מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
 זכייה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (אינגריד ברגמן)
 מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (שארל בואייה)
 מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנג'לה לאנסברי)
 מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'ון ואן דורטן, וולטר ריש וג'ון בלדרסטון)
 מועמדות לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (ג'וזף רוטנברג)
 זכייה בפרס אוסקר לניהול האמנותי הטוב ביותר (סדריק גיבנס, ויליאם פרארי, אדווין ויליס ופול הדנישסקי)
 זכייה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (אינגריד ברגמן)

בתרבות
בעקבות המחזה של המילטון ושני הסרטים המבוססים עליו, נתבע בשנות השישים המונח גזלייטינג (בעברית: גזלות דעת), המתאר מניפולציה הנועדה לגרום לאדם לפקפק בתפיסת המציאות שלו.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

סרטי 1944
סרטי מתח אמריקאיים
סרטי מותחן פסיכולוגיים
סרטי שחור-לבן אמריקאיים
סרטים מבוססי מחזות
סרטי מטרו גולדווין מאייר
סרטי אינגריד ברגמן
זוכי אוסקר: עיצוב ההפקה הטוב