טרנס ריס

ג'ון טרנס ריס (אנגלית: John Terence Rees; 28 באוגוסט 1913 - 29 בינואר 1996) היה שחקן ברידג' ותאורטיקן ברידג' בריטי. ריס נחשב לשחקן הבריטי הטוב ביותר בכל הזמנים ולאחד מהשחקנים והתאורטיקנים הטובים ביותר בכל הזמנים בעולם. ריס זכה באליפויות עולם ובאליפויות אירופה וכתב כ-90 ספרים.

ביוגרפיה

שנותיו הראשונות
ריס נולד במחוז סרי באנגליה בעיירה אפסום, הנמצאת קילומטרים מועטים מדרום-מערב ללונדון. הוא נולד להורים מהמעמד הבינוני. אביו של ריס היה בנקאי מויילס, שעזב את עבודתו והצטרף לעסקי ההסעדה של משפחת אשתו. אמו אן, ניהלה בית מלון בעיירה גילדפורד שבדרום-מזרח אנגליה. במלון שהיא ניהלה, היה גם מועדון ברידג', כך שהילד טרנס התחיל לשחק ברידג' בגיל 7. בשנות ה-30 למד ריס לימודים קלאסיים באוניברסיטת אוקספורד. בזמן לימודיו פגש שם כמה משחקני הברידג' המובילים בבריטניה: וולטר בולר (Walter Buller), איאן מקלאוד (Iain Macleod) והשחקן הטוב ביותר בבריטניה באותה תקופה מוריס האריסון-גריי (Maurice Harrison-Gray).

בשנת 1935 סיים את לימודיו. לאחר תקופה קצרה של עבודה בהארודס התחיל לעבוד בעיתון של יוברט פיליפס וביחד איתו כתב את ספר הברידג' הראשון שלו, שפורסם בשנת 1937. בעקבות הספר, מקצועו של טרנס ריס, לכל אורך הקריירה שלו, היה ברידג': משחק ברמות הגבוהות ביותר וכתיבה על המשחק.

חודשים מספר לפני מלחמת העולם השנייה, הצטרף ריס לארגון ההגנה נגד פשיטות אוויריות (Air Raid Precautions). בתקופת המלחמה לא גויס לצבא, אלא עבד במפעל של שחקן ברידג' בשם חואן פדרו (Pedro Juan), שייצר וילונות האפלה.

קריירת הברידג'
ריס זכה בכל התארים החשובים האפשריים על פי הפירוט הבא:
 אליפות העולם לקבוצות (Bermuda Bowl) מקום ראשון בשנת 1955 
 מקום שני באולימפיאדה לקבוצות בשנת 1960 ומקום שלישי באולימפיאדה לקבוצות שנערכה במונטה קרלו. האולימפיאדה במונטה קרלו הייתה הפעם האחרונה שבה השתתף כשחקן פעיל בתחרות ברידג' בינלאומית. 
 מקום שני באליפות העולם הפתוחה לזוגות בשנת 1962
 ארבע פעמים זכה באליפות אירופה בשנים 1948, 1949, 1954 ו 1963 . 
 ייצג את בריטניה אליפות העולם לקבוצות (Bermuda Bowl) בשנת 1965 ובחמש אליפויות אירופה. 
 זכה 8 פעמים בתחרות החשובה ביותר בבריטניה הנקראת Gold Cup
 באליפות אירופה לקבוצות בשנת 1981 בברמינגהאם היה קפטן שאינו משחק בנבחרת אנגליה.

פרשת בואנוס איירס
באליפות העולם לקבוצות (Bermuda Bowl), שנערכה בשנת 1965 בבואנוס איירס הושעו ריס ושותפו בוריס שפירו (Boris Schapiro) מהתחרות בעוון העברה אי-חוקית של מידע ביניהם במהלך המשחק. בשימוע שעשתה התאגדות הברידג' העולמית (), הואשמו ריס ושפירו בהעברת מידע על מספר הקלפים שכל אחד מהם מחזיק בסדרת ה , באמצעות סימונים באצבעותיהם. הם נמצאו אשמים והושעו מהמשך התחרות. בכל משחקיהם עד לאותו שלב נפסקו להם הפסדים. נקבע שעונשים נוספים יקבעו בשלב מאוחר יותר. העונש הנוסף שהוטל עליהם היה השעיה מתחרויות בינלאומיות.

ההאשמה נבעה מתלונה של נבחרת ארצות הברית. במפגש בין שתי הנבחרות שם לב השחקן האמריקאי ב. ג'יי בקר (B. Jay Becker), שם לב לכך שריס מחזיק את הקלפים באופן מוזר עם שתי אצבעות בצורת האות V. הוא היה מתעלם מכך לולא שם לב מאוחר יותר, שגם שפירו מחזיק את הקלפים באותו אופן. מאוחר יותר שם לב לכך, שהם משנים את מספר האצבעות האוחזות בקלפים. הוא דיווח על כך לשותפתו דורותי היידן-טרסקוט. הם החליטו לא להתלונן עד שהיידן לא תבחן בעצמה את נכונות התצפית של שותפה, בהמשך המפגש למחרת. אחרי שגם היידן הבחינה בכך, הם דווחו על כך לקפטן הנבחרת האמריקאית ג'ון גרבר (John Gerber) ולשחקן המוביל בנבחרת האמריקאית אלן טרסקוט (Alan Truscott). היידן העלתה את הרעיון לבחון את מספר האצבעות שבהם החזיקו ריס ושפירו את הקלפים, מול החלוקה של הקלפים שקיבלו. בבדיקה נמצא מתאם כמעט מלא בין מספר הקלפים בסדרת ה  לבין מספר האצבעות, שהחזיקו את הקלפים.

בתהליך השימוע בבואנוס איירס לא ניתנה לשחקנים אפשרות להגן על עצמם. השימוע נעשה, שלא בנוכחותם והקפטן של הנבחרת הבריטית הודה באשמה, על אף שלא דיבר עם השחקנים ושמע את גרסתם. בעקבות פגמים אלו בתהליך החליטה התאגדות הברידג' הבריטית להקים ועדת חקירה משלה. הוועדה נקראה "Foster Enquiry". הוועדה עבדה במשך מספר חודשים שבהם שמעה את גרסת השחקנים, עדויות עדי ראייה, עדויות עדי אופי ועדויות אנליסטים של ברידג'. מסקנת הוועדה הייתה שלא ניתן להוכיח את אשמתם מעבר לספק סביר. אחד הנימוקים המרכזיים לקביעה שלא הוכחה אשמתם היה, שלא נמצא קשר בין הסימנים שנטען שהשתמשו בהם לבין התוצאות בתחרות. תוצאותיהם של ריס ושפירו בתחרות לא היו טובות.
ריס הקדיש לפרשה ספר שכתב בשנת 1966 ונקרא: The Story of an Accusation. בספר טען שזוג שמשתמש בסימנים לא חוקיים ישיג כמעט בוודאות תוצאות טובות. כמו כן ניתח את כל ההכרזות שהכריזו וניסה להוכיח שהן תואמות באופן מלא את ההכרזות על פי שיטת אקול.

בשנת 2005 התעורר הנושא מחדש כאשר עיתונאי אנגלי בשם דויד רקס-טיילור, טען כי ריס הודה בפניו שהוא ושפירו אכן רימו.
לטענתו ריס דרש ממנו לא לגלות זאת עד להתרחשות שלושה אירועים: מותו של ריס, מותו של שפירו ושיעברו ארבעים שנה ממועד התחרות בבואנוס איירס. הפרסום, אכן נעשה לאחר ארבעים שנה בדיוק. הטיעון נראה מוזר, משום שריס היה יכול לבצע תהליך כזה באמצעות עורך-דין. 

עדויות נוספות התומכות באשמתם:
 מהלך הכרזה תמוה של בוריס שפירו במשחק מול נבחרת קנדה. האוברקול שלו הבטיח יד מאוזנת עם 16-18 נקודות. כשהיו לו רק 8 נקודות. הכרזה כזו עשויה להיות לא יותר מדי מסוכנת רק בהנחה, שלשותפו ארבעה קלפים בסדרת ה . לריס היו ארבעה קלפים בסדרה זו, על אף שלא הכריז כלל לפני ההכרזה של שפירו. התוצאה הסופית הייתה ששפירו וריס נפלו שלוש פעמים בחוזה מוכפל של 5 (שהקנה לקנדים 800 נקודות), בעוד בשולחן השני בו לא הייתה הכרזה כזו היו הבריטים בחוזה של 6 שבוצע והקנה לבריטים 1430 נקודות.
 צולמו מספר תמונות של ריס ושפירו בהן הם מרימים את אצבעותיהם. מספר האצבעות המורמות השתנה בין תמונה לתמונה.

אחרית ימיו
ריס התעניין במרוצי כלבים ואפילו כתב ספר על נושא זה. הוא היה חובב נלהב של קריקט ושחמט ואחרי מלחמת העולם השנייה הפך לאוהד של קבוצת הכדורגל קווינס פארק ריינג'רס. הוא שיחק תמורת כסף משחקים נוספים, בעיקר: פוקר, קנסטה ושש בש. בשנים האחרונות של חייו שיחק בעיקר שש בש ומיעט לשחק ברידג'.

בשנת 1970 נישא לאלווין שרינגטון. הם התגוררו בלונדון ואחרי כן בעיירת הנופש הוב, שבדרום-מזרח אנגליה. בהוב נפטר מהרעלת אספירין בגיל 83. מסקנות חקירת מותו לא העלו ממצאים פליליים.

תרומתו כתאורטיקן וכותב
ריס כתב, לבד ועם אחרים, כ 90 ספרי ברידג'. ספריו הצטיינו ברעיונות חדשניים לזמנו. בנוסף לכך היה כתב הברידג' של העיתון London Evening Standard החל משנת 1981 ושל האובזרבר החל משנת 1950. 
הוא כתב גם את מדור הברידג' של שני עיתונים נוספים: The Lady ו ו the London Evening News.
 ספרו The Expert Game דורג במקום הראשון בסקר מומחים, שערכה התאגדות הברידג' האמריקאית (ACBL) בין מומחים. משתתפי הסקר התבקשו לבחור את עשרת ספרי הברידג' המועדפים עליהם. ספר אחר שלו
Reese on Play: An Introduction to Good Bridge דורג במקום העשירי.
 בנוסף לכתיבת ספרים ערך מהדורות מחודשות של ספרים חשובים של שחקנים מהצמרת העולמית. הספר The Blue Club, שנכתב על ידי בניטו גארוצו וליאון יאלוז (Léon Yallouze) נערך והותאם על ידי טרנס ריס, עם הקדמה של עומר שריף. גם את ספרואלי קלברסטון 
(Ely Culbertson) ערך והתאים ריס, שנה לאחר מותו של השחקן האמריקאי המצטיין.

שיטות הכרזה
ריס תרם רבות לפיתוח שיטת ההכרזה אקול, המקובלת גם היום. בנוסף לכך פיתח שיטת הכרזה הנקראת Little Major. כיום לא משתמשים בשיטת הכרזה זו.
שיטת ההכרזה Little Major נבנתה על ידי ריס, בשיתוף עם שותפיו בוריס שפירו ומאוחר יותר ג'רמי פלינט. במקור פותחה השיטה, במטרה להראות את הסכנה שבשימוש בלתי מבוקר בשיטות הכרזה מלאכותיות. למרות זאת כללה מאפיינים מעניינים. אחרי שנתיים הפסיק איגוד הברידג' הבריטי את השימוש בה בטיעון שמספר השחקנים המשתמשים בה קטן מדי.

עיקרון הבחירה המוגבלת

ריס היה הראשון לכתוב על עיקרון הבחירה המוגבלת. 

עיקרון הבחירה המוגבלת מבוסס על יישומו של חוק בייס לשלב המשחק בברידג'. על פי העיקרון, אם חסרים שני קלפים שווי ערך (למשל: K ו Q או Q ו J) ואחד הקלפים שוחק על ידי אחד היריבים, גדלה ההסתברות שהקלף השני נמצא אצל שותפו. העיקרון מגדיל את סיכוייו של שחקן המכיר אותו לזכות במספר לקיחות גדול יותר.

אנקדוטות וציטטות

אנקדוטות
 יכולתו של ריס להתרכז הייתה יוצאת דופן. שותפו של ריס, בוריס שפירו, תיאר יכולת ריכוז זו באופן ציורי: אם ריס היה הכרוז והיו מחליפים את שפירו בדומם באישה עירומה, ריס לא היה מבחין בכך. כשהייתה הזדמנות לבצע זאת בפועל, שפירו הושיב אישה עירומה במקומו. לאחר המשחק שאל את ריס האם הבחין במשהו יוצא דופן? תשובתו של ריס: כן. היה מצב יוצא דופן בחלוקת קלפי ה .
 בשנת 1976 היה ריס קפטן שאינו משחק של נבחרת בריטניה באולימפיאדת מונטה קרלו. ברנט שנקין (Brent Shenkin) ושותפו כשלו במשחקי המבחן לנבחרת והגיעו כשחקנים מחליפים. אשתו של שנקין, שלא היה לה מושג כלשהו ברידג', שאלה את ריס: "האם אתה בוריס (שפירו)?" תשובתו: "לא מי את?" האישה ענתה: אני אשתו של ברנט. ריס ענה מידית: "ברנט מי?" .

ציטטות 
אמירות של ריס על ברידג':
 "במרבית המשחקים, שחקנים מעריכים נכון את רמתם ומרוצים ממנה. בברידג' אין שיטה מהימנה להשוות רמה של שחקנים יחידים. כל שחקן רשאי לחשוב שהוא משחק היטב כמו כל שחקן אחר. מסיבה לא ברורה, מרבית השחקנים מנסים לשכנע את עצמם ואחרים, שהם שחקנים הרבה יותר טובים ממה שהם באמת" .
 "משחק הברידג' חושף תכונות של אנשים. אדם שבחיים הרגילים הוא אזרח הגון ונבון, עשוי להתגלות ליד שולחן הברידג' כטיפש, יהיר, עקשן שאינו מוכן להודות בטעויותיו, חמדן ולא ישר" .
 "שחקנים טובים נבדלים משחקנים ממוצעים בכך שהם משחקים עם 52 קלפים. השחקן הממוצע משחק עם 26 הקלפים שהוא רואה".

ספריו

ראו גם
 אנדרו רובסון
 אדגר קפלן
 ויקטור מולו
 ג'רמי פלינט
 זיא מחמוד
 מייק לורנס
 פאול שטרן
 ריקסי מרקוס
 בניטו גארוצו
 עיקרון הבחירה המוגבלת

קישורים חיצוניים 

 Reese WBF Entry
 Obituary: Terence Reese, The Indepedent 01 February 1966
 Cheating Scandal From '65 Rears Head Again, PHILLIP ALDER, June 20, 2005
 Terence Reese, TRIPOD
 Terence Reese, Bridge Bum

הערות שוליים 

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
שחקני ברידג' בריטים
שחקני שש בש
בריטים שנולדו ב-1913
בריטים שנפטרו ב-1996