הפרעת קשב במבוגרים

הפרעת קשב היא הפרעה נוירו-התפתחותית אשר מתפתחת ברוב במקרים במהלך חמש שנות החיים הראשונות
ובשל אופיה הכרוני היא אינה דועכת בגיל מסוים. לפיכך האטיולוגיה של הפרעת קשב במבוגרים אינה שונה מזו שבילדים.

בעבר נחשבה הפרעת הקשב כייחודית לתקופת הילדות אך כיום ישנה הכרה בהימשכותה אל תוך החיים הבוגרים והזקנה.

מהלך ההפרעה לאורך החיים

שכיחות הפרעת הקשב מוערכת בכחמישה עד עשרה אחוזים בקרב ילדים בגילאי בית ספר. ההפרעה אינה סטטית וקבועה – אלא מתפתחת לאורך זמן – ומקבלת ביטויים מגוונים בגילאים השונים בהתאם למכלול התכונות של האדם ולסביבה בה הוא חי. בשל טבעה זה, לרוב באה ההפרעה לידי ביטוי ראשוני בילדות ומלווה חלק ניכר מהלוקים בה גם בגיל הבגרות. בחלק מהמקרים חלה הפחתה בתסמינים של הפרעת הקשב במהלך ההתבגרות אך ממצאים אלה אינם משמעותיים בהשוואה לקבוצת הביקורת ואינם מעידים על היעדר פגיעה בתפקוד.

בגילי הבגרות עשויה הפרעת הקשב הציב אתגרים וקשיים בתחום ההתנהגותי, החברתי, הרגשי, האקדמי והמקצועי. אף על פי כן, ישנן דרכים להתמודד עם הפרעת הקשב גם בגיל הבגרות ואנשים עם הפרעת קשב יכולים לתפקד ברמה גבוהה מאוד, להגיע להישגים מרשימים ולתרום לחברה שבה הם חיים. ניתן לראות בה מצב שונה המקנה גם יתרונות ונקודות חוזק בהשוואה לאנשים שאינם מתמודדים עם ההפרעה. בהתאם, מבוגרים רבים מתפקדים בצורה טובה ביותר עם הפרעת הקשב ולפעמים אף בזכותה. ההפרעה עשויה להפריע להם או להעיב על חייהם רק במצבים מסוימים ובמידה מועטה בלבד. ישנם מדענים, ציירים, מדינאים, חוקרים, ספורטאים ואנשי תקשורת מצליחים שמייחסים את הצלחתם להפרעת
הקשב. כמו כן, חלק מהאנשים המתמודדים עם הפרעת קשב נוטים לתפקד טוב יותר מאחרים בסביבות חינוכיות. בפן הטיפולי ניתן סייע לאדם עם הפרעת קשב ליצור חוויות הצלחה ולהגן עליו מפני היווצרות דימוי עצמי נמוך ובעיות תפקוד משניות בעזרת עיסוק בתחומים שבהם הוא מוכשר.

מאפיינים ייחודיים

קיימים הבדלים משמעותיים בהיבטים מרכזיים של ההפרעה בין ילדים לבין מבוגרים עם הפרעת קשב, כגון אופן ביטוי התסמינים, תהליך האבחנה, התחלואה הנלווית והמערך הטיפולי.

יכולות הפיצוי ואופן הביטוי של התסמינים
התסמינים של הפרעת הקשב אצל מבוגרים דומים תסמיני ההפרעה בילדים אך עוצמתם עשויה לדעוך עם הזמן ולכן הביטוי שלהם בחיים הבוגרים יכול להיות מעודן יותר. כך למשל עשויה היפראקטיביות אצל ילדים לבוא לידי ביטוי בפעילות מוטורית עודפת, כגון ריצה וטיפוס על עצים, אצל מבוגרים היא יכולה לבוא לידי ביטוי כחוסר שקט קיצוני או כפעילויות המתישות את סביבתם.

בהשוואה לילדים, לאנשים בוגרים יש דרכים רבות יותר להסתגל לתסמינים של הפרעת קשב או לפצות עליהם. לפיכך ישנה סבירות גבוהה יותר שאדם בוגר עם הפרעת קשב יפתח מנגנוני פיצוי אשר מסייעים לו להתגבר על קשייו. דבר זה נכון במיוחד במבוגרים שניכנו במנת משכל גבוהה, ממעמד סוציו־אקונומי גבוה שאינם סובלים מתחלואה נלווית גבוהה ויכולים לסגל לעצמם אסטרטגיות התמודדות טובות יותר. עם זאת, הקשיים המאפיינים את הפרעת הקשב ניכרים גם בקרב אוכלוסיות בעלות תפקוד גבוה, כמו סטודנטים שהצליחו להסתגל לתסמינים במידה שאִפשרה להם להתקבל למוסדות ההשכלה הגבוהה.

כמו כן, יכולים להיות הבדלים משמעותיים באופן ביטוי התסמינים בין תחומי החיים השונים ואנשים עם הפרעת קשב יכולים להצטיין בהיבטים מסוימים של חייהם אך עדיין להתקשות בתחומים אחרים, במיוחד בתחומים השגרתיים כמו תשלום חשבונות, תחזוקת בית או פיתוח קשרים בין־אישיים יציבים.

שליטה גבוהה יותר על ההקשר והסיטואציה
הביטוי של התסמינים של הפרעת קשב יכול להשתנות על פי הקשר, משום שאופן ומידת השפעתם על התפקוד מושפע בין היתר גם מהסביבה ומהסיטואציה שבה נמצא האדם ברגע מסוים. למשל, סביבות מתגמלות מאוד המספקות מוטיבציה חיצונית גבוהה – אשר מאופיינות בקצב מהיר, שינויים וחידושים – יכולות לתרום לתפקוד של אנשים עם הפרעת קשב. בהתאם, אנשים בוגרים עם הפרעת קשב מדווחים שהם חווים את התסמינים כאינטראקציה בינם לבין הסביבה שבה הם נמצאים.

בהשוואה לילדים עם הפרעת קשב, למבוגרים עם הפרעת קשב יש יכולת גבוהה יותר לשלוט במאפיינים של הסביבה וחיי היומיום שלהם. עם זאת, לעיתים קרובות גם יכולת הבחירה של אדם בוגר מוגבלת בשל גורמים חיצוניים שאינם בשליטתו, כגון מיקום גאוגרפי, רמה סוציו־אקונומית וגישה למשאבים.

התארגנות כקושי מרכזי
בחלק ניכר מהמקרים, אנשים עם הפרעת הקשב מראים גם פגיעה בתפקודים ניהוליים, הכוללים בין היתר יכולות כגון תכנון וארגון, ויסות התנהגות, עיכוב תגובה, גמישות חשיבתית, וזיכרון עבודה. רוב הקשיים אצל מבוגרים עם הפרעת קשב קשורים בהתארגנות עצמית. לדוגמה, הם עשויים להיתקל בקשיים בארגון וסדר של מקום העבודה, ניהול הזמן, השלמת ביצוע משימות וחלוקת משימות מורכבות לשלבים. בעקבות זאת יכולה הפרעת הקשב אצל מבוגרים לבוא לידי ביטוי בחוסר יכולת לבסס הרגלי חיים ולשמור עליהם. לכן יש המנסים להתמודד עם קשיי ההתארגנות באמצעות פיתוח סגנון עבודה מותאם אישית. כך הכלים שנלמדים עוזרים לאדם לרכוש את המיומנויות החסרות לו ולהתנהל באופן יעיל יותר בחיי היומיום.

קשיי הארגון עלולים להפריע לתפקוד ההורי של האדם במסגרת חיי המשפחה. כך למשל המעקב אחרי לוח הזמנים של ילדיהם (חוגים, מפגשים עם חברים או הכנת שיעורי בית) עשוי להציב אתגר בפני הורים עם הפרעת קשב.

היבטים רגשיים והצטברות של השלכות משניות
הפרעת קשב מורכבת מגרעין אורגני אשר סביבו מתפתחות עם השנים שכבות של תגובות פסיכולוגיות וחברתיות. תגובות אלה יוצרות בסופו של דבר את המבנה השלם של ההפרעה.
הקשיים הראשוניים שמציבה הפרעת הקשב עלולים לגרור אחריהם השלכות משניות בתחום הרגשי, הבין אישי, החברתי, האקדמי והתעסוקתי. במקרים רבים, אנשים עם הפרעת קשב מגיעים לגיל הבגרות עם מטען כבד של כישלונות, תחושה של חוסר התאמה ומבט לא אמפתי של הסביבה, אשר הופנמו ונעשו לחלק בלתי נפרד מהזהות העצמית.

הביטויים החיצוניים של היפראקטיביות ואימפולסיביות עלולים להפריע לסביבה ולגרום לעימותים עם עמיתים ודמויות סמכות, כגון הורים ומורים. במקרים מסוימים עימותים אלו ופגיעה ביחסים עם ההורים עשויים להוביל לקשיים בין־אישיים בבגרות.

לעיתים קרובות מתלווים להפרעת קשב גם קשיים בוויסות הרגשי ומבוגרים עם הפרעת קשב מדווחים לעיתים קרובות על חוסר יציבות רגשית (emotional lability) אשר מוביל לפגיעה משמעותית בחיי היומיום. קשיים אלה קשורים בצורה מובהקת לתסמינים של היפראקטיביות־אימפולסיביות, כך שנראה כי הם קשורים יותר להפרעת קשב עצמה ולא לתחלואה הנלווית לה. הקשיים בוויסות הרגשי באים לידי ביטוי במיוחד בסיטואציות הכרוכות באינטראקציה חברתית כמו התפקוד המשפחתי, התפקוד החברתי והתמודדות עם מוסדות הלימוד.

השפעות של היעדר טיפול
להפרעת קשב ישנו אופי התפתחותי וכרוני. משום שהביטויים הראשונים של התסמינים מופיעים לרוב בגיל צעיר, ההשפעה שלהם על הפן הרגשי יכולה להופיע כבר בילדות; למשל, כאשר ילד מודע לכך שהוא לא כמו כולם או שהוא מפריע לסביבתו. לא מדובר רק בחוויות בעלות פוטנציאל טראומטי, אלא בחוויות בעלות השפעות עתידיות משמעותיות שלא ניתן להבטיח את הפיכותן. בהיעדר טיפול מתאים, היבטים אלו עלולים להתעצם עם הזמן ולפגוע בחייו של אותו אדם כבוגר. טיפול הולם יכול למנוע ליקויים מתמשכים בתפקוד במסגרת בית הספר, בחיי העבודה, בקשרים עם עמיתים וביחסים בין אישיים. איתור מוקדם של הפרעת קשב מאפשר את מתן התמיכה וההנחיה הנחוצים.

עם זאת, ישנם אנשים שלא אובחנו בילדותם ומגיעים לקבל טיפול ראשוני רק בגיל בגרות. העול הרגשי הנלווה להפרעת קשב בולט במיוחד בקרב אנשים שאובחנו לראשונה רק בגיל מאוחר. בנוסף, מבוגרים רבים עם הפרעת קשב לא מאובחנים כלל, לא מקבלים טיפול ולא מקבלים אישור או הסבר על האופן שבו פוגעים תסמיני של הפרעת הקשב באיכות חייהם. בהתאם, אחת התלונות הנפוצות של מבוגרים עם הפרעת קשב היא על דיכאון וערך עצמי נמוך.

אבחנה ראשונית בגיל מבוגר והפניה עצמית
אנשים שאובחנו בילדות מראים יכולת הסתגלות גבוהה יותר להפרעת הקשב ומדווחים על פחות בעיות רגשיות־חברתיות בהשוואה לאנשים שאובחנו בגיל מבוגר.
עם זאת, אנשים רבים מאותרים ומאובחנים רק לאחר שגילו קשיים משמעותיים בהתמודדות עם החיים הבוגרים.

בשונה מתהליך התפתחות האבחנה אצל ילדים, אבחנת מבוגרים מאופיינת בכמות גבוהה של הפניות עצמיות. עבור מבוגרים הפניה עצמית היא הנורמה ורבים פונים מיוזמתם לאנשי מקצוע כדי לקבל אבחנה של הפרעת קשב. ישנן מספר סיבות מרכזיות להפניה העצמית של מבוגרים. במקרים רבים האדם קורא תיאור של הפרעת קשב וחש שתיאור זה משקף אותו. גורם נפוץ נוסף הוא שהורים המביאים את ילדיהם לאבחון מציינים שהם היו כמוהם בילדותם ורואים בעקבות זאת את עצמם ואת קשייהם דרך העדשה של הפרעת הקשב. באופן זה הורים שלא אובחנו בעבר מזהים את תסמיני הפרעת הקשב שלהם רק בעקבות האבחון של ילדם. הדבר תואם את התורשתיות הגבוהה המאפיינת הפרעת קשב: אחד המנבאים החזקים לקיומה של הפרעת קשב אצל אדם מסוים הוא קיומה אצל קרוב משפחה מדרגה ראשונה כמו הורה, אח או ילד.

שינויים בעקבות קבלת האבחנה בגיל מבוגר
רבים מהאנשים שאובחנו לראשונה בבגרות חוו כישלונות רבים בתחומים שונים במהלך חייהם. משום שאותם אנשים, הוריהם, מוריהם וחבריהם לא ידעו את המקור האמיתי לקשיים, חוסר היכולת התפרש פעמים רבות כביטוי להיעדר מוטיבציה או לקיומה של פתולוגיה כלשהי. כתוצאה מכך, רבים מהם מפתחים רגשות אשמה, בלבול וחוסר אונים. הם עלולים לסבול מהערכה עצמית נמוכה ולהתקשות לנצל את כישוריהם. במקרים רבים אנשים שאובחנו עם הפרעת קשב רק בגילאי הבגרות מתלוננים על כך שלא קיבלו טיפול בשלב מוקדם יותר בחייהם ומרגישים שחייהם היו יכולים להיות שונים אם היו מקבלים טיפול מתאים בגיל צעיר יותר. בהתאם, העול של הבעיות הרגשיות־חברתיות הנלוות להפרעת קשב הוא חמור ופוגעני יותר אצל אנשים שאובחנו במהלך ההתבגרות או אחריה.

מבוגרים עם הפרעת קשב, אשר לא אובחנו בילדותם עוברים שינוי דרמטי לאחר קבלת האבחנה. אחרי עשורים של התמודדות עם קשיים לא מאובחנים וללא מענה מתאים, יכולה האבחנה לספק הסבר לבעיות שהתעוררו של הפרעת הקשב. קבלת אישור רשמי על קיומה של הפרעת קשב מסייע בעצירת התהליך של האשמה עצמית או האשמה על ידי הסביבה, זאת משום שקבלת הסבר רפואי מסיטה את תשומת הלב מכוחות חברתיים לכוחות ביולוגיים מסיטה את האשם מהאדם אל גופו.

קבלת האבחנה יכולה לשנות את התפיסה של האדם את עברו ולהוות נקודת מפנה בחייו. היא מאפשרת לו להפסיק להאשים את עצמו, לפתח תחושת מסוגלות מול האתגרים הנוכחיים הניצבים בפניו ולהשתמש ביכולותיו כדי להגיע להצלחות.

שונות בין אישית רבה יותר
התפתחות של הפרעת קשב אינה מבוססת על גורם יחיד אלא על מכלול גורמים ביולוגים, פסיכולוגים וחברתיים המעצבים את הסינדרום המלא. מאפיין קליני בולט במחקרים על הפרעת קשב הוא השונות הרבה.

השונות בין אנשים עם הפרעת קשב בולטת יותר במבוגרים בהשוואה לילדים ולמתבגרים. מבוגרים עם הפרעת קשב מציגים התנהגויות קיצוניות, הנעות בין חוסר תפקוד מוחלט, תפקוד תקין ותפקוד גבוה מאוד. ייתכן שהבדל זה נובע מכך שלמבוגרים יש ניסיון מגוון וממושך יותר עם הסביבה, שכן סביבה אחת יכולה להגיב באופן שונה למצב מסוים בהשוואה לסביבה אחרת.

היבט נוסף שתורם לשונות הוא הגיל שבו אובחנה הפרעת הקשב וניתן לה מענה טיפולי. כיוון שמדובר בהפרעה משמעותית, העדר טיפול עלול לגרום נזק לתפקודו או לבריאותו של האדם. ככל שהאבחון נערך בשלב מוקדם יותר, קיימות פחות השפעות משניות והמערך הטיפולי נעשה יעיל יותר. טיעונים אלה מחזקים את ההשערה שאנשים ברמת חומרה מסוימת אשר אובחנו זכו לטיפול בשלב מוקדם יתפקדו ברמה גבוהה מזו של אנשים שאובחנו בשלב מאוחר או שלא אובחנו כלל.

אבחון מבוגרים

האבחנה של הפרעת קשב התבססה בשנות ה-70 כאבחנה עבור ילדים והורחבה עבור מבוגרים בשנות ה-90. לצורך כך, קיימים כלים ייעודיים לאיתור ואבחון של הפרעת קשב בגילאים הבגרות.

50%–70% מבני ה-6–12 שההפרעה אובחנה אצלם יאובחנו כך גם בגיל ההתבגרות, ו-30% גם בתום תקופת ההתבגרות. הירידה בשיעור האבחון לא בהכרח מעידה על היעלמות ההפרעה. סביר יותר להניח שהאנשים אצלם אובחנה ההפרעה טופלו, או פיתחו דרכי התמודדות עם ההפרעה כך שהתסמינים שלה הפכו למורגשים פחות.

מבוגרים רבים עם הפרעת קשב אינם מודעים לבעיה, משום שהם חשים שהצליחו להתגבר עליה, במיוחד אם הצליחו לסיים לימודי בית ספר תיכון או להגיע ללימודים אקדמיים למרות ההפרעה. לעיתים ההרגלים שאדם עם הפרעת קשב מפתח לעצמו על מנת לפצות על ההפרעה ולהסתירה, מונעים ממנו להכיר בצורך בטיפול ובחשיבותו.

בנוסף, בעיות רבות המדווחות על ידי אנשים מבוגרים עם הפרעת קשב אשר משקפות ליקויים בתפקודים הניהוליים, כמו: קושי בארגון עצמי, קושי בוויסות קשבי, קושי בוויסות רגשי, פגיעה בערנות וביכולת להתמיד במאמץ, עלולות לבוא לידי ביטוי רק במהלך הפעילויות של חיי היום יום ולא בתנאי מבחן או בדיקה מקצועית.
זו אחת הסיבות לכך שהתרשמות קלינית כללית, או תיאור כללי של תחומי הקשב וההתנהגות, אינם מספיקים לצורך קביעת אבחנה של הפרעת קשב.
על הרופא המאבחן לערוך ראיון אבחוני מעמיק, כדי להתרשם מקיומם של קווים אופייניים להפרעת קשב באמצעות תשאול זהיר וקפדני אודות התסמינים התנהגותיים מגילאי הילדות ועד תקופת החיים הנוכחית של האדם. זאת משום שעל פי רוב, התנהגויות המשקפות ליקויים בתפקודים הניהוליים, עולות באופן ברור ובולט כאשר אנשים עם הפרעת קשב מתארים את קשיי ההתארגנות שלהם, ההתמודדות שלהם מול ההתחייבויות היום יומיות, האתגרים הכרוכים בתהליך פתרון בעיות וניסיונות לניהול זמן וויסות עצמי.

סיבה נוספת לאחוז הנמוך של המאובחנים המבוגרים היא שהפרעת קשב והיפראקטיביות נחשבה בתחילה לבעיה של ילדים בלבד והמודעות לקיומה גם בקרב מבוגרים גדלה רק בראשית המאה ה-21. מסיבות אלה קיים תת-אבחון עבור הפרעת קשב בגילי הבגרות. עם זאת, ניכרת עלייה בקרב מבוגרים הפונים לטיפול בקשיים שנוצרו בעקבות ההפרעה, כדי לשפר את איכות חייהם ואת רמת התפקוד שלהם.

שינויים במהדורה החמישית של ה-DSM

מחקרי אורך שעקבו אחר ילדים ובני נוער עם הפרעת קשב אל תוך גילי הבגרות, הראו שהקריטריונים במהדורות הקודמות אינם משקפים באופן מלא את השכיחות של הפרעת קשב בבגרות ומציגים תמונה חלקית בלבד של המצב בפועל. בהתאם, אחד השינויים המרכזיים במהדורה החמישית של ה-DSM בהשוואה למהדורות הקודמות הוא מתן הנחיות הולמות לאנשי המקצוע אודות תהליך האבחון של מבוגרים עם הפרעת קשב. שינוי זה נעשה מתוך מטרה לאפשר לאנשים עם הפרעת קשב לקבל את המענה המתאים לאורך כל חייהם ולא רק לתקופת הילדות.

קיים שוני מסוים באופן הביטוי של הפרעת קשב אצל מבוגרים בהשוואה לילדים. בהתאם, הקריטריונים לאבחון הפרעת קשב עודכנו במהדורה החמישית של ה-DSM, כדי לאפיין בצורה מדויקת יותר את הביטויים שלה בבגרות. למשל, בעוד שעבור ילדים יש צורך בהצגה של שישה תסמינים כדי לענות על ההגדרה של אחת הקבוצות (קשיי קשב או היפראקטיביות), למבוגרים מעל גיל 17 נדרשים רק חמישה. כמו כן, צורפו דוגמאות של צורות שונות בהן אותם התסמינים יכולים לבוא לידי ביטוי בגילי הילדות, ההתבגרות והבגרות.

הפרעת קשב אינה נרכשת בגילי הבגרות, לכן לצורך אבחון של אדם בוגר יש לוודא שהיא הופיעה כבר בתקופת הילדות. שינוי נוסף במהדורה החמישית של ה-DSM הוא שכדי לקבוע אבחנה של הפרעת קשב חלק מהתסמינים צריכים להיות נוכחים לפני גיל 12, זאת בהשוואה לדרישה במהדורות קודמות שאותם התסמינים יופיעו לפני גיל 7. השינוי התבסס על מחקר מקיף שהראה כי לא נמצאו הבדלים בין ילדים שהתסמינים שלהם החלו לפני גיל 7 או בשלב מאוחר יותר, מבחינת מהלך ההפרעה, חומרתה, תוצאותיה והתגובה לטיפול.

עם זאת, העובדה שמבוגרים רבים עם הפרעת קשב מתקשים להיזכר בהתנהגויות אופייניות בגילאי הילדות, הובילה להצעה לקחת בחשבון שייתכן שההפרעה התפתחה בשלב מאוחר יותר ואת ההמלצה לקבוע את גיל 16 כגבול העליון לצורכי קביעת האבחנה. זאת משום שההחלטה של המהדורה החמישית של ה-DSM לקבוע את הופעתם של התסמינים לפני גיל 12 במקום 16, עלולה לפגוע במבוגרים עם הפרעת קשב שמתקשים לשחזר את זיכרונות הילדות שלהם, משום שהדבר עלול למנוע מהם את קבלת האבחנה. זה נכון במיוחד עבור אנשים עם אינטליגנציה גבוהה ששימשה להם כיכולת פיצוי על התסמינים של הפרעת קשב, אנשים שגדלו בסביבה תומכת ומובנת, או אנשים המשתייכים לסוג הבלתי קשוב של הפרעת קשב (ללא תסמינים של היפראקטיביות). במקרים אלו יש ערך רב למקור מידע חיצוני המכיר היטב את האדם, כמו הורים או בני זוג. במידת הצורך, ניתן להיעזר גם בתעודות של בית הספר או דיווחים של גורמים מקצועיים אחרים מתקופת הילדות.

טיפול ותמיכה במבוגרים

קיים צורך בשירותים טיפוליים עבור מבוגרים עם הפרעת קשב, ובמיוחד עבור אנשים שאובחנו לראשונה רק בגילאי הבגרות, שכן עם העלייה במודעות, יותר מבוגרים מאובחנים עם הפרעת קשב והם מעלים אתגרים חדשים שיש לתת להם מענה במסגרת הטיפול. במסגרת זו יש לשאוף לכך שהתוכנית הטיפולית תערב גם את בן או בת הזוג, את המשפחה ואת החברים הקרובים של האדם.

קיימות ראיות ליעילות של תוכניות התערבות עבור מבוגרים עם הפרעת קשב. למשל, הטיפול התרופתי בהפרעת קשב נמצא כטיפול היעיל בכל הגילים והוא מקושר לשיפור בתפקוד הכללי בגילאי הבגרות. מתוך מגוון האפשרויות התרופתיות, לשימוש בתרופות ממריצות (stimulant medication) יש את היעילות הגבוהה ביותר והן נמצאו בטוחות לשימוש ארוך טווח. על פי רוב נעשה שימוש בשילוב של תרופות בעלות משך פעולה קצר (שחרור מיידי) וארוך (שחרור מתמשך), כדי ליצור התאמה אישית לצרכים הייחודים של כל אדם ולתגובה שלו לטיפול התרופתי. עם זאת, ישנה גם ביקורת ציבורית ומחקרית על שימוש מוגזם בתרופות לצורך טיפול בהפרעות קשב. ישנן ראיות שהעלייה בשכיחות הטיפול התרופתי בהפרעות קשב לא קשורה רק בצורך הקליני ובשיעור האבחון, אלא גם במגמות כלכליות ובגידול בהוצאות הפרטיות והציבוריות בתחום הבריאות. למעשה, המגמה בשטח היא הפוכה ונכון לשנת 2019 אנשים עם הפרעת קשב סובלים דווקא מתת-אבחון ומחסור בטיפול הולם. הסטיגמה סביב הפרעת קשב, אשר נובעת בעיקר ממחסור בידע או מחוסר הבנה של הידע הקיים, מגבירה את הסבל של אנשים עם הפרעת קשב.
על כן ישנו צורך לידע את הציבור אודות התסמינים של הפרעת קשב, הגורמים לה והטיפולים שהוכחו כיעילים.

הטווח הרחב שבו הפרעת קשב עלולה לפגוע בתפקוד של האדם הבוגר מחייבת גישות טיפוליות מקיפות הכוללות מענה רב מקצועי. בעוד שחלק מהמבוגרים עם הפרעת קשב מדווחים שהמענה התרופתי חיוני להתמודדות, חלקם מדווחים גם שהטיפול התרופתי כשלעצמו אינו מספיק והם מעלים את הצורך בתמיכה חינוכית-אקדמית ורגשית. הסיבה לכך היא שהטיפול התרופתי כשלעצמו לא יכול לתת מענה מלא לשלל הבעיות שעמן מתמודדים מבוגרים עם הפרעת קשב. בהתאם לכך, מבוגרים עם הפרעת קשב שקיבלו טיפול תרופתי יחד עם תמיכה חינוכית-אקדמית ורגשית מעריכים את שניהם במידה שווה ומראים רמת הסתגלות גבוהה יותר. לאור זאת, על הטיפול במבוגרים עם הפרעת קשב לכלול מענה פסיכו-חינוכי, רפואי וקוגניטיבי.

בנוסף, אימון אישי יכול לשמש כטיפול מובנה ותומך במסגרת פרטנית או קבוצתית. משום שהוא מערב פיתוח של תפקודים ניהוליים.

במקרים שבהם נוצרה פגיעה משמעותית בתפקוד של המשפחה או במערכת היחסים בין בני הבית, ייתכן שיהיה צורך להוסיף על המענה הפרטני גם טיפול ברמה המשפחתית.

הפרעת קשב מאופיינת בתחלואה נלווית משמעותית.
לכן, בתהליך הבנייה של המערך הטיפולי יש לקחת בחשבון גם את התחלואה הנלווית להפרעת קשב, באופן שייתן עדיפות למקורות הקושי המשמעותיים ביותר עבור כל מקרה לגופו.

קשיים בגישה לטיפול וצורך במידע
הגישה לטיפול עבור מבוגרים עם הפרעת קשב היא מוגבלת. דבר זה נכון במיוחד עבור גישה לטיפולים לא תרופתיים ועבור קבלת מענה לקשיים תפקודיים הבאים לידי ביטוי בתחום התעסוקה. אנשי מקצוע רבים אינם מודעים לכך שהפרעת קשב ממשיכה אל תוך גילי הבגרות והם אינם מיודעים על אופן הביטוי וההשלכות שלה לאורך החיים. בהתאם לכך, אנשי המקצוע המתמודדים עם מבוגרים עם הפרעת קשב מתלוננים על מחסור במשאבים ובידע ספציפי אודות אוכלוסייה זו.

ללא איש מקצוע מומחה אשר ייעץ בנוגע להתאמת המינון התרופתי, מבוגרים עם הפרעת קשב עלולים להיאבק בתופעות הלוואי של הטיפול התרופתי ולא להצליח להפיק ממנו את התועלת המרבית. האינטרנט יכול לסייע למבוגרים עם הפרעת קשב לאיתור המלצות להתמודדות יעילה והפניות לקבלת תמיכה.

הפניית האדם לקבוצות של עזרה עצמית (self-help groups) יכולה להיות בעלת ערך בכך שהיא מאפשרת לו להצטרף אליהן, לקחת חלק בשיתוף המידע והחוויות ולהגיע להבנה מעמיקה יותר. חשיפה לאנשים המתמודדים בצורה מוצלחת עם הפרעת קשב יכולה להדגים דרכי התמודדות יעילות יותר עבור אנשים שנאבקים עם ההפרעה. חשיפה כזו יכולה גם להראות להם שהם לא אשמים באתגרים שאותם הם חווים ושהפרעת הקשב היא לא ההיבט היחיד והכולל של האישיות שלהם.

מעבר מילדות לבגרות
תקופת ההתבגרות אינה מפחיתה מהקשיים שהפרעת הקשב מעוררת בגילאי הילדות והיא אף עלולה להגביר אותם. היא מאופיינת הן בשינויים של התסמינים של הפרעת קשב והן בהפחתה של התמיכה ההורית והמערכתית. בהתחשב בהשפעה של הפרעת קשב על החיים הבוגרים, ישנה חשיבות רבה לכך שמתבגרים יקבלו מענה רציף מהגורמים המטפלים ותמיכה מיוחדת בתקופת המעבר מהילדות לבגרות. למרות זאת, קיים מחסור במחקר והנחיות בנוגע למעבר בין גופים ואנשי מקצוע המתמחים בגילאים הילדות לגופים ואנשי מקצוע המתמחים בגילאים מבוגרים יותר. קיימת תקשורת מועטה בלבד בין גורמים הנותנים שרות לילדים לאלו הנותנים שירות למבוגרים. השוני בגישות הטיפוליות מורגש באופן חד על ידי המשפחות והמתבגרים ומקשה על המעבר.
לאור זאת, קיים צורך דוחק בפיתוח של גישה רב תחומית עבור תקופת המעבר לשירותי הבריאות והגופים הטיפוליים של גילאי הבגרות, הכוללת מתן הדרכה הולמת לאנשי המקצוע.

אחד ההיבטים המרכזיים של גיל ההתבגרות הוא ההתפתחות המינית. האימפולסיביות המקושרת להפרעת קשב עלולה להוביל לשכיחות גבוהה יותר של הריונות לא מתוכננים.
על כן ישנה חשיבות רבה לפיתוח תוכנית לימודים מותאמת במסגרת החינוך המיני, אשר תעלה את המודעות לסיכונים האפשריים, לדרכי התמודדות בריאות ולאפשרויות הסיוע במקרה הצורך.

בחברה הישראלית, חובת השירות הצבאי מגדירה את תחילת שלב הסיום של גיל ההתבגרות בעיני החברה ועל פי רוב גם בעיני המתבגר. בקרב מתבגרים עם הפרעת קשב ואף בקרב הוריהם, סיום תקופת ההתבגרות וההליכה לצבא הם נושאים טעונים במיוחד.

התמודדות עם הפרעת קשב בתחומי החיים השונים של האדם הבוגר
הפרעת קשב מציבה אתגרים משמעותיים עבור התפקוד היום-יומי. כמו בילדות, גם בבגרות הפרעת הקשב באה לידי ביטוי ביותר מתחום חיים אחד, כך שהיא עלולה לפגוע בתחומים רבים של החיים הבוגרים. עם זאת, התסמינים של הפרעת הקשב בקרב מבוגרים באים לידי ביטוי באופן שונה מזה האופייני לילדים. בנוסף, מבוגרים מתמודדים מול בעיות אחרות מילדים לאור הדרישות והמחויבויות המאפיינות את החיים הבוגרים. למשל, אנשים עם הפרעת קשב עלולים להתקשות בניהול ומעקב אחר חשבון הבנק שלהם, משימה שאינה רלוונטית לגילאי הילדות. באופן דומה, האימפולסיביות של אנשים עם הפרעת קשב עלולה להוביל למצבי סיכון כמו נהיגה פרועה.
בנוסף, מבוגרים עם הפרעת קשב מתלוננים על קשיים בעבודה, בבית וביחסים חברתיים כתוצאה מקושי בהפניית קשב, היפראקטיביות ואימפולסיביות.
הם מתקשים לעמוד במטלות יום-יומיות, תחושת הזמן שלהם אינה טובה והם נוטים לדחות מטלות ולאחר לפגישות.

בהתאם, מבוגרים עם הפרעת קשב זקוקים למערך טיפולי שונה מזה של ילדים, המותאם באופן אישי לרמת ההתפתחות וביטויי התסמינים הייחודיים לכל אדם. בפרקים הבאים יוצגו היבטים שוניים הייחודיים לכל אחד מתחומי החיים של אדם בוגר עם הפרעת קשב וריכוז.

השכלה ואקדמיה

אחת הבעיות היותר בולטות אצל אנשים עם ADHD היא בעיית הלמידה במסגרות החינוך הפורמליות. היא באה לידי ביטוי בחוסר יכולת לתפקד בהתאם לרמה השכלית האמיתית בלימודים, הן בבית הספר והן באוניברסיטה ועל כן היא עלולה לפגוע בהישגים אקדמיים.
עם זאת, הפרעת קשב אינה מוגדרת כלקות למידה משום שהיא אינה מוגבלת רק לתחום האקדמי, ולא בהכרח תוביל לקשיים בלמידה.
כמו כן, גם במקרה שבו הפרעת הקשב מובילה לפגיעה בתפקוד האקדמי, היא לא בהכרח משקפת קושי ברכישת מיומנויות למידה בסיסיות, אלא קושי ביכולת להשתמש בהם בפועל. כלומר, הפגיעה לא חייבת להיות בידע או בכישורים עצמם אלא ביכולת הביצוע והיישום שלהם.

סטודנטים עם הפרעת קשב מראים פרופיל אקדמי שונה בהשוואה לרוב האנשים עם הפרעת קשב ומאופיינים ברמת תפקוד גבוהה ביחס לאוכלוסייה זו. אלו אנשים בעלי יכולת הסתגלות גבוהה, אשר הצליחו להתמודד עם גורמי הסיכון הביולוגיים והסביבתיים באופן שאיפשר להם להתקבל ללימודים על-תיכוניים במוסדות ההשכלה הגבוהה.

מעבר למוסדות להשכלה גבוהה
כאמור, הפרעת קשב עלולה לגרום לקשיים בתפקוד האקדמי. למרות ההישגים האקדמיים הגבוהים המאפשרים ללומדים עם הפרעת קשב להתקבל למוסדות ההשכלה הגבוהה, הם עדיין מאופיינים בקשיים אקדמיים, חברתיים ותעסוקתיים.
באקדמיה מצופה מסטודנטים להיות עצמאיים יותר בתהליכי הלמידה וקבלת ההחלטות שלהם בהשוואה לתלמידי בית הספר.
המעבר מהלימודים בתיכון לסביבה הלא מוכרת של האקדמיה מציב אתגרים עבור רוב התלמידים. עבור תלמידים עם הפרעת קשב ההתמודדות עם השינוי יכולה לעורר בהם יותר חרדה ותחושת מוצפות בהשוואה לתלמידים אחרים והם נמצאים ברמת סיכון גבוהה יותר.
סטודנטים רבים עם הפרעת קשב מגיעים לאקדמיה כשהם לא מוכנים לאחת הדרישות המרכזיות שהיא מציבה בפניהם - התנהלות ולמידה עצמאית.

מוסדות להשכלה גבוהה מספקים שירותים מגוונים עבור המספר ההולך וגדל של אנשים עם הפרעת קשב המתקבלים ללימודים אקדמיים.
הצלחתם של סטודנטים עם הפרעת קשב תלויה במודעות שלהם לתמיכה האנושית והטכנולוגית האפשרית עבורם.

אימון אישי יכול לשמש כתמיכה אקדמית עבור סטודנטים עם הפרעת קשב ולסייע בפיתוח התפקודים הניהוליים. הוא יכול להעצים את היכולת של סטודנטים עם הפרעת קשב לארגן ולבצע את המטלות שהם מחויבים להשלים במסגרת האקדמיה ובחיי היום יום כאחד. תהליך האימון האישי מורכב יותר מהקנייה של מיומנויות למידה בסיסיות או התמודדות עם עומס מטלות.
דרך שימוש בגישה חוקרת, המאמן שואף להגביר את היכולת של המתאמן לעצור, להרהר ולפתח מטרות מציאותיות יותר המבוססות על מודעות עצמית גבוהה יותר אודות הדרך שבה הוא חושב ומתנהג.
בדרך זו האימון האישי מסייע לסטודנט להתמודד עם ההיבטים של הפרעת הקשב שמפריעים לתפקוד האקדמי ועוזר בהתמודדות עם היבטים הקשורים לחוויה הסטודנטיאלית כמו: דחיינות, חוסר ריכוז, קשיים בויסות עצמי, קשיים בתכנון, חרדה, קשיים חברתיים או ארגון זמן.

עבודה וקריירה

בגילאי הבגרות, הפרעת קשב עלולה לפגוע בתפקוד של האדם בתחום התעסוקה.
בהתאם לכך, לעיתים קרובות אנשים מבוגרים עם הפרעת קשב מתקשים להשתלב בעולם העבודה ולהחזיק בתפקידים של משרה מלאה לאורך זמן.

בתחום התעסוקה יש דרישה רבה ליכולות המקושרות לתפקודים הניהוליים כמו ניהול זמן, ויסות עצמי של ההתנהגות ויכולת פתרון בעיות בטווח הארוך.
ההנמכה בתפקודים ניהוליים המאפיינת את הפרעת הקשב עלולה לגרום לפגיעה משמעותית בתפקוד של האדם הבוגר בעולם העבודה. היא יכולה להקשות עליו להשלים משימות בהתאם ללוח הזמנים ולהגיע בזמן לפגישות.

עם זאת, הביטוי של תסמיני הפרעת קשב יכול להשתנות מאוד בהתאם להקשר התעסוקתי. כתוצאה מכך, סביבות עבודה שונות יכולות להשפיע באופן משמעותי על המידה והאופן שבהם התסמינים משפיעים על התפקוד של אנשים עם הפרעת קשב בעולם העבודה. סביבה המותאמת למאפיינים האישיים של העובד, יכולה לסייע רבות להעלאת רמת התפקוד. זאת בעוד שסביבה שאינה מתאימה, עלולה לפגוע בצורה משמעותית בתפקוד של אותו אדם.
על כן, איתור ההקשר התעסוקתי המתאים ביותר עבור כל אדם עם הפרעת קשב, יכול להיות תוספת משמעותית למערך הטיפולי של אותו אדם.
עם זאת, יש לקחת בחשבון שבמקרים רבים יכולת הבחירה של האדם עלולה להיות מוגבלת על ידי גורמים חיצוניים שאינם תלויי בו, כגון: מיקום גאוגרפי, איכות ההשכלה שקיבל, מגוון הצעות העבודה הקיימות וגישה למשאבים.

השתלבות בעולם העבודה
הצטברות של חוויות שליליות מהעבר, האופייניות בקרב אנשים עם הפרעת קשב, פוגעת בתחושת המסוגלות וביכולת של האדם לתפוס את כישוריו ולהציג אותם בפני אנשים אחרים. מצב זה יכול להקשות בהמשך על ההשתלבות של אותו אדם בשוק העבודה ולהשפיע על היכולת שלו לפתח קריירה מקצועית. קשיים אלו באים לידי ביטוי כבר בשלב הראשוני של חיפוש העבודה ותהליך הקבלה. הם ממשיכים להשפיע על אופן התפקוד במשרות הראשוניות ועלולים לפגוע באפשרויות הקידום העתידיות.

מבוגרים עם הפרעת קשב מדווחים על קושי למצוא עבודה. הקשיים הרגשיים והאקדמיים אשר נלווים פעמים רבות להפרעת קשב עלולים להסתיר את היכולות המקצועיות הפוטנציאליות של האדם במהלך תהליך המיון, אשר מורכב לרוב מראיון עבודה או מבחן. מצב זה עלול למנוע את הקבלה לעבודה מסוימת, או להוביל לשיבוץ בתפקיד שאינו הולם את כישוריהם.

הכניסה לעולם העבודה נעשית לרוב דרך עבודות מזדמנות, אשר מאפשרות ללמוד את התרבות של עולם העבודה. במקרים רבים אנשים עם הפרעת קשב מדווחים שהם מתפקדים טוב יותר במשרות מעוררות, ממריצות ומרובות גירויים, אך עבודות ראשוניות אלה בדרך כלל דורשות יכולת ארגון ושליטה בפרטים, בכפיפות לדמויות סמכות ובהרבה שגרה וחזרתיות אשר אינן מאפשרות מתן ביטוי ליצירתיות. כמו כן, על העובד המתחיל להתמודד עם המעבר ממערכת החינוך בעלת הכללים הברורים ואפשרות התמיכה, אל מערכת עסקית מלאת גירויים ואפשרויות.
אנשים עם הפרעות קשב עלולים להתקשות למלא אחר הדרישות האופייניות לעבודות הראשוניות ולהיות מועדים לכישלונות, אשר יקשו עליהם לרכוש את המיומנויות הבסיסיות הנדרשות בתחום עבודתם. משום שרמת העניין היא גורם קריטי בגיוס משאבי הקשב, עבודות משעממות ורוטיניות מהוות מכשול משמעותי. כמו כן הצורך לעסוק בבירוקרטיה ומנהלה דורשים יכולת ארגון ותשומת לב לפרטים אשר פעמים רבות נפגעים בעקבות הפרעת הקשב. בהתאם לכך אנשים עם הפרעת קשב מדווחים על קושי לשמור על עבודה קיימת.

עם זאת, אנשים אינטליגנטים ומוכשרים עם הפרעת קשב יתפקדו פעמים רבות היטב במשרות גבוהות ומאתגרות יותר שבהן ניתן להם חופש פעולה ואפשרות להיעזר בשרותי מזכירות.
אחד הגורמים לכך הוא שהמוטיבציה של אנשים עם הפרעת קשב להימנע מעיכובים, מעוררת העדפה לסביבות עבודה מעניינות ורוויות בגירויים, שבהן מתבצעות משימות ומטלות חדשות באווירה מהירה ופעלתנית. אך במשרות הנמוכות שמהן נהוג להתחיל את מסלול הקריירה של מקצועות רבים, סביבת העבודה נוטה להיות חד-גוונית, רוטינית ומשעממת.

מכאן שמסלול הקידום הסטנדרטי אשר נהוג בעולם העבודה מהווה פעמים רבות מכשול עבור אנשים עם הפרעת קשב. זאת משום שאופין של העבודות הראשוניות עלול להנמיך את פריון העבודה שלהם. בהתאם לכך, אנשים עם הפרעת קשב מדווחים על ביצוע נמוך מרמת היכולת האמיתית בעבודה. פער זה עלול למנוע מעובדים אלו להפגין את יכולותיהם ולהיות ראויים בעיני המעסיק לקידום אל עבר תפקידים גבוהים יותר המתאימים לסגנון העבודה שלהם.
בנוסף, משום שהקושי בביצוע תפקידים רוטיניים לאורך זמן הוא במידת העניין ולא ברמת הקושי הוא מתעורר גם כאשר רמת המיומנות הנדרשת עבורם היא נמוכה. חוסר היכולת להתמיד בביצוע מדויק של משימות הנחשובת לפשוטת מול הפוטנציאל להצליח במשימות ברמת מורכבות גבוהה עלול ליצור תסכול רב ולפגוע בהנעה לעבודה. מצב זה עלול לעורר אווירה שלילית אשר תפגע ביחסי העבודה במקום.
מצב זה מוביל לחיפוש אחר תעסוקה גמישה או עבודה מהבית, אשר מאפשרות חופש פעולה גדול יותר עבור שכירים בנוגע לעיצוב סביבת העבודה שלהם.

מיקוד יתר ושחיקה

מיקוד יתר, או היפר-פוקוס (באנגלית: Hyperfocus) הוא מצב של ריכוז אינטנסיבי, הממקד את התודעה בעיסוק או בקו המחשבה הנוכחי של האדם.
במהלך מיקוד יתר מתרחשת שקיעה מוחלטת של האדם בפעילות הנוכחית, עד כדי התעלמות או ניתוק מכל דבר אחר.

מיקוד היתר יוצר בעיה הפוכה מזו של קשיי קשב. בעוד שקשיי קשב יפגעו ביכולת של האדם להתמקד בדבר אחד לאורך זמן, מיקוד היתר פוגע ביכולת להפסיק להתרכז בעיסוק הנוכחי. בעקבות זאת, מיקוד היתר לא מאפשר לאדם להסיט את הקשב שלו לדברים אחרים במקרה הצורך. כלומר, הוא גורם לכך שהאדם יישאר "תקוע" בפעילות הנוכחית בין אם הוא מעוניין בכך ובין אם לאו.

בגילאי הבגרות, אנשים עם הפרעת קשב יכולים להיכנס למצב של מיקוד יתר גם במסגרת עולם העבודה. עם זאת, להבדיל ממצבי מיקוד יתר שמתרחשים בזמן פעילויות פנאי, בעולם העבודה אשר נוטה לתגמל את העובדים על פי רמת התפקוד שלהם, קבלת תמריצים על התוצרים המוגברים שניתן להפיק במצב זה עלולים להוביל להתמכרות לעבודה.
לכן, על המעסיקים לשים לב לנטייה זו ולסייע לעובדים עם הפרעת קשב לנצל את היתרונות של מיקוד היתר בצורה מאוזנת שלא תוביל לשחיקה.

יזמות
לאור הקשיים להשתלב בעולם העבודה הקיים, אפשרות תעסוקתית נוספת עבור אנשים עם הפרעת קשב, היא להשתחרר מהתלות במעביד על ידי פנייה ליזמות עסקית. היזמות יכולה להיות אפיק תעסוקתי אטרקטיבי עבור מבוגרים עם הפרעת קשב. זאת משום שלהפרעת קשב יש השפעה חיובית על מאפיינים יזמיים כגון: צורך בהישגיות, עצמאות ואוטונומיה, נטייה ליצירתיות, ונטייה מתונה של נטילת סיכונים ומשום שאדם עצמאי יכול לעצב את סביבת העבודה שלו על פי בחירתו האישית.

אנשים עם הפרעת קשב יכולים להיות מקור עשיר ליזמים עבור הכלכלה המקומית של כל מדינה.
עם זאת, הקשר בין הפרעת קשב לעולם היזמות יכול להיות חיובי מאוד, אבל בו זמנית גם בעייתי ומורכב.
לשאלה האם להפרעת קשב יש יתרון במימוש הזדמנויות יזמיות יש שלוש תשובות סותרות שתקפות באותה המידה: 1) כן. 2) לא. 3) תלוי.

אמנם לאנשים עם תסמינים של הפרעת קשב ישנה נטייה גבוהה יותר לפתח גישה ושאיפה ליזמות בהשוואה לאוכלוסייה הכללית, אך בעוד שנטייה זו מונעת בחלקה מההתאמה הגבוהה יותר של סביבת העבודה היזמית לתסמינים של הפרעת קשב, חלק לא מבוטל מהמוטיבציה לפנות לתחום זה נובע גם מחוסר אפשרויות תעסוקתיות בסביבות עבודה המאפיינות את שוק העבודה הקיים. כלומר, רק חלק ממגמה זו נובע מבחירה ושאיפה אישית, בעוד שחלק אחר נובע מחוסר ברירה.
כמו כן, גם בסביבת העבודה היזמית עדיין נדרשים מיומנויות וכישורים שעלולים להיפגע מהתסמינים של הפרעת קשב.
בהתאם לכך, אנשים עם הפרעת קשב ונטייה ליזמות, עלולים להתקשות בביצוע פעילויות יזמיות בפועל.

לאור המורכבות של הקשר בין הפרעת קשב ליזמות אין להציג את היחסים ביניהם באופן חד צדדי, בין אם זה נעשה בצורה סטיגמטית המדגישה את הפן השלילי ובין אם זה נעשה בצורה רומנטית המדגישה את הפן החיובי.
לכן, הנטייה של התקשורת להציג בתדירות גבוהה יזמים מצליחים אשר מייחסים את ההצלחה שלהם לתסמינים של הפרעת קשב, עלולה להיות מטעה.
כלומר, הפרעת קשב יכולה בהחלט לעודד אנשים לפנות לתחום היזמות, אבל לא בהכרח תסייע להם גם להצליח בו.

בתקופת ההתהוות של יוזמה עסקית חדשה, פחות סביר שהתסמינים של הפרעת קשב יתפסו כנטל והם אף יכולים להוות נכס משמעותי. זאת במיוחד, בשלושת השלבים הראשוניים של היוזמה העסקית: גילוי עניין, זיהוי הזדמנות והתנהגות המכוונת לנקיטה בפעולות הנחוצות עבור הקמת המיזם.
בשלבים אלו חסמים אשר עלולים לעקב או אף לעצור אנשים ללא הפרעת קשב מלקחת רעיון ולפתח אותו לצעד הבא, למשל: תפיסה של יכולת או משאבים מוגבלים, הכרה במחסומים חברתיים ושיקולים פרקטיים נוספים, לא בהכרח ישפיעו על אנשים עם הפרעת קשב.
כתוצאה מכך, אנשים עם הפרעת קשב נוטים לפעול למען קידום יוזמות עסקיות במהירות ובתדירות שגבוהות בהרבה בהשוואה לאנשים ללא הפרעת קשב.
נטייה זו יכולה ליצור גיוון והעשרה של הזדמנויות עסקיות בשלבים הראשונים של מעגל החיים היזמי.
לצד זאת, אותה נטייה עלולה גם לגרום לאנשים עם הפרעת קשב להתמקד בריגוש ובמשיכה של רעיון חדש, תוך התעלמות או הפחתת החשיבות של העלויות והסיכונים הכרוכים בהוצאת היוזמה אל הפועל.

פעמים רבות חברות קטנות נדרשות לאלתר כדי לפצות על המחסור שלהן במשאבים. בשלב הזה התסמינים של הפרעת קשב יכולים לתרום רבות לקידום היוזמה העסקית ואף להפוך ליתרון אסטרטגי משמעותי. מצד שני, אף על פי שהפרעת קשב לא בהכרח תמנע מהאדם לבצע משימות אדמיניסטרטיביות בצורה טובה, התסמינים של הפרעת קשב עלולים להפוך לנטל, כאשר לעסק החדש נדרשת יציבות וניהול אדמיניסטרטיבי יעיל על מנת להתבסס ולצמוח. זאת משום שמשימות בסיסיות החיוניות לשימור ותפעול העסק, כגון הזמנה ושמירה של חומרי גלם, שירות לקוחות, התמודדות עם חוקים ונהלים ממסדיים, הוצאת קבלות, תשלום חשבונות, שמירה על סביבת עבודה נקייה ומסודרת, ניהול כספים, יתפסו לרוב כמשעממות או אף מתועבות על ידי אנשים עם הפרעת קשב. מצב זה עלול להגביר את הנטייה של אנשים עם הפרעת קשב לדחיינות, הסחות דעת והימנעות.

ההשפעה של התסמינים של הפרעת קשב על יוזמה חברתית, יכולה להשתנות לטובה או לרעה בהתאם ליחסי הגומלין בין שני מרכיבים עיקריים: הנסיבות הנוכחיות והאיזון בין יכולת הוויסות העצמית, המבנה הארגוני ודפוס האצלת הסמכויות עבור משימות אדמיניסטריבית. לדוגמה, יוזמה עסקית שהערך שלה מבוסס על כניסה מובנת לשוק ואספקה יעילה של סחורות או שירותים, מצריכה ניהול אדמיניסטרטיבי מרכזי יעיל. לכן, במקרה זה התסמינים של הפרעת קשב יהוו חיסרון. לעומת זאת, כשהתנאים ליצירת הערך של היוזמה העסקית אינם יציבים, מאופיינים בשונות רבה או חוסר ודאות, המאפיינים של הפרעת קשב יכולים להוות נכס משמעותי.

חברות יזמיות צריכות למצוא את הדרך להמשיך להתפתח תוך כדי ביסוס דריסת הרגל שלהן בשוק הצרכנים. בהקשר זה הפרעת קשב יכולה להוות גם נכס וגם נטל לשמירה על החדשנות של החברה. מייסדים עם הפרעת קשב נוטים לחפש באופן פעיל אחר הזדמנויות לפיתוח וחדשנות עסקית עבור החברה שלהם. נטייה זו מונעת מהצורך להימנע מהשעמום שבדרך כלל מתעורר בהם כשהחברה מגיבה למצב מובנה, יציב ומתמשך. מצד אחד נטייה זו מחסנת מייסדים עם הפרעת קשב מלהמשיך לחקות צורת פעולה זהה רק מכוח האינרציה, אך מצד שני תקשה עליהם ליצור איזון בין הצורך לפיתוח של החברה לצורך בביסוס וייצוב שלה. אנשים עם הפרעת קשב נוטים להישחק במהרה ממצבים שבהם יש רמה גבוה של יציבות והבנייה. במקרים האלו סביר להניח שהם ינקטו באחת משתי דרכי הפעולה הבאות: ניסיונות חוזרים ונשנים לקחת את החברה הקיימת לכיוונים חדשים ורדיקליים, או עזיבה של החברה המבוססת לטובת יוזמה חדשה והתחלה-מחדש של מחזור החיים היזמי במקום אחר.

באופן כללי ניכר שהתרומה החיובית של התסמינים של הפרעת קשב באה לידי ביטוי בעיקר בשלבים הראשוניים של היוזמה העסקית, אך בהמשך הדרך היא הולכת ופוחתת בדפוס המאופיין במתחים דואליים בין ההשפעות החיוביות לשליליות שלה. זאת משום שפעולות עסקיות רבות לא מצריכות חדשנות ויצירתיות, אלא תחזוקה יום-יומית יעילה ואמינה.

בהתחשב בכל אלו ולאור העובדה שליזמות יש תרומה משמעותית וחשובה להתפתחות הכלכלה, מומלץ לשלב תוכניות הכשרה לעולם היזמות כבר במסגרת בית הספר התיכון. בנוסף, כדי להעלות את היעילות והתרומה הפוטנציאלית של תוכניות אלו, חשוב להתאים את דרכי ההוראה שלהן עבור מאפייני הלמידה של תלמידים עם הפרעת קשב.

קשרים חברתיים, זוגיות, משפחה והורות
התסמינים של הפרעת קשב לא משפיעים רק על ההתפתחות המקצועות ופעילויות הפנאי של האדם.
היא עלולה להוביל גם לקשיים חברתיים.
בהתאם לכך, קשיים בכישורים חברתיים בקרב אנשים עם הפרעת קשב מקושרים לעימותים מול דמויות חינוכיות, מריבות מול ההורים ובעיות בחיי הנישואים.
זאת משום שהפרעת קשב יכולה לפגוע בקשרים המשפחתיים של האדם ובמערכות יחסים אינטימיות.

בני זוג של אנשים עם הפרעת קשב מדווחים על רמות נמוכות יותר של אינטימיות ושביעות רצון ממערכת היחסים, בהשוואה לבני הזוג של אנשים ללא הפרעת קשב. נמצאו הבדלי מגדר ברמת הפגיעה באינטימיות, כך שנשים שנמצאות בזוגיות עם אנשים עם הפרעת קשב, מדווחות על פגיעה גדולה יותר באינטימיות הן בהשוואה לנשים שנמצאות בזוגיות עם אנשים ללא הפרעת קשב והן בהשוואה לגברים שנמצאים בזוגיות עם אנשים עם הפרעת קשב. הבדלים אלו תואמים את התופעה הכללית שבה מגוון מצבים רפואיים או פסיכיאטריים במשפחה, נוטים להשפיע יותר נשים בהשוואה לגברים.

בחיים הבוגרים קשיי הארגון יכולים להפריע לתפקוד ההורי של האדם במסגרת המשפחה. הורים עם הפרעת קשב עלולים להתקשות במעקב אחרי לוח הזמנים של ילדיהם ולזכור מתי הם צריכים להיות בחוג, בפגישה עם חברים או להכין שיעורי בית.
חלק מתסמיני הפרעת הקשב עלולים להקשות על הורים אלו להגיב בסבלנות ומתינות לילדם ולהימנע מלהביע כעס ומצוקה לידו.
משפחות של מבוגרים עם מהפרעת קשב נוטות גם יותר לניידות, אם בעקבות עבודת ההורים שבמקרים רבים היא בעלת אופי דינמי ודורשת מעברים תכופים, ואם מתוך נטייה משפחתית למעבר דירות לצורך שינויי אווירה תכופים.

ההתנהגות האימפולסיבית האופיינית לאנשים עם הפרעת קשב מגבירה את הסיכון לקיום יחסי מין בלתי מוגנים ללא שימוש באמצעי מניעה, המובילים לנטיית-יתר להריונות לא מתוכננים.
ההריונות הלא מתוכננים מעלים את שכיחות הנישואין המהירים והאימהות המוקדמת, כמו גם את גידול-היתר של המשפחה, עם לידתו של ילד לא רצוי.

חיי הזוגיות עם אנשים עם הפרעת קשב יכולים להיות מאתגרים.
במערכות יחסים בין אנשים עם הפרעת קשב לאנשים בלי הפרעת קשב, עלולים להתפתח מתחים רבים עקב השוני בדפוסי ההתנהגות ותפיסת העולם של שני הצדדים. בני הזוג עם הפרעת הקשב עלולים לתפוס את בני זוגם שללא הפרעת הקשב כאנשים נוקשים, דרשניים ושתלטניים מידי, בעוד שבני הזוג ללא הפרעת קשב נוטים לתפוס את בני הזוג שעם הפרעת קשב כעקשניים ומרדנים. ככל שבני הזוג ללא הפרעת קשב מגבירים את תלונותיהם, כך בני הזוג עם הפרעת קשב נוטים להסתגר, לשמור טינה ולפתח התנהגויות התנגדות באופן שמחמיר את המצב, מעורר תגובות דומות בקרב בני הזוג שללא הפרעת קשב וחוזר חלילה. במקרים אחרים מתפתחת מערכת יחסים של תלות שיתופית, שבה אנשים עם הפרעת קשב מפתחים כניעות יתר, אל מול בני זוג שתלטניים עם יכולות התארגנות גבוהות.

בנוסף, הפרעת קשב היא תורשתית, יש לה העברה בין-דורית גבוהה ביותר והיא נוטה "לעבור במשפחה".
בעקבות האופי התורשתי של הפרעת קשב, לכחצי מההורים שמאובחנים עם הפרעת קשב יהיו גם ילדים עם הפרעת קשב.
כך נוצר מצב בו אמהות ואבות רבים מתמודדים עם ילד הסובל מהפרעת קשב, כאשר להם עצמם יש מאפיינים דומים או זהים (כמו אימפולסיביות, פעלתנות יתר, קושי לשמור על מיקוד לאורך זמן ועוד).

בנוסף, לעיתים ההורים מזדהים עם ילדם ואף חווים מחדש חוויות דומות וקשות מעברם.
עבור הורים רבים עם הפרעת קשב, העבודה עם הילד מהווה חוויה מתקנת.

דילמות בנושא הטיפול התרופתי בתקופת ההריון וההנקה
המודעות הגוברת לקיומה של הפרעת קשב בגילאי הבגרות, מובילה לעלייה במספר הנשים בגיל הפוריות אשר מקבלות טיפול תרופתי עבור הפרעת קשב.
למשל, בארצות הברית אלפי נשים עם הפרעת קשב מקבלות טיפול תרופתי במהלך תקופת ההריון.

למרות הזהירות והדאגה הכללית שניכרת בקרב רופאים ונשים עבור שימוש בתרופות כלשהן בתקופת ההריון וההנקה, כמעט שאין מידע אודות ההשפעה של הטיפול התרופתי בהפרעת קשב על העובר והילוד. באופן תאורטי מתילפנידאט יכול לעבור דרך השליה, אך ההשפעה שלו על המוח המתפתח של העובר אינה ידועה.

אף על פי שקיימים ממצאים רבים על ההשפעה של שימוש לרעה באמפטמינים במהלך ההריון, לא ניתן להסיק מהם על ההשפעות של הטיפול התרופתי להפרעת קשב.
זאת משום שבמקרים בהם נעשה שימוש לרעה בחומרים, על פי רוב ישנם משתנים מתערבים רבים אשר יכולים להיות הסברים חלופיים לפגיעה הניצפת בבריאות העובר או הילוד - כמו: הזנחה של ההיבטים הבריאותיים של ההריון עצמו, שימוש לרעה במספר חומרים שונים במקביל, דלקות, בריאות נפשית כללית ירודה ועוד. כלומר, בקרב אוכלוסייה העושה שימוש לרעה בחומרים ישנם גורמים כה רבים לסיכון במהלך ההריון עד שלא ניתן לבודד את ההשפעה של החומר הפעיל המשמש בתרופות להפרעת קשב. גורמים אלו אינם רלוונטיים עבור מקרים של הפרעת קשב ללא שימוש לרעה בחומרים, שבהם הטיפול התרופתי ניתן במסגרת פיקוח ומעקב רפואיים.
בעקבות היעדר ראיות מספקות, לא ניתן לקבוע האם יש או אין סיכון לעובר בעקבות הטיפול התרופתי של האם במהלך ההריון.
מהמידע המועט שקיים (נכון לשנת 2014), נראה שלפחות עבור החומר הפעיל מתילפנידאט הסיכון לעובר נמוך מאוד והכמויות של החומר הפעיל אשר מגיעות לתינוק דרך חלב האם הן מזעריות. על כן, נראה שהשימוש בתרופות המכילות מתילפנידאט בזמן הנקה הוא בטוח.
בנוסף, בתקופת ההנקה ניתן למזער עוד יותר את החשיפה של התינוק לחומר הפעיל בתרופה המגיע אליו דרך חלב האם, על ידי תיאום מועדי ההנקה ונטילת התרופות.

מעבר להשפעה של מתן התרופה במהלך ההריון וההנקה, יש לקחת בחשבון גם את ההשפעות האפשריות להפסקת התרופה בתקופה זו.
אף על פי שלמתן טיפול תרופתי להפרעת קשב בזמן הריון והנקה עלולות להיות השלכות שליליות על התינוק, הפסקת הטיפול עלולה אף היא לפגוע הן בתינוק והן באימו.
הדאגה לשלום העובר עלולה לגרום לאם להפסיק את הטיפול התרופתי למרות ההשלכות שעלולות להיות לכך על עצמה ועל בריאותה האישית.
יש להתחשב בכך שנשים עם הפרעת קשב מתמודדות מול אתגרים רבים בתקופת ההריון וההנקה, כמו הקפדה ניהול המעקב והטיפול הרפואי במהלך ההריון, הסתגלות לשיגרה של טיפול בתינוק אחרי הלידה ושמירה על איזון בין הצרכים של הילוד לצרכים הרפואיים ותסמיני הפרעת הקשב של עצמן.
אף על פי שבמקרים רבים ברירת המחדל של רופאים היא להפסיק כל טיפול תרופתי שאינו חיוני במהלך ההריון וההנקה, במקרים של הפרעת קשב להפסקת הטיפול יכול להיות סיכון משמעותי.
יש לאזן בין הסיכון האפשרי לתינוק מלקיחת התרופה, לבין הסיכון האפשרי לאם ולתינוק מהפסקתה.

עבור המקרים בהם הוחלט להמשיך את הטיפול התרופתי, יש להתמודד עם אתגר נוסף של התאמת המינון וסוג התרופה.
השינויים הפיזיולוגיים במהלך ההריון מובילים לשינויים ביעילות ובריכוז של התרופה.
עם זאת, כמעט ולא קיימים קווים מנחים להתאמת הטיפול התרופתי עבור מקרים אלו.

ראו גם
 מסוגלות תעסוקתית

קישורים חיצוניים

 
 
 הפרעת קשב וחיי מין: מה שנשים לא יודעות על הפרעת הקשב שלהן - מאתר פסיכולוגיה עברית
 טופס תביעה לקצבת נכות כללית על פי הנחיות לקביעת נכות ללקויי למדיה והפרעת קשב - מטעם המוסד לביטוח לאומי
 Challenges Unique to Women with ADHD and How to Overcome Them  - כתבה מאת Margarita Tartakovsky על ההתמודדות הייחודית של נשים עם הפרעת קשב
 ADHD in Adults. Yes, it’s real. Yes, you can do something about it. - הרצאה של ריק גרין על הפרעת קשב בגילאי הבגרות  
 Decades of failing to recognize ADHD in girls has created a “lost generation” of women - על ההשלכות של תת-אבחון של בנות עם הפרעת קשב על חייהן הבוגרים כנשים
 מבט שני - הפרעות קשב ופשיעה כתבה על סדנה לשיקום אסירים עם הפרעת קשב, במטרה למנוע את חזרתם של האסירים לכלא לאחר שחרורם 
 How to Adult When You Have ADHD - התמודדות עם הקשיים בתפקודים ניהוליים של הפרעת קשב בגילאי הבגרות  
 חן ספקטור, סטודנטים עם הפרעת קשב וריכוז: השילוב, האתגר והאור בקצה המנהרה, פסיכולוגיה עברית, 4 ביוני 2015

הערות שוליים

הפרעת קשב