ג'ורג'ינה בייר

ג'ורג'ינה בייר (באנגלית: Georgina Beyer; נובמבר 1957 – 6 במרץ 2023) הייתה פוליטיקאית ניו זילנדית, וחברת הפרלמנט של ניו זילנד מטעם מפלגת העבודה של ניו זילנד. היא הייתה הטרנסקסואלית מחוץ לארון הראשונה בעולם שכיהנה כראש עירייה, וכן הראשונה שכיהנה כחברת בית נבחרים.

ביוגרפיה
בייר נולדה כתינוקת ממין זכר בשם ג'ורג' ברטרנד בשנת 1957 בוולינגטון שבניו זילנד, לג'ק ונואלין ברטרנד. מוצאה כולל ענף מאורי. בינקותה נשלחה לגדול אצל הורי אמה. הוריה התגרשו בשנת 1962. אמה של בייר נישאה מחדש באותה שנה למשפטן קולין בייר, והחזירה את ג'ורג' לחזקתה. לאחר גיל 7 נשלחה ג'ורג' לפנימייה עקב מתח בחיי הנישואים של הזוג, מה שגרם לה להרגיש דחויה על ידי הוריה ולנסות להתאבד. לאחר תום נישואי אמה ב-1971, עברה לבית ספר ציבורי עקב חסרון כיס. בבית הספר החלה לעסוק בתיאטרון והחליטה לעזוב את בית הספר בגיל 16, בניגוד לרצון אמה, כדי להקדיש את זמנה לתיאטרון.

בייר חיה באוסטרליה לזמן מה, וכשחזרה לניו זילנד עבדה כשחקנית וזכתה להצלחה גוברת. בשנת 1984 עברה ניתוח לשינוי מין. בייר הפכה דמות ידועה במועדוני הלילה בוולינגטון, תחילה כזמרת וכמלכת דראג, ומאוחר יותר כעובדת מין.

מאוחר יותר עברה בייר לקרטרטון, שם עבדה כשדרנית רדיו, והגישה חדשות בוקר בערוץ רדיו מקומי.

קריירה פוליטית
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה בייר להתעניין בפוליטיקה מקומית, ונבחרה לוועד המנהלים של מערך החינוך המקומי בקרטרטון. ב-1995 נבחרה לראשות עיריית קרטרטון, וכיהנה בתפקיד עד שנת 2000. היא הייתה הטרנסית הראשונה בעולם שכיהנה כראש עירייה.

בבחירות הכלליות של ניו זילנד בשנת 1999 נבחרה כחברת פרלמנט מטעם מפלגת העבודה של ניו זילנד ממחוז ואיראראפה, בו מצויה קרטרטון. היא גברה בכ-3,000 קולות על המועמד של המפלגה הלאומית הניו זילנדית, שדרן הרדיו פול הנרי, והפכה גם לטרנסית הראשונה בעולם שמכהנת כחברת פרלמנט. בייר שבה והתמודדה בבחירות הכלליות ב-2002, ונבחרה מחדש ברוב של למעלה מ-6,000 קולות. בראיון בדצמבר 2002 אמרה: "שואלים אותי שאלות שעליהן שום פוליטיקאי אחר לא צריך לענות. לגבי הניתוח, כלומר. 'זה כאב?', או, 'כשאת מקיימת יחסי מין כאישה עכשיו, זה שונה מכשקיימת יחסי מין כגבר?' נו, ברור שזה שונה, חביבי."

נאום הבכורה
מסורת הפרלמנט הניו זילנדי מעניקה לחברי פרלמנט טריים 10 דקות על דוכן הנואמים, להציג את עצמם לעמיתיהם. בנאום הבכורה שלה אמרה בייר בין השאר:

זהות מגדרית וזכויות אדם
בשנת 2004 הגישה בייר הצעת חוק לפרלמנט, לפיו חוק זכויות האדם בניו זילנד מ-1993 יתוקן כך שיכלול במפורש "זהות מגדרית" כאחד הדברים שאין להפלות בגינם. הצעת החוק הייתה חלק מהמצע של מפלגת העבודה ב-1999 וב-2002, והייתה שנויה במחלוקת. בייר טענה שמדובר רק בהבהרה מפורשת של רוח החוק. בשנת 2006 פרסם ממלא מקום פרקליט המדינה של ניו זילנד חוות דעת משפטית לפיה טרנסג'נדרים כבר נכללים תחת הגנת החוק הזה, ובייר משכה את הצעת החוק.

פרישה
בשנת 2004 הודיעה בייר שלא תהא מועמדת בבחירות של 2005. ייתכן שגם מתיחות תוך-מפלגתית תרמה להחלטה על רקע עמדתה בנושא ניצול אזורי החוף (שתמכה בתיעוש והייתה מנוגדת לעמדת המקומיים). בספטמבר נמלכה בדעתה והודיעה שתתמודד על מקום ברשימה הכללית, בלי להתמודד על המושב המקומי. היא הצליחה להיבחר לפרלמנט באותן בחירות. ב-15 בפברואר 2007 פרשה מן הפרלמנט.

חייה לאחר כהונתה בפרלמנט
בשנת 2010 הצהירה בייר שהיא במצוקה כלכלית, ושהיא נאלצת להיסמך על שירותי הסעד. בשנת 2013 אובחנה כסובלת ממחלת כליות כרונית, ונזקקה לדיאליזה כמה פעמים ביום. היא נפטרה ב-6 במרץ 2023.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

ראשי עיריות
חברי פרלמנטים
פוליטיקאיות ניו זילנדיות
טרנסג'נדריות
פוליטיקאיות טרנסג'נדריות
ניו זילנדיות שנולדו ב-1957
ניו זילנדיות שנפטרו ב-2023