פארק החולדות

פארק החולדות הוא כינוי למחקר בנושא התמכרות לסמים שנערך בשנות ה-70 המאוחרות (ופורסם בשנת 1980), על ידי הפסיכולוג הקנדי ברוס ק. אלכסנדר ועמיתיו באוניברסיטת סיימון פרייזר בקולומביה הבריטית שבקנדה.

השערתו של אלכסנדר הייתה כי סמים לא גורמים להתמכרות, ושההתמכרות לכאורה לסמים הנרקוטיים שנצפתה בשכיחות בחולדות מעבדה ניתנת לייחוס לתנאי החיים שלהם, ולא לתכונות הממכרות של הסם עצמו. הוא כתב בנייר עמדה לסנאט הקנדי בשנת 2001, שניסויים קודמים שבהם חולדות מעבדה הוחזקו מבודדות בכלובי מתכת צפופים, נקשרו למנגנון הזרקה עצמית, רק מראים כי "בעלי חיים במצוקה קשה, כמו אנשים במצוקה קשה, יקלו על מצוקתם בצורה תרופתית אם יוכלו".

כדי לבחון את השערתו, אלכסנדר בנה פארק חולדות, מושבת דיור בגודל 8.8 מטר רבוע (95 רגל מרובע), פי 200 מהשטח של כלוב מעבדה סטנדרטי. היו 16-20 חולדות משני המינים במעון, שפע של מזון, כדורים וגלגלים למשחק, ומספיק מקום להזדווגות וגידול הגורים. תוצאות הניסוי תמכו בהשערתו. חולדות שנאלצו לצרוך מורפין הידרוכלוריד במשך 57 ימים רצופים הובאו לפארק החולדות וניתנה להן הבחירה בין מי ברז רגילים ומים מהולים במורפיום. על פי רוב, הם בחרו במים רגילים. במאמרו כתב על כך אלכסנדר: "שום דבר שניסינו... לא יצר משהו שנראה כמו התמכרות בחולדות ששוכנו בסביבה רגילה באופן סביר." קבוצות ביקורת של חולדות מבודדות בכלובים קטנים צרכו הרבה יותר מורפיום בניסוי זה ובכמה מהניסויים שאחריו.

המאמר המקורי נדחה על ידי כתבי העת המדעיים החשובים ופורסם לבסוף בכתב עת קטן יחסית, "Psychopharmacology". מספר ניסויים אחרים שנערכו בעקבות המחקר, לא הצליחו לשחזר את תוצאותיו. עם זאת, המחקר עורר תשומת לב באשר לתנאי הכליאה של חולדות מעבדה והשפעתם על תוצאות ניסויים. מחקרים חדשים מתחילת המאה ה-21 מצאו כי סביבה מעשירה עשויה להקטין את התמכרותם של עכברים למורפיום, וכן להפחית סיכון להפרעות כמו אלצהיימר, הנטינגטון ופרקינסון. 

אלכסנדר עצמו ממשיך להרצות על מחקרו; החל מ-1985 הוא עבר לחקור התמכרות לסמים בקרב בני אדם מתרבויות מגוונות, מתוך הנחה שההבדלים הבין-תרבותיים בין אנשים מדמים את ההבדל בין חולדות בכלוב לעומת בפארק.

קישורים חיצוניים
 פארק החולדות, באתר של ברוס ק. אלכסנדר

הערות שוליים

פסיכולוגיה: ניסויים
ניסויים בבעלי חיים
סמים