ג'מייקה קינקייד

ג'מייקה קינקייד (באנגלית: Jamaica Kincaid; נולדה ב-25 במאי 1949, בסנט ג'ונס, אנטיגואה) היא סופרת ומסאית אנטיגואנית-אמריקאית-יהודייה, המשמשת גם כפרופסור ללימודי אפריקה ואמריקה בהרווארד, ובקיץ מתגוררת בורמונט. קינקייד זכתה בפרסים ובשבחים, אך גם בביקורות שליליות על יצירתה, שנתפסה על ידי מבקרים מסוימים כ"זועמת". קינקייד השיבה שסופרים שואבים מחייהם לא פעם, ושהתיאור של כתיבתה כאוטוביוגרפית וזועמת אינו טיעון תקף נגד כתיבתה.

קורות חיים
נולדה בשם אליין פוטר ריצ'רדסון בסנט ג'ונס, בירת אנטיגואה, בשנת 1949. היא גדלה בעוני עם אמה, עקרת בית, ואב חורג, נגר. היא הייתה קרובה מאוד לאמה עד שהייתה בת תשע, אז נולד הראשון מבין שלושת אחיה. לאחר מכן, קינקייד חשה שאמה הזניחה אותה.

קינקייד התחנכה במערכת החינוך הבריטית הקולוניאלית (אנטיגואה זכתה בעצמאות רק בשנת 1981). על אף שהייתה נבונה והצטיינה בבחינות, הוצאה קינקייד מבית הספר על ידי אמהּ, כדי שתסייע בפרנסת המשפחה כשנולד אחיה השלישי, כיוון שהאב החורג חלה ולא יכול לפרנס עוד. כשהייתה קינקייד בת 17, בשנת 1966, שלחה אותה אמה לסקארסדייל, פרבר אמיד של ניו יורק, לשמש שם או פר. בניו יורק, סירבה קינקייד לשלוח כסף לאמהּ, או להשיב על מכתביה.

בשנת 1979 נישאה לאלן שון, מלחין ומרצה במכללת בנינגטון. שון הוא בנו של ויליאם שון, עורך הניו יורקר בזמנו, ואחיו של השחקן וואלאס שון. הם התגרשו בשנת 2002. לזוג שני ילדים: הרולד, מפיק מוזיקלי שיוצר תחת שם הבמה Levelsoundz, ואנני רוזמונד, זמרת-יוצרת. קינקייד חובבת גינון נלהבת, וכתבה רבות על הנושא.

ב-2006, קינקייד התגיירה במסגרת חינוך ילדיה (שון הוא ממוצא יהודי).

תחילת הקריירה
בזמן שעבדה כאו פר, נרשמה קינקייד ללימודי ערב במכללה. מקץ שלוש שנים, התפטרה ממשרתה כדי ללמוד במכללת פרנקוניה בניו המפשייר, משזכתה במלגה מלאה מאותו מוסד. אך מקץ שנה אחת נשרה קינקייד מהלימודים וחזרה לניו יורק. שם החלה לכתוב בכתב עת לבנות עשרה, ושינתה את שמה לג'מייקה קינקייד בשנת 1973, עם פרסום המאמר הראשון פרי עטה. היא תיארה את שינוי שמה כ"דרך לעשות דברים בלי להיות אותו אדם שלא יכול לעשות אותם, האדם שנשא את כל המטען הזה." את השם ג'מייקה בחרה כהומאז' למוצאה באיים הקריבים, והשם קינקייד צלצל יפה, לטעמה, עם השם ג'מייקה. לימים החלה קינקייד לכתוב בכתבי העת וילג' ווייס ו-Ingénue. כמו כן פרסמה סיפורים קצרים ב-The Paris Review ובניו יורקר, שבו פורסם הרומן הראשון שלה, לוסי, בהמשכים.

היא מכהנת כפרופסור ללימודים אפריקאים ואפריקאים-אמריקאים באוניברסיטת הרווארד.

הכתיבה בניו יורקר
כתוצאה מידידות שקשרה קינקייד עם ג'ורג' טרו (George W. S. Trow), מחבר הטור האהוד בניו יורקר, "Talk of the Town", הכירה קינקייד את עורך הניו יורקר, ויליאם שון, שהתרשם מכתיבתה. שון הציע לה משרת כתיבה קבועה בכתב העת בשנת 1976, ולימים קידם אותה כבעלת טור במסגרת "Talk of the Town", שם פרסמה במשך 9 שנים. חסותו של ויליאם שון תרמה לבניית המוניטין של קינקייד כסופרת. היא כתבה בניו יורקר, בצורות שונות, במשך 20 שנה. היא התפטרה מן הניו יורקר בשנת 1996, כשהעורכת דאז טינה בראון הטילה על הקומיקאית רוזאן בר לשמש עורכת אורחת של גיליון אחד בתור קול פמיניסטי מקורי. על אף הגידול במכירות תחת בראון, קינקייד ביקרה את בחירתה של בראון לנווט את כתב העת לאזור פחות ספרותי ויותר ממוקד בידוענים.

קינקייד מספרת שכשכתבה בניו יורקר, רבים שאלו אותה, במיוחד נשים, איך השיגה את המשרה. קינקייד פירשה את השאלות כהתייחסות להיותה אשה שחורה צעירה "משום מקום... אין לי תארים. אין לי כסף. אני מגיעה ממקום עני. הייתי משרתת. נשרתי מהמכללה. פתאום אני כותבת בניו יורקר, וחיה חיים כאלה, וזה כנראה מעצבן אנשים."

יצירתה
הרומנים של קינקייד שואבים מחייה, אך קינקייד מזהירה שלא לפרש את הרכיבים האוטוביוגרפיים שבהם כפשוטם:  יצירתה מטעימה התרשמויות ורגשות על פני התפתחות עלילתית ומתארת מתחים קולוניאליזם ונאו-קולוניאליסטים, כמו גם דמויות אמהות חזקות.

האינטלקטואל ומבקר הספרות השחור הנרי לואיס גייטס ג'וניור ניסח את תרומתה של קינקייד כך:

סגנון
סגנונה של קינקייד זכה לביקורות חיוביות ושליליות. מבקרת בשם Annie John שיבחה את סגנונה של קינקייד בשל הבחנות האופי, השנינות, והקיצור, ואחרים שיבחו את הליריות של סגנונה. המשורר והמסאי דרק וולקוט, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1992, תיאר את סגנונה של קינקייד כך: סוזן סונטג שיבחה את יצירת קינקייד בשל "האמת הרגשית", החריפות, והמורכבות שלה.

לעומת זאת, המבקר פיטר קרת' כינה את ספרה של קינקייד My Brother "הספר הכי מוערך יתר על המידה לשנת 1997". המבקר דווייט גארנר מהניו יורק טיימס כינה את הרומן See Now Then "דו-קוטבי, חצי סיאנס, חצי מארב", וכן "מעין גירוש שדים מגושם מהסוג שסופרים רבים מחברים אבל משכילים לא לפרסם. [הספר] אינו צובר שום משקל מוסרי בזמן התגלגלותו. הוא דורש מאיתנו מעט, ונותן מעט בתמורה."

תרגומים לעברית
מר פוטר, עם עובד, 2003
אני ג'ון/לוסי, הקיבוץ המאוחד, 2000
מקום קטן, לוקוס הוצאה לאור, 2016: קינה נזעמת על גורלה של אנטיגואה תחת השלטון הקולוניאלי האנגלי ותחת השלטון המושחת שצמח בה לאחר שזכתה בעצמאות.

פרסים וכיבודים
בין הפרסים שבהם זכתה:
מלגת גוגנהיים לסיפורת לשנת 1985.
פרס אניספילד-וולף לשנת 1997, על ספרה "אוטוביוגרפיה של אמי".
פרס פמינה לשנת 2000 על ספרה My Brother.
דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת טאפטס, 2011
פרס דן דוד לשנת 2017.

קישורים חיצוניים

 הדף של קינקייד (אנגלית) באתר מכללת קלרמונט.
 
 
 
 
 
 
 ג'מייקה קינקייד, Biography of a Dress, באתר "פרויקט הסיפור הקצר"

הערות שוליים

ניו יורק: אישים
זוכות מלגת גוגנהיים
זוכי פרס אניספילד-וולף
זוכי פרס לנן: סיפורת
זוכות פרס דן דוד
סופרות אפרו-אמריקאיות
סופרות יהודיות אמריקאיות
יהודיות אפרו-אמריקאיות
זוכי פרס פמינה
אמריקאיות שנולדו ב-1949