ארשת שפתינו

אֲרֶשֶׁת שְׂפָתֵינוּ הוא פיוט קצר קדום של מחבר לא ידוע הנהוג לאמרו במהלך תפילת מוסף של ראש השנה.

על אמירת הפיוט
הפיוט נאמר על ידי קהילות האשכנזים ונוסח רומניא אחרי כל שלשת הברכות, והוא נאמר בנוסח איטליה רק אחרי סדר שופרות. הפיוט מופיע גם בנוסח ג'רבה ובנוסח קוצ'ין אולם לא בשאר קהילות הספרדים והתימנים.

כאמור, במנהג האשכנזים והרומניוטים, הפיוט נאמר לאחר כל אחת משלושת הברכות האמצעיות של תפילת המוסף: מלכויות, זכרונות ושופרות, כאשר המילה האחרונה בפיוט מותאמת לברכה שאחריה היא נאמרת. לפי מנהג אשכנז המזרחי, הפיוט נאמר רק בימי חול, בהם יש תקיעת שופר לאחר הברכה, אבל לפי מנהג אשכנז המערבי אומרים בשבת "לקול זיכרון תקיעתנו/תרועתנו" במקום "לקול תקיעתנו/תרועתנו", ובחלק מהקהילות כשחל בשבת אין החזן אומר את התפילה בקול אחרי שאמרוה הקהל.

הפיוט מופיע בנוסח מקוצר כבר במחזור ארץ ישראלי שנמצא בגניזה הקהירית, בה נמצא הנוסח "ארשת שפתינו יערב לפניך קול שופרותינו". הפיוט השלם מופיע בספר המנהיג של אברהם בן נתן.

במנהג אשכנז המערבי מקפידים לומר "לקול תרועתנו" אחרי סדר מלכויות, ו"לקול תקיעתנו" אחרי סדרי זכרונות ושופרות. בנוסח הצרפתים מופיע "לקול שוועתנו".

דרשות ומנגינות
דרשות שונות נאמרו על מילות הפיוט.

לפיוט מספר מנגינות ידועות. אחד מהם הוא ניגונו של ישראל טאוב, האדמו"ר מחסידות מודז'יץ.

ראו גם
 היום הרת עולם
 מראה כהן
 עת שערי רצון להפתח

קישורים חיצוניים 

ארשת שפתינו, אתר הזמנה לפיוט

הערות שוליים

פיוטי ראש השנה
יצירות שמחברן אינו ידוע