אנדרטאות מלחמת העצמאות בישראל

ברחבי מדינת ישראל פזורות כמאתיים וחמישים אנדרטאות למלחמת העצמאות ולנופליה. כאנדרטאות לראשונה שבמלחמות ישראל היוו רבות מהן תקדימים, אשר הניחו את היסודות לעיצוב האנדרטאות למערכות ישראל ולחלליהן.

הגם שרבות מהאנדרטאות הוקמו בעשור הראשון שלאחר המלחמה, הוסיפו אנדרטאות להיבנות בעשורים שלאחר מכן, ומאז ראשית שנות התשעים הוקמו בישראל למעלה מעשרים אנדרטאות חדשות למלחמה ולנופליה.

נושאי האנדרטאות

האנדרטאות שהוקמו מתייחסות לנושאי הנצחה מגוונים:
הנצחת נופלים - מרבית האנדרטאות (כמאתיים) מוקדשות רק להנצחתם של נופלים, ומרביתן – אך לא כולן - נושאות את שמותיהם. אנדרטאות אלו מתחלקות למספר קבוצות:
הנצחת נופלים בקרב מסוים או בסדרת קרבות בגזרה מסוימת – למעלה משמונים אנדרטאות הוקמו לכבודם, ומן הידועות ביותר הן האנדרטאות לנופלים במצודת כ"ח, בגשר עד הלום ובנגבה.
הנצחת נופלים מיחידה צבאית מסוימת – יוצאי חטיבת הנגב, חטיבת יפתח, חטיבת הראל וחטיבת אלכסנדרוני הקימו אנדרטאות לזכר חלליהן, ובשנת 2013 נחנכה בירושלים אנדרטה נוספת ל-425 חללי חטיבת הראל. אנדרטאות הוקמו לזכר חללי גדודים בחטיבות גבעתי וקרייתי. הונצחו גם הנופלים מפלוגות ואף ממחלקות, דוגמת חללי הפלוגה הדתית מחטיבת אלכסנדרוני, חללי הקומנדו הצרפתי, מחלקת הל"ה ומחלקת הצופים בחטיבת הראל. 
הנצחת נופלים ממסגרות מסוימות – הונצחו נופלים מהכשרות רבות של הפלמ"ח ומגרעיניו, מבתי ספר (מקוה ישראל וכן כדורי – ששכל 85 מתלמידיו ובוגריו) ואף מקרב עובדי מפעל - מפעל נשר. אנדרטה גדולה הוקמה לזכר החללים מקרב מתנדבי חוץ לארץ (מח"ל).
הנצחת נופלים ממקום יישוב מסוים – כחמישים אנדרטאות הוקמו להנצחת בני עיר או כפר או אף בני שכונה מסוימת שנפלו במלחמה. הגדולה באנדרטאות אלו מבחינת מספר המונצחים על גביה (114) היא האנדרטה לבני רמת-גן שנפלו במלחמת העצמאות. אנדרטאות שכאלו הוקמו בין השאר בערים חיפה, חולון ורעננה.

הנצחת הנופלים היא קבוצתית בעיקרה, אך כמה עשרות אנדרטאות (מספר קטן עד להפתיע בהתחשב במספר האבדות הגדול במלחמה זו) מוקדשות לנופל אחד או שניים בלבד. בסך הכל נושאות האנדרטאות את שמותיהם של למעלה מ-5,400 נופלים, אם כי שמות רבים מהם הונצחו עליהן יותר מפעם אחת.

הנצחת קרב או מערכה – כעשרים אנדרטאות שכאלו הוקמו, ומקצתן נושאות גם את שמות החללים בקרב. מן הידועות ביותר שבהן הן האנדרטה לקרב ביד מרדכי ואנדרטת הטנק הסורי בדגניה א'.
הנצחת יחידה או תרומתם של חיילים ממסגרת מסוימת – ביניהן נמנות חלק מן האנדרטאות לחללים שנמנו לעיל וגם האנדרטה לאנשי גיוס חוץ לארץ בקיבוץ גשר, אנדרטת פורצי כביש הגבורה ביער חולדה ויד לאישה הלוחמת בניצנים.
הנצחת יישוב שחרב במלחמה – אלו הן האנדרטאות שהוקמו לזכר יישובי גוש עציון וביניהן האנדרטה לרבדים, שהוקמה בקיבוץ רבדים שבשפלה והאנדרטה שהוקמה לימים במרכז גוש עציון המחודש.
הנצחת נשק – בשנת 1954 יזם הרמטכ"ל דאז משה דיין את הקמתן של אנדרטאות שינציחו כלי נשק מן המלחמה, ולימים הוקמו אנדרטת הדוידקה בירושלים, אנדרטת הדוידקה בצפת והאנדרטה בטבריה, שעליה ניצב תותח צרפתי בקוטר 65 מילימטר (המכונה "נפוליאונצ'יק") – אחד מארבעה התותחים שהדפו את הצבא הסורי שעמד בשערי שתי הדגניות.

עיצוב האנדרטאות

עיצוב האנדרטאות למלחמה ולחלליה מקיף קשת גדולה של תוכניות וסגנונות, ועם זאת הן משתייכות ברובן לדגמים בסיסיים מעטים. מרבית האנדרטאות הן גוש אבן, סלע, גלעד או כותל הנושאים לוח זיכרון, וחלקן ניצבות ברחבה מתוחמת. שכיח היה השימוש באנדרטאות בדמות עמוד או אובליסק, הנראות למרחוק. לזכר נופלים בודדים הוקמו בעיקר אנדרטאות קטנות, לעיתים דמויות מצבה.

מקצת האנדרטאות הן פסלים מאבן או מברונזה. במספר מקרים התבססו האנדרטאות על מבנים פגועים המסמלים את הקרבות שהתחוללו סביבם, דוגמת הפילבוקסים בתל גיבורים שבחולון ובגשר עד הלום ומגדלי המים ביד מרדכי ובבארות יצחק.

כמה עשרות אנדרטאות – בעיקר כאלו שהוקמו משנות השישים ואילך – תוכננו כמרחב, שבו שובץ מספר גדול של מרכיבים עיצוביים. הדוגמה הבולטת לשכאלו היא אנדרטת חטיבת הנגב בבאר שבע, שתוכננה על ידי דני קרוון.

אחת מהאנדרטאות הבלתי שגרתיות ביותר בעיצובן שהוקמו היא האנדרטת פורצי הדרך לירושלים שליד מושב שואבה, מעשה ידי נעמי הנריק, המעוצבת ככף יד העשויה צינורות מתכת והשלוחה אל עבר ירושלים.

שימוש מועט יחסית נעשה באנדרטאות בשרידי ציוד צבאי. נזכרו לעיל אנדרטת הטנק בדגניה א' ואנדרטאות הנשק בירושלים, צפת וטבריה. בין האנדרטאות מטיפוס זה בולט השימוש במשוריינים המאולתרים שניבנו בראשית המלחמה. כאלו הם שרידי המשוריינים בשער הגיא – מן האנדרטאות המוכרות ביותר של המלחמה - שמקורה בכלי רכב שנפגעו וננטשו שם לאחר קרבות השיירות בגזרה זו. משוריינים נוספים ניצבים באנדרטאות לשיירת יחיעם, במזכרת בתיה ובקיבוץ גלאון.

רבות מהאנדרטאות מן העיצובים השכיחים שנמנו לעיל הוקמו בשנים הראשונות שלאחר המלחמה ובולט בהן השימוש בעיצוב ובחומרים פשוטים וצנועים, שאפשר ששיקפו את התנאים הכלכליים והשקפת העולם ששררו אז. השימוש בחומרים מורכבים יותר נעשה נפוץ בעיקר באנדרטאות שהוקמו שנים רבות לאחר המלחמה.

עם מתכנני ויוצרי האנדרטאות נמנו אמנים ואדריכלים ידועים ובהם חנה אורלוף, אבא אלחנני, יצחק דנציגר, בתיה לישנסקי, יחיאל ערד, יעקב פינקרפלד, מיכאל קארה, דני קרוון, יוחנן רטנר, נתן רפופורט, יחיאל שמי ויגאל תומרקין. בולט בין היוצרים הוא האדריכל אשר חירם, אשר תכנן עשר אנדרטאות.

מקורות
 גלעד – אנדרטאות ואתרי הנצחה, באתר "יזכור"
ספרים:
 אריה יצחקי, בעקבות לוחמים: מדריך לאתרי גבורה בישראל, תל אביב: בר, 1988.
אנדרטאות תש"ח בהוצאת המוסד לביטוח לאומי, 2009.
 מעוז עזריהו בשיתוף מנשה שני,  במותם ציוו: אדריכלות בתי הקברות הצבאיים בישראל: השנים הראשונות, היחידה להנצחת החייל, אגף משפחות והנצחה, משרד הביטחון, 2013.

לקריאה נוספת
 אסתר לוינגר, אנדרטות לנופלים בישראל; עריכה: ורדה בכור, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1993, עמ' 174.
 אילנה שמיר, הנצחה וזיכרון: דרכה של החברה הישראלית בעיצוב נופי הזיכרון, תל אביב: עם עובד, תשנ"ז 1997.

קישורים חיצוניים

  (זאב בן-צבי, דב פייגין, נתן רפופורט)
 
 דוד (דוכי) כהן, רקוויאם לדור האבן, באתר ערב רב, 2 בינואר 2018

הערות שוליים