המכשפה

המכשפה (ביידיש: די כישוף-מאכערין, די צויבערין, קאלדוניא) הוא מחזה מוזיקלי שנכתב והועלה ב-1877 או 1878 על ידי אברהם גולדפדן.

תקציר העלילה 

מירלה (מירעלע) היא נערה יתומה בת 17 שחיה עם אביה העשיר ואמה החורגת בתיה. המחזה מתחיל ביום הולדתה ה-17 והחגיגה הגדולה שנערכת לה על ידי משפחתה. בחגיגה נוכחות כמעט כל הדמויות המשתתפות במחזה: אברמצֶה, אביה של מירלה; מרקוס, הארוס שלה; בתיה, אמה החורגת; הוצמאך (האָצמאַך), הרוכל העני וטוב הלב; חסרה רק המכשפה, שמופיעה מאוחר יותר.

ביום ההולדת מגיע שוטר ואוסר את אביה בשל עברות לא ידועות. מירלה נשארת לבד עם אמה החורגת, שמחפשת כל דרך להיפטר גם מאביה וגם ממנה (מתברר שהיא, בעזרת המכשפה המקומית באבע יאכנע (בּוֹבֶּה יַאכנֶה) וקרוב משפחתה אליקום, תכננו להפליל את האב. באבע יאכנע מציעה לבתיה לשלוח את מירלה לשוק כדי לקנות בשר ולעשות את עצמה כאילו שמה כסף בארנקה; כשמירלה תגלה שאין לה כסף היא תפחד לחזור הביתה למכות ולקללות של אמה החורגת. בשלב זה תופיע ה"מושיעה" באָבע יאכנע ותטפל בהעלמתה. כך אכן קורה והיא מובאת לבית המכשפה ומוסתרת שם בחדר בעל דלת סתרים. בינתיים מגיע לביתה מרקוס אחרי שעשה מאמצים לשחרר את האב. הוא מתבשר על ידי בתיה שמירלה ברחה עם מאהב. הוא לא מקבל זאת ויוצא לחפש אותה. בשלב ראשון הוא הולך למכשפה, אף על פי שהוא לא מאמין בכישופים. היא מספרת לו שהוא עתיד לצאת למסע ארוך וכי שם כלתו הוא מירלה, דבר שמרשים אותו מאוד. הוא יוצא מיד לחפש אחריה. בינתיים מוכרים אותה המכשפה ואליקום לטורקי שלוקח אותה לאיסטנבול.

המערכה האחרונה מתרחשת בבית קפה באיסטנבול בו יושב מרקוס ששמע על כך שמירלה עשויה להימצא שם. מגיע גם הוצמאך שמנסה גם שם למכור את מרכולתו. לבסוף מופיעה גם מירלה שעובדת בקיבוץ נדבות על ידי שירה עבור הטורקי שקנה אותה. אחרי שהם נפגשים נודע להם מפי הוצמאך שגם אביה שוחרר והם מחליטים לחזור לעירם. בתיה והמכשפה כשנודע להם מפי אביה של מירלה על החזרה זוממות עוד פשע. בתיה לוקחת בקבוק עם סם הרדמה בכליה וכשהפגישה בין החוזרים והאב תתרחש בבית המרזח בו נדברו להיפגש היא תמזוג קצת בכוסות הי"ש שלהם וכשיירדמו החוזרים יעלו המכשפה, בתיה ואליקום את בית המרזח באש וכך ייפטרו מכולם. המזימה כמעט מצליחה אבל ברגע האחרון מגיע אחיו של בעל בית המרזח ומציל את כולם מן האש. רק הזוממים נשארים בפנים . הם השאירו סולם דרכו יוכלו לברוח אבל אחיו של בעל בית המרזח החזיר אותו למקומו. כך הם באו על עונשם במוות בשריפה אותה הם הדליקו.

מבנה 
הסצנות במחזה מגוונות מאוד. יש סצנות בהן יש שנים או שלשה שחקנים, יש כאלה שיש בהן מקהלה, יש משחקים (פרה עיוורת בתחילת המחזה), סצנות כישוף, חגיגה טורקית באיסטנבול, בית מרזח וכו'.

המחזה הוא מוזיקלי. כל כמה סצנות שרה אחת הדמויות שיר. בתחילה שרים למירלה ליום הולדתה. הוצמאך שר במסיבת יום ההולדת שיר עוקצני על צביעותם של אנשים. מירלה שרה על בדידותה ועוד. המוזיקה הייתה חלק בלתי נפרד מהמחזות של גולדפדן מן ההתחלה וזאת משום שהשחקנים הראשונים שלו היו זמרים נודדים. "הקטעים המוזיקליים לא היו רקע איורי בלבד אלא אחד ממרכיבי ההצגה וגם חלק בלתי נפרד מהמבנה שלה".

הדמויות 

הדמויות החשובות ביותר במחזה הן באבע יאכנע והוצמאך. השניים נמצאים בכל שלב בעלילה ומניעים אותה קדימה.
הדמות השלישית בחשיבותה היא מירלה. היא דמות שנגררת. היא לא יוזמת שום דבר אלא עושה מה שאחרים מכריחים אותה לעשות. הדמות היוזמת העיקרית היא באבע יאכנע.

הוצמאך הוא הדמות החיובית במחזה. רוכל שיש לו הרבה ילדים ואישה שממררת את חייו. באחת הסצינות הוא פונה למכשפה שתיתן לו כישוף אתו יוכל להשתיק את אשתו. הוא שופע אמרות ופתגמים. הוא דמות מלאה מרץ ופעילה מאוד. הוא דמות עממית מאוד ודרכו נפגשים בסוגים שונים של אנשים מכל שכבות העם: סוחרים, קונים, נשים, ילדים. הוא דמות קומית. אפילו הניסיונות שלו לרמות במסחר הם קומיים.

המכשפה, באבע יאכנע, היא הדמות הרעה במחזה. היא מתכננת כל הזמן איך לפגוע במי שבתיה מבקשת ממנה. כתוצאה מתכנוניה מתרחשים כמעט כל האירועים במחזה ובכך היא מניעה את העלילה קדימה. 
"לכל מילה של הוצמאך ושל באבע יאכנע יש סיבה והם מניעים כל סצנה וסצנה".

את תפקיד המכשפה שיחקו מההתחלה רק גברים. בתחילה משום שלא היו לגולדפדן שחקניות ואחרי זה בגלל המסורת.

השפעת המחזה והפקות 

למחזה הייתה השפעה גדולה על תיאטרון יידיש. הוא היה אחד המחזות הפופולריים ביותר ביידיש שהועלו שוב ושוב במשך השנים. כבר ב-1883 הועלה המחזה בניו יורק. השחקן הראשי היה בוריס טומשבסקי בן ה-16. הייתה זאת ההפקה הראשונה של תיאטרון ביידיש בארצות הברית.
ב-1922 העלה התיאטרון הקאמרי הממלכתי היהודי במוסקבה את המכשפה בעיבודם של אלכסנדר גראנובסקי ויחזקאל דוברושקין ומוזיקה של יוסף אחרון. השחקן הראשי היה שלמה מיכאלס בתפקיד הוצמאך. בעיבוד זה משמש הוצמאך למנהיג, לרוח החיה של ההמון היהודי, דמות תיאטרלית, ליצן, ארלקינו. ב-1925 הועלה המחזה בתיאטרון האמנותי בניו יורק בעיבודו של מוריס שורץ.

בעקבות המחזה כתב גם איציק מאנגר מחזה המבוסס על דמותו של הוצמאך: האצמאך שפיל: א גאלדפאדן מאטיוו אין דריי אקטן (מחזה הוצמאך: מוטיב של גולדפדן בשלוש מערכות), לונדון 1947.

שמותיהן של כמה מן הדמויות נכנסו כאפונימים לפולקלור היידי והיהודי: באבע "יאכנע" ככינוי לאישה רכלנית ווולגרית, ו"הוצמאך" ככינוי לתמים.

הפקות בישראל 

המחזה הועלה פעמים אחדות בארץ.
 הקומדיה הארצישראלית, 17 בנובמבר 1935:
 תרגום: נתן אלתרמן; בימוי: מיכאל גור; עיבוד מוזיקלי: מרק לברי; כוריאוגרפיה: נעמי ליף; תפאורה: ג'ניה ברגר; תלבושות: גב' חלפי, אליהו דורף.
 שחקנים: מאיר תאומי (המכשפה); מ' שינדלר; יוסף גולנד; מ' גור (הוצמך); אהרן פרייטג; מרים ברנשטיין-כהן; ז' לבבי; רחל מרכוס; א' אריאל; נתן כוגן; הילדה חנהל'ה מאירצָ'ק, לימים חנה מרון (מירלה);
 תיאטרון אהל, 1946:
 תרגום ותמונות לוואי: אברהם לוינסון; בימוי: משה הלוי (שזכה על כך בפרס יהושע גורדון לתיאטרון מטעם הסוכנות היהודית לשנת תש"ז); עיבוד מוזיקלי: מרק לברי; כוריאוגרפיה: יהודית אורנשטיין; תפאורה: פאול לוי.
 שחקנים: יהודה שחורי (המכשפה); אברהם חלפי (הוצמך); יהודה גבאי (קנרסקו, מנהל הלהקה); יהושע לופנפלד (זילברקנופ); דניאל פוגלסון (גצל); שמחה צחובל; יעקב איינשטיין (מרכוס החתן); בתיה אוסטרובסקי (מירלה); אברמצה (שלום פופוך); יונה גלזר (מרקושביץ) (בתיה); יוסף זרובבל; ותזמורת ומקהלה בת עשרה קולות.
 התיאטרון של גיורא גודיק, 1970:
 תרגום: עזרא להד; פזמונים: חיים חפר; עיבוד: יוסף מילוא וחיים חפר; בימוי: יוסף מילוא; תפאורה: שמואל בק; תלבושות: הגר עמרני; תאורה: יחיאל אורגל; מוזיקה ותזמור: נעם שריף; ניהול מוזיקלי: יוחנן קלדי; כוריאוגרפיה: ג'ין היל סאגאן.
 שחקנים: שמואל סגל (המכשפה); יוסי בנאי (הוצמך); אלישבע מיכאלי (בתיה); שמעון בר; נירה גל (מירלה); שמעון בר (מרכוס); יוסף לוי (אברמצה); ולהקת מחול.
 תיאטרון ילדים ונוער (תיאטרון אורנה פורת), 1984, בבימויה של אתי רזניק.
 תיאטרון יידישפיל, 1992:
 בימוי: שמואל בונים ניהול מוזיקלי: פולדי שצמן; תפאורה: אודרי ברגנר; תלבושות: פיני משה; כוריאוגרפיה: ולנטין מנוחין; תאורה: יחיאל אורגל; הדרכת יידיש: הניה עצמון.
 הבימה, 2000:
 תרגום: מיכאל גורביץ'; תרגום פזמונים: יעקב רוטבליט; עיבוד ובימוי: מיכאל גורביץ'; תפאורה ותלבושות: פרידה קלפהולץ; עיצוב אביזרים: יהודית בלוך; מוזיקה: אורי וידיסלבסקי; כוריאוגרפיה: מרינה בלטוב; תאורה: נתן פנטורין.

תרגומים עבריים
 המכשפה: אופירטה ב-6 תמונות; עברית ופזמונים: נ' אלתרמן; המוזיקה מאת א' גולדפדן, מעובדת על ידי מרק לברי, תל אביב: קומדיה א"י (דפוס ורדי), 1935.
 המכשפה: מחזה בשמונה תמונות ומבוא; מתֻרגם ומעֻבד לנֹער בידי משה גורלי; ציורים: יוסף שטרן; מנגינות: אברהם גולדפדן, ירושלים: ראובן מס ('הבה נציגה: מחזות לבתי ספר, לנוער ולעם'), 1954.
 המכשפה: מחזה מוזיקלי על פי א' גולדפדן; תרגום מהמקור: עזרא להד, תל אביב: גיורא גודיק, 1970.

לקריאה נוספת 
 א. גאלדפאדען, געקליבענע דראמאטישע ווערק. טעקסט צוגרייטונג און אריינפיר ש. בילאוו און וו. וועלעדניצקי. קיעוו: מעלוכע פארלאג פאר די נאציאנאלע מינדערהייטן אין אוססר, 1940.
 ביטריס פיקון-ואלין, '"המכשפה" או הבטחות הגוסאט', בתוך: מרדכי אלטשולר (עורך), התיאטרון היהודי בברית המועצות: מחקרים, עיונים, תעודות, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים – מרכז לחקר ולתיעוד יהדות מזרח אירופה, תשנ"ו, עמ' 225–238.

 Paola Bertolone, 'The text of Goldfaden's "Di kishefmakherin" and the operetta tradition,' in: Joel Berkowitz (ed.), Yiddish Theatre: New Approaches, Oxford: Littman Library of Jewish Civilization, 2003, pp. 77-86.
 Beth Kaplan, Finding the Jewish Shakespeare:‎ The Life and Legacy of Jacob Gordin, Syracuse, N.Y.: Syracuse University Press, 2007.

קישורים חיצוניים
 אברהם גאלדפדען, די כישופמאכרין, ניו יורק 1907, בארכיון האינטרנט
 
  (שירה של מירלה בשוק, מתוך התמונה התשיעית במערכה השנייה; את הלחן חיבר גולדפדן על פי מנגינות עממיות)
 , 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
  (סגל גילם את המכשפה בהפקה בתיאטרון גיורא גודיק)
 
 
  (שיחה עם אברהם חלפי ויוסי בנאי, שגילמו את התפקיד בתיאטראות "אהל" ו"גיורא וגודיק", בהתאמה)
 
 
  (ביקורת: הבימה, בבימוי מיקי גורביץ')

הערות שוליים

תיאטרון יידיש
מחזות משנות ה-1870