נעילת דלת בפני לווים

נעילת דלת בפני לווים הוא טעם הלכתי המובא בתלמוד. פירושו שישנו חשש כי אנשים יימנעו במצבים מסוימים מקיום מצוות הלוואה, ולכן קבעו חכמים תקנות כדי למנוע מצבים מעין אלו.

דוגמאות לשימוש בטעם זה

דין פרוזבול
אחת הדוגמאות הבולטות לתקנת חכמים שנתקנה מטעם 'נעילת דלת בפני לווים' הוא דין פרוזבול. בשנת השמיטה כל חוב שהגיע זמנו להיפרע נשמט ומתבטל (דין זה נקרא 'שמיטת כספים'). לאחר חורבן בית המקדש, דין שמיטת כספים הפך למצווה מדרבנן. כאשר ראו חכמים שאנשים נמנעים להלוות כסף לעניים, מחשש שהחובות ישמטו בשנת השמיטה ועל ידי כך עוברים על איסור תורה - שלא למנוע הלוואה לעני, תיקן הלל הזקן דין פרוזבול. תקנה זו, מאפשרת להעביר את בעלות החוב לבית הדין ובכך לגרום לחוב לא להשתמט. המקור לתקנת הלל מופיע במשנה במסכת שביעית:

דין גביית חובות מקרקעות
אחת הדרכים של המלווה לגבות את חובו היא מן קרקעות הלווה. הגמרא מציינת שלושה סוגים של קרקעות: עידית (קרקע משובחת), בינונית וזיבורית (קרקע גרועה). חכמים תיקנו שהמלווה יכול לגבות את חובו רק מן הקרקע הבינונית, הסיבה לכך מופיעה במסכת גיטין:

מתוך דברי הגמרא ניתן לראות דילמה שהאמוראים מתחבטים בה: מחד גיסא קיים חשש שהמלווים ינצלו את חולשת הלווים וייקחו את קרקעותיהם המשובחות ומאידך גיסא, עולא טוען שאם למלווה לא יהיה עדיפות בהלוואה ייווצר מצב בו תינעל דלת בפני הלווים. לכן בסופו של דבר הגמרא מגיעה למסקנה שבעלי חובות גובים מן הקרקעות הבינוניות.

דין דרישה וחקירה
על-פי חוקי משפט התורה, יש מצווה על הדיינים לחקור את העדים המובאים בפניהם על-פי קריטריונים מסוימים. אותם מאפייני חקירה מכונים 'מצוות דרישה וחקירה'. במקורה מחייבת הלכת הדרישה-וחקירה בדיונים אזרחיים ופליליים, אך כדי שלא לנעול דלת בפני לווים - דהיינו, למנוע מצב שאנשים ימנעו מלהלוות כספים בשל דרישות מחמירות לקבלת עדות בבית הדין - תקנו חז"ל שבתחום האזרחי אין צורך בדרישה וחקירה.  

דיני ממונות שלשה הדיוטות 

הגמרא בתחילת מסכת סנהדרין לומדת שדיני ממונות שהם הודאות והלואות נידונים בשלשה הדיוטות ולאו דווקא דיינים מומחים. והסיבה לכך היא כדי שלא תנעול דלת בפני לוין.

הסבר למהות המשפט

הרב יהושע ויצמן מביא הסבר לטעם 'שלא תנעול דלת בפני לווים', בעניין דיני ממונות:

הערות שוליים

משפט עברי: דיני ממונות
כללים ועקרונות במשפט העברי