תסמונת נפריטית

תסמונת נפריטית (Nephritic syndrome) היא הפרעה כלייתית לא ספציפית, שכוללת אוסף של תסמינים הקשורים שמקורם בהפרעות בגלומרולוס. בתסמונת זו נפגעים הגלומרולוס מה שמביא לכך שחלבונים ותאי דם אדומים חודרים אל השתן (מצבים שנקראים פרוטאינוריה והמטוריה בהתאמה), למרות שבמצב תקין הם אינם אמורים כלל להופיע שם. בבדיקת השתן ימצאו תאים אדומים, גלילים אדומים, וכן פרוטאינוריה קלה. בשונה מתסמונת נפריטית, תסמונת נפרוטית מאופיינת בחלבונים בשתן בלבד המופיעים ברמות גבוהות יותר מאשר בתסמונת הנפריטית. כמו בתסמונת נפרוטית, בתסמונת נפריטית תיתכן היפואלבומניה בעקבות מעבר אלבומין מהדם אל השתן. 

המטוריה יכולה להיגרם על ידי דימום במקומות שונים בדרכי השתן. אולם, במידה ומופיעים גלילים אדומים, סביר יותר להניח שמקור הדימום הוא בנפרון ושמדובר בתסמונת נפריטית. 

התסמונת אינה מחלה כשלעצמה אלא מכלול של סימפטומים. לפיכך, הטיפול בתסמונת תלוי בגורמים להופעתם של אותם סימפטומים והוא יכלול בדרך כלל מעכבי ACE ואנטיביוטיקה וכן איזון רמות אשלגן בשל נטייה להיפרקלמיה.

כיום החלוקה לתסמונת הנפרוטית והתסמונת הנפריטית מפנה את מקומה להבנה כי לרוב אין חלוקה מדויקת בין השתיים וכי רוב החולים יציגו הסתמנויות שישלבו בין התסמינים של שתי התסמונות.

סימנים וסימפטומים
המטוריה - דם בשתן, יחד עם נוכחות של גלילים אדומים.
פרוטאינוריה - עד 3.5 גרם חלבון באיסוף שתן של 24 שעות (בילדים מקובל ערך נמוך יותר של 50 מ"ג לק"ג משקל גוף באיסוף של 24 שעות).
יתר לחץ דם - ברמה קלה.
אורמיה - בעקבות הצטברות חומרי פסולת בגוף.

לפעמים תתפתח גם אי ספיקת כליות שתכלול:
אוליגוריה - מיעוט מתן שתן.
אזוטמיה - רמות חנקן גבוהות בדם.

גורמים
התסמונת הנפריטית מופיעה בדרך כלל על רקע תגובה דלקתית התוקפת את הכליה. תגובה דלקתית זו נוצרת כתוצאה מזיהום או בעקבות מחלות דלקתיות, מחלות אוטואימוניות וכן מחלות תורשתיות. התגובה החיסונית גורמת לקישור נוגדנים לחלבונים בגלומרולוס או לשקיעה של קומפלקסים אימונים, דבר שגורם להרס כלי הדם הקטנים ולפגיעה כלייתית שמתבטאת בתסמונת נפריטית.

מחלות פקעית
נפריטית