גילה גולדשטיין

גילה גולדשטיין (18 בדצמבר 1947 – 4 בפברואר 2017) הייתה שחקנית, אמנית, וזמרת ישראלית, מהפעילות הראשונות של הקהילה הטרנסג'נדרית ושל אגודת הלהט"ב בישראל. גולדשטיין נחשבה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה בישראל, ובמהלך חייה הפכה לאחד האייקונים הגדולים של קהילת הלהט"ב בישראל. בעבר הייתה עובדת מין.

ביוגרפיה
גילה נולדה בשם אברהם גולדשטיין בטורינו שבאיטליה, עלתה לישראל בילדותה וגדלה בחיפה. בשנת 1960, כשהייתה בת 13, גילתה את זהותה המגדרית. הוריה ומשפחתה לא קיבלו את שונותה, ובעקבות זאת היא לא יכלה להמשיך להתגורר בבית הוריה. כבר בגיל ההתבגרות נאלצה לעבוד בזנות על מנת לקיים את עצמה, תחילה בגן הזיכרון ובגן בנימין בחיפה, ומאוחר יותר ברחוב הירקון בתל אביב. באותם ימים הניחה את יסודות הקהילה הטרנסית בישראל עם שלוש טרנסיות נוספות, ובהן אפרת טילמה וננסי שניידר.
לטענת שניידר, שגדלה עם גולדשטיין בחיפה ויחד הן פיתחו את זהותן המגדרית, השם גילה ניתן לה בילדותה על שם השחקנית גילה גולן.
ב-1965 נסעה גולדשטיין לבלגיה ושם עברה ניתוח להתאמה מגדרית.

בתחילת שנות ה-70 עברה לאירופה, שם עבדה כחשפנית וכרקדנית. כששבה לארץ הייתה אמנית הבית של מועדון הלילה רודיק ובבר, בר 51, ודמותה שימשה השראה לאחת הדמויות בסרטו של עמוס גוטמן "בר 51".

בשנות ה-90 הקליטה את השירים המקוריים: "יאללה גילה", "הגברת מבקשת עוד", "כולם לרקוד" ו"שיר הגאווה", והופיעה איתם במועדון אלנבי 58. בשנת 1998 הגישה עם דורון אורסיאנו את תוכנית הלילה "סינדרלה יוצאת מהארון" בתחנת הרדיו 99FM.

בשנת 2003 זכתה בפרס "יקירת הקהילה" של קהילת הלהט"ב. בשיקולי השופטים נכתב כי הפרס ניתן לה . בשנת 2005 זכתה בפרס שחקנית המשנה בפסטיבל לקולנוע קווירי במיאמי על תפקידה בסרט "ילדים טובים" של הבמאי יאיר הוכנר. בשנת 2010 כיכבה בתפקיד אורח בסדרה חסמבה דור 3 של התסריטאי דרור נובלמן. באותה שנה הועלה סרט תיעודי על חייה, שהוקרן במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה בשם "זה גילה, זה אני", בבימויו של אלון ויינשטוק.

במהלך השנים ליוותה ונתנה ייעוץ ועידוד לנשים טרנסיות בשלבי המעבר השונים שפנו אליה, והשמיעה את קולן.

במצעד הגאווה בתל אביב בשנת 2015, ניתן לה הכבוד לעמוד בראש המצעד כאורחת הכבוד, כהוקרה על תרומתה למאבק הלהט"בי בישראל.

מותה
גולדשטיין נפטרה ב-4 בפברואר 2017 בבית החולים איכילוב לאחר אירוע מוחי. בת 69 הייתה במותה. היא נקברה בבית העלמין ירקון בהשתתפותם של מאות ידוענים ואנשי קהילת הלהט"ב. על גבי מצבתה נרשם השם גילה גולדשטיין, והמשפט: "הייתי מה שרציתי, עכשיו תורכם להיות...".

הנצחה 
בשנת 2011 הושק "פרויקט גילה להעצמה טרנסית", על שמה של גולדשטיין. מתנדבי הפרויקט מעניקים ייעוץ משפטי בנושאים הקשורים בהדרה על רקע שונות מגדרית, סיוע במתן פתרונות דיור ארעיים ברחבי הארץ לטרנסים וטרנסיות שנפלטו מביתם עקב מצבם, סיוע בליווי אישי למיצוי זכויות, ועוד.

בשנת 2022 החליטה עיריית רמת השרון לקרוא רחוב על שמה של גולדשטיין.

ב-4 ביוני 2023, משמלאו 20 שנה לזכייתה בפרס "יקירת הקהילה" של קהילת הלהט"ב, בחרו בגוגל ישראל לציין את המועד. באותו יום שונה סמליל דף הבית של האתר בעברית לדודל המנציח את דמותה.

פילמוגרפיה
 2010: חסמבה דור 3, זה גילה, זה אני
 2008: פאקינג דיפרנט תל אביב
 2005: ילדים טובים
 2000: פרא

קישורים חיצוניים

 יניב הלפרין, רמי הסמן וגילה גולדשטיין נבחרו ליקירי הקהילה, באתר gogay, 24 במרץ 2003
 
 
 
 משפחתה של גולדשטין: לא ביקשנו לקבור אותה תחת שם אחר, מערכת WDG, 7 בפברואר 2017
 
 ערוץ ה-YouTube של גילה, הכולל ביצועים לשיריה המקוריים
 
 הסרט "פרא", בפורטל הסרטים הישראלי

הערות שוליים

ישראלים ילידי איטליה
ישראליות ילידות איטליה
פעילות למען זכויות להט"ב בישראל
פעילים למען זכויות להט"ב בישראל
פעילות חברתיות ישראליות
פעילים חברתיים ישראלים
תרבות להט"ב
טרנסג'נדריות ישראליות
טרנסג'נדרים ישראלים
להט"ביות ישראליות
שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
להט"בים בזנות
ישראליות שנולדו ב-1947
ישראלים שנולדו ב-1947
ישראליות שנפטרו ב-2017
ישראלים שנפטרו ב-2017
זמרים טרנסג'נדרים