מגנוס קרינסקי

מַגנוּס (מָנוּס) (יעקב מאיר) קְרִינסקי; 1863 –  18 באוקטובר 1916) היה פדגוג ומחנך, מו"ל ומדפיס, סופר ועורך עברי ויידי בפולין הרוסית. מייסד דפוס "האור" והוצאות הספרים העברית "האור" והיידית "ביכער פֿאַר אַלע" ('ספרים לכול') בוורשה, מחבר ספרי לימוד עבריים פופולריים, מייסד הגימנסיה היהודית הראשונה בוורשה.

קורות חיים

ראשית דרכו
יעקב מאיר קרינסקי (לימים הוסיף לשמו את השם "מגנוס") נולד בעיירה רוז'ינוי, בפלך גרודנה שברוסיה (רוסיה הלבנה). אביו, בנימין יוסף, היה מצאצאי קדושי רוז'ינוי (שמתו על קידוש השם במאה ה-17).
קרינסקי למד ב"חדרים" ובישיבה ברוז'ינוי עד גיל 11, אז עבר ללמוד בישיבת סלונים בהשגחת דודנו ר' יצחק דַנציג (לימים רב בבירה סנקט פטרבורג). בנעוריו נודע כעילוי. מגיל 15 ועד גיל 19 למד בפינסק בהשגחת בן-אחותו ר' משהל'ה זַקהיים (לימים אב"ד קוֹבֶל). בתקופה זו החל לרכוש בכוחות עצמו השכלה כללית והתקרב להשכלה. בגיל 19 נסע ללמוד בעיר קייב, ושם התוודע לחוג הסופרים העבריים שבראשות יצחק יעקב וייסברג, שהיה קרוב משפחתו. הוא התפרנס כמורה לעברית והתכונן ללימודים באוניברסיטה, אבל מאחר שלא היה בעל זכות ישיבה בקייב נאלץ לעזוב אותה, ועבר לביאליסטוק שבפולין הרוסית, שם המשיך לעבוד בהוראה.
בשנת 1891 עבר ללודז', ופתח בה ברח' וְסְחוֹדנאיה 76 בית ספר יהודי עממי פרטי בן ארבע שכבות לימוד בשם "לקח טוב", שבו נלמדו תנ"ך, עברית, רוסית וגרמנית (לשון ודקדוק), אריתמטיקה, היסטוריה וגאוגרפיה. ב-1898 היה למורה ליהדות בבית הספר הממלכתי למסחר שנוסד בעיירה הסמוכה זגֶרז'.
ב-1903 התיישב בעיר ורשה, שבה התגורר עד מותו ב-1916.

בתי הספר היהודיים בוורשה
בשנת 1908 ייסד את בית הספר התיכון היהודי הראשון בוורשה. המוסד, ששכן תחילה בפסאז' סימוֹנס, רח' דְלוּגה (Długa; ) 50, היה בית ספר תיכון למסחר לנערים בן 8 שכבות לימוד, כדוגמת הגימנסיה הפולנית. במשך מספר שנים היה זה בית הספר התיכון היחיד ברוסיה שהציע תוכנית לימודים רחבה שכללה לימודי עברית ויהדות. שפת ההוראה בבית הספר הייתה רוסית, ולמן הכיבוש הגרמני במלחמת העולם הראשונה (1915) – פולנית.
בסוף אותו עשור פתח בית ספר מקביל לנערות.
בשנת הלימודים תרע"ב (1912) עברו בתי הספר לרחוב טלוֹמַצקָה , ליד בית הכנסת הגדול (בית הספר לנערים במס' 11, ולנערות – במס' 9), ובהמשך לרחוב מיוֹדוֹבה  1.
בין מורי בית הספר: ד"ר משה צוזמר מאודסה (פדגוג ידוע) – מורה למדעי הטבע; נתן מיליקובסקי – מנהל הלימודים העבריים; זלמן יהודה יפה; יעקב לרנר; אריה ליב סמיאטיצקי; שכנא שטיין – מהמורים הראשיים ללימודים העבריים; בנימין קרמר (מחנך וסופר שהשתתף בעיתונות העברית והיידית) – מורה לספרות; ישראל אליהו הנדלזלץ (סופר, עורך ומתרגם); ופישל לחובר (חוקר הספרות העברית, מבקר ועורך), שבימי מלחמת העולם הראשונה עבד בבית הספר כמורה לספרות עברית. מזכיר בית הספר היה נפתלי טורקוב, ידידו של קרינסקי (ואביו של זיגמונט טורקוב, שלמד בבית הספר).
בבית הספר פעלו תזמורת בניצוחו של ווֹרוֹבֶּייצ'יק ומקהלה בניצוחו של אברהם צבי דוידוביץ.
נערכו בהם נשפים, בעיקר נשף פורים ונשף חנוכה (שהתקיים בדצמבר, לפני חופשת החורף, והיה בגדר החגיגה השנתית של בית הספר), שבהם הוצעה תוכנית אמנותית עשירה שכללה קטעי זמרה, נגינה, דקלום והעלאת מחזות. בחגיגות בית הספר השתתף לעיתים קרובות הסופר הנודע י"ל פרץ.
תלמידי בית הספר נסעו לסיורים (מעין טיול שנתי) בערים אחרות (שכללו בין היתר ביקורים בבתי החרושת והמסחר), בהן לודז', זגֶרז' ואף הבירה פטרבורג.
לתלמידים שהגיעו מחוץ לוורשה הוצע פֶּנסיונָאט (אכסניה).
במהלך חופשת החורף אירח מבנה בית הספר תערוכות.
רמתם של התלמידים ובית הספר זכתה להערכה הן מצד גורמי הפיקוח הממלכתיים והן מצד ראשי הקהילה.
במאי 1911 נכתב ביומון העברי "הזמן" כי
ניסיון מוצלח עשה העסקן הפדגוגי מר מ. קרינסקי. בית-ספרו הקומֶירציאלי מתפתח באופן רצוי, וגם מתגשם קמעה קמעה אותו הרעיון של אִחוד תורה וחכמה, שאליו נשאנו את נפשנו זה כמה. בית-ספר בינוני עם פרוגראמה עשירה ורחבה של הלמודים העברים – כלום יש מוסד יותר סימפאטי בעתים הרעות האלה? ואמנם מה משמחת היא העובדה, שבית-ספר זה אינו מסתפק בפרוגראמה גרידה. מר קרינסקי משתדל בכל הכֹּחות, שגם הלמודים הכלליים, גם העבריים יגיעו לנקודת-הגֹּבה האפשרית בבתי-ספר ממין זה. ולצורך זה הזמין, למשל, לבית-ספרו מורים מפורסמים ומומחים כהאדונים א. פינס, קונטרוביץ', סימיטיצקי ועוד.
עובדה היא, שבית-ספר קומירציאלי זה הכניס רוח חיים לאומיים בשדרות האינטיליגינטיות שבכאן... צריך להעיר על העבודה המשמחת, שבית-ספר זה [הוא] היחידי, המשתמש בכל שעת-כושר (בחגים, מועדים וימי-פגרא) כדי להשפיע על חניכיו ולהאציל עליהם מהוד העבר המזהיר שלנו; בכדי להִוָּכח באמתת הנחה זו, צריך היה לראות את הטיול לשם ל"ג בעומר, שערך בית-ספר זה לתלמידיו. איזו רוח עילאית, המרוממה את הנפש עד לידי הרגשת האגדה היפה על-דבר ר' עקיבא ותלמידיו...

קרינסקי כיהן כמנהלם ונשיאם של בתי הספר עד מותו, ובשנה האחרונה לחייו הגדיל מאוד את היקפם. בין היתר החליט ועד ההורים, על פי הצעתו של קרינסקי, לקיים מדי ליל שבת הרצאות פדגוגית להורי התלמידים על ידי קרינסקי והרצאות מדע פופולרי על ידי המורים, שההכנסות מהן יוקדשו לסיוע לתלמידים העניים.
בדיווח ב"הזמן" (1911) נכתב כי "יש אמנם מעצור גדול, שאינו נותן את היכולת לרוב בני עמנו להשתמש במוסד חשוב זה, והוא: מחיר-הלִּמוד גבוה מאד ואין הכניסה אפשרית [אלא] רק לבני אמידים, ומעוות זה היה צריך לתקון; הרי סוף-סוף יתבסס בית-ספר זה כדבעי ומר קרינסקי צריך היה להתאמץ, שגם בני השדרות הנמוכות והבינונות יחדרו למוסדו". כנגד זאת, בנקרולוג ביומון "הצפירה" סופר על קרינסקי כי "עם תלמידי בתי ספרו התנהג תמיד כאב רחמן, מוחל וסולח, לא הרחיק שום תלמיד מבית ספרו על שלא יכול לשלם שכר לִמוד, ולא עוד, אלא שלכתחִלה ספח אל בתי הספר שלו כמה תלמידים ותלמידות בלי שום קבלת שכר. בין התלמידים שלמדו בבית הספר שלו חִנם נמצאו לא אחת נערים שובבים, אשר המורים החליטו להוציאם מבית הספר, ואולם המנוח התעקש ודרש מאת המורים להשאירם".
בית הספר ע"ש קרינסקי לנערים הוסיף לפעול עוד שנים רבות אחרי מותו, עד מלחמת העולם השנייה, כליצֶאוּם  ריאלי (עם מגמות מתמטיקה-פיזיקה ומדעי הטבע) ברח' מיודובה 5, בהנהלת בנו, ד"ר אינג' מיכאל קרינסקי.

מפעלו הספרותי
את דרכו הספרותית החל קרינסקי עם ספר לימוד העברית "ראשית דעת" (תרנ"ז-1896; גם: "ראשית דעת שפת עבר" – ספר "לִמוד הקריאה העברית על-פי השיטה הקולית"). הספר זכה להצלחה מסחררת והופיע בכ-150 מהדורות (שנים רבות לאחר מותו הופיעו מהדורות נוספות).
בסביבות שנת תרס"ה-1904 ייסד ברחוב דלוגה 26 (אחר-כך במס' 11, ולבסוף ברחוב מיודובה 1) בית דפוס עברי, הוצאת ספרים עברית בשם "האור". בהוצאה הופיעו שורה של ספרי לימוד עבריים בעריכתו, בהם "דת ישראל" (בשתי מהדורות – עברית-רוסית ועברית-יידיש), "הדיבור העברי" (בשלושה חלקים), "ראשית דעת המחודש", "שיחות טבעיות", "תורה לתינוקות" (התורה לילדים), "אור תורה" (הדת והמוסר על פי מקורות היהדות) "הסגנון העברי" (מקראה גדולה לספרות עברית בשני חלקים, בהשתתפות יעקב פיכמן) ו"בית הספר לתורת הכתיבה העברית" (ספר ללימוד קליגרפיה עברית), וכן שורה של ספרונים.
בהוצאה היידית שייסד לידה, "ביכער פֿאַר אַלע" ('ספרים לכול'), פרסם את ספרו "דער יידיש-לעהרער" ('המדריך ליידיש'), אחד מספרי הלימוד המודרניים הראשונים ליידיש. בנוסף ערך ופרסם בה את "ליטעראַטור-וויסענשאַפֿט" (ספר לימוד תורת הספרות הכללית והיידית; תרס"ח-תרס"ט) ו"טעאָרעטישע און פּראַקטישע אַריפֿמעטיק" (אריתמטיקה תאורטית ומעשית; 1909) שחיבר אברהם ברוך רוזנשטיין (ראָזענשטיין).
ספרי הלימוד והמקראות בעברית וביידיש שחיבר וערך הופיעו בלוויית איורים ועל נייר משובח. הם נדפסו במהדורות רבות, נפוצו בעשרות ואף במאות-אלפי עותקים, וזכו לתפוצה רבת-שנים. רבים מהם זכו לאישור משרד החינוך הרוסי, והם התקבלו כשיטות לימוד בקרב מחנכי מזרח אירופה, גם מחוץ לגבולות רוסיה. בחיבור הספרים ועריכתם העסיק עוזרים, ובראשם יצחק אליעזר ליזרוביץ', שעשו חלק ניכר מהעבודה למענו.

ב"ביכער פֿאַר אַלע" הדפיס קרינסקי סדרות של ספרונים מאת סופרי יידיש כמו שלום עליכם, הוציא לאור מיצירות אברהם רייזן, דוד קאסל (קאַסעל), ד"ר אלכסנדר מוקדוני (קוֹפֶּל) (קאָפּעל), ג. צ'ורני (טשאָרני), פסח קפלן (קאַפּלאַן) ועוד.

ב-1907-8 הוציא את השבועון היידי המאויר הראשון בפולין ורוסיה: "ראָמאַנ-ציַיטונג" – שבועון מאויר לספרות, אמנות ומדע בעריכת אברהם לייב יעקבוביץ' (עקביא),
בשנת 1911-2 הוציא את השבועון העברי המאויר לבני הנעורים "השחר" ("קֹבץ ספרותי מצֻיַּר לבני הנעורים"), שערך עם משה בן-אליעזר, עם מוסף מנוקד לקוראים מתחילים בשם "בן-שחר". כתב העת הופיע מל' בשבט תרע"א ועד י"ג בתשרי תרע"ב.
ב-1910 היה ממייסדי היומון היידי "דער מאָמענט" ('הרגע').

פרסם ב"ראָמאַנ-ציַיטונג" וב"מאָמענט" שורת מאמרים בנושא חינוך (שהופיעו גם בצורת ספר), אורתוגרפיה יידית ועוד.
ערך עם מ' אוֹסיפּוֹב (אָסיפּאָוו) את המאסף "דער הומאָריסט: יִידישע וויצען און אַנעקדאָטען" ('ההומוריסט: בדיחות ואנקדוטות יהודיות'; תרס"ח 1908).
בנוסף חיבר וערך מערכונים ומופעים לילדים, שהוצגו על ידי תלמידיו בנשפי בית הספר. מהם הופיע בדפוס המחזה לחנוכה "ערבונות" (1916).

היה חבר "אגודת חובבי שפת עבר" בוורשה, וחבר ועד אגודת הסופרים והעיתונאים היהודים בעיר.

מותו ומשפחתו
מגנוס קרינסקי נפטר בוורשה בכ"א בתשרי תרע"ז (1916), ביום הושענא רבה, בתום מחלה קצרה וקשה, בגיל 53.
למחרת, ביום שמיני עצרת, בשעה שתיים אחר-הצהריים, נערכה תהלוכת לוויה המונית שבה צעדו בין היתר משלחות מבתי הספר היהודיים ותנועות הנוער בעיר, האגודות העבריות והיהודיות הציבוריות. רבבות אנשים הגיעו לחלוק לו כבוד אחרון.
קרינסקי נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב אוקופובה בוורשה. המצבה שעל קברו פוסלה על ידי הפסל היהודי הוורשאי אברהם אוֹסטשֶגה.

בנקרולוג ב"הצפירה" נכתב כי קרינסקי "היה הראשון, אשר הוציא ספר למוד לקריאה עברית בדפוס יפה, על נייר משובח ועם ציורים... בכלל היה המנוח בעל רוח יפה, אהב את היופי וכל הספרים והעיתונים שהוציא השתדל שיהיו יפים גם בתכנם וגם בחיצוניותם וגם התאמץ בכל יכלתו להשכין את היופי בבתי הספר שלו". 
המילונאי יעקב רמברג הספידו: "הכי קרא שמו מגנוס, וגדול היה באמת [פירוש השם בלטינית הוא 'גדול']: יהודי גדול, אדם גדול: רחוק מקטנות דמוחין, חולם גדול לראות את פרי מחשבתו בשכלולו ופדגוג גדול".

קרינסקי הותיר אישה ובנים.
בנו מיכאל (Michał) קרינסקי, כימאי בהכשרתו, ניהל אחריו את בית הספר שמיסודו במשך יותר מעשרים שנה.
בנו שמעון (Szymon) קרינסקי היה פעיל בתרבות העברית בעיר. 
נכדו, מגנוס ג'ון (יאן) קרינסקי (Magnus J. Krynski; 1922–1989), בן בנו שמעון וסטֶפניה לבית בּוֹרַקְס, היה פרופסור ללימודים סלאביים וראש המחלקה לשפות סלאביות באוניברסיטת דיוק בדורהם שבקרוליינה הצפונית, מומחה לספרות הפולנית של המאה ה-20 ומתרגם מהשירה הפולנית, פעיל בפא"ן האמריקאי וחבר מועצת המנהלים של המכון הפולני של אמריקה לאמנויות ומדעים  במשך שנים רבות.

ספריו (חיבור, עיבוד ועריכה)

 ראשית דעת, תרנ"ז-1896. (גם: ראשית דעת שפת עבר: "לִמוד הקריאה העברית על-פי השיטה הקולית") (קריאה, כתיבה, שיחות, חנוך-תפִלה ומקראה ראשונה) (הופיע בכ-150 מהדורות) (הספר (1907) בארכיון האינטרנט)
 מהדורת המאה: ראשית דעת – מחֻדש, ורשה: האור, תרע"ו. (כולל שירי ילדים מאת המחבר)
 בית הספר לתורת הכתיבה העברית, ב-6 חוברות, לודז' 1896. (בגרמנית: Schule des systematischen hebräischen Schönschreibens (שולע דעס סיסטעמאטישען העבראישען שאָנשרייבענס); ברוסית: Школа систематическаго еврейскаго чистописанія) (אושר על ידי המיניסטריון להשכלת העם [משרד החינוך]) (בשתי סדרות: א) מכנית, להעברת הקולמוס על גבי הכתב – לילדים קטנים בראשית הכתיבה; ב) לכתיבה על פי דוגמאות) (הופיע במהדורות נוספות)
 מ' קרינסקי (עורך), דת ישראל: ספר למוד הדת והמוסר לילדי ישראל, ורשה: האור, תרס"ג. (חלק א: "הוא ספר המבין להבין ולהשיג את יסודי הדת") (הופיע בשתי מהדורות - עברית-רוסית ועברית-יידיש)
 מ' קרינסקי (עורך), אור תורה: ספר למוד הדת והמוסר על פי ... המקרא, התלמוד והמדרש, מתורגמים ומבוארים בשפת עבר ... עם שיחות בשביל המורה והתלמידים, ורשה: האור, תרס"ד.
 מוסר היהדות: מאָראל דעם יודענטהומס: געזאמעלט פֿון תנ"ך, תלמוד און מדרשים, מיט אונטערהאלטונגען אונ ערקלערונגען; פֿערפֿאסט פיר יודישע שוהלען פֿאָן מ’ קרינסקי, ורשה: האור, תרס"ד.
 מ' קרינסקי (עורך), הדִבור העברי, 3 כרכים, ורשה: האור, תרס"ד–תרס"ו. ("ספר למוד שפת עבר למתחילים על פי השטה הטבעית") (הופיע ביותר מ-10 מהדורות)
 תורה לתינוקות: ספר בראשית, ורשה: האור, תרס"ה.
 דער יִידיש לעהרער: א ניַיע פּראקטישע מעטאָדע צום לערנען לעזען און שריַיבען יִידיש מיט א חרעסטאָמאטיע (א זאמלונג פון אנציהענדע לעזע-שטיקער און ליעדער) ארויסגענומען פֿון די בעסטע יִידישע שריפֿטשטעלער, ורשה: ביכער פאר אלע, 1906. ('המדריך ליידיש') (הספר בארכיון האינטרנט)
 ערציהונג: פֿינף קאפּיטלעך איבער דער ערציהונג פֿון יודישע קינדער, ורשה: ביכער-פאר-אלע, תרס"ח 1908. (הספר בארכיון האינטרנט)
 ליטעראטור-וויסענשאפֿט: לעהרבוך פֿאר די יידישע און אלגעמיינע ליטעראטור-טעאָריע; פֿערפֿאסט און געזאמעלט פֿון א"ב ראזענשטיין; רעדאגירט דורך מ’ קרינסקי, 2 כרכים, ורשה: ביכער פאר אלע (דפוס האור), תרס"ח–תרס"ט. (ספר לימוד תורת הספרות הכללית והיידית) (הספר: כרך א, כרך ב בארכיון האינטרנט)
 ו"טעאָרעטישע און פּראַקטישע אַריפֿמעטיק; פֿערפֿאסט פון א.ב. ראזענשטיין; רעדאגירט דורך מ. קרינסקי, ורשה: ביכער-פאר-אלע, 1909. ('אריתמטיקה תאורטית ומעשית') (הספר בארכיון האינטרנט)
 שיחות טבעיות: לקריאה, לכתיבה ולראשית הדבור העברי, ורשה: דפוס האור, תר"ע-1909. (מהדורה ג: "קורס אלמנטרי ... לקריאה, לכתיבה ולראשית הדבור העברי לשנת הלמודים הראשונה")
 מ' קרינסקי (עורך), הסגנון העברי: קורס גבה ללמוד השפה העברית וספרותה, 2 כרכים, ורשה: דפוס האור, תר"ע 1909–תרע"ב. (התוכן: חלק א: "חלק השירי", תר"ע 1909; חלק ב: "חלק הפרוזאי", בהשתתפות י' פיכמן, תרע"ב) (מקראה גדולה לספרות עברית)
 י"א ליזרוביץ, פרוזדור לתלמוד: ספר מכין לתלמידים מתחילים בלמוד הגמרא: ספר ראשון: עניני סנהדרין, מסודרים ומבוארים על פי גדולי המפרשים והפוסקים; בעריכת מ' קרינסקי, עם מלואים: פרקי אבות ודרך ארץ זוטא, ורשה: הוצאת האור, תרע"ב. ()

ראו גם 

 המרכז הספרותי העברי בורשה

קישורים חיצוניים

 מ' קרינסקי באתר WorldCat Identities
 
 קברו של מגנוס קרינסקי במאגר המידע של בתי הקברות היהודיים בפולין
 מאיר סוקולובסקי, 'מאיר קרינסקי', בתוך: מאיר סוקולובסקי (ליקט וערך), רוז'ינוי: ספר זכרון לקהילת רוז’ינוי והסביבה, תל אביב: ארגון יוצאי רוז’ינוי בישראל, תשי"ז, עמ' 91–92 ( תמונה 96)
 זלמן רייזען, קרינסקי (יעקב-) מאַגנוּס, בספרו: לעקסיקאָן פון דער ייִדישער ליטעראַטור, פּרעסע און פילאָלאָגיע, מהדורה 2, כרך ג, וילנה: ווילנער פערלאג פון ב. קלעצקין, תרפ"ט 1929, עמודות 772–774, בארכיון האינטרנט 
 מגנוס קרינסקי, באנציקלופדיה היהודית הרוסית 
  (נקרולוג)
  (נקרולוג) 
  
 
 
  ('כמה מילים לשלושים למ' קרינסקי', הספד מאת הפדגוג העברי רפאל גוטמן)
 

פרסומיו:
 כתביו של קרינסקי, בארכיון האינטרנט, המשך 
 מספרי ההוצאה "ביכער פאר אלע", בארכיון האינטרנט
 הדיבור העברי (ורשה 1905) באתר המרכז להיסטוריה יהודית

הערות שוליים

אנשי חינוך יהודים פולנים
אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
דפוס עברי
סגל דער מאמענט
מו"לים יהודים פולנים
סופרים כותבי עברית
סופרים יהודים פולנים
ורשה: סופרים
מחברי ספרי לימוד
ורשה: אישים
בוגרי ישיבת סלונים (בלארוס)
יהודים רוסים
יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי בוורשה
ילידי 1863

נפטרים ב-1916