בל תשקצו

ביהדות, בל תשקצו הוא איסור הלכתי לעשות מעשים דוחים המעוררים גועל.

מקור האיסור
על פי התלמוד, איסור זה נלמד מן הפסוק בספר ויקרא:  הפסוק עוסק באופן ישיר באיסור אכילת שרצים, ומהמילים "אל תשקצו את נפשותיכם" נלמד עיקרון רחב יותר: איסור על מעשים נתעבים ומעוררים סלידה.

דוגמאות לאיסורים

בתלמוד הובאו מספר דוגמאות למעשים האסורים משום 'בל תשקצו' הם:
 אכילת חרק כשר בעודו בחיים,
 'המשהה נקביו' - התאפקות מרובה מעשיית צרכים,
 שימוש בכלי שנועד להקזת דם לשם שתיית מים.

בראשונים יש דוגמאות נוספות לאיסור מדין זה:
 אכילת מאכלים שהתערבב בתוכם קיא או צואה (שהם למעשה מזוהמים),
 אכילת תולעים, גם אם אין בהם בעיות כשרות,
 אכילה בידיים מטונפות,
 שתיית שתן ועוד.

פרטי דינים נוספים
אסור לאדם לאכול כל דבר שמעורר בו גועל, בין אם הדבר מעורר גועל אצל אחרים או לא. דוגמה לכך היא אכילת דג בעודו בחיים או כל סוג מזון שעשוי לעורר תיאבון בתרבות אחת וגועל בתרבות אחרת.
אם מעורבבים תולעים בתוך תבשיל והם אינם ניכרים לעין - אין בכך איסור בל תשקצו. 
שתיית שתן אמנם אסורה, אך היא מותרת לצרכים רפואיים, ולכן אין בכך איסור בל תשקצו.
בספר החינוך, כתוב שאין איסור בל תשקצו באכילת תולעים שהתפתחו במים שבתוך כלים, משום שהתורה התירה אותם בפירוש במה שכתבה לאסור רק אכילה של תולעים הגדלים "בימים ובנחלים". לעומת זאת, בספר איסור והיתר הארוך כתוב שאסור למי שהתולעים האלו מעוררות אצלו גועל לאוכלן.

דאורייתא או דרבנן
יש ראשונים שהבינו על פי פשטות דברי התלמוד שזהו איסור דאורייתא. ראשונים אחרים כתבו שזוהי רק גזירה דרבנן, והדרשה שבתלמוד היא אסמכתא בעלמא. הרמב"ם כתב שהאיסור אמנם מדאורייתא, אך אינו נכלל עם שאר האיסורים בתורה שנקבע עליהם עונש מלקות, משום שאינו מתאים לפשט הכתוב.

ראו גם
 איסור אכילת תולעים

קישורים חיצוניים
 בל תשקצו באתר "עולמות"

הערות שוליים

תרי"ג מצוות
מצוות לא תעשה
מצוות הנוהגות בזמן הזה
פרשת שמיני