פשחור בן אמר

פַּשְׁחוּר בֶּן אִמֵּר הַכֹּהֵן היה כהן ששירת בבית המקדש הראשון, בימי המלך יהויקים. תפקידו היה "פקיד נגיד".

אזכורים בתנ"ך
פשחור מוזכר בספר ירמיהו, בתור כהן שרדף את ירמיהו הנביא בעקבות נבואותיו על חורבן בית ראשון. 

בסוף נבואת החורבן, מבשר ירמיהו לפשחור מה יהיה גורלו הוא, וגורל בני ביתו:  

שמו של פשחור המסמל התפשטות (מלשון "פש" – פשו) וחירות ("חור"). יהיה "מגור" לשון פחד וצמצום – ההפך משמו המקורי.

צאצאיו
לא ברור אם "משמרת פשחור" שעלה בימי שיבת ציון היו מבני פשחור בן אמר, וכן אם אותם הכהנים בני פשחור הנמנים בספר עזרא כ"השיבו נשים נכריות" - אליועיני, מעשיה, ישמעאל, נתנאל, יוזבד, ואלעשה - היו מבני פשחור בן אמר או מצאצאי פשחור אחר.

עבדי פשחור
בתלמוד מסופר כי; "אמר רב יהודה אמר שמואל ארבע מאות עבדים ואמרי לה ארבעת אלפים עבדים היו לו לפשחור בן אימר וכולם נטמעו בכהונה וכל כהן שיש בו עזות פנים אינו אלא מהם"

בימינו, יש שהשתמשו בשם זה, ככינוי לאדם שמתקיף אנשים הקוראים תיגר על השלטון.

פשחור בממצא הארכיאולוגי
השם פשחור מופיע ב'חרסי ערד' על גבי אוסטרקון חרס קטן (ערד 54) על יד המקדש שהיה קיים שם בתקופה שלפני חזקיהו. ביחד אתו נתגלו חרסים נוספים עם שמות משפחות כהונה כמו מרמות (ערד 50), בני קורח (ערד 49) ועוד.

הערות שוליים

כהנים בתנ"ך
אישים בספר ירמיהו