סמנתה סמית'

סמנתה ריד סמית' (באנגלית: Samantha Reed Smith; 29 ביוני 1972 – 25 באוגוסט 1985) הייתה תלמידת בית ספר אמריקאית ממדינת מיין, שזכתה לפרסום בינלאומי בתקופת המלחמה הקרה לאחר שבשנת 1982 כתבה מכתב למזכיר הכללי החדש של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, יורי אנדרופוב, וקיבלה ממנו תשובה אישית, שכללה הזמנה לבקר בברית המועצות. סמית' נענתה להזמנה ובקיץ 1983 טסה ביחד עם הוריה לברית המועצות ושהתה שם שבועיים כאורחת של אנדרופוב.

סמית' הוגדרה כ"שגרירה של רצון טוב" וסוקרה בהרחבה על ידי כלי תקשורת בשתי המעצמות. היא נודעה כ"שגרירה האמריקאית הצעירה ביותר" והשתתפה באירועים של פעילי שלום ביפן. היא כתבה ספר על הביקור ביחד עם אביה ושיחקה בסדרת טלוויזיה. בגיל 13 נהרגה בהתרסקות מטוס נוסעים.

רקע היסטורי
ב-12 בנובמבר 1982, יומיים לאחר מותו של ליאוניד ברז'נייב, מונה יורי אנדרופוב (שעמד בראש הק.ג.ב.) למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בכך, הפך אנדרופוב לשליטה בפועל של המעצמה. רוב כלי התקשורת המערביים סיקרו את המאורע באופן שלילי, כיוון שאנדרופוב נתפס כאיום ליציבותו של העולם המערבי. הוא החל את כהונתו כשליט ברית המועצות בחיזוק כוחו של הק.ג.ב. ודיכוי מתנגדיו, ואף הכריז: .

באותה עת שררה מתיחות בינלאומית סביב ניסיונותיהן של ארצות הברית וברית המועצות לפתח כלי נשק שניתנים לשיגור מלוויינים בחלל, מרוץ חימוש שזכה לשם "מלחמת הכוכבים". שתי המעצמות השקיעו משאבים רבים בניסיון לפתח טכנולוגיה זו והיו נתונות תחת לחץ לחדול מכך. נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, היה נתון תחת לחץ מצד לובי של מדענים אמריקאים ומומחים לנשק, בעוד הממשל ברוסיה פרסם הודעה שבה נכתב:  במקביל לכך התקיימו הפגנות רבות משתתפים בכל רחבי אירופה וצפון אמריקה נגד המשך מרוץ החימוש הגרעיני.

שתי מעצמות העל נטשו בשלב זה את תהליך הדטאנט, שבמסגרתו נעשה ניסיון להפסקת המתיחות בין מדינות, ובתגובה לפריסת טילי SS-20 על ידי ברית המועצות, הורה רייגן לפרוס טילים בליסטיים מדגם פרשינג 2 באירופה. עובדה נוספת שתרמה למתיחות הבינלאומית הייתה מעורבותה בת שלוש השנים של ברית המועצות במלחמת אפגניסטן.

באווירה זו פרסם השבועון "טיים" בגיליון 22 בנובמבר 1982 כתבת שער העוסקת באנדרופוב. סמית' קראה אותה ושאלה את אמהּ: . אמה השיבה בתגובה: .

קורות חיים

שנותיה הראשונות וחליפת המכתבים
סמנתה סמית' נולדה ב-29 ביוני 1972 בעיירה הולטון  שבמדינת מיין, לזוג ג'יין ריד וארתור סמית'. כשהייתה בת חמש כתבה סמית' מכתב לאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ובו הביעה את הערכתה אליה. ב-1980 עברה המשפחה לגור בעיירה מנצ'סטר  שבמדינת מיין. אביה של סמית' לימד אנגלית וכתיבה יוצרת באוניברסיטת מיין באוגוסטה  (UMA), ואמה עבדה במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של מדינת מיין.

בנובמבר 1982, בהיותה בת עשר, כתבה סמית' מכתב לשליט ברית המועצות יורי אנדרופוב, בבקשה להבין מדוע היחסים בין ברית המועצות לארצות הברית כה מתוחים:

המכתב פורסם בעיתון הרוסי "פראבדה" וסמית' שמחה על כך, אך לא זכתה לתשובה. היא שלחה מכתב נוסף, הפעם לשגריר ברית המועצות בארצות הברית, ושאלה אותו האם אנדרופוב מתכוון להשיב למכתבה. ב-26 באפריל 1983 קיבלה סמית' מכתב תשובה מאנדרופוב:

הנסיעה לברית המועצות והפרסום הבינלאומי

מכתב התשובה של אנדרופוב חולל קרקס תקשורתי. כתבות בנושא התפרסמו ברשתות הטלוויזיה הגדולות בארצות הברית, ומיטב אישי התקשורת של התקופה, כדוגמת טד קופל  וג'וני קארסון, ערכו ראיונות עם סמית'. ב-7 ביולי היא טסה למוסקבה עם הוריה, ושהתה שם שבועיים כאורחת של אנדרופוב. במהלך שהותה היא ביקרה בלנינגרד ובמחנה הילדים "ארטק" שבחצי האי קרים. סמית' אמרה כי בלנינגרד היא והוריה הופתעו מחביבותם של האנשים ומהמתנות הרבות שהכינו להם. במסיבת עיתונאים שהתקיימה במוסקבה הכריזה סמית' כי הרוסים: . במחנה "ארטק", היא בחרה להישאר עם הילדים הסובייטים ודחתה הצעה לעבור למגורים מיוחדים. כדי להקל על התקשורת עמה, שוכנו איתה בבניין מורים וילדים דוברי אנגלית רהוטה. סמית' התגוררה במעונות עם תשע בנות נוספות ובילתה את זמנה בשחייה ובלימוד שירים וריקודים רוסיים.

סמית' לא נפגשה עם אנדרופוב פנים אל פנים במהלך הביקור, אולם השניים ניהלו שיחת טלפון. למעשה אנדרופוב חלה קשות בתקופה זו ונעלם מעיני הציבור. הקוסמונאוטית הרוסית ולנטינה טרשקובה, האישה הראשונה בחלל, התקשרה אף היא אל סמית', אך לאחר זמן קצר ניתקה סמית' בטעות את השיחה, לאחר שלא הבינה עם מי היא מדברת.

התקשורת סיקרה כל צעד של סמית'. תצלומים וכתבות עליה התפרסמו בעיתונים ובירחונים המרכזיים בברית המועצות בזמן הטיול ואחריו. סמית' הפכה לידוענית והייתה מוכרת היטב לאזרחי ברית המועצות.

סמית' חזרה לארצות הברית ב-22 ביולי 1983. תושבי מדינת מיין קיבלו אותה עם ורדים, שטיח אדום ולימוזינה שהסיעה אותה עד ביתה. בחודש דצמבר 1983, במסגרת היותה ה"שגרירה האמריקאית הצעירה ביותר", הוזמנה סמית' לבקר ביפן, שם היא נפגשה עם ראש הממשלה יסוהירו נקסונה והשתתפה בסימפוזיון הילדים הבינלאומי שנערך בעיר קובה. בנאומה בסימפוזיון הציעה סמית' שמנהיגי ברית המועצות וארצות הברית יחליפו ביניהם את נכדותיהם למשך שבועיים בכל שנה בטענה שמנהיג .

ביקורה של סמית' בברית המועצות היווה השראה לביקורים דומים של ילדים אחרים כ"שגרירים של רצון טוב". אחד הידועים שבהם הוא ביקורה של הילדה הסובייטית קטיה ליצ'ובה בארצות הברית.

סמית' כתבה ספר ביחד עם אביה בשם "מסע לברית המועצות" ("Journey to the Soviet Union") בו סיכמה את חוויותיה מהביקור. ב-1984 היא הנחתה תוכנית מיוחדת לילדים במסגרת ערוץ דיסני בשם "סמנתה סמית' נוסעת לוושינגטון... קמפיין 1984" ("Samantha Smith Goes To Washington...Campaign '84"). התוכנית עסקה בפוליטיקה ובמהלכה ראיינה סמית' חלק מהמועמדים לבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו באותה שנה. בין המרואיינים היו ג'ורג' מקגוורן וג'סי ג'קסון.

ב-1985 שיחקה סמית' בסדרת הטלוויזיה "ליים סטריט"  לצד השחקן רוברט וגנר. פרסומה הביא מעריץ מטורף לתכנן את רציחתה, תוכנית שנתגלתה מספר שנים לאחר מכן כאשר הוא רצח שחקנית אחרת.

מותה
ב-25 באוגוסט 1985, בסיום הצילומים לפרק בסדרה "ליים סטריט", חזרו סמית' ואביה לביתם בטיסת 1808 של בר הרבור איירליינס . בשעה 22:00 בלילה בערך, בעת שהמטוס בו טסו, מסוג ביצ'קראפט דגם 99 , ניסה לנחות בנמל תעופה לוויסטון-אובורן  שבמדינת מיין, הוא פגע בעצים בדרך אל מסלול הנחיתה והתרסק כקילומטר ממנו. שני אנשי הצוות וששת נוסעי המטוס נהרגו בהתרסקות. בימים שלאחר ההתרסקות הועלו השערות רבות בנוגע לסיבות התרחשותה. תאוריות קשר שונות על כך שלממשל האמריקני הייתה יד בדבר נפוצו בברית המועצות חקירה שנערכה בארצות הברית בידי המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה מצאה כי התאונה נגרמה משורה של גורמים, ובהם: לילה גשום, חוסר ניסיון של הטייסים, ותקלה טכנית נפוצה, אך לרוב לא קטלנית, במכ"ם שעל הקרקע.

כאלף איש השתתפו בהלווייתה של סמית' בעיר אוגוסטה שבמדינת מיין. עם המשתתפים נמנה גם נציג מטעם השגרירות הסובייטית בוושינגטון, שקרא מכתב תנחומים אישי ממנהיג ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב.

גם נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, שלח מכתב תנחומים לאמה של סמית', ובו כתב: 

גופותיהם של סמית' ושל אביה נשרפו, ואפרם נקבר זה לצד זה בבית הקברות "איסטברוק" שבמחוז ארוסטוק במדינת מיין.

הנצחה

סמית' הונצחה הן בברית המועצות והן במדינת מיין בה התגוררה. בול זיכרון בדמותה הונפק בברית המועצות, סמטה על שמה נחנכה במחנה הילדים "ארטק" ואנדרטה לזכרה הוקמה במוסקבה. האסטרונומית הרוסייה לודמילה צ'רניח  קראה לאחד האסטרואידים שגילתה "3147 סמנתה" על שמה של סמית'. יהלום שנמצא בסיביר, הר בברית המועצות לשעבר ואוניית נוסעים נקראו גם הם על שמה של סמית'. במדינת מיין נחקק חוק שמציין את יום שני הראשון בכל חודש יוני כ"יום סמנתה סמית'". בעיר אוגוסטה שבמדינת מיין מוצב פסל ארד ליד מוזיאון מדינת מיין , שבו מתוארת סמית' כשהיא משחררת יונה בעוד גור דובים נח לרגליה, כשהדוב מייצג את רוסיה כמו גם את מדינת מיין. באוקטובר 1985 הקימה אמה של סמית' את "קרן סמנתה סמית'" שקידמה חילופי תלמידים בין ארצות הברית לברית המועצות, במסגרת משחקים שנועדו לקדם רצון טוב. משלחת ראשונה יצאה למוסקבה בקיץ 1986, ומדינת מיין אירחה משלחת תלמידים בקיץ 1987. הקרן המשיכה לפעול גם לאחר קריסת ברית המועצות, עד אמצע שנות ה-90. אמה של סמית' המשיכה להופיע לעיתים בפני קהל ולנאום בנושא שלום בינלאומי, גם 20 שנה לאחר מות בתה.

הערכה 
סמית' זכתה לאהדה בארצות הברית, בחייה ולאחר מותה. במשך שנים הוזכרה כגיבורה אמיתית ושליחת המכתב הוזכרה כדוגמה לפעולה שכל אדם יכול לעשות כדי לפעול למען עולם טוב יותר.

בשנת 1987 שימשה סמית' השראה לדמותו של גיבור הסרט "Amazing Grace and Chuck", ילד בן 12 הפותח במאבק נגד התחמשות גרעינית. בספרי לימוד בארצות הברית מוצגת לעיתים סמית' כדוגמה חיובית למעורבות אזרחית וכמי שהביאה לשינוי במעשיה. למשל, בספר לימוד שיצא בארצות הברית בשנת 1991 נאמר:

כך גם, בספר משנת 2006 המציג 101 פתרונות לאלימות, טרור ומלחמה, מוצג כאחד הפתרונות המעשה של סמית', יחד עם דבריו של מיכאיל גורבצ'וב, שחתם על הסכם לצמצום הנשק הגרעיני בעקבות כך שמאות אלפי מכתבים מילדים נגעו בו עמוקות.

מנגד, רבים בארצות הברית הציגו את ביקורה בברית המועצות כ"תעלול יחסי ציבור בסגנון אמריקאי". מחלקת המדינה אף טענה בפרסומים רשמיים כי סמית' משמשת ככלי בידי ברית המועצות במטרה לעורר מחאה עולמית נגד מדיניות הגרעין האמריקאית. פרופסור ריצ'רד פייפס, הסופר וההיסטוריון האמריקאי, ניסח גישה זאת במילים "אין זה אלא מהלך תעמולתי". בתקשורת האמריקאית אף נטען כי הפרטים שפורסמו על ביקורה של סמית' בכלי התקשורת בברית המועצות נבררו בקפידה כדי שישרתו את השלטונות במדינה. נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, התעלם כמעט לחלוטין מסמית'. האזכור היחיד שלה כמעט בידי הנשיא, עד מותה, היה בנאום בפני הקהילה היהודית ברוקוויל, מרילנד, בו הנשיא הבטיח כי יעמוד לצד יהודי ברית המועצות וקבע שאסור לשתוק אל מול שלילת חירותם. הוא אמר: "לא נשתוק כאשר אבי גולדשטיין, ילד בן 10 הסובל מהתנכלויות של הק.ג.ב., מבקש מסמנתה סמית' שביקרה בארצו להעביר את בקשת משפחתו להגירה".

לאחר מותה, סיכמה התקשורת הסובייטית את שלוש שנות חייה האחרונות כתקופה בה ניסתה להאיר את כוונותיה הכנות של ברית המועצות לשלום ואת טיבם האמיתי של תושביה. התקשורת האמריקאית, לעומת זאת, הציגה את סמית' כילדה שהייתה מודעת לאיומים הנעוצים באויב הקומוניסטי, והדיון באשר אליה כלל תכופות התייחסות לשאלה הראשונה שהציגה במכתבה לגבי כוונותיו של אנדרופוב ולחשש שהביעה כי ברית המועצות עלולה "לכבוש" את העולם. בנוסף לכך, התקשורת האמריקאית עסקה רבות, בניגוד לזו הסובייטית, בתאונה שגרמה למותה, בקריירת המשחק שלה שרק החלה, באבל של אמה, בתגובתו של רוברט וגנר ובעתיד הלא ידוע של הסדרה "ליים סטריט". חתירתה לשלום הוזכרה רק כאחד ממגוון מאפייניה, והיא לא נתפסה כשליחת השלום, כי אם ילדה אמריקאית רגילה, ומי שהייתה פעילה למען השלום אך זנחה פעילות זו לטובת קריירת משחק.

ראו גם
 קטיה ליצ'ובה

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

פעילות פוליטיות אמריקאיות
ילדים אמריקאים
יחסי ארצות הברית–ברית המועצות
המלחמה הקרה
אמריקאיות שנהרגו בתאונות אוויריות
אמריקאים שנהרגו בתאונות אוויריות
אמריקאיות שנולדו ב-1972
אמריקאים שנולדו ב-1972
אמריקאיות שנפטרו ב-1985
אמריקאים שנפטרו ב-1985