יוסף עופר (הרש)

יוסף עופר (שם לידתו: הנריק הרש) (16 ביוני 1929 – 25 באוגוסט 2003) היה סופר וטייס ישראלי, מראשוני חיל האוויר הישראלי.

קורות חיים

בשואה
עופר נולד ב-1929 ברומניה (אורדיאה שבטרנסילבניה). בהיותו עדיין נער בן 14 נכבשה עירו על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה והוא נשלח ב-1944 עם כל יהודי העיר למחנה הריכוז אושוויץ. הוא היה ניצול השואה היחיד ששרד מכל משפחתו.

הצליח לשרוד כי הנאצים ניצלו אותו כפועל כפייה במפעל המטוסים שפעל ליד מחנה ההשמדה. וכפועל כפייה צעיר הוא רכש את האהבה לטייס. בסיפורו "שחרור" מתאר עופר את מהלך עבודתו בהרכבת כנפיים למטוסי ה"פוקה-וולף Fw 190" של ה"לופטוואפה" הנאצי. הסיפור מגיע לשיא (קליימקס) עם תיאור שבועתו, בזמן שחרורו ממחנה הריכוז הנאצי, באפריל 1945, להפוך בעצמו לטייס.

בארץ ישראל
עופר עלה לארץ כמעפיל ביולי 1946, בספינת המעפילים "הגנה". הוא נשלח על ידי שלטונות המנדט הבריטי למחנה המעצר למעפילים - מחנה עתלית. לאחר שחרורו מהמעצר הצטרף לקיבוץ אפיקים, שהפך לביתו. בקיבוץ אף פגש את מי שהפכה לאשתו לימים, חווה. באותה תקופה הוא עברת את שמו ליוסף עופר.

ב-1947, כאשר התחילו קרבות מלחמת העצמאות ועוד לפני הקמת המדינה הצטרף לגולני. במהלך הקרבות לשחרור טבריה החל המשוריין שלו לעלות בלהבות והוא ניצל ממוות רק בזכות מנחם גולן (לימים מפיק הסרטים ובמאי) אשר הצליח להוציאו מהמשוריין ולהצילו ברגע האחרון.

טייס

עם הקמתו של חיל האוויר הישראלי היה עופר מראשוניו. הוא היה בוגר קורס הטיס הראשון שהחל והסתיים כולו בארץ (קורס טיס מס' 3 - 12/4/51) ובכך הצליח לדבריו "לממש את השבועה שנשבע שש שנים בדיוק קודם לכן" בעת שיצא ממחנה הריכוז הנאצי. בהמשך הפך עופר למדריך טיסה ושימש כטייס וכמפקד טייסת התובלה הראשונה של חיל האוויר, טייסת 103, שכונתה "טייסת הפילים". הוא אף היה זה שהלחין את המנגינה להמנון הטייסת.

במבצע קדש, ב-1956, היה עופר הטייס המוביל של הרביעייה השנייה של מטוסי DC-3 דקוטה, מהם צנחו לוחמי חטיבת הצנחנים על יד מעבר המיתלה. ב-1963 התמנה למפקד הטייסת. ב-1966 נשלח לבריטניה שם כיהן כנספח אווירי של צה"ל בשגרירות ישראל וב-1969 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.

לאחר שחרורו מונה עופר לקברניט באל על ובכך עסק עד פרישתו לגמלאות. הוא היה בין מדליקי המשואה לזכר ששת המליונים, בשנת היובל למדינה. ב-25 באוגוסט 2003 נפטר ממחלת הסרטן והובא לקבורה בבית הקברות ירקון.

ההאשמה בגילוי עריות 
בתו של עופר, הסופרת, המשוררת והמתרגמת עופרה עופר אורן, כתבה ביצירותיה ואמרה בראיונות עיתונאיים כי הייתה קרבן לגילוי עריות ולאלימות פיזית ומילולית מצד אביה בשיתוף אמה..טענות שפורסמו ברבים לאחר פטירתו למרות שהוכחשו בעודו בחיים.

יצירתו
את ספרו הראשון כתב עופר עוד בזמן שירותו בצה"ל ("מתא הטייס", הוצאת אותפז - 1968). הספר עסק בתחום הטייס, כרוב יצירתו. ראו למשל - "רשאי להמריא" (הוצאת משרד הביטחון מערכות - 1992). עופר היה מראשוני סופרי המדע הבדיוני בארץ, כשכתב את ספרו "זוהר הארגמן" (הוצאת ביתן - 1970). הרקע בעלילת ספרו זה היה גם הוא טיסה - גיבורי הספר הם טייס ונווט ישראליים, הלוחמים בחוצנים הפולשים לכדור הארץ. עופר הצליח לשלב בסיפור בדיוני זה גם את הרקע שלו כניצול שואה. בנוסף לספרים כתב עופר גם סיפורים קצרים, חלקם לילדים כגון "ציפה ודון זרגוזה", שיצא לאור בהוצאת ביתן, ב-1995, וחלקם פורסמו בבמות ספרותיות שונות. כמו כן כתב מספר תסכיתים ששודרו ברדיו. ספרו האחרון, "מאלף החלומות", יצא לאור לאחר פטירתו.

ספריו 
 מתא הטיס, הוצאת אותפז, ה'תשכ"ט (1968)
 זוהר הארגמן, תל אביב, הוצאת ביתן, תש"ל
 רשאי להמריא תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, ה'תשנ"ב (1992)
 ציפה ודון זרגוזה או חתונה בספרי, תל אביב, הוצאת ביתן, ה'תשנ"ו (1995), איורים - דני קרמן
 מאלף החלומות, תל אביב, הוצאת חלונות, ה'תשס"ד (2003), אחרית דבר מאת דוד נצר

קישורים חיצוניים 

 
 
 צבע הארגמן מתא הטייס (על הקשר בין טייסים לבין מדע בדיוני), באתר חנות הספרים של איתמר

הערות שוליים

סגני-אלופים בצה"ל
טייסי אל על
טייסי חיל האוויר הישראלי
מדליקי משואה ביום השואה
סופרי מדע בדיוני ישראלים
סופרים ישראלים
ישראלים ילידי רומניה
גולי מחנות המעצר בקפריסין
אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
ישראלים שנולדו ב-1929
ישראלים שנפטרו ב-2003