המלכים העצלים

המלכים העצלים (בצרפתית: rois fainéants) היו מלכים מהשושלת המרובינגית שישבו על כיסא המלוכה באופן רשמי, אף כי את המדינה ניהל בפועל המיורדומוס שלא התחשב בדעתם של מלכים אלו.

גם בשלהי התקופה המרובינגית, היה למיורדומוס צורך בלגיטימציה ולכן, במשך 78 שנים המשיכו להמליך מלכים עושי-כלום, מצאצאי כלוביס הראשון בעודם שולטים בפועל בממלכה. הנימוק העיקרי למעשה זה היה דתי, המלכים המרובינגים נחשבו כצאצאי האל הגרמאני הקדם-נוצרי, דרך מרובך המלך המיתולוגי, ואחד מסימני המלוכה היה שיערם הארוך שבאבדם אותו היו מאבדים מכוחם המלכותי. כאשר חשו המיורדומוס שאינם זקוקים עוד למלך שאינו עושה דבר, הכתיר עצמו פפין הגוץ כמלך ויסד את השושלת הקרולינגית.

איינהרד מתאר בספרו "חיי קרל הגדול" את סופה של השושלת המרובינגית:

המלכים העצלים היו:
כלותאר השלישי  – מלך משנת 657
תיאודריך השלישי – מלך משנת 673
כלוביס השלישי  – מלך אוסטרזיה בשנים 675–676
כלוביס הרביעי – מלך הפרנקים 691–694
כלותאר הרביעי  – מלך אוסטרזיה בשנית 717–718
תיאודריך הרביעי – מלך הפרנקים 721–737
כילדריך השלישי – מלך הפרנקים 743–751

מלבד המלכים המרובינגים, זכה גם המלך הקרולינגי האחרון, לואי החמישי, מלך צרפת, בכינוי זה.

בארצות אחרות
מלכים עצלים, או כאלו שהיו שליטי בובה היו במקומות שונים בעולם, בתקופות שונות.

למשל, השליטים האחרונים של האימפריה המוגולית בהודו ששלטו במאה ה-18, ובעיקר שה גהאן השני , מוחמד אברהים , מוחמד שה  ושה עלאם השני , ישבו אמנם בחצר בדלהי אולם השלטון בפועל היה בידי מפקדי הצבא.

הערות שוליים

ימי הביניים
השושלת המרובינגית
השושלת הקרולינגית