תקיפת המטכ"ל הסורי

תקיפת המטכ"ל הסורי היא תקיפה אווירית בלב דמשק שנערכה ב-9 באוקטובר 1973, היום הרביעי של מלחמת יום הכיפורים, על ידי חיל האוויר הישראלי.

רקע 
בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים היה מצב כוחות צה"ל בחזיתות חמור וחיל האוויר נדרש לרכז מאמץ ולסייע בתקיפת שטף כוחות הקרקע המצרי והסורי שזרמו לחזית ולהשהות את המשימות המתוכננות של השמדת סוללות טילי קרקע אוויר הדרושות ליצירת חופש פעולה באוויר. בימים אלה הועלה החשש שירדן תצטרף למלחמה ותפתח חזית שלישית (כפי שהיה במלחמת ששת הימים), או שתשלח חיל משלוח שיתקוף את ישראל תוך חבירה לצבא סוריה מצפון. מלבד הקושי בחזית, שיגר הצבא הסורי במשך שלושה לילות רקטות פרוג ככל הנראה עקב כישלון ניסיונותיהם של מטוסים סוריים לפגוע במטרות בעומק ישראל. התקפת רקטות הפרוג גרמו לנפגעים ולנזק. כתוצאה ממטח פרוגים בבסיס חיל האוויר רמת דוד נהרג טייס סקייהוק ונפצעו חיילים נוספים. כן נפלו רקטות פרוג על יישובים סמוכים כגון מגדל העמק וקיבוץ גבת.

לפיכך החליטה ממשלת ישראל, חרף הצורך הדחוף בסיוע אווירי לכוחות הקרקע, ליזום תקיפה אווירית נגד מטרה אסטרטגית וסמלית בעומק סוריה, להרתיע בכך את המלך חוסיין מהצטרפות למלחמה, ולאותת לסוריה כי המשך הלחימה עתיד לגבות ממנה מחיר כבד, וכי שיגור רקטות הפרוג הוא חריגה מכללי המשחק במלחמה. סגן הרמטכ"ל דאז, ישראל טל, העיד לימים כי מטרת התקיפה הייתה גם לערער משמעותית את נחישות הסורים להוסיף ולהילחם, נוכח המצב הקשה של כוחות צה"ל בחזית הצפון.

לאחר התלבטות בין מספר יעדים אסטרטגיים בעומק סוריה הוחלט לתקוף את בניין המטה הכללי ואת מפקדת חיל האוויר השוכנים בלב דמשק, והמוקפים במערך הגנה אווירית צפוף מאוד וכן את תחנת הכוח באל-חמה, הסמוכה לדמשק. בתחילה התנגדה לכך ראש ממשלת ישראל, גולדה מאיר, מחשש שישראל תצטייר בעולם כמי שתוקפת מרכזי אוכלוסייה אזרחית, אולם לבסוף אישרה את התקיפה לנוכח המרחק המספיק בין המפקדות לבין בנייני המגורים הסמוכים, שמקטין את הסיכוי לפגיעה באזרחים.

בבוקר יום התקיפה השמיד חיל האוויר מכ"ם גילוי אווירי בג'בל ברוך שבלבנון, ששימש את חיל האוויר הסורי, ובכך איפשר תכנון נתיב כניסה בטוח יותר שחוצה את גבול סוריה-לבנון מזרחה לכיוון דמשק.

מהלך התקיפה 
המשימה הוטלה על טייסת 119 ("טייסת העטלף"). רס"ן ארנון לבושין (לימים לפידות), סגן מפקד טייסת העטלף, פיקד על שתי רביעיות מטוסי הפנטום מן הטייסת שהוקצו למשימה. המטוסים המריאו בשעה 11:30 מבסיס תל נוף וטסו צפונה בגובה נמוך מעל הים התיכון, כדי לחמוק מהמכ"ם הסורי. עקב תקלה טכנית אחד המטוסים נאלץ לחזור לבסיסו. המטוסים פנו מזרחה מעל לבנון בדרכם לדמשק. מזג האוויר היה מעונן מאוד אך המוביל לבושין, למרות דממת האלחוט, הודיע בקשר למבנה על המשך ביצוע המשימה למרות העננות הכבדה והמשיך בטיסה בגובה נמוך תחת העננים תוך הסתמכות על הידע המדויק של חברי המבנה של צורת הקרקע, אותה למדו היטב מתצלומי אוויר טרם המבצע. השביעיה חצתה את גבול לבנון סוריה וביצעה איגוף כך שהגיעה לדמשק מכיוון דרום-מערב. המבנה הגיע ליעד מבלי שהתגלה בשעה 12:00. לבושין, המוביל, גילה שבאזור היעד עננות מעטה, המאפשרת זיהוי המטרה ותקיפתה. כל מטוס בתורו נסק לגובה 6,000 רגל, צלל אל המטרה והטיל עליה מטען של כחמישה טון פצצות. סך הכל הוטלו כ-35 טון פצצות בזו אחר זו שגרמו לנזק כבד לקומות העליונות של מבנה המטכ"ל הסורי ולנזק חלקי למפקדת חיל האוויר. כן נפגע מבנה הטלוויזיה ומבנה מרכז האומנויות הסובייטי.

במהלך התקיפה פתחו הסורים באש נ"מ כבדה על הכוח התוקף, ושני מטוסים נפגעו קשה. האחד (מספר שלוש במבנה) הצליח לצאת ממרחב דמשק אך לבסוף התרסק בשטח סוריה. במהלך הנטישה נהרג הטייס סרן דב (דובי) שפיר, והנווט סגן יעקב יעקובי נפל פצוע בשבי. המטוס השני (מספר חמש במבנה) יצא מהתקיפה כששני מנועיו עולים באש. בהמשך אחד ממנועיו התפוצץ אך הצוות החליט על אף הסיכון להמשיך בהטסתו לכוון לבנון במטרה להקטין את סיכויי הנפילה בשבי. לבסוף הצליח טייסו רס"ן עמרי אפק להמשיך בטיסה עד להנחתתו בבסיס רמת דוד כשהוא בוער וללא בלמים. המטוס נבלם על רשת הביטחון בקצה המסלול. חמשת המטוסים האחרים נחתו ברמת דוד.

בזמן התקיפה היו בקומות התחתונות של מפקדת חיל האוויר חמישה טייסים ישראלים שנפלו בשבי, שהעידו לאחר מכן ש"דלתות נעקרו מעוצמת ההדף". החוקרים הסורים היו בטוחים שצה"ל ידע היכן השבויים ממוקמים ונזהר שלא לפגוע בהם ואף חקרו אותם בחשד שהצליחו להעביר מידע על מיקומם מתוך הכלא.

תוצאות התקיפה 

 המטכ"ל הסורי ומפקדת חיל האוויר נאלצו לעבור לאתר חלופי.
 הסורים דווחו על 26 אזרחים הרוגים ועל 117 פצועים והודיעו כי הפילו ארבעה מטוסים תוקפים. הסובייטים דווחו על 30 הרוגים במרכז התרבות ובהם מספר דיפלומטים. שגריר ברית המועצות באו"ם גינה בחריפות את ההתקפה וכינה אותה "ברברית".
 בעקבות התקיפה ותקיפות אחרות של יעדים אסטרטגיים נאלצו הסורים להקצות כוחות נ"מ להגנה בעומק סוריה ובכך דיללו את כוחות הנ"מ הצפופים שבחזית.
 מלך ירדן לא פתח בחזית שלישית, אך סייע לסורים באמצעות חיל משלוח ששלח.
 הסורים לא שיגרו שוב רקטות פרוג לעבר ישראל.
 טיסה זו נחשבת לאחד מעשרת האירועים המכוננים של חיל האוויר.

לאחר התקיפה 
לאחר התקיפה הוטל על חיל האוויר לבצע תקיפות נוספות במטרות אסטרטגיות בעומק סוריה. המשימות הוטלו על טייסות הפנטום של חיל האוויר: טייסת 107 ("אבירי הזנב הכתום"), טייסת 201 ("האחת") וטייסת 69 ("הפטישים"). מבנה נוסף בן שמונה פנטומים מטייסת 107 שבחצרים נשלח לתקוף את בניין המטכ"ל הסורי אך מוביל המבנה, מפקד הטייסת יפתח ספקטור לא זיהה פתיחה בעננות הכבדה שמעל ליעד. ספקטור הודיע על ביטול המשימה וביקש לקבל משימת תקיפה אחרת. המבנה נשלח לתקוף טור שריון סורי בחושנייה. המבנה מטייסת 69 אשר נודע להם על תנאי הטיסה הקשים והעננות הכבדה במהלך טיסתם בשמי ישראל שבו אף הם אחור ונחתו בבסיסם. רביעיית מטוסי הפנטום מטייסת 201, שאותה הוביל רון חולדאי, תקפה תחנת כוח באזור דמשק. כן הותקפו ב-10 באוקטובר תחנות הכוח בקאנטינה ובאולהמה שסיפקו כ-78% מתצרוכת החשמל בסוריה וששיקומן ארך ארבעה חודשים, והדבר הביא לפגיעה ממשית בכלכלה הסורית. בנוסף הותקפו שדות תעופה מרוחקים ששימשו לנחיתת מטוסי הרכבת האווירית הסובייטית, מפקדות עורפיות, מצבורי דלק (על ידי חיל הים) ועוד.

רס"ן ארנון לבושין (לפידות) הטייס במטוס המוביל זכה בעיטור המופת על ביצוע התקיפה. הנווט במטוס המוביל, סגן ליאור אלעזר, שהיה שותף להחלטה להמשיך במבצע, זכה בצל"ש הרמטכ"ל.

ראו גם 
 אירועי מלחמת יום הכיפורים

קישורים חיצוניים 
 
 
 
 
 יעל בניה ואופיר טל, במחנה, , 9 במאי 2013

הערות שוליים 

תקיפות ישראליות בסוריה במלחמת יום הכיפורים
חיל האוויר הישראלי: קרבות ומבצעים במלחמת יום הכיפורים
הפצצות