לוטה בוויימאר

"לוטה בוויימאר" (בגרמנית: Lotte in Weimar) הוא רומן היסטורי משנת 1939 מאת הסופר הגרמני, חתן פרס נובל לספרות, תומאס מאן. הרומן מציג את חייו של הסופר הגרמני הדגול יוהאן וולפגנג פון גתה, לעת זקנה. מאן מיזג בכתיבתו מצורת הכתיבה של גתה כאמצעי לשמירת רוח הזמן של תקופת המאה ה-18. ברומן מתאר מאן את ביקורה האמיתי מ-1816 של שרלוטה, היא הגיבורה האמיתית של "ייסורי ורתר הצעיר", אצל גתה לעת זקנתם של השניים. מתוך המונולוגים והשיחות המסוגננים בקפידה רבה מצטיירת דמותו של האמן בימי זקנותו, כשדרך חייו קרבה לקצה.

עלילה
לוטה (שרלוטה) קסטנר לבית בוף מגיעה לוויימאר ומשתכנת, היא ובתה, בבית המלון "הפיל" שבעיר. המלצר מאגר מגלה שהמתארחת היא "לוטה של ורתר"; אישה בשנות השישים - אהבתו של גתה מימיי עלומיו. ברושם אהבתו אותה כתב גתה את רומן המכתבים "ייסורי ורתר הצעיר", הצלחתה הספרותית שהקנתה לו שם עולם. מאז הייתה שרלוטה בוף, היא לוטה של ורתר, לדמות ספרותית בעודה בחיים. הידיעה על בואה פושטת בוויימאר במהירות, וברושם המאורע מתחיל קהל רב להתאסף לפני בית המלון. לוטה מתכננת לעזוב את בית המלון, אך ביקורים תכופים, בזה אחר זה, של אישים שונים, מונעים ממנה מלהגשים את משימתה. השיחות שבינה לבין מבקריה - הן עיקר הספר. מבקרים אצלה ציירת אנגליה, תיירת בינלאומית, שהתחביב שלה הוא לרכוש לפנקס הציורים שלה את אישיה הדגולים של התקופה ואת חתימותיהם; ד"ר רימר, מזכירו של גתה; אדילה שופנהאואר, אחותו של הפילוסוף ארתור שופנהאואר (אשר היה מקורב מאוד לגתה); ואוגוסט פון גתה, בנו יחידו של המשורר, המביא עמו גם את הזמנת אביו. לבסוף מגיעה לוטה, בכל זאת, אל בית אחותה, בזמן שהקורא מתוודע על ידי מונולוגים פנימיים של גתה להרגליו, לסדרי ביתו וליחסו לחיים ולאמנות. מונולוג זה מהווה את אחד השיאים במכלול יצירתו של תומאס מאן.

לוטה מוזמנת אל ביתו של גתה, יחד עם אחותה וגיסה וחוג ידידים אינטימי של המשורר. קבלת הפנים, הסעודה, שיחות השולחן, פגישתם של לוטה וגתה (בעודם זקנים מאוד) מהוות את אחד השיאים שביצירה. בפגישה הזאת, הרשמית כמעט - בכיבוש כל רגשנות וכל אינטימיות - לא הגיעו לוטה וגתה לידי שיחה אישית - והדבר היה לאכזבה גדולה ללוטה. אך גתה יזם מצדו עוד פגישה אחרונה, במרכבתו, לעת לילה. ושיחה זו, שנתרקמה אז בין שניהם, הייתה כעין המשך וגשר מימי הצעירות אל ההווה השונה מהם מאוד. מעל הגשר הזה השקיפו שניהם יחדיו אל נהר הזמן שזרם מתחת, אליו ואל שתי גדותיו.

גלריית תמונות

עיבודים
הרומן עובד לסרט בשפה הגרמנית בידי הבמאי אגון גינטר בשנת 1974 בכיכובה של לילי פלאמר כלוטה.

תרגומים לעברית

 תרגום ראשון הופיע בהוצאת ספרית פועלים בשנת 1954 בתרגומו של מרדכי אבי-שאול. תרגום זה זכה בפרס טשרניחובסקי לשנת תשי"ז. 
 תרגום שני נעשה על ידי צבי ארד ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשנת 1986.

לקריאה נוספת
 ברוך קורצווייל, מסכת הרומן והסיפור האירופי, עמ' 213–275. הוצאת שוקן, תל אביב, 1973 (מהדורה חדשה)
יונתן כהן, כפעם בפעם - מחקר ביצירות תומאס מאן, תג הוצאה לאור, 1997.
 ישראל משה, על תומאס מאן: "לוטה - בוויימר", אורלוגין, 12: 184–193, 1956.

קישורים חיצוניים

 כריכת המהדורה הראשונה, 1939
 

רומנים (סוגה ספרותית)
ספרי תומאס מאן
ספרי 1939
ויימאר: תרבות
ספרי ספריית פועלים
ספרי זמורה ביתן