מגילת אנטיוכוס

מגילת אנטיוכוס  או אנטיוכס (נקראת גם מגילת בני חשמונאי, מגילת חנוכה ומגילה יוונית) היא מדרש אגדה קצר המתאר את נס החנוכה ואת מרד החשמונאים. המגילה היא החיבור היחיד המוקדש למאורעות אלה שהשתמר בספרות חז"ל. אף שאיננה חלק מהתנ"ך, בקהילות רבות נהוג היה לקוראה בחנוכה, בדומה לקריאת מגילת אסתר בפורים.

תפוצה 
המגילה נשמרה במקור ארמי, רבי סעדיה גאון תרגמה לערבית והוסיף לה מבוא. המגילה נכללת במספר כתבי יד של התנ"ך ובסידורי תפילה.במספר קהילות בתימן, באיטליה ובקוצ'ין נהגו לקרוא בה בחנוכה. ייתכן שהיו קהילות שקראו בה עם ברכה בשם ומלכות, משום שהרי"ד נצרך לכתוב שאין לברך על קריאתה.

תיארוך 
רבי סעדיה גאון קבע את זמן חיבור המגילה לימי בית חשמונאי. אולם חלק מהחוקרים הבינו בדברי רס"ג, שהוא בעצמו העלה אותה על הכתב ופיסק אותה לפסוקים, על סמך מסורות שונות שעברו בעל פה מדור לדור.

בדפוסים של ספר הלכות גדולות לרב שמעון קיירא נכתב:  אולם בכתבי היד, מופיע שחיברו "מגילת תענית" ולא את מגילת חשמונאי.

במחקר ישנן השערות נוספות החל מהמאה ה-1 לפנה"ס, עד למאה ה-11.

תוכן

מערכה ראשונה נגד ניקנור
המגילה מתארת את עוצמתו המדינית של אנטיוכוס (ובגרס משנהו) ושנאתו ליהודים, אנטיוכוס שולח את ניקנור לירושלים, מציב פסל וזובח חזיר בבית המקדש. עקב חילול בית המקדש, פורץ המרד הראשון שיזם יוחנן בן מתתיה הכהן הגדול, יוחנן הצליח על ידי תחבולה להרוג את ניקנור בעזרת בית המקדש, על ידי דקירתו בחרב קטנה שהחביא. לאחר מכן יצא יוחנן למלחמה, הניס את הפולשים תוך כדי הריגת 772,00 חיילי אויב, לאחר שחזר מהמרדף בנה מנורה בשם "מקבי".

מערכה שנייה נגד בגרס
בגרס נשלח על ידי אנטיוכוס, לדכא את המרד, כבש שוב את ירושלים והנהיג גזירות שמד (שבת חודש ומילה) על היהודים, מות בתליה הוטל על הורים שמלו את ילדיהם. 
המגילה מתארת שני מעשים שכנראה גרמו לתסיסה וחידוש המרד.
 מעשה גבורה של אשה שמלה את בנה עלתה על חומת ירושלים והכריזה  לאחר מכן השליכה את בנה מהחומה, וקפצה אחריו אל מותה.
 מעשה הרג אכזרי שביצע בגרס בקבוצה של אלף יהודים שהסתתרו במערה כדי לשמור שבת, לאחר שמיאנו לצאת מהמערה עישן את פתח המערה וכולם נהרגו מחוסר חמצן.
 בחלק מהנוסחאות מובא מעשה שלישי, המספר על אחותם של החשמונאים שחששה מגזרת זכות הלילה הראשון שהנהיג בגרס, ועודדה אותם לצאת למלחמה.
חמשת בני מתתיה יצאו למרד נרחב, והצליחו להביס את צבא יון.

מערכה שלישית נגד בגרס 
לאחר התבוסה, המליץ בגרס לאנטיוכוס שיש לכנס צבא גדול כנגד היהודים, הכולל פרשים ופילים "מלובשי שריון", כמה מדינות חברו כדי לדכא את המרד ביהודה, כבשו שוב את ירושלים פרצו 13 פרצות בבית המקדש, הפסיקו את אספקת המים והעלו אותה באש.
מתתיה ובניו התכנסו במצפה גלעד, קריאה לצום ותפילה להצלחת המשך המערכה, מתיתיה מברך את בניו לקראת המערכה, בתחילת המערכה מת יהודה, ומתתיה הזקן יצא להילחם עם בניו במקומו, תפקידו של אלעזר היה להרוג את הפילים, ושם מצא את מותו. הקרב הוכרע בני חשמונאי הרגו רבים מהיוונים, ואת בגרס שרפו באש. לאחר המלחמה, אנטיכוס ברח מבושה, והתאבד.
לבסוף מתארת המגילה את שיקום וטיהור בית המקדש, נס פך השמן וקביעת חג החנוכה לדורות.

לקריאה נוספת
 נתן פריד, בתוך: מנהגי ישראל לדניאל שפרבר, חלק ה, עמודים 102-113. 
 הרב יוסף קאפח מגילת בני חשמונאי עם תרגום וביאור רס"ג.
 הרב עזרא קורח והרב יהודה זייבלד, מגילת בני חשמונאי, עם תרגומו של רס"ג לערבית ותרגום חוזר שלו לעברית, ועם ההקדמות.

קישורים חיצוניים

 מגילת אנטיוכוס מורחבת, קובץ בית אהרן וישראל תשנ"ב (ל"ח) עמודים קי"א-קכ"א. באתר היברובוקס.
.
כתב יד הכולל את מגילת אנטיוכוס, 1480 לערך, מאוספי הספרייה הלאומית
 
 
 ערך באנציקלופדיה היהודית
מנחם צבי קדרי, "באיזו ארמית נכתבה מגילת אנטיוכס", לשוננו כג חוברת ג' (תשי"ט), עמ' 145-129 באתר JSTOR.
 על המגילה באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים

חנוכה
כרוניקות של תולדות עם ישראל
מדרשי אגדה
יצירות שמחברן אינו ידוע
אנטיוכוס