מטבעות ארץ ישראל

מטבעות ארץ ישראל שימשו כאמצעי תשלום בשווקים ותרומה לצורכי ציבור בארץ ישראל מאז העת העתיקה, ועד הקמת מדינת ישראל. מלבד שמותיהם הרשמיים, המטבעות כונו בשמות שונים, על ידי תושבי הארץ.
מטבעות רבים ושונים היו הילך חוקי בארץ ישראל; חלקם שהוטבעו בה וחלקם שהובאו מרחוק, בשל היותה ארץ מעבר בין יבשות, אומות ותרבויות שונות, ובכלל זה עולי רגל וחיילים צבאות ופקידי מנהל של כובשים מארצות שונות, ועקב משלוחי התרומות של יהודי התפוצות ליהודי הארץ.

העת העתיקה
מטבעות מתכת כאמצעי תשלום, נוצרו בתקופות קדם בתהליך הדרגתי, שבמרוצתו הסתמנו הצרכים ושימושי העיקר בהם.
במאה ה-7 וה-6 לפני הספירה הופיעו מטבעות המתכת הראשונים בארץ ישראל; חלק מהאוכלוסייה הפנים את החידוש שבהמצאת המטבע העובר לסוחר, כאפשרות עדיפה ומשוכללת למסחר ותרומה, על פני סחר חליפין בטובין שהיה נהוג עד כה. במקביל, חלק אחר עדיין התייחס אליהם כאל מטילים או בצעי כסף תקופה ארוכה; וכאשר הבצע היה גדול, והיה צורך בעודף על מתן תשלום, קצצו חלק מהמטבע באזמל.

ככל הידוע, המטבע הראשון שחדרה לארץ היה הדרכמה היוונית; נמצא בירושלים מטבע טטרדרכמה (=ארבע דרכמות) ארכאי עשוי כסף שנטבע במאה ה-6 לפנה"ס.

המטבע הקדום היה בתחילתו גם יחידת משקל קבועה; ולכן, נגזר שמו של השקל מפעולת השקילה. על כך למשל, מציין יעקב משורר כי "הקשר בין יחידת משקל למטבע הוא קשר ישיר ואמיץ. יחידות המשקל הקדומות נהפכו למטבעות וגם תהליך הפוך אירע במרוצת השנים".

במאה ה-6 לפנה"ס שקָל השֶקל כ-11.4 גרם. בימי המרד הגדול הותאמו מטבעות היהודים למשקל המקובל של מטבעות התקופה, והם נטבעו במתכונת המָנֶה הצוֹרִי במשקל 14 גרם.
במצרים נטבעו מטבעות ברונזה גדולים בימיו של השליט הממלוכי צלאח א-דין חג'י השני (מת בדמשק ב-1193) במשקל של אונקיה (35 גרם) כל אחד. "יחידת המשקל "אונקיה" השתבשה בערבית ל"אוקיה", ומאוחר יותר ל"אונז" (ounce) באנגלית". משורר מספר על צורף ירושלמי נודע שנהג בשנות החמישים, להשתמש במטבע הישראלי אגורה כמשקולת של גרם אחד.

כמות ומדד
בארץ ישראל ובעולם העתיק בתקופה שלפני המצאת המטבע נמדד העושר, או ה"רכוש" במספר הבהמות שברשותו של אדם: בהמות רכיבה, לרוב סוסים, ומקנה, צאן ובקר; למשל, בפסוק בספר דניאל: "בחיל גדול וברכוש רב", פירושו ריבוי סוסים; שכן, חיל בשפות השמיות ובערבית משמעו סוס. העושר נמדד גם בהחזקת בצעי מתכת; כך למשל בפסוק: "ואברם כבד מאד בַמקנה בכסף ובזהב". בצעי המתכות הללו וכן הנחושת, נמדדו ונשקלו, והוטמנו בין השאר בכדי חרס. אט אט התגבש בעולם העתיק הנוהג לייצר יחידות שקילה אחידות וקבועות במשקלן ובמראן, אשר שימשו כמטבעות. על גביהם הוטבעו (בדרך כלל בלחץ או כבישת המתכת) דמויות הרכוש החקלאי השכיח; המקנה: כבשה, פרה, עז, איל, שור, סוס וחזיר. במקביל כוננו אבני המשקל הקבועות; שמותיהם בעברית מקראית היו בין השאר: נצף, פים ובקע.

משמעויותיהן הראשוניות של מילים אחדות, עברו תמורה כאשר הומצא המטבע העובר לסוחר. בלטינית המילה pecu ונגזרותיה התייחסה למקנה או בקר, תמורות הזמן הוסיפו משמעות של כסף, רכוש ועושר; ובתרבות הרומאית נוצר הביטוי (בלטינית): pecunia non olet (=לכסף אין ריח).

מספר מטבעות מוגדר ברשות היחיד, קבע, מאז העת העתיקה, את מעמדו הכלכלי של היחיד, ואת מדד העוני של התקופה; לדוגמה, דברי המשנה בדיון על הזכאות למתנות עניים אשר הושארו בשדה על ידי בעליו: "מי שיש לו מאתיים זוז [=שהם 200 דינרי כסף] לא יטול לקט, שכחה ופאה ומעשר עני".

לעיתים, קבעו השליטים את ערך המטבע והרכב המתכות שלו, על פי מדד שכר מקובל לפרק זמן מוגדר; כך למשל, ביוון העתיקה, מטבע דרכמה אחד היה שכרו של פועל יום.

עיצוב והטבעה
מידע רב תומצת בעיצוב תבליטי מטבעות, שנטבעו בארץ ישראל. למשל במטבעות השומרונים בשכם מן המאה ה-2 וה-3 משורטטת מעין מפה של הר גריזים עד פסגתו הצפונית (א-ראס) שבה הוקם המקדש השומרוני. וכן, חומות העיר ניאפוליס (שמה הרומי, ששובש בערבית לנֵבְּלוּס) התבליטים המדויקים שמשו את הארכאולוגים בבואם לחפור באזור.

תהליך הטבעה הצריך מטיל מתכת, רושמה מאבן או מתכת (ברונזה), ומכשיר הכאה כבד.

אמצעי וסמל של ריבונות שלטונית
מטבעות הכובשים הרומאים נקצצו ונפסלו על ידי היהודים, כך נעשה במטבעות הברונזה שנטבעו באנטיוכיה בשמו של קסטיוס גאלוס מצביא הגייסות הרומאים בתקופת המרד הגדול, וכך נעשה במטבעות בר כוכבא.

מטבעות

מוזכרים במקורות
בתנ"ך מוזכרים משקלות - ואין ידוע אם כבר היו מטבעות בעלי ערך דומה בתקופה שבה הוא נכתב
 גרה - החלק העשרים של השקל
 קשיטה
  שקל, מחצית השקל / בֶּקַע
 פים
 מָּנֶה

בספרות חז"ל
 זוז - כינוי במקורות היהודים לדרכמה היוונית, ובהמשך לדינר הרומי. מקור השם במילה האכדית zūzu, שהתגלגלה ללשון חכמים דרך הארמית 'זוזא'.
 טרעפיק
 כיכר של קודש
 מנה של קודש
 שקל הקודש
 כסף צורי (שקל צורי)
 כסף מדינה

שמות ושיבושיהם
רוב המונחים הנומיסמטיים הרומאים שובשו בפי היהודים הקדמונים. למשל המילה נוֹמיסמָה, שמשמעותה מטבע, השתנתה במקורות למלוזמא; ובתלמוד בבלי, מסכת ברכות נאמר: "כדי שיכיר בין מלוזמא של טבריה למלוזמא של צפורי".
 דינר זהב - שמו העברי של מטבע זהב טהור רומאי בשם אוראוס (Aureus). משקלו היה בממוצע כ-7.25 גרם, וערכו 25 דינרי כסף. לאחר נפילת האימפריה הרומית ועליית הערבים, קראו הערבים למטבעות הזהב שלהם בשם זה.
 מיסמס, מסימס, מסומס, הוא סמיס - Semis
 קונטרנק, קונטרונין, קרדינטס, הוא קורדנס - Quadrantes
 פונדיון, הוא דופנדיוס - Dupondius
 דיסקניס, הוא דקסטנס - Dextans
 טריסית, הוא ססטרטיוס - Sestertius

שיעורים, מידות וערכים
חישובם בתקופת המשנה והתלמוד, ובכלל זה ערכי המטבעות, הוא אחת הסוגיות המסובכות והמורכבות.

ימי הביניים
התקופה הביזנטית בארץ ישראל החלה בשנת 491, ומאז הלכו בה מטבעות השליטים הביזנטים, על רוב המטבעות הובלטו פניהם של ראשי האימפריה קיסר או קיסרית, וכן את צורת הצלב, סמל הנצרות שהייתה דת המדינה הביזנטית. בין המטבעות הביזנטים, נודעו מטבעות מארד גדולים בממדיהם, אבל חסרים את המסר המורכב והאמנותי של המטבעות הרומיים.

התקופה הערבית בארץ ישראל החלה במאה ה-7, ובראשיתה הלכו בארץ ישראל מטבעות השליטים הביזנטים, אולם עד מהרה החלו להטביע מטבעות משלהם, דומים במראם למטבעות השליטים הקודמים, מארד, אולם ללא סמל הצלב ועם כתובת ערבית, ואף עם כתובות ביוונית וברומית בחלק מהן.

התקופה הצלבנית בארץ ישראל החלה בשנת 1096, לאחר מסעי צלב והקמת ממלכת ירושלים, הטביעו השליטים הצלבנים מטבעות בכסף ובזהב, אשר הצלב מוטבע על כולן.

 מטבעות הממלוכים

העת החדשה

תקופת השלטון העות'מאני 1917-1517
נטבעו באירופה ובאסיה לפני ובמשך תקופה השלטון העות'מאני והיו מטבע עובר לסוחר, עד כיבוש הארץ על ידי הבריטים ב-1917.

מטבעות

מוזכרים במקורות
 כיס, או כיסה, צרור של 500 גרוש עות'מאני
מג'ידי או מג'ידה (Mecidiye, Medjidie)- 1/5 לירה טורקית לאחר הטנזימאט
בישליק (Beşlik)
מטליק
גרוש או פיאסטר - 1/100 של לירה (טורקית או מצרית)
 לירה פרנצויז המכונה בקיצור לי"פ - נאפוליון זהב, מטבע זהב צרפתי = 20 פרנק
לירה טורקית - יחידת המטבע הבסיסית של האימפריה העות'מאנית לאחר הטנזימאט.
 לירה שטרלינג - יחידת המטבע הבריטית = 20 שילינג. שילינג = 12 פני
 דולר
 פרנק
 רובל (קארבון)

בשלהי התקופה העות'מאנית
החלוץ איש ביל"ו חיים חיסין שעלה לארץ עם חבריו מרוסיה הצארית בראשית תקופת העלייה הראשונה, תיאר ביומנו ב-23 באוגוסט 1882, אי-סדר רב ביחידות המשקל הנהוגות בשווקים ביפו: רוטל, גונטר ואונקיה. מאזני המשקל אינם אחידים וגודלם משתנה מסוחר לסוחר. הפיקוח השִלטוני נעדר, וכתוצאה מכך רבתה ההונאה בשקילת הסחורות השונות. התשלום נעשה בערב רב של מטבעות עוברים לסוחר; ואי-סדר שורר בשעריהם ובערכם, המשתנה מאתר לאתר.

.

תקופת המנדט הבריטי
 לירה מצרית (1920-1927)
 לירה ארץ ישראלית (1927-1952)
 מיל (מטבע) (1927-1952) מטבע של 10 מיל כונה "פיאסטר", מטבע של 5 מיל כונה "חצי גרוש" ושל 20 מיל - "שני גרוש".

מדינת ישראל
 לירה ישראלית (1952-1980)
 אגורה (1960 ואילך)
 שקל (1980-1985)
 שקל חדש (1985 ואילך)

ראו גם
 מטבע
 מטמון מטבעות
 מדליות ועיטורים
 מטבעות עות'מאניים
 איסוף מטבעות
 זיוף כספים
 רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה
 מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה
 מידות ומשקלות
 נומיסמטיקה
 החברה הישראלית למדליות ולמטבעות

לקריאה נוספת
 לאו קדמן, אריה קינדלר, המטבע בארץ-ישראל : ובעמים ימי קדם ועד ימינו, תל אביב, הוצאת דביר ולדעת, 1963
 מרדכי נרקיס, מטבעות ארץ ישראל, ירושלים : הוצאת מוסד ביאליק, תרצ"ו-תרצ"ט 1938
 יעקב משורר, אוצר מטבעות היהודים, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח-1997
 יעקב משורר, הצד השלישי של המטבע, (עורכת: חנה עמית), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ו-2006
 יעקב משורר, אמצעי תשלום קדומים, משקלות ומטבעות, (עורך: רוני רייך), חיפה : מוזיאון ראובן ועדית הכט, אוניברסיטת חיפה, תשנ"ח 1998
 צבי שטאל, המטבעות בארץ-ישראל בתקופה ההלניסטית, תל אביב: הוצאת לידרמן, 1987
 צבי שטאל, המטבעות בארץ ישראל בתקופה הרומאית, תל אביב: הוצאת לידרמן, תשמ"ז 1986
 צבי שטאל, המטבעות בארץ ישראל בימי הביניים, תל אביב: הוצאת לידרמן, תשמ"ח 1988
 אריה קינדלר, מטבעות ארץ-ישראל : אוסף בנק ישראל, ירושלים : הוצאת כתר, תשל"א-1971
 אריה קינדלר, אוצר מטבעות ארץ-ישראל : מבחר מטבעות ארץ-ישראל מימי שיבת ציון ועד חתימת המשנה, מוסד ביאליק, ירושלים, עשור למדינת ישראל, 1958
 איתמר עצמון, הצד השלישי של המטבע - היסטוריה תרבותית ופוליטית של ארץ ישראל והעם היהודי בראי המטבעות, מדור קבוע המופיע במגזין סגולה, החל מיולי 2011
 יגאל ארקין, השטרות והמטבעות בישראל 2006-1927, ירושלים : הוצאת בנק ישראל, 2006
 שמעון רובינשטיין, מטבעות, מידות ומשקלות: מראשית המאה ה-19 ועד לתקופת המעבר מהשלטון הטורקי לבריטי בארץ ישראל, ירושלים: (בהוצאת המחבר), 1997
 שמעון רובינשטיין, המשבר המוניטרי בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ירושלים: (בהוצאת המחבר), 2008
 יעל ויילר ישראל, עקבות ואותות במטבעות ישראל, עת-מול, 221, יד יצחק בן-צבי, 2012, עמ' 3–6
 שמואל אביצור, הפרק: המטבע, בתוך: חיי יום-יום בארץ ישראל במאה התשע עשרה, ירושלים: הוצאת א' רובינשטיין והוצאת עם הספר, תשל"ו, עמ' 290–295

לוחות: שערי מטבעות ושמותם
 עדין שטיינזלץ, מדריך לתלמוד, ירושלים: הוצאת כתר, 1984
 שולמית לסקוב (עורכת), מרשומות אחד הביל"ויים, חיים חיסין, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי ומוסד ביאליק, תשנ"א-1991
 ישעיהו פרס, ארץ-ישראל: ספר-המסעות, ירושלים-ברלין-וינה: הוצאת בנימין הַרץ, תרפ"א-1921
 יצחק בן-צבי, ארץ-ישראל ויישובה בימי השלטון העותמאני, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשט"ו-1955

כתבי עת
 ליאו קדמן (עורך), ידיעות נומיסמטיות בישראל, ירושלים: החברה הישראלית למדליות ומטבעות, תשכ"ב–תשכ"ה-1962–1965.

קישורים חיצוניים
 תערוכת מטבעות במרכז דוידסון בירושלים, באתר רשות העתיקות
 מחקרים
 א' רייפנברג, מטבעות היהודים, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשל"א-1971, באתר דעת
 מטבע, על פי אנציקלופדיה אוצר ישראל, באתר דעת

הערות שוליים

אמצעי תשלום
מטבעות

מטבעות עתיקים
מטבעות שיצאו משימוש