לוט ובנותיו

מעשה לוט ובנותיו הוא סיפור מקראי המסופר בפרשת וירא שבספר בראשית, שהתרחש לאחר מהפכת סדום ועמורה שבמהלכה מילטו מלאכי האלוהים את לוט ומשפחתו לצוֹעַר, לבקשת לוט. בהמשך נמלט לוט למערה יחד עם שתי בנותיו, לאחר שאשתו הפכה לנציב מלח כאשר הפרה את הוראתו של המלאך לבל יסתכלו בהענשת סדום. בנותיו של לוט סברו שאין להן אפשרות להינשא כדרך כל הארץ, לאחר שאלוהים החריב את הארץ, ומחליטות להשקות את אביהן יין ולשכרו, ובכך לערפלו שלא יבין בנעשה עמו. בעודו בשכרותו, שכבה עמו ביתו הבכורה, והרתה. למחרת שבו והשקו אותו יין לשכרה, וביתו השנייה שכבה עמו באותו הלילה, והרתה אף היא. בנותיו ילדו שני בנים: הבכורה ילדה את מואב, שלימים היה אבי העם המואבי, והצעירה את בן עמי, שלימים היה אבי העמונים.

הרקע למעשה 

בעקבות ריב שהתגלע בין רועיו של לוט לרועיו של אברהם דודו, הציע אברהם ללוט שהם ייפרדו כדי למנוע חיכוכים ומריבות בין הרועים. לוט בחר לגור בסדום שבכיכר הירדן, משום שבאותה העת היה חבל ארץ זה פורה מאוד, "כגן ה'" (גן עדן).

אנשי סדום נודעו כרשעים גדולים, ולאחר שהגיעו שלושת המלאכים לאהלו של אברהם כדי לבשר לשרה על שעומדת להרות בן, ירדו שניים מהם אל סדום בשליחות ה', כדי לבחון את אנשי סדום אם יש סיכוי שיחזרו למוטב ממעשיהם הרעים, או שמא יש להשמידם על תרבות החטא הקלוקלת שבבסיס תפיסתם.

הם התחזו לעוברי אורח, וברדת החשכה, לאחר שלוט הכניסם לביתו לארחם, אנשי העיר סבבו את הבית ודרשו ממנו להסגיר אליהם את האורחים כדי שיענו אותם במשכב זכר, ובכך ידאגו שעוברי אורח נוספים לא ירצו להגיע לסדום ולא ייפלו למעמסה על אנשי העיר: .

לוט סירב להסגיר את האורחים, והציע לאנשי סדום את שתי בנותיו במקומם: .

אנשי העיר סירבו להצעה כיוון שרצו בהענשת האורחים, ונגשו לשבור את דלת הבית. בשלב זה חשפו האורחים עצמם כמלאכים, והכו את אנשי העיר בסנוורים כך שלא יכלו למצוא את פתח הבית. בינתיים מילטו המלאכים את לוט, אשתו ושתי בנותיו אל מחוץ לעיר וצוו עליהם לברוח אל ההרים ולא להביט לאחור בהענשת אנשי סדום על רוע מעלליהם.

לוט ביקש מאחד המלאכים שיאפשר לו לנוס אל העיר צוער כי הוא חושש שאם ינוס אל ההרים, ייפגע בהפיכה. טענתו הייתה שהעיר חדשה ואנשיה מועטים יחסית, ולא הרבו לחטוא. המלאך הסכים ולוט ישב בצוער זמן מה. אולם לאחר מכן חשש משהות בצוער, ונמלט אל מערה באחד ההרים הסמוכים.

במהלך המנוסה, אשתו של לוט הפרה את צוויו של המלאך והביטה אל הפיכת סדום, ונענשה שהפכה לנציב מלח. כך שכאשר הגיע לוט אל המערה, הוא היה שם רק עם שתי בנותיו.

תיאור המעשה

ההצעה 
לאחר שעקר לוט מצוער אל מערה בהרים, יחד עם שתי בנותיו, סברה הבכורה שבהן שעקב חורבן הערים לא תהיה להן אפשרות להינשא ולהוליד ילדים 'כדרך כל הארץ', וטענה בפני אחותה הצעירה ממנה שאביהן זקן, ואם ישתהו, ייתכן שכבר לא יהיה פורה או ימות, וגם אין להן אדם אחר ממנו תוכלנה להרות. לפיכך, כדי להרות, אין להן ברירה אלא לשכב עם אביהן. והצעתה לאחותה הייתה שהן תשקנה את אביהן יין לשכרה, וכאשר לא יבין בנעשה עימו, הן תשכבנה עימו וכך יהיה להן סיכוי להרות:

הנחת היסוד שאיו איש בארץ לשאתן 
לדעת המדרשים ורוב פרשני המקרא, בתו הבכורה של לוט סברה שה' הפך והשחית את העולם כולו במבול של אש, ומילט רק אותם, כפי שעשה לדור המבול כאשר השחית את העולם במבול של מים, ומילט רק את נח. ולכן, בעקבות מות אימן שהביטה על הפיכת סדום והפכה לנציב מלח, כדי להבטיח את קיום המין האנושי לא נותרה להן ברירה אלא לשכב עם אביהן.

אולם ישנם פרשנים הסוברים שבתו של לוט הניחה ש'אִישׁ אֵין בָּאָרֶץ לָבוֹא עָלֵינוּ כְּדֶרֶךְ כָּל הָאָרֶץ', משום שכולם יירתעו לשאתן לנשים הואיל והן יוצאות סדום שהאלוהים השמידה, ויחששו פן הן שנואות על ה', ומי שישא אותן ייפגע אף הוא:

מאידך, יש שפירשו את דבריה בצורה הפוכה, שסברה שלא נותר אדם באזור סדום שראוי לשאתן לנשים: .

אבינו זקן 
בהתאם למחלוקת הפרשנים מדוע אין איש בארץ לשאתן לנשים, נחלקו גם בשאלה האם 'אבינו זקן' הוא נימוק לצורך לעשות מעשה בהקדם פן יבולע ללוט והן תוותרנה ללא אפשרות להקים זרע, כיוון שלא נותר איש בעולם מלבדן; או שזהו נימוק לכך שאין להן אפשרות לנדוד למרחקים לחפש אדם להינשא לו כיוון שהן אינן יכולות לעזוב את אביהן, והוא לא מסוגל למסע נדודים מאחר שהוא זקן.

הסיבה למעשה הערמה 
פרשני המקרא מבארים שהסיבה לכך שבנות לוט נקטו בעקבה זו כדי לשכב עם אביהן, היא מחמת הצניעות, או שחששו שיסרב, כי אפילו אדם קל ושפל בעבר לא היה שוכב עם ביתו:

הביצוע 
בלילה הראשון הייתה זו הבכורה ששכבה עימו, מבלי שיכיר במעשה. למחרת אמרה הבכורה לצעירה שתחזור על מעשה הבכורה, ולאחר שתשקנה את אביהן יין גם בלילה השני, תשכב גם הצעירה עם אביה. וכך עשתה:

על פי פשט הפסוקים לא ידע לוט כלל בנעשה עמו (וְלֹא יָדַע בְּשִׁכְבָהּ וּבְקוּמָהּ), ולכן בלילה השני לא נשמר מלהשתכר שוב, וכך יכלה ביתו השנייה לשכב עמו.

אולם חז"ל קבלו במסורת שעל המילה 'ובקומה' יש ניקוד (אחת מהאותיות המנוקדות שבספר התורה), המורה על כך שמילה זו נדרשת שלא כפשוטה, ולאור זאת דרשו חכמים שלוט כן הרגיש במידת מה 'בקומה' של הבכורה מן המשכב עמו, ולמרות זאת לא נזהר מלשתות לשכרה ביום השני מתוך ידיעה שביתו השנייה עשויה לשכב עמו כמו הבכורה:

ובמדרש אחר בארו חז"ל שעל אף שבנות לוט סברו שהדבר מותר היות שהניחו שלא נותר אדם בעולם מלבדם,. לוט ידע שאברהם וביתו, לפחות, ניצלו, ולכן לא הייתה הצדקה מבחינתו למשכב, ואי זהירותו נבעה מתוך הימשכותו אחר תאווה זו. והדבר בא לידי ביטוי בכך שלעתיד ה' הזהיר את עם ישראל מקשרי חיתון עם זכרי מואב ועמון, שכן אביהם, לוט, לא נהג בצניעות, אך עם נקבותיהם אין איסור חיתון, כי אימותיהם של עמים אלו נהגו בצניעות:

התוצאה 
תוכניתן של הבנות צלחה, ושתיהן הרו בעקבות המעשה. כאשר ילדה הבכורה את תינוקה, קראה לו 'מואב', לאמר: מן האב הריתי. ממואב יצא העם המואבי. וכאשר ילדה הצעירה את תינוקה, קראה לו 'בן עמי', לאמר: מעמי (משפחתי) נולד ילד זה. ובכך רמזה שנולד מאביה. מבן עמי יצא העם שנקרא במקרא בדרך כלל 'בני עמון', אולם נהוג לכנותו בקיצור 'עמון':

חז"ל מבארים שעל אף שהיה מקובל בידם שאין אשה נקלטת בהריון מביאה ראשונה, היות שקרום הבתולים עדיין קיים, והן לא היו נשואות עד אז, מכל מקום מחמת רצונן להוליד ילדים להמשכיות המין האנושי, הן מתחו והוציאו את קרום הבתולים כלפי חוץ כדי לאפשר היקלטות בהריון.

רות המואבייה, אם סבו של דוד המלך, היא מצאצאי מואב. ונעמה העמונית, אם רחבעם בן שלמה המלך, היא מצאצאי בני עמון.

לשם מצווה נתכוונו 
בעוד שחז"ל ביקרו את לוט על הלקות בטהרת כוונותיו, את בנות לוט הם דווקא שיבחו, וציינו את מניעיהן הטהורים:

נוסף על כך, חז"ל אמרו במקום אחר שלוט התכוון במעשה לשם סיפוק תאוות עצמו, בעוד שבנותיו התכוונו לשם קיום המין האנושי: . ולמרות שלוט היה שיכור, ולכאורה הוא היה אנוס בכל הקשור לנעשה עימו. בארו חז"ל שלוט ידע במידה זו או אחרת בנעשה עימו בלילה הראשון, והדבר רמוז בניקוד על המילה 'ובקומה' בספר התורה.

פרשנות זו של חז"ל משמשת כמקור תלמודי למונח עבירה לשמה, המתייחס למעשים שאסורים פורמלית, אך הכוונה הטובה עשויה לטהר אותם.

עם זאת, במקומות אחרים עמדו חז"ל על ההבדל בין תיאורי משכבי הבנות, ומציינים שמכמה היבטים, התנהגותה של הצעירה הייתה צנועה יותר מזו של הבכורה. וקביעה זו מתבססת על מספר יסודות:
 יוזמת הרעיון היא הבכורה, היא שהציעה ועשתה, והיא שדחפה את אחותה לעשות אף היא.
 ביחס למשכב הבכורה מודגש: וַתִּשְׁכַּב אֶת 'אָבִיהָ', ואילו ביחס לצעירה הביטוי יותר עדין: וַתִּשְׁכַּב 'עִמּוֹ'. והביאור שנתנו לכך חכמים הוא שיש בכך ביקורת מסוימת על הבכירה, שיזמה ודחפה למעשה זה, שעל אף שנבע מכוונות טובות, היה בו רושם של מעשה זנות.
 ביחס לבכורה כתוב: "וַתָּבֹא הַבְּכִירָה וַתִּשְׁכַּב אֶת אָבִיהָ", שזו לשון יותר טבעית ו'זורמת', ואילו ביחס לצעירה כתוב: "וַתָּקָם הַצְּעִירָה וַתִּשְׁכַּב עִמּוֹ", שהיא לשון יותר אקטיבית ונועזת המבטאת קימה ויציאה ממקומה הטבעי, הצנוע, כדי לעשות את המעשה. ויש אף מבארים, בעקבות שינוי הלשון, שהבכורה עשתה זאת מרצונה, והצעירה בעל כרחה, על פי צוויה של אחותה הגדולה.
 על פי דרשת חז"ל את הניקוד על המילה 'ובקומה' שבשכיבת הבכורה, שלמעשה לוט כן חש בקימתה, בשונה מהצעירה שביחס לשכיבתה אין רמז לכך שחש בקימתה, למדו כמה פרשנים שהבכורה לא התאמצה שאביה לא ירגיש בכך, ואילו הצעירה התאמצה להסתיר מאביה, ואכן הוא לא הרגיש בשכבה ובקומה.
 הבכורה קראה לבנה שם הרומז בצורה בולטת לכך שבנה נולד לה מאביה, 'מואב' -מן האב. ואילו הצעירה קראה לו בשם שיש בו רמז עדין לכך שבנה נולד לה מבן עמה, דהיינו מבן משפחתה הקרוב לה - 'בן עמי'. בתלמוד הבבלי מובא שבגלל שהבכורה לא הסתירה והצעירה הסתירה, זכו בני עמון שה' הזהיר את ישראל מלהתגרות בם, לעומת המואבים שה' הזהיר את ישראל רק מלהילחם בהם:

מנגד, באותו המקום בתלמוד הבבלי, חז"ל שיבחו את זריזותה של הבכורה שהזדרזה ראשונה לדבר המצווה לפרות ולרבות: 

פרשני המקרא עמדו על סתירה זו, ובארו שצורת היוזמה של הבכורה, והתנהלותה, היו אמנם שלא בדרך צניעות, ועל כך ביקרו אותה, אך עצם זריזותה למעשה ראויה לשבח: .

קריאת שמות הילדים על שם המעשה 
על אף הביקורת של חז"ל כלפי הבכורה שחושפת את שורשי הריונו של בנה מואב, בקריאת שמו; בהקדמה לחלק השמיני של סדרת הספרים 'אגרות משה' הביאו נכדי מחבר הספר מעשה שהרב פיינשטין נכח בו, ממנו עולה סיבת הדבר, כפי שבנות לוט עצמן בארו בחלום לאדם שדיבר בגנותן:

"שיכור כלוט" 
בהלכה, שיכור כלוט הוא הגדרה למצב בו אדם איבד את הקשר עם הסובב אותו מחמת שכרותו, בדומה לשכרותו של לוט שלא הבין בנעשה עמו מחמת שכרותו, ועל כן הוא נחשב כשוטה הפטור מכל מצוות התורה, כולל הענשתו על חטאים שעשה בהיותו שיכור, עד התפכחותו משכרותו:

בנוסף לכך, אם קיים שיכור זה מצוות או ברך ברכות בעת שכרותו, אין הדבר נחשב לו כקיום אותן מצוות וברכות, וכשיתפקח, מחויב לשוב ולקיים המצווה או לברך הברכה:

ראו גם 
 אשת לוט
 מואב
 עמון
 גנבת זרע
איסור גילוי עריות

לקריאה נוספת 
 יוכי ברנדס, הפרק "אמו של מואב", שבע אימהות הוצאת זמורה ביתן, 2010, עמ' 15–71

קישורים חיצוניים 

 דוד סבתו, הצלת לוט והולדת עמון ומואב, ישיבת ברכת משה
 הרב אליעזר מלמד, דיני שיכור בקיום מצוות, באתר פניני הלכה
 הרב מאיר נהוראי, למה לא יבואו בקהל, בית מדרש לנשים מגדל עז
 הרב יהודה זולדן, אימותיהן של עמון ומואב, ורות המואבייה , באתר אוניברסיטת בר-אילן
 בנות לוט, מכללת אורות ישראל
 יעל צֹהר, לוט ובנותיו , באתר של אוניברסיטת בר-אילן
עומר פדור, איסור בני לוט לבוא בקהל, ביטאון אסיף א, שנתון איגוד ישיבות ההסדר
 מיכל וולף, 'הפוך על הפוך' – בין 'עבריינית' לקורבנה, באתר של מרכז יעקב הרצוג ללימודי יהדות
 אברהם אהוביה, וישב  במערה הוא ושתי בנותיו
 מדרש רבה לספר בראשית - פרשה נא: עונשה של סדום, באתר "דעת"
 
גילי כ"ץ, כמה בנות היו ללוט, באתר שולחן ערוך לפרשה - מאמר הדן בשאלה האם בנות לוט היו רווקות או נשואות

הערות שוליים 

סיפורי ספר בראשית
פרשת וירא
אישים בספר בראשית
נשים בתורה
אישים בתנ"ך ששמם אינו מצוין
אונס בתנ"ך
בני עמון
שכרות