קייזר סוזה

קייזר סוזה (באנגלית: Keyser Söze) הוא דמות בדיונית, מגיבורי הסרט "החשוד המיידי", בבימויו של בראיין סינגר, משנת 1995. סוזה מתואר כארכי-פושע, שאכזריותו והשפעתו עשו להן שם אגדי, ולמעשה הפכו אותו למיתוס הן בקרב אנשי חוק והן בקרב פושעים אחרים.

בשנת 2003 דירג מכון הסרטים האמריקאי את 100 הגיבורים ו-100 הנבלים המובילים בתולדות הקולנוע. קייזר סוזה הגיע למקום ה-48 ברשימת הנבלים.

"ביוגרפיה" מוקדמת
גם בהקשר של הסרט עצמו, הביוגרפיה של קייזר סוזה היא בדיונית. היא מסופרת מפיו של רוג'ר "ורבל" קינט (מגולם בידי קווין ספייסי), אולם בסוף הסרט מתברר כי קינט בדה את כל סיפוריו מליבו.

על פי סיפורו הבדוי של קינט, סוזה "אמור להיות טורקי, ויש האומרים שאביו גרמני". הוא החל את דרכו בעולם הפשע כסוחר סמים קטן. המיתוס, אליו הפך להיות, נולד ביום בו יריביו, חבורה של מבריחים הונגרים ששמו להם למטרה להשתלט על "עסקיו", פורצים לביתו, אונסים את אשתו, ומחזיקים את ילדיו כבני ערובה. כשסוזה שב לביתו, הם רוצחים את אחד מילדיו כדי להראות לו את נחישותם, ומאיימים להרוג את שארית משפחתו אם לא יציית לדרישותיהם. סוזה מחליט שלא להיכנע, הורג בעצמו את בני משפחתו כדי שלא יחיו עם זיכרון החוויה שעברו, והורג את כל חברי החבורה ההונגרית פרט לאחד, אותו הוא משחרר כדי שיספר לשאר החברים בארגונו את שאירע.

לאחר מכן יוצא סוזה למסע נקמה באנשי החבורה ההונגרית. הוא רוצח אותם, את בני משפחותיהם, את ידידיהם, ואפילו אנשים שחייבים להם כסף; הוא גם שורף את בתיהם ומשמיד את בתי העסק שלהם. לאחר מכן הוא יורד למחתרת - מכאן ואילך הוא אינו עושה עסקים בעצמו, וכמו הופך בלתי נראה אפילו עבור האנשים העובדים עבורו, שבמרבית המקרים אף אינם מודעים עבור מי הם עובדים.

שמו של סוזה הולך לפניו, ואכזריותו הופכת לשם דבר. אויביו, כמו גם אנשים שלו הנוטשים את נאמנותם אליו, נרצחים באלימות קשה; הוא רוצח באופן אישי אנשים שראו אותו ומסוגלים לזהותו, כשסימן היכר שלו הוא רציחתם באמצעות שתי יריות אקדח בראשם. עסקיו, הכוללים עסקי סמים כמו גם מסחר בנשק ובחומרים אסורים, פורחים. כך גם מעמדו וסיפורו, ההופך למיתוס (כדבריו של קינט - "סיפור אימה שפושעים מספרים לילדיהם בלילה"), ולמעשה ישנם גם אנשי חוק וגם פושעים המטילים ספק בעצם קיומו של סוזה.

תגליות אודות סוזה בסרט
סיפורו של סוזה, כמו חלק נכבד מעלילת הסרט כולה, מסופר בידי רוג'ר "ורבל" קינט, אמן רמאויות נכה באחת מידיו ואחת מרגליו, שקיבל חסינות משפטית, לחוקר המכס דייוויד קויאן (צ'אז פלמינטרי). קינט, על פי הסיפור, היה חלק מחבורת פושעים ידועים לשמצה החשודה בהשמדת ספינה בנמל סן פדרו שבקליפורניה, על כמעט כל נוסעיה.

במהלך החקירה מגלה קויאן את מעורבותו של סוזה בפרשה, ודורש תשובות מקינט. קינט מספר כיצד הוא וחבריו נסחטו בידי סוזה, דרך עורך דינו קובאיאשי (פיט פוסלתווייט), ונאלצו לבצע את פעולת השמדת הספינה, שהייתה שייכת ליריביו של סוזה - פושעים ארגנטינאים. מהפעולה יצאו בחיים רק קינט ונוסע אחד בספינה, הונגרי שזיהה על סיפונה את סוזה; בסיפור מתברר שהפעולה כולה נעשתה כדי שסוזה, כדרכו, יוכל לרצוח אישית נוסע בספינה שראה אותו ואיים לזהותו עבור יריביו.

בעוד קויאן משוכנע שסוזה היה למעשה שותף אחר בחבורתו של קינט - דין קיטון, שוטר לשעבר שהפך לפושע אכזרי, שהיה הסיבה בגללה קויאן היה מעורב בחקירה מלכתחילה - הרי שבסופו של דבר, על פי תיאורו של הנוסע הנוסף ששרד את השמדת הספינה, מתברר שקייזר סוזה הוא למעשה קינט עצמו. מתברר שסיפוריו של קינט היו בדויים כולם, ידו ורגלו הנכות-כביכול בריאות לחלוטין, ולמעשה, אם אכן קייזר סוזה קיים - הוא וקינט חד הם. קויאן מגלה את האמת מאוחר מדי, לאחר שקינט כבר עזב את תחנת המשטרה, ונעלם במכונית של שותף ההולם את תיאורו של עורך הדין קובאיאשי (שאף הוא ספק אמיתי ספק בדוי).

יצירת דמותו
במסגרת סיפור העלילה הבדוי שמספר קינט, נראית מדי פעם צללית של דמותו הבדויה של קייזר סוזה הצעיר כגבר בעל שיער ארוך (שונה לחלוטין משיערו המקריח של קינט). הדמות שוחקה בידי עוזר הפקה זוטר, שנבחר לצילומים בשל אורך שיערו. למעשה, חמישה אנשים נראים בסרט בדמותו של סוזה: פרט לספייסי ולעוזר ההפקה בעל השיער הארוך, מופיעים בתפקיד סוזה גם גבריאל ביירן, המגלם בסרט את השוטר שהפך לפושע דין קיטון, בסצנה בה הוא מואשם על ידי קויאן בהיותו סוזה; ג'ון אוטמן, העורך וכותב המוזיקה של הסרט, שידו מצולמת מקרוב כביכול כידו של סוזה כשהוא מצית לעצמו סיגריה בסצנת הפתיחה של הסרט; ובצילום אחר באותה סצנה, בה נראות רגליו של סוזה נעולות נעליים הדורות, מגלם אותו הבמאי בראיין סינגר.

אחד המשפטים הידועים שאומר קינט כשהוא מתאר את סוזה, הוא "התכסיס הטוב ביותר שעשה השטן אי פעם הוא לשכנע את העולם שהוא אינו קיים". המשפט הוא למעשה ציטוט מתורגם משיר של שארל בודלר; הבמאי סינגר והתסריטאי כריסטופר מק'קוורי טענו כי לא ידעו זאת מלכתחילה, ושמעו את המשפט מפי צד שלישי שציטט להם אותו בלא שאמר להם את מקורו.

הערות שוליים

דמויות קולנועיות
רוצחים בדיוניים