אדוארד שולטה

אדוארד שוּלְטה (בגרמנית: Eduard Schulte; 4 בינואר 1891 – 6 בינואר 1966) היה תעשיין גרמני אנטי-נאצי שנמנה עם הראשונים שהביאו לידיעת בעלות הברית בזמן השואה את עובדת ההשמדה הטוטלית של יהודי אירופה.

קורות חייו
אדוארד שולטה נולד בשנת 1891 בעיר דיסלדורף שבגרמניה למשפחה מן המעמד הבינוני. למד בבתי ספר תיכוניים בבון ובקלן ולאחר מכן למד משפטים בעיר ארלנגן. הוסמך בשנת 1912 והחל לעבוד כעורך דין בחברה מסחרית. בעת מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1916, נתמנה למנהל מחלק ייצור הסבון במשרד המלחמה הגרמני. בשנת 1926 נתמנה למנהל בכיר בחברה גדולה בשם "גִישֶׁה" (Giesche), שהייתה יצרנית האבץ הגדולה ביותר באירופה ולה קשרים מסועפים עם חברות בפולין, בשווייץ ובארצות הברית. בזכות פעילותו במשרד המלחמה ולאחר מכן בחברת גישה, קשר שולטה קשרים עם פקידי ממשלה רמי דרג, עם קציני צבא ותעשיינים ורכש גישה נרחבת למקורות מידע. בנוסף, היה סגנו של שולטה חבר פעיל במפלגה הנאצית וממנו שאב שולטה מידע חסוי. שולטה, שהאמין כי המשטר הנאצי מוביל את גרמניה לאסון ולחורבן, נצר את המידע בלבו.

מרכז החברה היה בעיר ברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין). עקב חשיבותו האסטרטגית של האבץ בתהליך ייצור הפלדה, סייע המשטר הנאצי, לאחר עלותו לשלטון, לחברה להתרחב. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה החליט שולטה להעביר את המידע שצבר לידי בעלות הברית, בתקווה שהדבר יחיש את מפלתו של היטלר. בנסיעותיו התכופות לשווייץ יצר שולטה קשרים עם שירות המודיעין של שווייץ ושל הממשלה הפולנית בגולה, שהיו קשורים עם השירותים של בריטניה וארצות הברית. בנסיעותיו לשווייץ יצר קשרים גם עם אלן דאלס איש המשרד לשירותים אסטרטגיים האמריקני, OSS, קודמו של CIA.

בשנת 1942, כאשר הפתרון הסופי, ההשמדה הטוטלית של יהודי אירופה, פעל כבר במלואו, נודע הדבר לשולטה, שהמפעל של חברתו היה בשלזיה, בסמוך למחנה ההשמדה אושוויץ. כגרמני וכתעשיין בכיר נע שולטה באזור ודבר ההשמדה הטוטאלית הגיע לידיעתו. ב-17 ביולי 1942 הגיע ראש האס אס היינריך הימלר למחנה אושוויץ וצפה ברציחתם של 449 יהודים ממשלוח שהגיע מהולנד. באותו ערב סעד הימלר על שולחנו של הגאולייטר, מנהיגה האזורי של המפלגה הנאצית, בווילה ביער ליד העיר קטוביץ, שהושכרה לגאולייטר על ידי חברתו של שולטה, שעד למלחמה נהגה לשכן בה את מנהליה האמריקאים. ככל הנראה דבר ביקורו של הימלר וצפייתו בתהליך ההריגה הגיע לאוזניו של שולטה.

פחות משבועיים לאחר מכן, ב-29 ביולי, עלה שולטה על הרכבת בברסלאו כשיעד נסיעתו היה שווייץ ומטרת הנסיעה הייתה לחשוף בפני הארגונים היהודיים בשווייץ ודרכם לבעלות הברית את דבר ביצועו של הפתרון הסופי להשמדתם של כל יהודי אירופה באמצעות ציקלון בה. בהגיעו לשווייץ נפגש שולטה בציריך עם איש עסקים יהודי בשם איזידור קופלמן, עמו היו לו קשרי עסקים, וגילה לו את הסוד הנורא. קופלמן העביר את המידע ליהודי בשם בנימין סגלוביץ' שניהל את לשכת המידע של הקהילות היהודיות בשווייץ. סגלוביץ העביר את המידע לגרהרט ריגנר נציג הקונגרס היהודי העולמי בשווייץ.

ריגנר, ד"ר למשפטים, פליט מברלין שהיה אז בן 31, עמד על חשיבות הידיעה ועל חומרתה, וראה לנכון להעבירה לידי ממשלות בעלות הברית ומנהיגי יהדות העולם. ריגנר התקשר להווארד אלטיג, סגן הקונסול האמריקאי בז'נבה, ומסר לו את המידע וביקש שיעבירו למשרד החוץ האמריקאי ולידיעת הרב סטיבן וייז ממנהיגי יהדות ארצות הברית. אלטינג העביר את המידע במברק למשרד החוץ וציין כי ריגנר הוא מקור מהימן.

ריגנר העביר מברק זהה, באמצעות הקונסוליה הבריטית גם לידיעת חבר הפרלמנט הבריטי, היהודי סידני סילברמן. משרד החוץ האמריקאי לא העביר את תוכן המברק לרב וייז והרב וייז קיבל את תוכנו מידי סידני סילברמן.

שולטה המשיך במסעות הדילוגים שלו בין ברסלאו לז'נבה. בשנת 1943, כשחש שהגסטפו עולה על עקבותיו, נמלט לשווייץ עם אשתו, מבלי לשוב יותר לגרמניה עד תום המלחמה. הוא השאיר מאחוריו את בנו ששירת כחייל בוורמאכט. לאחר המלחמה שמר שולטה על שתיקה וריגנר אף הוא סירב לגלות מי מסר לו את המידע.

אדוארד שולטה נפטר בציריך בשנת 1966 כשהוא אנונימי. העובדה כי הוא האיש שמאחורי מברק ריגנר נחשפה רק שנים רבות לאחר מותו.

פרסום מעשיו של שולטה
בשנת 1980 ראה אור ספרו של ההיסטוריון היהודי-אמריקאי זאב לקויר "הסוד הנורא" שהיה הספר הראשון שתיאר בהרחבה כיצד נודע על הפתרון הסופי - ההשמדה השיטתית, המתבצעת על ידי הנאצים, של היהודים שנמצאו בשטחי שלטונה של גרמניה הנאצית - למרות הניסיונות להסתיר מעיני העולם את דבר ההשמדה. בספרו הוא מספר על מברק ששלח הקונסול האמריקאי בז'נבה, ביוזמת ד"ר גרהארט ריגנר נציג הקונגרס היהודי העולמי בז'נבה, ב-8 באוגוסט 1942 אל משרד החוץ של ארצות הברית שהעבירו לידיעת הרב סטיבן וייז, ממנהיגי יהדות ארצות הברית. ריגנר העביר מברק זהה גם לחבר הפרלמנט הבריטי סידני סילברמן , שהעבירו לידיעת הרב סטיבן וייז, ממנהיגי יהדות ארצות הברית. במברק שקיבל לימים את השם מברק ריגנר נאמר:

מברק זה, הנקרא בפי ההיסטוריונים "מברק ריגנר", נמסר על ידי ריגנר לידי סגן הקונסול האמריקאי בז'נבה וממנו אל משרדי החוץ בוושינגטון הבירה ובלונדון והוא הביא לכך שהידיעות החלקיות והמקוטעות, שכבר הגיעו לבעלות הברית, קיבלו אישור ודאי. המעט שהיה ידוע במהלך השנים על זהותו של האיש שהדליף את הידיעה היה כי הוא תעשיין גרמני שהעביר כבר קודם לכן ידיעות לשווייץ, שיש לו גישה לאישים בכירים בגרמניה, שהביא את הידיעה בעצמו לשווייץ, שם מסר אותה לאיש עסקים יהודי שהעביר לריגנר. בטרם העביר את ההודעה הלאה ערך ריגנר חקירה צולבת לאיש העסקים שהעביר לו את ההודעה, ממנו למד כי אותו תעשיין גרמני עומד בראש מפעל תעשייה גדול המעסיק 30,000 איש למען המאמץ המלחמתי, ויש לו גישה לאנשי צבא ולהיטלר. עדיין בשנת 1980, 38 שנים לאחר מכן, נאלץ לקויר לכנותו בספרו "הסוד הנורא" בשם "התעשיין המסתורי". רק שנים אחדות לאחר פרסום הספר נחשף כי האיש היה אדוארד שולטה, שכבר לא היה אז בין החיים.

לאחר חקירה ממושכת, נבירה בארכיונים ועריכת ראיונות עם עדים, הצליח זאב לקויר בעזרת ריצ'רד ברייטמן, פרופסור להיסטוריה גרמנית ואירופית באוניברסיטת הרווארד, לגלות כי התעשיין המסתורי היה אדוארד שולטה. בשנת 1986 פרסמו זאב לקויר וריצ'רד ברייטמן ספר ביוגרפי על שולטה ועל גילויו את סוד הפתרון הסופי, בשם "הפרת השתיקה". הספר הופיע בתרגום לעברית בשנת 1988.

חסיד אומות העולם
בישיבתה מיום כ"ג באלול תשמ"ח - 5 בספטמבר 1988 החליטה הוועדה לציון חסידי אומות העולם של יד ושם, על יסוד עדויות שהובאו בפניה, להעניק לאדוארד שולטה, שנפטר עשרים ושתים שנים קודם לכן, את התואר חסיד אומות העולם. בתעודת כבוד שהוצאה בי"ב כסלו תשמ"ט - 21 בנובמבר 1988, נכתב כי ההוקרה הוענקה לאדוארד שולטה "על אשר בשנות השואה באירופה שם את נפשו בכפו להצלת יהודים נרדפים".

לקריאה נוספת
 זאב לקויר, הסוד הנורא, הוצאת שוקן, 1981.
 זאב לקויר וריצ´רד ברייטמן,  הפרת השתיקה, הוצאת שוקן 1988.
 מרטין גילברט, אושוויץ ובעלות הברית, הוצאת עם עובד 1981 בעמ' 54 - 55.
 האנציקלופדיה של השואה, הוצאת ספרית פועלים 1990, כרך ה', בעמ' 1159 -- 1160
 טוביה פרילינג חץ בערפל: דוד בן-גוריון, הנהגת היישוב וניסיונות הצלה בשואה, הוצאת המרכז למורשת בן-גוריון, 1998 בעמוד 84.
 תום שגב המיליון השביעי: הישראלים והשואה, הוצאת כתר 1992 - עמוד 410.

קישורים חיצוניים
 מברק ריגנר באתר מוזיאון השואה בוושינגטון. בצילום מופיע המברק ששיגר סידני סילברמן לסטיבן וייז ב-27 באוגוסט 1942 בו הוא מצטט את נוסח המברק ששיגר לו ריגנר ב-8 באוגוסט 1942
 תעודת חסיד אומות העולם
 שער הספר "הסוד הנורא" באתר סיפור פשוט
 על הספר "הפרת השתיקה" באתר הוצאת שוקן

מתנגדים גרמנים למשטר הנאצי
גרמנים חסידי אומות העולם
אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS)
גרמנים שנולדו ב-1891
גרמנים שנפטרו ב-1966