פת קיבר

פת־קיבָּר הוא לחם גס שלא הוצאו ממנו הסובין או שרובו סובין.

הסובין נחשב לחומר גלם הנחות ביותר לאפיית לחם, אחריו במעלה לחם השעורים, והראשון במעלה לחם חיטה. פת קיבר מופיעה לראשונה במקורות התלמודיים, במסכת פסחים דף מב עמוד א'.

בעניין זה אומר התלמוד  על פי מאמר תלמודי זה, פת קיבר קשה לעיכול הגוף ומשום כך גורמת למחלות ולהזדקנות הגוף.

בקידושין כ׳ א:ט״ו 

בראשית רבה צ׳:ו׳ 

בהלכות ברכות נפסק שצריך להקדים ולברך על פת נקיה שהיא מקמח לבן, על פני פת קיבר.

חיים נחמן ביאליק בספרו אלמנות כותב .

דוד שמעוני בספרו בשבילי הביבר כותב .

נתן יונתן בשירו "שוב יוצא הזמר" כותב "שוב נושאת את פת־קיבר ומים".

דוד פוגל בספר רומן וינאי כותב 

סוגי לחם