ז'אן ברוסול

ז'אן ברוסול (בצרפתית: Jean Broussolle, 15 בדצמבר 1920 – 22 במרץ 1984) היה פזמונאי, מלחין, מעבד וזמר בריטון צרפתי, ידוע, בין השאר, כחבר בחבורת הזמר הקומפניון דה לה שנסון.
יחד עם המלחין ז'אן פייר קאלבה היה ברוסול אחראי לרבים משיריהם המוצלחים של הקומפניון דה לה שנסון בשנים 1956–1972.

קורות חיים
ברוסול נולד בסן-ואלייה-סיר-רון(Saint-Vallier-sur-Rhone) במחוז דרום (Drôme), שבדרום-מזרח צרפת, כבן הבכור מבין 8 ילדי משפחתו. רבים מבני המשפחה עסקו ברפואה ובימאות, כישוריו של ברוסול טופחו במיוחד על ידי שניים מדודיו. אחד מהם לימד אותו את הסולפז' ובגיל 5 נתן לו כינור במתנה, והשני, כומר בנוטרדאם בפריז ומוזיקולוג מפורסם, העניק לו חצוצרת פרשים. ברוסול בילה את שנות ילדותו בלורן שם, במחוז מוזל, הוא סיים את לימודי התיכון. בהמשך הוא למד ספרות באוניברסיטת שטרסבורג שהועברה ב-1940 עם הסגל הצרפתי שלה לקלרמון-פראן בגלל הכיבוש הגרמני. ברוסול עמד להתחיל קריירה של מורה לספרות וחלם על קריירה ספרותית ועיתונאית. אחרי שחרור פריז ב-1944 חי בה ברוסול בתנאי דלות וניסה לעבוד בתחום הקולנוע, התיאטרון והזמר. מצבו הכלכלי השתפר אחרי שהתחיל לנגן בחצוצרה בתזמורות של מונמארטר - במועדון "Le Boeuf sur le toit", בקברט של אנייס קפרי וב- Club d'essai de la Radio.עם זאת הוא שלט גם בכלי נגינה נוספים כמו (כינור   וכלי הקשה).בהמשך הוא הקדיש את זמנו למלאכת ההלחנה, לעיבודם של שירים ולכתיבת פזמונים.
. הוא הצטיין בנוסף ביצירת מערכונים מוזיקליים שאחדים מהם נשארו פופולריים עד היום.
Gontran, Le violon de tante Estelle, Les tourlourous) Les Ecossais, Les jumelles de marine, Les Tyroliens).
שמו פרץ לתודעה הציבורית בשנת 1948 עם הלהיט Mon papa laboureur על לחן של אנדרה פופ, ובביצועה של קתרין סובאז'.

בשנת 1952, בזמן שניגן בחצוצרה בתזמורת באקס-לה-בן בדרום צרפת, העלה את תשומת לבו של ז'אן לואי ז'ובר שהחליט לגייסו לקומפניון דה לה שנסון. ההזדמנות הופיעה במרץ אותה שנה, אחרי עזיבתו של מארק אראן, המנהל המוזיקלי של הלהקה. הצטרפותו של ברוסול בעת סיור של הלהקה בארצות הברית אושרה פה אחד והוא הפך חיש מהר ל"נשמה המוזיקלית" של ההרכב.

פעילותו ב"קומפניון דה לה שנסון"
הגעתו ללהקה של ז'אן-פייר קאלבה בשנת 1956 בישרה תקופה של שיתוף הפעולה פורה וחדשני של הצמד "קאלבה-ברוסול". בין היתר, עיבדו השניים שירים של יוצרים דרום-אמריקאים כמו ויניסיוס דה מוראיס ("ונוס") או פ. דה אנז'ליס.
בתקופה זו התחולל מיוזמתו של ברוסול המעבר המוצלח מהפרק ה"מקהלתי", בחיי הלהקה, שבניהולו של מארק הראן", שהתחיל להיחשב למיושן, אל הפרק ה"כלי" יותר שהתחיל בערך אחרי 1972  תחת ניהולו של גסטון מישל קאסה.
ברוסול ריענן אז את מופעי הלהקה תוך דגש על מערכונים - כגון Le Cirque, Le Violon de Tante Estelle, Les Tourlerous וכו'.
להיטיהם של הקומפניון על מילותיו של בורסול אומצו על ידי זמרים רבים אחרים שביצעו אותם או לבד או יחד עם חבורת הקומפניון. ניתן לציין בהקשר זה את ז'ילבר בקו (Alors raconte) (1956) ואנרי סלבדור (C'était hier, Quand je monte chez toi 1957 ), דריו מורנו (1958 Si tu vas á Rio), דלידה (Gondolier 1958) ואת העמית המלחין, ז'אן-פייר קלבה (Le Marchand de bonheur), (1959), (Enfant de bohème) (1962).

המשך פעילותו האמנותית
אחרי מות חברו הטוב, גי בורגיניון, בדצמבר 1972 עזב ברוסול את חבורת הזמר. הוא המשיך לכתוב פזמונים, בין היתר, לסשה דיסטל: Ma première guitare, Accroche un ruban, La belle vie.
הלחין אופרטה בשם "מיני-מוסטאש" וכן את היצירה "פיקולו סאקסו" שתוזמרה על ידי אנדרה פופ, לקול של מספר ולכלים, ונועדה להכיר לילדים את נפלאות עולם המוזיקה ושל כליו.
Piccolo Saxo זכתה לביצוע מפורסם של השחקן פרנסואה פרייה.

ז'אן ברוסול נפטר בשנת 1984 בארל והובא לקבורה בבו-אן-פרובאנס.

להיטים
1955  Alors raconte 
 Le Cirque*Le violon de tante Estelle 1955
1957 Gondolier
 Le Tourlourous
Guitare et tambourins  1957
1957 Si tu vas à Rio (במקור הברזילאי:
Madoudeira chorou מאת קבליניו ומנוטרו)
1957 Mélodie perdue
1958 Le marchand de bonheur
1958 Vénus
1958 Ronde mexicaine
1958 Nathalie s'en va
1958 Allez savoir pourquoi
1959 Bras dessus, bras
1960 Notre concerto 1960 Marin1960 Si tous les oiseaux (לחן:ז'אן פייר קאלבה) - ידוע בישראל גם בגרסה עברית של נעמי שמר
1960 L'enfant de bohème1961 Le cœur en bandoulière1961 Le Mexicain1961 Cheveux fous et lèvres roses1962 De ville en villeָ1962  Des milliers de soldats1962 Mon espagnoleLa Costa Brava 1963
1965 Tumbalala1965 Le temps des étudiants1967 Maria souviens-toi1970 Le coeur en fêteMerci Satchmo  1971

מקורות
*Pierre Saka, Yann Plougastel - La Chanson française Larousse ,Montréal 1999

לקריאה נוספת
Mella (Fred), Mes maîtres enchanteurs Ed. Flammarion, Paris, 2006.
Lancelot (Hubert), Nous les Compagnons de la chanson Ed. Aubier-Archimbaud, Paris, 1989.
Fouinat (Christian), Les Compagnons de la chanson : des marchands de bonheur, allez savoir pourquoi Ed. Decal'Age Productions, Périgueux, 2007.
Broussolle (Jean), Le Compagnon en tournée autoproduit.
Louis Petriac, biographe et éditeur, admirateur.

קישורים חיצוניים

 ריאיון עם ז'אן ברוסול -נערך על ידי ז'אן-גי מורו (Il donne le ton aux Compagnons'' (Jean-Guy Moreau

הערות שוליים

זמרים צרפתים
פזמונאים צרפתים

מלחינים צרפתים במאה ה-20
צרפתים שנולדו ב-1920
צרפתים שנפטרו ב-1984