שעון בן 24 שעות

שעון בן 24 שעות הוא מוסכמה של מדידת זמן, על פיה היממה מתמשכת מחצות הלילה עד חצות הלילה ביום שלמחרת ומחולקת ל-24 שעות הנספרות החל מחצות, כלומר מ-0 ועד 23 (ה-24:00 נקרא 00:00). מערכת מדידת זמן זו היא שיטת הצגת הזמנים הנפוצה ביותר בעולם כיום. עם זאת השימוש בשיטת שעון בן 12 שעות עדיין שולטת במספר מדינות, בייחוד אוסטרליה, קנדה, (מלבד קוויבק), הודו, הפיליפינים וארצות הברית. במדינות רבות משתמשים בשתי השיטות, כאשר בשיטת 12 השעות נעשה שימוש בדיבור בשל קלות השימוש, ובכתב ובשימושים רשמיים מועדפת שיטת 24 השעות. שיטת ה-24 שעות מכונה לעיתים בארצות הברית ובקנדה כ"זמן צבאי" או "זמן אסטרונומי" ואף באוסטרליה (לעיתים נדירות). בבריטניה כונתה השיטה "זמן קונטיננטלי" (continental time), אם כי מאז שבריטניה עצמה עברה לשיטה זו פסק השימוש במונח זה למטרה זו. בבריטניה ובמדינות נוספות כונתה השיטה גם "זמן הרכבת" (railway time) - החל מ-1842 החלו כל חברות הרכבות בבריטניה לעבוד על פי לוח זמנים אחיד בן 24 שעות. שיטה זו היא גם שיטת סימון הזמן בתקן הבינלאומי, ISO 8601. גם ברפואה מקפידים על שעון בן 24 שעות ברישום בגיליונות רפואיים כיוון שהוא מונע אפשרות לטעות באיזו שעה התרחש מאורע בהיסטוריה הרפואית של מטופל.

תיאור
בצורת הרישום בת 24 שעות נכתב זמן ביממה בצורה HH:mm (לדוגמה 01:23) או בצורה HH:mm:ss (לדוגמה 01:23:45), כאשר HH (מ-00 ועד 23) הוא מספר השעות השלמות שעברו מאז חצות, mm (מ-00 עד 59) הוא מספר הדקות השלמות שחלפו מאז השעה השלמה האחרונה, ו-ss (מ-00 עד 59) הוא מספר השניות שחלפו מאז הדקה השלמה האחרונה. במקרה של דקה מעוברת יכול הערך של ss להגיע עד 60. אפס מוביל נוסף לכל המספרים הקטנים מ-10. האפס המוביל אינו חובה עבור השעות שברישום, אך מקובל מאוד בשימוש ביישומי מחשב, בהם מפרטי היישום דורשים זאת (למשל אם מקפידים על תקן ISO 8601). במקרים בהם נדרש פירוט ברמה של חלקי שניות, יכתבו השניות כשבר עשרוני, כלומר, לאחר ציון השניות השלמות תבוא נקודה עשרונית (או פסיק במדינות מסוימות) ואחריה השבר, לדוגמה 01:23:45.678. התו המפריד הנפוץ ביותר בין השעות, הדקות והשניות הוא נקודתיים, שהוא התו בתקן ISO 8601. בכמה מדינות אירופאיות היה מקובל להשתמש בנקודה כתו מפריד, אך מאז השתנו רוב התקנים הלאומיים של צורת רישום זמן לשימוש בתקן הבינלאומי לתו מפריד – נקודתיים. בכמה הקשרים (למשל, בצבא ארצות הברית, בכמה פרוטוקולים של מחשב), לא נעשה שימוש בתו מפריד (לדוגמה 2359), ובכמה אזורים (צרפת וקוויבק) נעשה שימוש באות h (עבור "heure" – שעה בצרפתית) כאשר מציינים שעות ודקות בלבד (18h45).

חצות 00:00 ו-24:00
ברישום של 24 שעות, היממה מתחילה בחצות, 00:00, והדקה האחרונה של היממה מתחילה ב-23:59. לצורכי נוחות, ניתן להשתמש גם ברישום 24:00 על מנת להתייחס לחצות כסיומה של יממה בתאריך מסוים – כלומר 24:00 של יום מסוים זהה ל-00:00 של היום שאחריו.

הרישום 24:00 משמש בעיקר להתייחסות לסוף יום בתחום זמן. שימוש טיפוסי הוא בציון שעות פתיחה של מוסד המסתיימות בחצות, לדוגמה "00:00–24:00 או "07:00–24:00". באופן דומה, כמה לוחות זמנים של חברות רכבות מציגות 00:00 כזמן יציאת הרכבת ו-24:00 כזמן הגעה. בחוזים מקובל לציין את תחילת התקופה בה חל החוזה בציון היום הראשון החל משעה 00:00 וכלה ביום האחרון בשעה 24:00 (יש לשים לב לכך ש-"24:00" הוא רישום לצורכי בהירות ואיננו מייצג זמן שעון אמיתי). בישראל, חוק הפרשנות מציין כי יום הוא "תקופה מחצות הלילה עד חצות הלילה שלאחריו", וקובע כי "שעת תחילת תקפו של חיקוק היא בשעה 00.01 של יום תחילתו".

בעוד שהרישום בן 24 השעות מבדיל בצורה ברורה וחד משמעית בין חצות של ההתחלה (00:00) וחצות של הסיום (24:00) של תאריך מסוים, אין הבחנה מקובלת כזו בין המשתמשים בשעון בן 12 שעות. לפיכך, מדריכי כתיבה ופקודות צבאיות בכמה ארצות דוברות אנגלית שוללים את השימוש ב-00:00 וב-24:00 אפילו ברישום של 24 שעות, וממליצים לדווח במקום זאת את הזמנים בסמוך לחצות כ-23:50 או כ-00:01, על מנת להימנע מאי הבנות כשזמנים אלו יוסבו לצורת הרישום בן 12 שעות מאוחר יותר.

ברישום זמנים מעבר ל-24:00 (כדוגמת 24:01 או 25:59) נעשה שימוש מועט ואין אליו התייחסות בתקנים הרלוונטיים. עם זאת, קיימות לכך דוגמאות בהקשרים מיוחדים ביפן ובהונג קונג כאשר שעות העבודה מתארכות מעבר לחצות, כדוגמת תוכניות טלוויזיה ובהחתמות על כרטיסי נסיעה המראות עד מתי הכרטיס תקף בכמה מערכות תחבורה ציבוריות באירופה, כדוגמת אלו הנהוגות בקופנהגן, המראות לדוגמה 27:45 במקום 03:45.

מרבית השעונים הדיגיטליים מראים זמן בין 00:00 ל-23:59.

תמיכה במחשב
במרבית המדינות מראים מחשבים כברירת מחדל את הזמן בשיטת הרישום של 24 שעות. לדוגמה Microsoft Windows מפעיל הצגה של רישום של 12 שעות כברירת מחדל רק אם השפה והאזור נקבעים ל:
אלבנית
סינית (טאיוואן)
אנגלית (רק באוסטרליה, בליז, קנדה, ג'מייקה, ניו זילנד, הפיליפינים, טרינידד וטובגו, דרום אפריקה, ארצות הברית וזימבבואה)
יוונית
ספרדית (רק במקסיקו וחלקים מאמריקה הדרומית).
סווהילית
משתמשים במקומות אלו יכולים בדרך כלל לעבור בקלות לצורת רישום של 24 שעות מבלי שהדבר ישפיע על צורת ההצגה של העדפות מקומיות אחרות.

היסטוריה

בשיטת 24 השעות נעשה שימוש במשך מאות בשנים, בייחוד על ידי מדענים, אסטרונומים, נווטים והורולוגים. דוגמאות רבות לשעונים עתיקים המשתמשים בשיטת ה-24 שעות שרדו עד ימינו, כולל השעון האסטרונומי בפראג (Orloj) ושעון שער הרועה (Shepherd gate clock) בגריניץ'.

הצבא הבריטי והקנדי החלו להשתמש בשעון בן 24 שעות בשלהי 1917. קודם לכך נוסחו הפקודות הצבאיות תוך שימוש בסיומות המוכרות p.m. (אחה"צ) ו-a.m.(לפנה"צ).

השימוש בשעון בן 24 שעות בחיי היומיום בבריטניה התגבר בהדרגה מתחילת המאה ה-20. ב-1934 עבר כתב העת Radio Times המפרט את התוכניות של ה-BBC לשעון בן 24 שעות. הניסיון נעצר לאחר חמישה חודשים בעקבות מחאות נרחבות מקוראים, ומאז ועד היום הוא מפרט את התוכניות על פי שעון של 12 שעות. לעומת זאת, תוכנית חיזוי מזג האוויר של ה-BBC עברה במשך כמה חודשים בשנת 2005 לתצוגה של שעון של 12 שעות יחד עם ביצוע שינויים חזותיים אחרים בתוכנית וחזרה לתצוגה של 24 שעות לאחר מחאות ציבוריות.

ביקורת ובעיות מעשיות
לשיטת השעון בן 24 השעות יש כמה מגרעות ובעיות מעשיות:
היא אינה מתאימה לשעונים אנלוגיים, שרובם מראים רק 12 שעות.
מגדלי שעון המשמיעים צלצולים בהתאם לשעה, כדוגמת הביג בן, מותאמים להשמעה של עד 12 צלצולים בלבד.
בכמה מדינות, כדוגמת בריטניה וישראל, נוהגים להקריא את השעה על פי שיטת ה-12 שעות גם כשהיא כתובה בתצוגה של 24 שעות.

קישורים חיצוניים

שיטת הזמן בת 24 השעות

הערות שוליים

זמן