ארקולף

ארקולף (Arculf) או ארקולפוס (Arculfus) היה צליין פרנקי אשר פקד את ארץ ישראל והלבנט במחצית השנייה של המאה ה-7. על פי המקור הראשי המספר אודותיו, הוא שימש כבישוף של העיר פריגה בדורדון. על פי מקור אחר, הוא היה חבר מנזר.

ארקולף ביקר בקונסטנטינופוליס בשנת 670 בערך.
בסוף שנות ה-70 נסע מזרחה.
לפי בדה ונרביליס, ספינתו של ארקולף נטרפה בדרכו חזרה מארץ הקודש אל חופי האי איונה  במערב סקוטלנד, והוא התקבל על ידי אדאמנן , אב-המנזר המקומי, במנזר באי איונה הייתה ספרייה מפורסמת והוא נחשב באותה תקופה למרכז פרשנות לכתבי הקודש בלטינית. ארקולף סיפר את תולדות מסעו לאדאמנן בפירוט, והאחרון כתב על-בסיס זה חיבור בן שלושה ספרים בשם "De Locis Sanctis" (אודות המקומות הקדושים"), אשר הוקדשו לירושלים, בית לחם ולמספר מקומות קדושים נוספים בארץ ישראל, וכן לקונסטנטינופוליס ולאלכסנדריה. עותק מהחיבור נמסר בשנת 698 לאלדפירת' מלך נורת'מבריה.

ארקולף היה הנוסע הראשון שביקר בארץ ישראל אחרי הכיבוש הערבי ושחיבורו שרד, ומכאן חשיבותו להבנת מצבם של ארץ ישראל ותושביה אחרי הכיבוש.

על ירושלים כתב:

אוצר מסעות מ-1929 מתאר אותו כדלקמן:

לקריאה נוספת
אורה לימור "במו עיניו: עולה הרגל מספר", התפרסם בקתדרה וכן בוזאת ליהודה, תשס"ג, עמ' 383–409 ובעלייה לרגל : יהודים, נוצרים, מוסלמים - אסופת מאמרים, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה

קישורים חיצוניים
 אודות ארקולף באנציקלופדיה קתוליקה

הערות שוליים

ארץ ישראל: נוסעים נוצרים