הקיסר קו

הקיסר קוּ (בסינית מפושטת: 帝喾, בסינית מסורתית: 帝嚳, בפין-יין: Dì Kù. לעיתים מתורגם כ"דִי קוּ"), אשר נודע גם בשם "אדון גָאושִׂין", היה שליט אגדי של סין, ואחד מחמשת הקיסרים.

מוצאו
סבו מצד אביו, שׂוֵ'אנְשְׂיָאו, היה בנה של לֵיידְזוּ, אשתו הראשית של הקיסר הצהוב. אביו נקרא ג'יאוג'י, והיה בן דודו של הקיסר גְ'ווָאנְשׂוּ'. מקורות עתיקים רבים טוענים כי הקיסר ג'וּ'ן (帝俊, אשר סגדו לו בימי שושלת שאנג) הוא למעשה הקיסר קוּ. על פי הערכות הוא שלט בסביבות השנים 2436 לפנה"ס - 2366 לפנה"ס, אולם ישנן הערכות הנותנות שנים שונות.

לפני עלייתו לשלטון
עוד מילדותו היו הליכותיו ומוסריותו של הקיסר קוּ ידועים לשבח, וכן היה ידוע בחכמתו וכישרונו. כשהיה בן 15 נבחר על ידי הקיסר גְ'ווָאנְשׂ'וּ להיות לו לעוזר, ומשקיבל משרה ניתנה לו לנחלה יוּאוּשִׂין (במחוז חנאן של היום). לאחר שמת הקיסר גְ'ווָאנְשׂ'וּ עלה קוּ לשלטון והוא בן 30 שנה.

תקופת שלטונו
על פי המסורת, לאחר שהקיסר קוּ נעשה שליט הארץ, קבע את בָּוֹ כעיר הבירה, ונעשה לקיסר בסגולת העץ. באותה תקופה התחזק אדון גונְגְגונג והתנגד בחריפות להעברת המלוכה אל קוּ. בזעמו נגח גונְגְגונג בהר בּוּג'וֹאוּ (מילולית: "ההר האינסופי"), גרם לעמוד השמיים להישבר ולארץ לנטות לכיוון דרום-מזרח, ואף הנהיג מרד. הקיסר קוּ הורה למפקח-על-האש לִי לאסוף חיילים ולדכא את המרד של גונְגְגונג, אך זה הובס ושב על עקבותיו. הקיסר הוציא להורג את לִי, ומינה את אחיו הצעיר של לִי, ווּחְווֵי, למפקח-על-האש במקומו ושלח אותו שוב בראש צבא לטפל בגונְגְגונג. לבסוף דוכא המרד וגונְגְגונג נהרג.

הקיסר קוּ שלט בארץ בהומניות, וחי חיים צנועים. מראהו הפשוט, הרוגע המכובד שהפגין, ומוסריותו היו לשם דבר. הוא הרעיף על רבים את חסדיו, את אנושיותו, וצבר מוניטין מעולה. הוא הבין את סבלם של האנשים, והתייחס בשוויון לכל בני האדם. הוא סירב לחטוא לעקרונות הטבע, התייחס בכבוד לפולחן הרוחות והשדים ולפולחני האדמה והשמיים, והתפלל לרוחות שייטיבו את דרכי כלל האנושות. מאחר שהליכותיו ומוסריותו היו ללא רבב העם אהב וכיבד אותו, ובתקופת שלטונו החברה שגשגה, והאנשים היו שמחים ושלוים.

הקיסר קוּ ידע גם לרתום את כישרונם של אנשים: לכישורי ירי החצים של הקשת האגדי יִי לא היה אח ורע, והקיסר בחר בו לשמש שר הקשתים, והעניק לו קשת אדומה וחצים מעץ מיוחד. ויִי אכן לא הכזיב, וכאשר מרדו שבטי הבָּאינָאן הוא דיכא אותם במכה אחת. שְׂייֵן חֵיי ודְזְווֹ בּוּ הצטיינו בנגינה וביצירת כלי נגינה, אז הקיסר קוּ ציווה למנותם לשרי המוזיקה, ומאוחר יותר הם כתבו את מוזיקת "תשע ההרמוניות" המפורסמת בסין, והמציאו מספר כלי נגינה חדשים.

על פי המסורת הקיסר קוּ חי 105 שנים (ויש גרסאות שאומרות 92 שנים), ולאחר מותו נקבר באזור מחוז חנאן.

צָאו גְ'ה, בנו של צָאו צָאו, כתב את "שבח לקיסר קוּ" שם נאמר: "זרע שׂוֵ'אנְיְוֵּ'אן, צאצא  שׂוֵ'אנְשְׂיָאו, נולד באמרו את שמו. שלט בעולם בסגולת העץ. ליטף דום את העולם, נפשו קדושה ורוחו כנועה, למד לעומק את כל המקומות והבהיק אף יותר מן השמש."

נשותיו וצאצאיו
לקיסר קוּ היו ארבע נשים, הראשית הייתה בת לשבט יוּאוּטָאי ונקראה גְ'יָאנְגְיְוֵּ'אן, והיא ילדה לו את צִ'י (棄) הידוע גם בתור הדוכס דוחן, אשר הוא אביה הקדמון של שושלת ג'ואו. אשתו השנייה הייתה בת שבט יוּאסונְג ונקראה גְ'ייֵנדִי, היא ילדה את צ'י (契), אביה הקדמון של שושלת שאנג. אשתו השלישית הייתה בת לשבט צֶ'נְפֶנְג ונקראה צִ'ינְגְדוּ, היא ילדה את פָאנְגְשׂוּ'ן. אשתו הרביעית הייתה בת לשבט ג'וּ'דְזְה ונקראה צָ'אנְגיִי, היא ילדה את גְ'ה. כאשר מת הקיסר קוּ, תפס גְ'ה את השלטון, אך לאחר תשע שנים התפטר לטובת פָאנְגְשׂוּ'ן, אשר נודע לבסוף בתור  הקיסר יָאו.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

סינים
מיתולוגיה סינית