שיר הפרטיזנים

שיר הפרטיזנים (ביידיש: זאָג ניט קיין מאָל, נהגה: "זוֹג נִיט קֵיין מוֹל" (על פי מילותיו הראשונות); בתרגום לעברית: 'לעולם אל תאמר'), ידוע גם בשמות שיר הפרטיזנים היהודים או המנון הפרטיזנים היהודים ("פּאַרטיזאַנער ליד"), אל נא תאמר הנה דרכי האחרונה ואנחנו כאן ("מיר זייַנען דאָ" ('אנחנו כאן')), הוא שיר יידי שכתב במאי 1943 הירש גליק (1922–1944), אסיר יהודי צעיר בגטו וילנה, לזכרם של לוחמי מרד גטו ורשה וחבריו שנרצחו. השיר התפשט בין קבוצות הפרטיזנים השונות והפך להמנון שביטא את ההתנגדות ההירואית לרדיפות הנאצים.

השיר הותאם למנגינה שחוברה במקור ב-1937 על ידי המלחינים היהודים-סובייטים האחים פּוקראס (Покрасс) לשירו (ברוסית) של המשורר הסובייטי אלכסיי סוּרקוֹב (Сурков) המתחיל במילים "לא ענני גשם הם, אלא ענני סער", שהיה שיר הנושא של הסרט הסובייטי "בנים של העם העמל".
אחרי מלחמת העולם השנייה, כששמעו האחים פוקראס את "שיר הפרטיזנים" של גליק, הם סיפרו בהתרגשות שהלחן שחיברו לשירו של סורקוב התבסס על שלד השיר "אויפן פריפעטשיק", שאותו הכירו מילדותם. באימוץ הלחן על ידי יהודים הם ראו סגירת מעגל.

הסופר והמשורר שְׁמֶרְקֶ'ה קָצֶ'רגינסקי, ששהה באותה עת בגטו וילנה, כתב כעבור שנים ספורות על נסיבות חיבורו של השיר:
בליל האחד במאי [1943] ערכנו... נשף... נואם ועוד נואם, שיר ועוד שיר – הכל היה הדור רוח וארשה הלוחמת... באולם הצר הילכה אותה שעה רוחם של המורדים בווארשה. ידענו כי מחר-מחרתיים גם עלינו יודיע הראדיו לכל העולם כי היהודים בגיטו של ירושלים דליטא [=וילנה] קמו והניפו את נס המרד נגד הגרמנים. דממת-מות נשתררה באולם. רעדו צלילי היגון, שהשמיעו שחקני הגיטו. לא הרגשתי היאך התקרב אלי מן הצד הירש גליק.– נו, מה נשמע אצלך, הירשקה?– חיברתי שיר חדש. התרצה לשמוע?– שיר חדש?... בשעה זו?... טוב, קרא אותו.– אבל לא עכשיו. מחר אעלה אליך. מחר. זהו שיר לשיר אותו. למחרת בבוקר השכם כבר היה הירשקה אצלי.– אבל אבקשך להקשיב יפה – אמר כמתחנן – ואני אשיר אותו לפניך. הוא התחיל לשיר חרש, אבל בחום-לבב. בעיניו הבריקו ניצוצות.זֶה יוֹם נִכְסַפְנוּ לוֹ עוֹד יַעַל וְיָבוֹא... מהיכן אמונת-אומן זאת? הירשל אינו נותן לי שהות לחשוב. קולו חדל לרעוד, בבטחון הולמות המלים, ברגלו האחת הוא רוקע לפי הקצב, כאילו צועד במצעד:כִּי בֵּין קִירוֹת נוֹפְלִים שָׁרוּהוּ כָּל הָעָם, יַחְדָיו שָׁרוּהוּ וְנַגַנִים בְּיָדָם....– בראוו, הירשקה, בראוו! לחצתי את ידו. בחרוזיו הרגשתי את השפעת המרד בגיטו וארשה. הוא נושם אוויר רימונים ונאגאנים... מטה הפרטיזנים בגיטו החליט לקבוע את שירו של גליק כהמנון הלוחמים. אבל ההחלטה הייתה מיותרת, כי השיר כבר נתפשט בכל הגיטו, ואחר-כך במחנות-הריכוז, במחנות-העבודה וביערות.

השיר נדפס לראשונה עוד במהלך המלחמה ביומון "משמר" ב-16 בפברואר 1945 – ביידיש ובעברית, בתרגום אברהם שלונסקי. במאי 1946 נדפס ב"ניצוץ". הוא תורגם עוד לשפות רבות, בהן אנגלית (6 גרסאות), פולנית (3 גרסאות), רומנית, הולנדית, ספרדית ובולגרית.
לכבוד יובל החמישים של הירש גליק פורסמה חוברת מיוחדת על השיר, אותה ערך ליזר ראן, "המנון המרידה היהודית" (ניו-יורק, 1972), ובה הסבר על השיר ותרגומים של השיר למספר שפות.
כיום הוא מושר בטקסי זיכרון שונים ברחבי העולם לזכר קורבנות השואה. דמותו של הירש גליק שימשה השראה ביצירותיהם של אברהם סוצקובר, שמריהו קצ'רגינסקי, פרץ מרקיש ואחרים ומופיעה בפואמה "מלחמה" למרקיש. מילות השיר היוו השראה ליצירות ספרותיות כך למשל לשמו של הספר "מעבר לשמי העננה" מאת הפרטיזן ברוך שוב, לשם הספר "לא דרכי האחרונה" מאת עשהאל לובוצקי וכן ליצירות בשפות זרות. להקת המטאל הישראלית Gevolt ביצעה גרסת כיסוי לשיר זה ביידיש באלבום AlefBase, שיצא ב-2011.

מילות השיר

ראו גם
 שירי מלחמת העולם השנייה

לקריאה נוספת
 יצחק ארד, וילנה היהודית במאבק ובכליון, הוצאת יד ושם, אונ' תל אביב, וספרית פועלים, תל אביב, תשל"ו.
 אברהם סוצקבר, גטו וילנה, תל אביב: עם-עובד, 2016.
 ראובן שהם, אין עם אשר ייסוג מחפירות חייו: תמטיקה, פואטיקה ורטוריקה בשירי הזמר ההמנוניים של היחידות הלוחמות, 1930-2010, רעננה: הקיבוץ המאוחד, 2018

קישורים חיצוניים

 מילות השיר והאזנה לו באתר יד ושם
 
 
  (ביצוע בעברית וביידיש)
 Hirsh Glik, ARC, 13 August 2006
 הלחן עם השיר הרוסי בביצועו של לאוניד אוטיוסוב, הקלטה משנת 1937 באתר זמרשת 
 ביצועים שונים לשירבאתר SaveTheMusic 
 על שיר הפרטיזנים באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים



שירים ביידיש
פולקלור יידיש
פולקלור יהודי
שירים עממיים
שירת השואה
שירי מלחמת העולם השנייה
גטו וילנה
זיכרון שואת יהודי ליטא
שירים על השואה
שירים שתורגמו לעברית
שירי 1943
מוזיקה אנטי-פשיסטית