אינטרנט ביפן

ביפן, תשתית תקשורת הנתונים בכלל, והאינטרנט בפרט זוכים לתפוצה רחבה. בשנת 2014 על כל 100 תושבים היו:
 121.4 טלפונים סלולריים עם אינטרנט מהיר
 29.3 חיבורים קוויים של אינטרנט מהיר
ב-2010 עמד שיעור המשתמשים באינטרנט במדינה על 78.2%, מתוכם מעל 90% בגילאי 13 עד 49, ומעל 20% בגילאי 80 ומעלה.

באמצע 2012 המהירות הממוצעת של האפיק היורד ביפן עומדת על 23 מס"ש (מקום 14 בעולם), והאפיק העולה על 16 מס"ש (מקום 8 בעולם).

פעילויות ממשלתיות 
נושאי האינטרנט ביפן מטופלים על ידי הלשכה למידע ולתקשורת של משרד הפנים והתקשורת של המדינה. המשרד יוזם ומעודד פעילויות לקידום האינטרנט במדינה. בין השאר, המשרד יזם ב-2009 תוכנית לאינטרנט בטוח ומאובטח. התוכנית כוללת 3 היבטים:
 הגדרת תוכנית מסגרת לבטיחות ואבטחה ברשת
 עידוד המגזר הפרטי לאמץ אמצעים לאבטחה ברשת
 עידוד ההסברה וההדרכה למשתמשים
כמו כן, המשרד פועל שיפור מצב ה-FTTH במדינה. השאיפה היא להגדיל את תפוצת החיבורים האופיים מעבר לרמת ה-30% (17.8 מיליון חיבורים) ב-2010, ולהגביר את התעבורה והשימוש בקווים האופטיים הקיימים.

תשתיות

ספקי אינטרנט 

 מהירות הורדה ממוצעת של יותר מ-30 מס"ש:
 Open Computer Network
Chubu Telecommunications
NTT Communications
 מהירות הורדה ממוצעת בין 25 ל-30 מס"ש:
Asahi Net
Dream Train
FreeBit
Kyushu Telecommunication Network
DION
JAPAN CABLENET
Marubeni Access Solutions

אתרים פופולריים 

לאתרים ביפן סיומת .jp. על פי מדד אלקסה, האתרים הנצפים ביותר ביפן הם:
 יאהו! יפן
 גוגל
 יוטיוב
 FC2.com
 פייסבוק
 rakuten.co.jp
 ameblo.jp
 אמזון יפן
 ויקיפדיה
 livedoor.com
 goo.ne.jp
 טוויטר
 MSN
 nicovideo.jp
 hatena.ne.jp

התפתחות האינטרנט ביפן 
תקשורת נתונים נרחבת, שלא באמצעות פרוטוקול IP, הופעלה ביפן בפרויקט NACSIS של משרד החינוך היפני לשיתוף משאבים של מחשב מרכזי באמצעות מיתוג מנות מסוג X.25 (ולא IP). מטרת הפרויקט הייתה ספציפית ומוגבלת: להפיץ מידע ביבליוגרפי לאנשי אקדמיה בלבד.

הפריסה של האינטרנט ביפן החלה באמצע שנות השמונים, כאשר 3 אוניברסיטאות בטוקיו שיתפו ביניהן משאבי מחשוב באמצעות רשת שנקראה JUNET. הרשת אף קושרה אל ה-Usenet בארצות הברית. בשנת 1988, הוקמה רשת ה-WIDE שקישרה בין המחלקה למחשבים של אוניברסיטת טוקיו, ואל מערכות נוספות בארצות הברית. לראשונה ביפן, רשת זו פעלה באמצעות פרוטוקול IP, והקישור לארצות הברית היה על גבי קו תקשורת ייעודי.

רשת ה-WIDE התפתחה ותפסה את תשומת לבם של גופי מחקר ופיתוח אקדמיים ומסחריים נוספים. בתחילה, גופים אלו קושרו לרשת תחת הפרה של תנאי השימוש ב-NSF האמריקאית (שדרשו שימוש לא-מסחרי לטובת האקדמיה האמריקאית), אשר הייתה מקושרת אל ה-WIDE. בשנת 1990 החלה חברה בשם TWICS לשווק לראשונה שירותי דואר אלקטרוני אופן מסחרי, על בסיס קישור אל רשת ה-WIDE. זאת הייתה הפעם הראשונה ביפן, שמשתמשים שאינם אנשי אקדמיה (ולכן לא יכלו לקבל גישה בדרך אחרת אל הרשתות האקדמיות של WIDE ו-NACSIS) יכלו להשתמש בשירותי האינטרנט. 

בשנת 1992 התקיים כנס INET 92 של איגוד האינטרנט העולמי בעיר קובה, בהשתתפות יותר מ-600 נציגים מרחבי העולם. מעבר לדיונים הטכניים, הוצגו שימושים שונים לרשת החדשה, וכך הוגברה עוד יותר השאיפה להשתמש באינטרנט מעבר לשימושים של אקדמיה ומחקר. בשנה זו החל הסניף המקומי של AT&T לספק קווי תקשורת ייעודיים. חברת הזנק בשם IIKK פעלה לראשונה כספק שירותי אינטרנט, בהתבסס על השירות של AT&T עם קישור לרשת של TWICS.

קישורים חיצוניים 

 Internet in Japan in Asian Context

הערות שוליים

יפן: תקשורת
יפן