נחמיה דגן

נחמיה דגן (נולד ב-19 במרץ 1940) הוא טייס מסוקים, בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כקצין חינוך ראשי בדרגת תת-אלוף. בעל עיטור המופת.

קורות חייו 
דגן (במקור מטרני) גדל בכפר חיטים והתגייס לצה"ל ב-1958. הוא הודח מקורס הטיס ועבר לקורס הטסה של מטוסים קלים, לאחר שחרורו עבד שנתיים כחקלאי, בטרם חזר לחיל האוויר לשירות מילואים בתנאי קבע.

ב-1963 נכנס לשירות קבע לאחר שהסכים לעבור הסבה לטייס מסוקים, לאחר שצי המסוקים של צה"ל גדל ולא היו די טייסים. הוא השתתף במשלחת צה"ל לגרמניה המערבית שנסעה ללמוד להטיס מסוקים. ב-1965 יצא לצרפת יחד עם שלושה קצינים נוספים, בהם חיים נווה, לקלוט את מסוקי התובלה סופר פרלון. עם חזרתם לישראל הקימו את טייסת 114, "טייסת הסופר פרלון", בה שימש דגן כקצין מבצעים. ב-20 בפברואר 1967 השתתף כטייס משנה ונווט במבצע ירגזי, בו נשלח כוח של סיירת מטכ"ל לעומק מצרים במשימת איסוף מודיעין. הצלחת המשימה הביאה להענקת עיטור המופת לאנשי צוות המסוק, כשדגן צוין על "אחריות, דיוק, כושר התמצאות ויכולת מרביים שתרמו להצלחתה המלאה של המשימה". במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה השתתף דגן בפעולות רבות של הובלה וחילוץ. באוקטובר 1968 השתתף במבצע הלם, כמפקד המסוק שהוביל פצצה שהונחה על גשר קינא שעל נהר הנילוס והסבה לו נזקים כבדים באפריל 1969 השתתף במבצע בוסתן 22 להנחתת כוחות סיירת צנחנים בעומק מצרים ובאוקטובר 1969 במבצע תרנגול 5ב של סיירת מטכ"ל לחטיפת שבויים מצרים.

במאי 1969 יצא לארצות הברית בראש משלחת לקליטתם בחיל האוויר של מסוקי CH-53 סי סטאליון ("יסעור"). עם שובו לישראל מונה למפקד גף יסעורים בטייסת 114. בדצמבר 1969 השתתף במבצע תרנגול 53 כמפקד אחד משני מסוקי היסעור שנשלחו "לחטוף" את תחנת המכ"ם המצרית מראס ע'אריב. בהגעה למקום התברר כי קרון המבצעים שוקל 4.3 טון, גבוה משמעותית מהמשקל המקסימלי המותר לנשיאת המסוק. אף על פי כן החליט דגן להרים את הקרון ולטוס לאט ובגובה נמוך, במהלך הטיסה הושבתה אחת מהמערכות ההידראוליות, ודגן הנחית את היסעור מיד לאחר חציית הגבול. ב-15 במרץ 1970 הטיס כוח צנחנים מגדוד 890 בפיקודו של יצחק מרדכי לעומק סוריה, במבצע שכונה "מלכה 30" תקפו הצנחנים במרגמות בסיס צבאי צפונית-מזרחית לדמשק. ב-30 ביוני 1970 פיקד על מסוק החילוץ שנשלח לחלץ תחת אש כבדה, נווט מטוס F-4 פנטום שהופל מירי נ"מ במהלך משימת תקיפה בחזית המצרית. עם סיום מלחמת ההתשה הקים את טייסת 118, טייסת מסוקי יסעור.

במהלך מלחמת יום הכיפורים שירת כראש ענף משולבים במטה חיל האוויר והיה אחראי על פעילות מסוקי הסער. לאחר המלחמה קודם לדרגת אלוף-משנה והקים את יחידת התלס"ם (תובלה, סער ומסוקים). מבחירתו, עבר הכשרה מלאה בחיל השריון על מנת ללמוד את המערך וצרכיו, בתקופת כהונתו אירע אסון הנ"ד ועל מפקדת התלס"ם נמתחה ביקורת בוועדת חקירת האסון בנושא הוראות האימונים. ב-1979 מונה למפקד בסיס פלמחים, בו נקלטו בתקופתו שתי טייסות המסוקים "טייסת החרב המתהפכת" ו"טייסת הקוברות הראשונה". לאחר ארבע שנים קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקדה הראשון של היחידה לשיתוף פעולה, יחידה שהתבססה על התלס"ם ונקבע שתעסוק בתכנון ובשליטה במשימות שיתוף פעולה בין חיל האוויר לחילות היבשה.

ב-1985 מונה לקצין חינוך ראשי. בתקופתו נוסד פרויקט "תרבות יום א'" במסגרתו יוצאים חיילי צה"ל למופעי תרבות, וניתן מעמד מיוחד למוזיקאים מצטיינים בשירות הסדיר, כמו כן התבטא נגד פטירת בני ישיבות משירות צבאי. דגן השתחרר מצה"ל ב-1988, אך המשיך להטיס טיסות מבצעיות עד 1996, בהיותו בן 56.

במהלך האינתיפאדה השנייה מתח ביקורת על החיסולים הממוקדים שמבצע צה"ל באמצעות חיל האוויר וציין שטייסים עלולים לאבד אמון במפקדיהם.

לדגן תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2002 הוא מונה לתפקיד יו"ר האגודה למניעת אלכוהוליזם בישראל והוא מכהן כיו"ר הוועד המנהל של מרכז סוזן דלל למחול בתל אביב.

בשנת 2023 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "לטוס נמוך לראות רחוק" בהוצאת "ידיעות ספרים".

קישורים חיצוניים

מאמרי דעה 
 
 נחמיה דגן, כרוניקה של תהליך ידוע מראש, 2 בספטמבר 2011

הערות שוליים 

כפר חיטים: אישים
תתי-אלופים בחיל האוויר
טייסי חיל האוויר הישראלי
מפקדי בסיס פלמחים
מעוטרי עיטור המופת
קציני חינוך ראשיים
מפקדי היחידה לשיתוף פעולה
בוגרי אוניברסיטת תל אביב
כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
ישראלים שנולדו ב-1940