נחום המדי

נחום הַמָּדִי היה תנא שעלה ממדי לארץ ישראל, ופעל בה, בשלהי תקופת בית המקדש השני ולאחר חורבנו במאה ה-1.

מספר חוקרים (כגון שמואל ספראי) מזהים את נחום המדי, כ"נחום איש גמזו" המופיע בספרות התנאים כמה פעמים.

תפקידו
לדעת התנא רבי נתן היה נחום המדי חבר בצוות של שלושה חכמים בירושלים, שכונו דייני גזירות. הם קבעו תקנות שונות בדיני ממונות, אך מסורת זו אינה מוסכמת, והדעה המקובלת היא שהצוות כלל שני חכמים בלבד, בלעדי נחום המדי.

דעותיו בהלכה וויכוחיו עם חכמי דורו
במשנה מובא שלדעתו של נחום המדי אפשר להתיר נדר גם על סמך טעות בהערכת המציאות העתידית, בעוד שלדעת חכמים אין להתיר נדר אלא אם כן הטעות הייתה בהערכת המציאות הקיימת, וכך מובא במשנה:

באחת מסוגייות התלמוד במסכת עבודה זרה, רוכזו מספר הלכות שאמר, ועל כולן הגיבו חכמי דורו בחריפות וביטלו את דבריו: "נשתקע הדבר ולא נאמר"; ותמה על כך האמורא רב אחא בר מניומי: "

בין ההלכות שקבע: בגולה (בבל, כנראה) איסור המסחר עם גויים לפני ימי חגיהם נוהג במשך יום אחד בלבד, ולא שלושה ימים כבארץ ישראל, והטעם לכך, שהגויים בחוץ לארץ מתכוננים לחג במשך יום אחד בלבד.

בסמכת בבא בתרא הובאה דעתו לענין דיני ממונות, לפיה  זאת אומרת שהמוכר חפץ מתכוון למכור גם את האביזרים הנלווים לו, אלא אם כן הוכח אחרת.

איזוכר נוסף שלו במשנה מובא לענין השמנים הכשרים להדלקת נרות שבת, וכך מובא בפרק במה מדליקין, במסכת שבת:

הכינוי "נחום הזקן"
בברייתא הוזכר חכם בשם "נחום הזקן", ויש משערים כי הכוונה לנחום המדי, כיוון ש"סתם נחום - נחום המדי".

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

הדור השני לתנאים
עולים לארץ ישראל במאה ה-1