קללת עזרא הסופר

קללת עזרא הסופר היא מסורת שהתהלכה בקרב יהודי תימן (וקהילות ישראל אחרות) ומספרת את אשר אירע ליהודי תימן (או לקהילות האחרות) בתחילת ימי שיבת ציון ואת השלכות האירועים.

תוכן המסורת משתנה מעט ממקור למקור, אך ציר העלילה המרכזי נשמר בכולן. לפיו, עזרא הסופר, ממנהיגי שיבת ציון, שלח איגרת ליהודי תימן שבה קרא להם לעלות לארץ ישראל ולהצטרף לבניין בית המקדש השני. מנהיגי הקהילה היהודית לא הסכימו לעלות. על פי חלק מהגרסאות הם סירבו משום שראו ברוח הקודש את חורבן בית שני. בתגובה קילל אותם עזרא בעוני ובמחלוקות. בחלק מהגרסאות מופיע כי אף הם השיבוהו בקללה שלא יזכה להיקבר בארץ ישראל.

מקורות המסורת
שלושה מקורות עצמאיים (כנראה) למסורת על קללת עזרא נמצאים בכתביהם של הרב שלמה עדני, של מהרי"ץ, ושל הנוסע היהודי יעקב ספיר.

המקור המוקדם מבין השלושה מופיע בספרו של הרב שלמה עדני, "מלאכת שלמה", בערך בשנת 1600: .

השד"ר הירושלמי יעקב ספיר, שביקר בתימן בשנת 1859, כתב: .

בספר "מגילת תימן", שככל הנראה חיבר המהרי"ץ, רבה של תימן במאה ה-18, מקושרת קללת עזרא לפסוק  ().

אסמכתא למסורת ניתן למצוא בפירושו של רבי עובדיה מברטנורא למשנה ():  – כמו במסורת התימנית, גם כאן מופיע עזרא כמעניש את מי שסירב לעלות.

הרב ד"ר רצון ערוסי העלה סברה כי אפשר שהלווים שנקנסו התפזרו בין קהילות ישראל השונות ונשאו איתם את המסורת על הקפדתו של עזרא הסופר במצוות העלייה לארץ.

קשר למסורות אחרות
בקוראן נשתמר יחס אוהד לעזרא. היה מי שסבר שיחס זה משקף הערצה של אחת הכתות היהודית לעזרא כבן האל, מה שגרם לקבוצות אחרות לשנוא אותו, ולאמץ סיפור על קללה שקילל את בני קהילתם.

הרב ד"ר רצון ערוסי העיר כי מסורת דומה קיימת גם אצל יהודי פרס.

פרופ' נחום סלושץ, בספרו "האי פליא", הביא מסורות דומות מאוד שהתקיימו בקרב יהודי ג'רבה, וגם בעיר הכוהנים דבדו שבמרוקו. על פי מסורות אלו עזרא קילל אותם באובדן הלווים מהקהילה. עוד על פי פרופ' סלושץ, מסורת דומה השתמרה גם בבבל, ועד ימיו נשתיירו עקבותיה אף בכורדיסטן. על פי פרופ' סלושץ אפשר שהיא תולדה של שטנה קדומה בין כוהנים ללווים.

מסורת נוספת מובאת בספר "סדר הדורות", לגבי קהילת וורמייזא (וורמס) שבגרמניה, ויהדות גרמניה של ימי הביניים בכלל. לפי המסורת, הסיבה לגזירות ולצרות שעברו עליהם (פרעות תתנ"ו וכו'), היא סירובם לעלות לירושלים בעקבות קריאתו של עזרא הסופר והעדפתם את "ירושלים הקטנה" שבגרמניה.

מהימנות המסורת 
השם "עזרא" אכן אינו נפוץ בקרב יהודי תימן. היו שנימקו זאת דווקא בהערכה הרבה שרחשו לו. ח"ז הירשברג סבר, על בסיס המסורות הקוראניות הנזכרות לעיל, כי זיהוי בין משיח שקר יהודי תימני לבין עזרא גרם להפסקת השימוש בשם זה, וכשנשכח סיפור משיח-השקר התפתחה אגדה שנועדה להסביר את חוסר-השימוש בשם.

הרב יוסף קאפח, מהבולטים שבחכמי יהדות תימן במאה העשרים, האמין כי מסורת זו היא "בדותא" ומכנה אותה "דבר שטות". לדבריו, היה עזרא "חביב ונערץ על יהודי תימן לא פחות מכל אישיות מרכזית שנזכר במקרא", והשם "עזרא" ניתן ליושבי תימן לאורך הדורות. כך גם דעת מארי חיים קורח. גם חוקר יהדות תימן יהודה רצהבי פקפק בנאמנות המסורת. הוא קיבל את הטענה שהשם "עזרא" אינו נפוץ בקרב יהודי תימן, אך הדגיש כי השמות הפרטיים בתימן היו מוגבלים למספר קטן של שמות, ומלבד "עזרא" לא נקראו יהודי תימן גם "דניאל, נחמיה, יחזקאל ושמות רבים אחרים".

יוסף טובי שיער כי האגדה נוצרה כדי להצדיק את המסורת הנקוטה ביהדות תימן, ולפיה הם חיים שם באופן רציף עוד מחורבן בית ראשון.

הערות שוליים 

עזרא הסופר
תולדות עם ישראל
שיבת ציון
אגדות יהודיות
יהדות אפריקה
עזרא הסופר
ציונות בתימן
יהדות תימן: פולקלור