רבי יונתן

רבי יונתן היה תנא מהדור הרביעי של התנאים - אמצע המאה ה-2. חברו ובר-הפלוגתא של רבי יאשיה, ושניהם למדו אצל רבי ישמעאל.

רבי יונתן היה כהן. רבי יונתן מוזכר במשנה פעם אחת בלבד, ופעם אחת בתוספתא. לעומת זאת הוא מופיע מספר פעמים בספרא, ובספרי על ספר דברים, ובעיקר במדרשי ההלכה כדוגמת הספרי לבמדבר והמכילתא. שמו מופיע תדיר במחלוקות עם רבי יאשיה, וברוב מוחלט של הפעמים הם נחלקים במדרש המקרא, למעט פעם אחת בה הם נחלקים בהלכה, לגבי מכסת האנשים שצריכים להיות בעיר הנידחת.

רבי יונתן החליט לעזוב את ארץ ישראל יחד עם כמה מחבריו, ביניהם רבי יהודה בן בתירא ורבי מתיא בן חרש, ככל הנראה בעקבות גזירות אדריאנוס שנגזרו בימים שלאחר מרד בר כוכבא, אך כאשר הגיעו לפלטום התחרטו, ושבו לגור בארץ.

שמו
הפתגם "כל המקיים את התורה מעוני סופו לקיימה מעושר" וכו', מיוחס במקור לרבי נתן בן יוסף, וכן בכמה מקומות נוספים ניתן למצוא אמירות בשם רבי יונתן בן יוסף, שבמקומות אחרים נאמרו בשם רבי יונתן. כתוצאה מכך יש שמזהים את רבי יונתן עם רבי יונתן בן יוסף, וכן כמחבר מגילת אבות דרבי נתן.

מתורתו

רבי יונתן, כתלמיד של רבי ישמעאל, דבק בגישה ש"דיברה תורה כלשון בני אדם", בניגוד לגישתו של רבי עקיבא שנהג ללמוד מכל אות שבתורה דברים שמעבר לפשט הכתוב. כך לדוגמה את המילים במקרא  או  שעליהם דרשו תנאים אחרים הלכות מהמילה המיותרת, לכאורה, 'זאת', פירש רבי יונתן כמשמעות לשון בני אדם: ; כלומר, כדרך שאנשים נוהגים לחתום את דבריהם.

קישורים חיצוניים

 

 
 זכריה פרנקל, דרכי המשנה (עמ' 149-146)

הערות שוליים

יונתן
תלמידי רבי ישמעאל