ברכות הריח

ברכות הריח הן קבוצת ברכות השייכות לברכות הנהנין, שתיקנו חז"ל לברך קודם שאדם מריח ריח טוב, בדומה לברכה ראשונה שקודם האכילה.

מקור ומהות הברכה
למרות שההנאה מהריח היא הנאה רוחנית, בכל זאת תקנו חז"ל לברך על הנאה זו, בתלמוד למדו כן מהפסוק , ודרשו חכמים: .

בניגוד לאכילה, על ברכת הריח לא תיקנו חז"ל לברך ברכה אחרונה, מכיוון שלאחר שמפסיקים להריח התענוג מסתלק ולא נשאר ממנו כלום.

בחז"ל נזכרו מספר תנאים הנדרשים על מנת לברך את ברכת הריח:
 ריח שנועד להנאה מריחו הטוב, כגון: גינה עם צמחים שמפיצים ריח טוב, ברגע שיעבור ליד גינה זו ויהנה מריחה צריך לברך; עובר ליד חנות שמוכרת דברים שנועדו להפיץ ריח טוב, כגון סבונים וריח טוב נודף מהחנות, כל העובר ונהנה מהריח חייב לברך אף אם אינו קונה.
 ריח מדברים שיש להם ריח טוב, אך זה לא ייעודם, ולכן כל מי שמריח את ריחם הטוב כל זמן שלא עשה מעשה כדי להריח אינו רשאי לברך, לדוגמה: פרי שעומד לאכילה ואינו עומד לריח, אינו יכול לברך על הנאתו מהריח. אך מכל מקום אם נוטלו בידו בפירש על מנת להריחו - נעשה על ידי זה כאילו עומד להריח, ומברך. אך ריח שנעשה על מנת להעביר ריח רע אינו מברך עליו אף אם נטלו על מנת להריח.
אדם שעובר ליד פרדס שריחו טוב לא מברך, כיוון שתכלית הפרדס היא לגדל פירות ולא לשם הריח, אך אם יתקרב להריח את הפרחים כיוון שעשה מעשה שהעניק לריח חשיבות, כבר אינו טפל וחובה לברך על ההנאה מהריח.

נוסחי הברכות
נוסח הברכה שתיקנו חז"ל לברך על הריח, תלוי בהתאם לחפץ שמפיץ את הריח, והוא כולל חמישה מיני סוגי ריחות:

מיני בשמים
על דברים ריחניים שאינם מין עשב או עץ מברכים ברכה זו:  ברכה זו משמשת גם כברכה כללית על ברכות הריח ולכן אם אינו יודע את סוג הדבר שמריח או שבטעות בירך ברכה זו במקום הברכה הראויה – יצא בדיעבד. בהבדלה של מוצאי שבת האשכנזים מברכים ברכה זו אפילו אם מברך על אחד משאר המינים מחשש שיש כאלו שאינם בקיאים בסוגי הבשמים וברכותיהם, ואם יטעו ויברכו על מין עץ “בורא עשבי בשמים”, או על מין עשב “בורא עצי בשמים” – לא יצאו, אבל ספרדים ובני עדות המזרח מברכים על כל מין את הברכה המתאימה לו ("עצי" או "עשבי").

עצי בשמים
אם הדבר הריחני הוא ממין המוגדר בהלכה כעץ, (דבר שאינו תמיד תואם את ההגדרה המדעית) לדוגמה הדס מברך . ברכה זו מברך גם על שמן זית כאשר לא עירבו בו דבר אחר אלא מדיף את ריחו הטבעי.

עשבי בשמים
אם הדבר הריחני הוא מדבר המוגדר כשיח או עשב ברכתו היא .

הנותן ריח טוב בפירות 
אם הדבר הריחני הוא פרי הראוי לאכילה בפני עצמו או בתערובת הברכה על ריחו היא .

ברכה זו מברכים רק כאשר מתחילה נטל לידו את הפרי כדי להריח בו. אך אם נטלו אך ורק כדי לאכלו ואגב כך גם נהנה מריחו אינו מברך.

בורא שמן ערב 
על ריחו של שמן אפרסמון מברכים .

בסיבת הדבר שתקנו על שמן זה ברכה מיוחדת נחלקו הראשונים. יש המפרשים משום מעלתו של השמן קבעו לו ברכה מיוחדת, ויש המפרשים משום שאין ריחו מעצמו אלא נקלט בתוכו ומחמת פחיתותו קבעו לו ברכה מיוחדת.

ישנן דעות שאף אם שמו בשמים בשמן עד שקלט ריחם וסיננום, יברך על השמן ברכה זו. להלכה פסק השולחן ערוך שכדאי לא להריח שמן כזה כדי שלא להכניס עצמו לספק.

שנתן ריח טוב בפת 
אם מריח לחם חם המדיף ריחו הטוב, יש דעות שמברך . ויש חולקים שאין לברך משום שאין זה ריח חשוב, ולכן אין להריח בו.

ריחות שאין מברכים עליהם
ריח הנעשה להפיג סרחון (לדוגמה של מת או בית הכסא).
ריח הנקלט בכלים (שאינו נחשב ריח עם מקור).
ריח הנמצא על אשה.
בשמים של עבודה זרה ושל מסיבת גויים.
ריח של אתרוג המיוחד לנטילה בחג הסוכות בארבעת המינים נחלקו הדעות אם מברכים עליו לכן אין להריח בו בשבעת ימי החג..

קישורים חיצוניים
 הרב אליעזר מלמד, הלכות ברכות הריח באתר פניני הלכה

הערות שוליים

ריח
ברכות
ברכות הנהנין