ההולכים בחושך

ההולכים בחושך הוא מחזה מאת חנוך לוין.

המחזה כמעט נטול עלילה לחלוטין ועוסק באנשים נטולי שמות המוגדרים על ידי מצב תמידי של ציפייה לקראת האירוע הבא - ההולך, המחכה והחומק - היוצאים למסע לילי. בנוסף אליהם ישנם גם אם ההולך ואב המחכה, ששניהם גוססים, מגוון מחשבות הרודפות אחר ההולכים בחושך, ודמויות רבות של מתים הממשיכים להתלונן ולהתקוטט ממקום משכבם בבית הקברות. ההתרחשויות כולן מתוארות על ידי מספר הנמצא מחוץ לנרטיב, ואף קיימת דמות אלוהים אך הסבריו אינם מגיעים לאוזני הדמויות או הקהל. במהלך המחזה, לאחר המפגש עם האלוהים, המספר פונה אל הקהל במעין ביקורת על מה שמתרחש במסגרת המחזה ובחיים בכלל, אך גם קבלתם כבלתי נמנעים:

בטורו הקבוע בעיתון מעריב יהונתן גפן כינה את המחזה "אולי הטוב ביותר שכתב חנוך לוין, ואולי גם הטוב ביותר בעולם ב-50 השנים האחרונות."[צריך ציטטה] מיכאל הנדלזלץ ראה במחזה זה מעין זיקוק של הדרמה שחנוך לוין יוצר, אך גם סוג של שיא:
"הדרמה של לוין הולכת ומצטללת. פחות מילים, מעט עלילה. במה ריקה, עם מסכים תיאטרליים מלאכותיים, ומוזיקה קרקסית עצובה. להקה גדולה ותהלוכות, והרבה שחקנים... ואכן הייתה פסגה מסוימת, כי לוין הוא גם אמן של תיאטרון וחיזיון, לא רק משורר."

הפקה
המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון "הבימה" בשיתוף עם תיאטרון חיפה ב-9 במאי 1998 בבימויו של חנוך לוין, עם תפאורה ותלבושות של רקפת לוי ומוזיקה מאת יוסי בן-נון.

בהשתתפות:

לקריאה נוספת
 חנוך לוין, "ההולכים בחושך", בספרו ההולכים בחושך ואחרים, עמ' 80-7.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

מחזות חנוך לוין
מחזות משנות ה-1980
יצירות משנת 1989