נסים יהודה דנון

הרב נסים יהודה דנון (תרל"ד 1874 - ט"ו בשבט תר"ץ 1930) היה הראשון לציון והחכם באשי האחרון בתקופה העות'מאנית.

קורות חיים

נולד בירושלים לאסתר ולרב מנחם דנון. התחנך בישיבת "תפארת ירושלים". בן 19 הוסמך להוראה, נסע לפריז ולמד בבית המדרש המרכזי לרבנים. לאחר תקופה הפסיק את לימודיו בשל חוסר יכולת מימון וחזר לירושלים, לאחר שרכש ידיעה מספקת לדבר, לכתוב ולנאום בצרפתית. נישא לזינביל בת יעקב ספורטה.

בתמוז תרס"ז (1907) נתמנה לרב ראשי בקהילת ביירות. בתפקיד זו כיהן עד לחודש סיוון ה'תר"ע (1910)..

בחורף תר"ע (1910) הוזמן הרב דנון ליישב את הסכסוכים בין הפלגים השונים בצפת. לאחר ביקורו קיימו ראשי היישוב עם נציגי המושבות אסיפה, בה נכחו 115 בעלי נתינות עותמאנית, וברוב מכריע הוחלט למנות את הרב דנון לחכם באשי גם בצפת. אולם למעשה לא הגיע הרב דאנון לצפת, ולאחר הדחתו ממשרת החכם באשי בבירות הוא התמנה לרב ראשי ברודוס לזמן קצר. בזמן כיבוש האי על ידי צבאות איטליה הוא מילא תפקיד מדיני, אך בשל היותו נתין ממלכת טורקיה, נאלץ לעזוב את משרתו ולשוב לארץ ישראל.

בכסלו תרע"א (1910) נבחר מטעם האספה הכללית, ובשמה הטורקי: "מיג'ליש עומומי", לרב ראשי וראב"ד באימפריה העות'מאנית. במשרה זו כיהן עד חודש אלול תרע"ה (1915).

בחשון תרע"ז (1916) בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה התמנה הרב דנון לחכם באשי והראשון לציון בירושלים. וישב על כיסא הרבנות בה עד סוף שנת תרע"ח (1918). 

לאחר כניסת הצבא הבריטי, רבני העיר בחרו לרב ראשי והראשון לציון. אז התפטר ממשרתו מרצונו, ולא השתתף בבחירות. נסע לחוץ לארץ בשליחות מוסדות צדקה וחסד וכוללות המערבים בירושלים.

נפטר בספאקס (טוניס), ט"ו בשבט תר"ץ (1930).

ספריו
השאיר כתב יד המכיל שו"ת והערות על הרי"ף. עסק בחיבור ספר המפיץ אור על קורותיו במשך זמן שירותו בתור רב וחכם באשי בירושלים וערים אחרות.

צאצאיו
 יעקב נסים דנון
 אליהו דאנון

הערות שוליים

אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
ירושלים: אישים
בוגרי ישיבת תפארת ירושלים (ירושלים)
נושאי משרת חכם באשי
ראשונים לציון
רבנים טורקים
רבנים לבנונים
רבנים ספרדיים
רודוס: רבנים
ארץ-ישראלים שנולדו ב-1874
ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1930
ביירות: רבנים