איסור לימוד תורה לנוכרי

בספרות חז"ל, לימוד תורה לנוכרי הוא דין הלכתי, שלפיו אסור ללמד תורה, למעט דיני שבע מצוות בני נח, לאדם שאינו יהודי. על פי דברי חז"ל, גוי הלומד דינים בתורה שהוא אינו רשאי ללמוד, חייב מיתה בידי שמים.

מקור האיסור
מקור האיסור מופיע בתלמוד: 
ובמסכת סנהדרין: 
ובהמשך נכתב שדין זה נכון רק ביחס לדינים שהגויים אינם מצווים בהם, אולם על גוי הלומד את דיני שבע מצוות בני נח נאמר:

טעמי האיסור
התלמוד במסכת סנהדרין, לאחר שהביא את דינו של רבי יוחנן, שואל, מדוע דין זה, של איסור לימוד התורה לגוי, אינו נמנה כאחת משבע מצוות בני נח? ותשובתו של התלמוד היא: שלדעה המפרשת את המילה "מורשה" מלשון "ירושה", איסור זה כבר כלול באיסור גזל, הנמנה עם מצוות בני נח. ולדעה המפרשת את המילה "מורשה" מלשון "מאורסה", איסור זה כלול באיסור גילוי עריות, הנמנה גם כן על המצוות שבני נח מצווים בהן. כלומר, טעם האיסור הוא משום שגוי הלומד תורה נחשב כגוזל מהיהודים את אותם החידושים שחידש או משום שהוא נחשב כבועל את ארוסתם של היהודים.

ספר הזוהר מוסיף, שאסור לגוי ללמוד תורה אף משום שהנכרי ערל ואינו נִמול. לימוד תורה הוא דבקות באלוהים והוא מתאפשר רק על ידי ברית המילה, שקיומה מביא את האדם למדרגה רוחנית מאוד עליונה. אדם שאינו נמול העוסק בתורה, נחשב כמחריב את העולם.

המאירי כותב טעם נוסף. לדעתו, אם הגויים ילמדו תורה, יבואו היהודים גם ללמוד ממעשיהם. לכן, הותר להם ללמוד רק את הדינים הנוגעים לשבע מצוות בני נח, שאותם הם כן מקיימים. מסיבה זו, הוא כותב שלגוי הלומד על מנת לקיים את מה שהוא לומד או על מנת להתגייר, מותר ללמוד גם מה שאינו נוגע לשבע מצוות בני נח.

עונש הגוי שלמד
העונש על גוי שלמד תורה באיסור הוא "חייב מיתה" ולא נתפרש אם מיתה זו היא בידי שמים או שבית דין מצווים להורגו. ובכמה מקומות לשון 'חייב מיתה' נאמרה אף על מי שלא נתחייב מיתה בידי אדם, כגון "ואם חיסר אחת מכל סמניה (של הקטורת) חייב מיתה". הר"ן כתב שמכך שהגמרא דנה מדוע האיסור אינו מוסיף על שבע מצוות בני נח, ומסיקה שהוא כלול באחת מהן, נראה שהגוי אכן חייב מיתת בית דין, בדומה לגוי שגזל או שבעל נערה מאורסה. אך להלכה פסק הרמב"ם מענישים את הגוי ומודיעים לו שהוא חייב מיתה, אך אין ממיתים אותו.

לביאור שיטת הרמב"ם כתב הכסף משנה שגוי נהרג רק על שבע המצוות ולא על דינים אחרים הקרובים להם. הכללתו של דין זה באיסורי גזל או עריות היא רק לעניין דמיון האיסור ולא לעניין חיוב המיתה. הלחם משנה, לעומתו, כתב שלא הורגים על איסור זה משום שלדעת הרמב"ם, איסור זה הוא רק מדרבנן. לשיטתו, הפסוקים שהגמרא הציגה הם רק "אסמכתא בעלמא" בעוד שטעם האיסור הוא, כפי דעת המאירי, כדי שלא ילמדו היהודים ממעשי הגויים.

גדרי האיסור
ישנן מספר דעות בנוגע לשאלה, מה בדיוק נאסר ללמד לגוי.

השלטי הגיבורים כתב שכל האיסור הוא רק בנוגע לתורה שבעל פה, אך נביאים וכתובים מותר ללמד לגוי. הסיבה לכך היא שכך הוא יוכל לחזור בתשובה ולתקן את מעשיו, כאשר קורא על השכר המגיע לצדיקים והעונש המגיע לרשעים. המהר"צ חיות אף הרחיב היתר זה לכל התורה שבכתב. אך היו רבים שחלקו על היתר זה.

השו"ת יהודה יעלה דקדק על פי הט"ז מהלשון "עובד כוכבים העוסק בתורה", שכל האיסור הוא רק ב"משא ומתן" של תורה ולא בהלכות. המהרש"א מדייק אף מהלשון "אין מוסרין סתרי תורה לגוי", שגם בדיני שבע מצוות בני נח, שעקרונית מותר ללמדם, אסור להודיעם את טעמי המצוות וסודותיהן.

לדעת הרב עובדיה יוסף, האיסור אינו קיים במצב שבו הגוי מקשה קושיות על היהדות. במצב כזה, מצווה להתווכח איתו כדי שלא יביא לזלזול בדת. וראיות רבות לדבר שרואים שחכמי ישראל לא היססו לענות לקושיותיהם של הגויים. וכך גם כותבת הגמרא: .

החת"ם סופר כתב שלדעת הרמב"ם, איסור זה תקף רק בגוי העובד עבודה זרה. אך לגוי שקיבל על עצמו לשמור שבע מצוות בני נח, מותר ללמוד תורה. וכן כתב למעשה הרב אורי שרקי.

הרמב"ם בתשובותיו מתייחס לפן נוסף בדין זה:

לימוד לפני גיור
בעניין גוי העומד להתגייר כותבת הגמרא, שמלמדים אותו את עיקרי ההלכות ששייכות ליהודים. לדעת המהרש"א, מותר ללמדו אף את שאר הדינים, משום שהוא ממילא עומד להתגייר. אך רבי עקיבא איגר מפקפק בדין זה ואומר שמותר ללמד גוי העומד להתגייר רק את מה שמפורט בגמרא, משום שאלו דברים שהוא מוכרח לדעת, כדי שידע אם הוא בכלל רוצה להתגייר. גם מהמאירי רואים שמותר ללמד לגוי כזה.

השו"ת צמח צדק אומר שעל פי הזוהר, שאומר שטעם האיסור הוא משום שאסור לאדם שאינו נמול ללמוד תורה, אסור לו ללמוד כל עוד לא מל עצמו.

הרחבת האיסור
כתוצאה מאיסור זה ומאיסור גוי ששבת, הסיק הרמב"ם שגם את שאר המצוות אסור לגוי לשמור, אם אומר שמקיימם משום שנצטווה עליהם. אך אם כוונתו לקבל שכר כאינו מצווה ועושה, מותר, ואף מקבל שכר ויש לו חלק לעולם הבא.

היתר האיסור 
בכ"ד בטבת ה'תשע"ה (הילולת אדמו"ר הזקן) קרא הרב יצחק גינזבורג להתחיל ללמד תורה לגויים, כחלק מ"המהפכה הרביעית" מאז רבי יהודה הנשיא (ראה להלן). בשנת תשע"ו החל הרב גינזבורג למסור שיעורי תורה באנגלית המועלים באינטרנט, ומיועדים ליהודים ולגויים כחלק מאותה מהפכה מיועדת. בדומה לכך הן המהפכות הבאות: כתיבת התורה שבעל פה – מהפכה שנעשתה על ידי רבי יהודה הנשיא; לימוד תורה בשכר – התרחשה לפני כ-1000 שנים; ולימוד תורה לנשים – התרחשה לפני כ-200 שנים, בעיקר בידי שרה שנירר. המיזם זכה להסכמה של רבנים רבים, ביניהם הרב שמואל אליהו, והרב דניאל צפון.

ראו גם
 גוי ששבת חייב מיתה
 שבע מצוות בני נח
 תלמוד תורה (מצווה)

הערות שוליים

גוי (יהדות)
לימוד תורה לנוכרי