דמוקרטיזציה

דמוקרטיזציה היא תהליך המעבר למשטר דמוקרטי. דמוקרטיזציה יכולה להיות המעבר ממשטר אוטוריטרי מלא למשטר דמוקרטי מלא, המעבר ממערכת אוטוריטרית למערכת דמוקרטית-למחצה (משטר כלאיים), או המעבר ממערכת אוטוריטרית-למחצה למערכת דמוקרטית מלאה. 
תהליך של דמוקרטיזציה עלול להסתיים באיחוד (כגון בריטניה שהפכה ל"ממלכה המאוחדת"), או בהחלפת השלטון בתוך המדינה, דבר שבדרך כלל מלווה בתהפוכות רבות (כמו למשל בארגנטינה).

דפוסים שונים של דמוקרטיזציה, משמשים לעיתים על מנת להסביר תופעות פוליטיות שונות. הם מסבירים ומנבאים, לדוגמה, יציאות למלחמה של מדינות מסוימות או צמיחה והתפתחות כלכלית של מדינות אחרות.

תהליך הדמוקרטיזציה עשוי להיות מושפע או מונע על ידי גורמים שונים. למשל: צמיחה כלכלית, היסטוריה והחברה האזרחית.

סיבות לדמוקרטיזציה

ישנו ויכוח ניכר על הגורמים אשר משפיעים או מגבילים בסופו של דבר את הדמוקרטיזציה. 
מגוון רחב של משתנים, הכולל כלכלה, תרבות והיסטוריה, הוגדרו כמשפיעים על תהליך הדמוקרטיזציה.
חלק מהגורמים, הנזכרים בתדירות גבוהה יותר, מופיעים בהמשך. חלק מהגורמים משפיעים אחד על השני - לדוגמה חינוך עושר ותעוש כולם קשורים לדמוקרטיזציה וכולם משפיעים זה על זה.

עושר
עושר, תמ"ג או הון גבוהים מתכתבים באופן ישיר עם דמוקרטיה. חלק מהחוקרים טוענים כי הסיכוי שהדמוקרטיות העשירות יפלו ויהפכו לטוטאליטריות הוא נמוך ואילו חוקרים אחרים טוענים כי למרות שהדמוקרטיות העשירות שבריריות פחות, סיטואציה של מצב חירום או משבר כלכלי עלול לגרום לנפילת משטר דמוקרטי. 

רפובליקת ווימאר היא דוגמה לדמוקרטיה צעירה שנפלה על רקע משבר כלכלי גדול.

תעוש
עוד התייחסות לעושר בהקשר של דמוקרטיה ניתן לראות ביחס למהפכה התעשייתית כגורם לדמוקרטיזציה בעולם (לפני המהפכה דמוקרטיה הייתה מצרך נדיר).
 
מחקרים אמפיריים רבים ביססו את התפיסה הרווחת כי התפתחות כלכלית משפיעה לטובה על תהליך הדמוקרטיזציה, ועשויה לגרום למדינות (שמתפתחות כלכלית) לעבור לדמוקרטיה (תאוריית המודרניזציה), ולדמוקרטיות חדשות להתייצב. בדרך כלל המדינות עם הפוטנציאל הגבוה ביותר לעבור דמוקרטיזציה אלו הן המדינות בעלות ההצלחה הכלכלית הבינונית, מכיוון שהמדינות עם הכלכלות החזקות בדרך כלל כבר דמוקרטיות, והמדינות עם כלכלות חלשות בדרך כלל לא מסוגלות לעבור דמוקרטיזציה.

אחת הסיבות לקשר בין תעוש לבין דמוקרטיה לבין תעוש קשורה למושגים כמו הון אנושי והון חברתי. מדינות שכלכלתן מבוססת על איכרים או כורים יכולות לתפקד היטב עם אכולוסיה בורה. ככל שהחברה מתועשת יותר ובפרט עם המעבר לכיוון של תעשיות מודרניות מוטות טכנולוגיה והתחזקות ענף השירותים קשה יותר לקיים אותו ללא השכלה. בנוסף הדבר גורר פתיחות לעולם כדי לרכוש השכלה. כמו כן בתחומי הספקת שירותים יש משמעות גדולה יותר לדברים כמו מוניטין ותדמית חיובית, במיוחד מול צרכנים, להבדיל מיצוא של סחורות הומגניות וחומרי גלם לחברות. 

כמה פעילים למען דמוקרטיה אף מאמינים שככל שהכלכלה תמשיך להתפתח, דמוקרטיזציה גלובאלית תהפוך להליך בלתי נמנע. עם זאת, הדיון העוסק בשאלה האם דמוקרטיזציה היא הליך הנובע מעושר, הגורם לעושר או אינו קשור כלל לעושר, רחוק מהסקת מסקנה חד משמעית.

תאוריית "קללת המשאבים" 
גורסת כי מדינות שחלק גדול מהכלכלה שלהן מבוסס על יצוא משאבים טבעיים (כגון גז או נפט), לעיתים קרובות אינן מצליחות בהליך דמוקרטיזציה. הסיבה לכך היא שהאליטה יכולה לנצל את הרווח מהמשאבים הטבעיים לתועלתה בלבד, וכך אינה צריכה להסתמך על האוכלוסייה הכללית בשביל תמיכה כספית (מיסים). סיבות נוספות הן שלהבדיל מענפים כמו תעשיה או שירותים בכרייה אין צורך באכולוסיה משכילה וניתן להזמין גם חברות מחו"ל או להסתמך על שכבה דקה של משכילים, סיבה נוספת היא שמדינות תלויות בנפט ובאנרגיה בכלל ולכן מתקשות להחרים מדינות שהן יצואניות גדולות של משאבים אלה.  

מנגד, אליטות שהשקיעו בהון פיזי (תעשייה) או הון אנושי במקום באדמות או נפט, חוששות שההשקעות שלהן יינזקו בקלות במקרה של מהפכה. בהתאם לכך, מעדיפות האליטות לוותר על חלק מכוחן ולקדם דמוקרטיזציה מאשר להסתכן בעימותים אלימים עם המתנגדים להן.

חינוך והשכלה 
חינוך מתקשר לעושר כלכלי, שני הגורמים משפיעים על דמוקרטיזציה באופן עצמאי.

אנשים משכילים, נוטים לפתח ערכים יותר ליברליים ופרו-דמוקרטיים. לעומת זאת, אוכלוסייה לא משכילה ואנאלפביתית, תבחר לעצמה בדרך כלל מנהיגים פופוליסטיים, שעלולים לנטוש את הדמוקרטיה ולעבור לדיקטטורה (גם אם התקיימו בחירות חופשיות).

קפיטליזם
יש הטוענים כי דמוקרטיה וקפיטליזם קשורים זה לזה באופן מהותי. אמונה זו בדרך כלל מבוססת על הרעיון שדמוקרטיה וקפיטליזם הם שני היבטים שונים של המושג חופש. שוק קפיטליסטי נרחב יכול לעודד נורמות תרבותיות כמו אינדיבידואליזם, משא ומתן, היכולת להתפשר, כבוד לחוק, ושוויון בפני החוק. אלה נתפסים כבסיס לדמוקרטיזציה.

כמו כן קפיטלזים מקדם תיעוש וקשור לשיפור בהשכלה. הקפיטזלים גם מאופיין בהתמחות כלכלית - דבר זה מאלץ מדינות לסחור עם מדינות אחרות ודבר זה הופך אותן לתלויות יותר ביחסים שלהן עם מדינות שמיצאות ומיבאות סחורות למדינה, דבר זה חזק עוד יותר כאשר יש גם היבט של השקעות הון בין מדינות. בנוסף תומכים רבים של קפיטליזם קשורים לתאוריות חברתיות כמו ליברליזם שדוגלת בזכויות אדם.

שוויון חברתי
שוויון חברת - הכלכלנים המוסדיים אקמוגלו (Acemoglu) ורובינסון (Robinson) טענו כי היחסים בין שוויון חברתי ודמוקרטיזציה הם מורכבים: לאנשים יש פחות מניעים למרוד בחברה שוויונית (כמו בסינגפור), ולכן הסבירות לדמוקרטיזציה בחברה שוויונית נמוכה. 

כמו כן, בחברה לא שוויונית מובהקת (למשל דרום אפריקה תחת משטר אפרטהייד), חלוקה מחדש של עושר וכוח בצורה דמוקרטית, עלולה להסב נזק כבד לאליטות ולכן אלו יעשו הכל על מנת למנוע דמוקרטיזציה. לדמוקרטיזציה, יש סיכוי רב יותר להתחיל במדינה הנמצאת במצב ביניים; מדינה שבה לאליטות יש סיבות לוותר על כוחן בגלל שהן צופות סיכוי גדול למהפכה אלימה אם לא יחול שינוי או שמחיר הוויתור על כוחן ונכסיהן אינו גבוה במיוחד. ציפייה זו עולה בקנה אחד עם מחקרים אמפיריים, שמראים כי הדמוקרטיה בחברות שוויוניות יציבה יותר.

מעמד ביניים
מעמד הביניים- על פי כמה מודלים, קיומו של גוף משמעותי של אזרחים שמצבם הכלכלי הוא בינוני, יכול להשפיע על המדינה בצורה מייצבת, ולאפשר לדמוקרטיה לשגשג. ניתן להסביר תופעה זו על ידי כך שבעוד שהמעמד העליון שואף להשיג כח פוליטי על מנת לייצב את מעמדו, והמעמד הנמוך גם הוא שואף לכך על מנת לשפר את מצבו, המעמד הבינוני עוזר לייצב את שתי הקיצונויות הללו ולרוב אינו חותר להשגת כוח.

הסבר זה יכול להסביר את התחזקות הפופוליזם ימני במאה ה-21 במדינות מערביות רבות. זאת על רקע "גרף הפיל" שמקשר בין עושר כלכלי לבין עליה בהכנסות בעקבות תהליך הגלובליזציה בעשורים האחרונים. הגרף מצביע על כך כי המעמד הבינוני והעשיר במדינות העניות, וכו המעמדות העשירים ובמיוחד האחוזון העליון במדינות העשירות זכו לעליה גדולה בהכנסות שלהן. לעומת זאת המעמדות העניים במדינות העניות נותרו במקום ואילו המעמדות הנמוכים יותר במדינות העשירות - עובדי צווארון כחול במיוחד נפגעו בעקבות תחרות גדלה מול עובדים במדינות עניות ומול מהגרי עבודה. הסבר זה מסביר עליה בתמיכה במנהיגים סמכותניים בקרב עובדים אלה, וזאת בניגוד להסברים אחרים כמו תעוש או קפיטליזם או עושר כללי של המדינה שנמצאו כולן כבר ברמה גבוה במדינות מתועשות.

חברה אזרחית ותרבות אזרחית 
חברה אזרחית - חברה אזרחית בריאה (ארגונים חוץ-ממשלתיים, איגודים מקצועיים, אקדמיות, ארגוני זכויות אדם וכדומה) נתפסת על ידי חלק מהתאורטיקנים כבסיס חשוב לדמוקרטיזציה. הארגונים השונים מקנים לאזרחים תחושת אחדות ומטרה משותפת, ונותנים להם מסגרת מאורגנת שבעזרתה הם יכולים לאתגר את השלטון ואת כוחו. מעורבות בעמותות אזרחיות גם עוזרת לאזרחים ללמוד על ההתנהלות בארגון מסודר, ומכינה אותם למשטר הדמוקרטי העתידי שבו יוכלו להתערות בעזרת המיומנויות שרכשו. בנוסף, רשתות חברתיות המאורגנות בצורה אופקית, בונות אמון בין האזרחים, דבר הכרחי בשביל תפקוד בארגונים דמוקרטיים.

תרבות אזרחית - בספרים "התרבות האזרחית" ו"התרבות האזרחית חלק ב", גבריאל א. אלמונד (Gabriel A. Almond) וסידני וורבה (Sidney Verba) מציגים מחקר מקיף שערכו על תרבויות אזרחיות. הממצאים העיקריים הם שקיומה של תרבות אזרחית מסוימת הוא הכרחי להישרדותה של הדמוקרטיה. עם זאת, המחקר גם קרא תיגר על האמונה הרווחת כי תרבויות מסוגלות לשמר את ייחודן ומנהגיהן, ועדיין להישאר דמוקרטיות.

תרבות וערכים דמוקרטיים
תרבות- חלק מהחוקרים טוענים כי תרבויות מסוימות מובילות את החברה בהכרח לדמוקרטיה (בגלל אופיין), ואילו תרבויות אחרות לא. חוקרים אחרים טוענים לעומתם כי תפיסה זו אתנוצנטרית. הם מצביעים על כך שבדרך כלל התרבות המערבית היא זו המסווגת כמתאימה ביותר עבור דמוקרטיה, בעוד שתרבויות אחרות מצטיירות כמכילות ערכים שמקשים על דמוקרטיזציה או הופכים אותה לבלתי רצויה. סיווג זה רע, לטענתם, משום שמשטרים לא דמוקרטיים משתמשים בו על מנת להצדיק את כישלונם ביישום רפורמות דמוקרטיות. כהוכחה לכך שסיווג זה הוא מוטעה, מובאות כדוגמה תרבויות דמוקרטיות רבות שאינן מערביות, בין היתר: הודו, יפן, אינדונזיה, נמיביה, בוטסואנה, טאיוואן, וקוריאה הדרומית.

ערכים דמוקרטיים - ב"מודרניזציה, שינוי תרבות ודמוקרטיה", רונלד אילנגהרט (Ronald Inlgehart) וכריסטיאן וולזל (Christian Welzel) מסבירים את השלבים המובילים לדמוקרטיזציה, כשלבים אשר מסמיכים "אנשים רגילים" להפוך לאזרחים דמוקרטיים. ישנם שלושה שלבים מרכזיים; בשלב הראשון, משאבים רבים יותר מגיעים לידי האזרחים, דבר אשר מאפשר להם להיחשף לערכים דמוקרטיים (בין אם על ידי תקשור עם דמוקרטיות (כמו המהפכה בתוניסיה שהחלה, בין היתר, בגלל החשיפה לטוויטר) ובין אם על ידי רכישת השכלה). אזרחים רבים מזדהים עם הערכים הדמוקרטיים (בין היתר: חופש הביטוי ושווין ההזדמנויות), דבר אשר בעצם מוביל לשלב השני והוא היאבקות התושבים למען ערכים אלו. השלב השלישי הוא כבר הדמוקרטיזציה עצמה: השלטון מכניס את הערכים הנ"ל לחוק ובכך הופך לדמוקרטיה. השלב שבו מפנימים האנשים את הערכים הדמוקרטיים נחשב לשלב החשוב ביותר וההכרחי ביותר מבין שלושת השלבים. הוא זה שמוביל לייסוד דמוקרטיות חדשות ולביסוס מעמדן של דמוקרטיות וותיקות. הוכח כי ההשפעות של מודרניזציה ועוד גורמים מבניים על דמוקרטיזציה תלויות בנטייה של שלבים אלו לעורר או לדכא את הערכים הדמוקרטיים בקרב האוכלוסייה. עובדות נוספות מציעות כי ערכים דמוקרטיים מניעים אנשים להשתתף בפעולות קולקטיביות שמכוונות להישגים דמוקרטיים (ביסוס או שיפור דמוקרטיה קיימת או מאבק למען ייסוד דמוקרטיה חדשה).

אוכלוסייה הומגנית 
אוכלוסייה הומוגנית - יש הסוברים כי מדינות המפולגת בצורה חריפה, בין אם על ידי קבוצות אתניות, ובין אם על ידי דת או שפה, מתקשות בהקמת דמוקרטיה יעילה. הבסיס לסברה זו היא שהקבוצות השונות במדינה יתעניינו יותר בקידום עמדתן שלהן, מאשר בחלוקת כוחן עם קבוצות אחרות. הודו היא אחת הדוגמאות הבולטות למדינה שהיא דמוקרטית על אף ההטרוגניות שלה.

ניסיון קודם בדמוקרטיה
לפי כמה מהתאורטיקנים, קיומה או אי קיומה של דמוקרטיה בהיסטוריה של מדינה, יכולים להשפיע בצורה משמעותית על יחס המדינה לדמוקרטיה בעתיד. יש הטוענים, למשל, כי קשה מאוד (ואף בלתי אפשרי) ליישם דמוקרטיה במדינה שאין לה ניסיון עבר עם צורת ממשל זו. במדינות כאלה, טוענים החוקרים, הדמוקרטיה צריכה להתפתח בהדרגה. אחרים טוענים לעומתם, כי ניסיון עבר עם דמוקרטיה עשוי להוות מכשול עבור דמוקרטיזציה. מדינה, כמו למשל פקיסטן, שבה הדמוקרטיה נכשלה בעבר, פחות תתפתה לנסות ליישמה שנית.

התערבות חיצונית בדיטקטטורות
חלק מהדמוקרטיות קמו לאחר התערבות צבאית (למשל: יפן וגרמניה אחרי מלחמת העולם השנייה) שהיו תחת משטר צבאי קצר. 

במקרים אחרים, דה-קולוניזציה סייעה בייסוד דמוקרטיות שהוחלפו במהרה על ידי משטרים אוטוריטריים. לדוגמה, בדרום ארצות הברית אחרי מלחמת האזרחים, עבדים לשעבר היו חסרי זכויות בגלל חוקי ג'ים קרואו בזמן תקופת השיקום של ארצות הברית; לאחר עשורים רבים, הדמוקרטיה האמריקנית בוססה מחדש על ידי ארגונים אזרחיים (התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח) וצבא חיצוני (צבא ארצות הברית).

מאבק בלתי אלים נגד שלטון סמכותני
במקרים אחרים המאבקים נגד דיקטטורים הם של מחאה בלתי אלימה פנימית, לעיתים עם סיוע מצד מדינות דמוקרטיות ולחץ כלכלי מבחוץ . דוגמה מפורסמת של מאבק פנימי בלתי אלים הוא תפקידו של מוהנדס ק. גנדי בתנועת העצמאות ההודית בשנים 1917–1947.

בשנים האחרונות יש התחזקות של מאבק לא אלים ככלי למעבר לדמוקרטיות או לשמירה עליהן מפני נסיונות הפיכה עצמית. דוגמאות כוללות את מהפכת כוח העם בפילפינים;  מהפכת השירה של 1988–1990 בשלוש המדינות הבלטיות; התנועות השונות שתרמו למהפכות סתיו העמים ב 1989 במרכז ובמזרח אירופה נגד שלטונות קומוניסטים, בין היתר מהפכת הקטיפה בצ'כוסלובקיה , נפילת חומת ברלין בגרמניה המזרחית ונפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה; המחאה של ארגון "אוטפור" הסרבי בשנת 2000, שהצליחה להפיל את סלודבן מילושביץ'; מהפכת הוורדים בגאורגיה ב-2003; המהפכה הכתומה באוקראינה בשנת 2004; השלבים המוקדמים של הפגנות יברומאידאן באוקראינה ב-2104 ועוד. 

מחקרים מראים אפקטיביות גבוה יותר של מאבקים בלתי אלימים בעשורים האחרונים.  בין היתר בגלל אפשרות קלה יותר לרתום אנשים להפגנות וכן אפשרות קלה יותר לצבור אהדה בינלואומית. כמו כן היות ומאבק בלתי אלים מחייב שיתוף פעולה בין גורמים רבים, קיים תהליך פנימי של דמוקרטיציזה בתוך תנועות חברתיות ויש סיכוי טוב יותר למעבר לשלטון דמוקרטי לאחר הפלתו של משטר סמכותני. יתרון נוסף של התנגדות לא אלימה היא שהצלחה שלה גורמת לעיתים קרובות יותר לשלטון סובלני או דמוקרטי לעומת מחאות אלימות שלעיתים קרובות גרמו להחלפת דיקטטור אחד בדיקטטור אחר.

שכבות גיל
מדינות בעלות אוכלוסייה שבה יש כמות גבוהה של קשישים, נתפסות כמסוגלות לשמר את הדמוקרטיה (בהנחה שהמדינה כבר עברה דמוקרטיזציה מלאה). על פי התזה של ריצ'רד פ. קונקוטה (Richard P. Concotta), הנזכרת לעיל, כאשר האוכלוסייה הצעירה (אנשים בני פחות מ30) מהווה פחות מ-40% מכלל האוכלוסייה, הדמוקרטיה בטוחה יותר.

ראו גם 
 היסטוריה עכשווית של צ'ילה
 התנגדות בלתי אלימה
 מהפכות הצבע
 השלום הדמוקרטי

לקריאה נוספת 
 שמות של ספרים לקריאה מופיעים בדף הוויקיפדיה האנגלית (Democratization).

קישורים חיצוניים 

 IDEA
 James L. Payne, Did the United States Create Democracy in Germany?

הערות שוליים 

דמוקרטיה