משפט פוהל

משפט פוהל, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד אוסוולד פוהל ואח' (באנגלית: ), היה הרביעי מתוך שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר התנהלו בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. משפטים אלה נערכו בפני בית דין צבאי אמריקאי.

במשפט זה הועמדו לדין, בנוסף לאוסוולד פוהל, 17 נאשמים אשר היו קציני אס אס שהועסקו במשרד הראשי למשק ומנהל של האס אס (בגרמנית: SS-Wirtschafts-Verwaltungshauptamt; ר"ת: WVHA), ומכאן גם כינויו הנוסף של ההליך: "משפט ה-WVHA". האישומים כללו פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות אשר בוצעו בתקופת המשטר הנאצי. האישום העיקרי עסק במעורבותם הפעילה של הנאשמים ובעבודת המינהלה של הפתרון הסופי. ה-WVHA היה המשרד הממשלתי המופקד על ניהול מחנות הריכוז ומחנות ההשמדה. המשרד היה מופקד גם על הרכש עבור הוואפן אס אס, והחל משנת 1942, על המינהלה של יחידות גולגולת המת.

חברי הרכב בית הדין הצבאי היו השופטים רוברט מ. תומאס ממישיגן (אב בית הדין), פיטצרוי דונלד פיליפס מקרוליינה הצפונית מייקל א. מוסמנו מפנסילבניה וג'ון ג'. ספייט מאלבמה כשופט מחליף. התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוגש לבית הדין ב-13 בינואר 1947. המשפט נפתח ב-8 באפריל וגזרי הדין ניתנו ב-3 בנובמבר 1947. ארבעה מן הנאשמים, בהם אוסוולד פוהל, נידונו למוות בתליה. שלושה נאשמים זוכו. יתרת הנאשמים נידונו לתקופות מאסר אשר נעו בין 10 שנים למאסר עולם.

לבקשת שופטי בית הדין התכנס בית הדין פעם נוספת ב-14 ביולי 1948, כדי לשקול קבלת ראיות נוספות מטעם ההגנה. ב-11 באוגוסט 1948 נתן בית הדין את החלטתו ובה אישר את רוב גזרי הדין המקוריים, אולם הפחית במעט את תקופות המאסר לחלק מן הנאשמים וכן שינה את גזר דינו של הנאשם גאורג לורנר מגזר דין מוות למאסר עולם.

האישומים
 השתתפות בתוכנית משותפת, או בקשירת קשר, כדי לבצע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
 פשעי מלחמה בדרך של ניהול מחנות ריכוז ומחנות השמדה, וכן רצח המוני ופשעים שבוצעו שם.
 פשעים נגד האנושות מאותם נימוקים, כולל אישומים בדבר העסקת כוח אדם בתנאי עבדות.
 חברות בארגון פשע, האס אס.

כבר בבית הדין הבינלאומי במשפטי נירנברג נקבע כי האס אס הוא ארגון פשע. כל ארבעת האישומים הוגשו כנגד כל הנאשמים בהליך זה, להוציא את הנאשם הוברג, אשר לא הואשם בסעיף הרביעי לכתב האישום. שופטי בית הדין התעלמו בפסק דינם מסעיף קשירת הקשר ולמעשה לא הכריעו בסוגיה זו.

על פי כתב האישום הנאשמים בהליך זה פעלו כדי לייסד, להחזיק, לתפעל ולנהל מחנות ריכוז ומחנות עבודה בגרמניה ובמדינות אחרות שבהם שהו אלפי אנשים, כולל שבויי מלחמה, אזרחי גרמניה ואזרחי מדינות אחרות ואלה

הנאשמים

הממונה על מחלקת מחנות הריכוז ב-WVHA, ריכרד גליקס (Richard Glücks), אשר היה מפקדם הישיר של כל מפקדי מחנות הריכוז והיה אחראי ישיר לפשעים שבוצעו בהם, לא הועמד לדין. ב-10 במאי 1945, יומיים לאחר כניעת גרמניה הנאצית, גליקס התאבד בעודו מאושפז בבית החולים של הצי בפלנסבורג.

קישורים חיצוניים

 מסמכי בית הדין במשפט פוהל, ב-Mazal Library.

הערות שוליים

משפטי נירנברג