דריל זאנוק

דריל פרנסיס זאנוק (באנגלית: Darryl Francis Zanuck; 5 בספטמבר 1902 – 22 בדצמבר 1979) היה מפיק קולנוע אמריקאי, מנהל ומייסד אולפני פוקס המאה ה-20, זוכה שלושה פרסי אוסקר (ומועמד לאחד-עשר נוספים) ודמות מרכזית בהוליווד במשך חמישה עשורים בשיא "תור הזהב של האולפנים הגדולים".

תולדות חייו 
נולד בוואהו, נברסקה, בגיל שש עבר עם אמו ללוס אנג'לס, על מנת לשפר את בריאותו באקלים נוח יותר. ב-1918, בגיל 16 בלבד התגייס לחיל המשלוח האמריקאי ונלחם בצרפת במלחמת העולם הראשונה. לאחר ששב עסק במשרות שונות במקביל לכתיבת תסריטים. ב-1922 מכר את התסריט הראשון שלו לוויליאם ראסל ואת השני לאירווינג תלברג, דבר שפתח לו את השער לעבודה באולפני האחים וורנר, שם כתב בין השאר תסריטים לסרטי רין טין טין הפופולריים. ב-1924 נשא לאשה את השחקנית וירג'יניה פוקס (Virginia Fox; 1902-1982), הוא התגרש ממנה ב-1956. בשנת 1929 עבר למשרת ניהול והיה שותף לייסוד האקדמיה האמריקאית לקולנוע וב-1931 היה לראש מחלקת ההפקה באולפנים. ב-1929 היה הסרט "ד'יזראלי" בהפקתו (יחד עם ג'ק וורנר) מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. ב-1932 שב והיה מועמד לפרס על סרטו "רחוב 42".

ב-1933 עזב את האחים וורנר על מנת להקים את "סרטי המאה ה-20" יחד עם ג'וזף שנק (Joseph Schenck) ויליאם גוץ (William Goetz). באותה שנה הפיק את הסרט "בית רוטשילד", שהופץ על ידי יונייטד ארטיסטס, הסרט היה מועמד לאוסקר לסרט הטוב ביותר. שנה לאחר מכן הפיק את הסרט "עלובי החיים" שהיה מועמד אף הוא לפרס אוסקר.

ב-1935 התמזגו אולפני "פוקס" ואולפני "סרטי המאה ה-20" ליצירת אולפני "פוקס המאה ה-20". רשמית היה זאנוק סגן-נשיא, אך נקט גישה מתערבת בכל הקשור בעריכה והפקה ואף בליהוק שחקנים וניהולם. ב-1937 היה מועמד לפרס אוסקר עבור הסרט "In Old Chicago", באותה שנה קיבל את הפרס לזכר אירווינג תלברג מן האקדמיה האמריקאית לקולנוע, ב-1938 היה מועמד לפרס ההפקה על "Alexander's Ragtime Band" וב-1940 על "ענבי זעם", באותה שנה הפיק גם את אות זורו בכיכובו של טיירון פאואר. ב-1941 זכה לראשונה באוסקר עבור הסרט "מה יפית עמק נוי". באותה שנה הפיק את הסרט דם וחול עם טיירון פאואר וריטה הייוורת' ו"דרך הטבק" לפי ספרו של ארסקין קולדוול.

במלחמת העולם השנייה גויס במינוי קולונל בחיל הקשר האמריקאי להפקת סרטי תעמולה ולוחמה פסיכולוגית במסגרת המאמץ המלחמתי. ב-1944 היה סרטו "Wilson" מועמד לאוסקר וב-1946 היה מועמד סרטו "חוד התער". ב-1947 זכה באוסקר שנית עם סרטו "הסכם ג'נטלמני". ב-1949 היה מועמד לאוסקר בפעם העשירית עם סרטו "טייסי השחקים". ב-1950 זכה בפעם השלישית והאחרונה באוסקר על הסרט "הכל אודות חוה". ב-1952 הפיק את "ויוה זפאטה!".

ב-1956 התגרש מאשתו, עזב את אולפני פוקס ויצא לאירופה. הוא קידם את הקריירות של שחקניות שונות ששבו את ליבו, בהן הזמרת הצרפתייה ז'ולייט גרקו. ב-1962 שב לארצות הברית לתפקיד מנהל אולפני פוקס, במסגרת ההפקות הבעייתיות של הסרטים עתירי התקציב והכוכבים "היום הארוך ביותר" (שהיה מועמד לאוסקר) ו"קלאופטרה" הדיח את המנהל והמפיק ספירוס סוקרס ומונה לנשיא האולפנים תחתיו. את בנו ריצ'רד זאנוק מינה לראש מחלקת ההפקה. זאנוק פרש ב-1971. היה חבר במסדר הבונים החופשיים ואח בלשכת "Mount Olive" מספר 506 בקליפורניה.

פרסי האקדמיה

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

מפיקי קולנוע אמריקאים
מייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע
אמריקאים חברי הבונים החופשיים
אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
זוכי פרס גלובוס הזהב: מפעל חיים
אמריקאים שנולדו ב-1902
אמריקאים שנפטרו ב-1979