צ'ט אטקינס

צ'סטר ברטון אטקינס (באנגלית: Chester Burton Atkins; 20 ביוני 1924 – 30 ביוני 2001), הידוע בשם צ'ט אטקינס (Chet Atkins), היה גיטריסט אמריקאי ומפיק תקליטים אשר לצד המפיק אואן בראדלי יצר את הסגנון הייחודי במוזיקת הקאנטרי הידוע בשם הצליל של נאשוויל, שתרם לעליית האהדה לסגנון זה בקרב חובבי מוזיקת הפופ.

סגנון הפריטה של אטקינס על מיתרי הגיטרה היה מושא להערצה בארצות הברית ומחוצה לה. כמפיק מוזיקלי אטקינס הפיק תקליטים לפרי קומו, אלביס פרסלי, האחים אברלי, אדי ארנולד, דון גיבסון ואחרים. בין אותות הכבוד והפרסים הרבים בהם זכה, אטקינס זכה ב-14 פרסי גראמי והוכנס להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי.

תולדות חייו

ילדותו
צ'ט אטקינס נולד בלוטרל, טנסי. הוא הצעיר במשפחתו ולו שני אחים ואחות. הוריו התגרשו בעת שהיה בן שש והוא גדל בבית אימו. כילד החל בנגינה ביוקללי ואחר כך עבר לנגן בכינור. בשנת 1974 סיפר באוטוביוגרפיה שלו כי "היינו כל כך עניים וכל מי שחי סביבנו היה כה עני שהגענו לשנות ה-40 בטרם גילה מישהו שהיינו בשפל הגדול". אטקינס נאלץ לעבור לגור עם אביו במדינת ג'ורג'יה לאחר שסבל מהתקף אסתמה חמור. בשנות נעוריו עסק במוזיקה באופן מתמיד. בשל מחלתו נאלץ לישון בישיבה בכיסא ולילות רבים ניגן בגיטרה עד שנרדם עמה בזרועותיו, הרגל בו המשיך בשארית חייו.

כבר בעת שהיה תלמיד בבית הספר התיכון היה לגיטריסט מיומן ומוכשר. באותה תקופה רכש גיטרה אקוסטית-חשמלית, אולם נאלץ לנסוע מרחקים גדולים לנגן בה כיוון שבביתו לא היה חיבור לחשמל. עד לשנת 1939 לא היה לאטקינס סגנון אישי ברור, אז שמע לראשונה ברדיו את זמר הקאנטרי מרל טרוויס פורט על הגיטרה, דבר שהותיר עליו רושם עז. בעוד שטרוויס השתמש באצבע מורה ביד ימין לפריטת המלודיה ובאגודל לתווי הבס, אטקינס פרט בשלוש האצבעות הראשונות, עם האגודל לפריטת תווי הבס.

תחילת דרכו המוזיקלית
בשנת 1942 עזב אטקינס את לימודי התיכון והחל לעבוד בתחנת הרדיו WNOX-AM בעיר נוקסוויל. שם ניגן בכינור ובגיטרה כשהוא מלווה את הזמר ביל קרלייל והקומיקאי ארצ'י קמפבל וכן הפך חלק מלהקת דיקסילנד ג'אז של תחנת הרדיו. לאחר שלוש שנים נדד לתחנת הרדיו WLW-AM בעיר סינסינטי באוהיו, לאחר חצי שנה החל לעבוד עם בליווי הרכבי קאנטרי שונים, אולם אישיותו הביישנית וסגנונו המורכב גרמו לרבים להטיל ספק בהיותו נגן קאנטרי של ממש. אטקינס פוטר לעיתים קרובות, אולם בכל פעם מצא תחנת רדיו אחרת אשר העסיקה אותו.

בשנת 1946 הופיע אטקינס לראשונה בגרנד אול אופרי כנגן בתזמורתו של הזמר רד פולי. הגרנד אול אופרי הוא קונצרט שבועי של מוזיקת קאנטרי בנשוויל, טנסי, הנערך מאז שנת 1925, ובו הופיעו לאורך השנים גדולי כוכבי סגנון מוזיקלי זה. באותה שנה הקליט אף תקליט סינגל ראשון בשם Guitar Blues. לאטקינס ניתן לזמן מה אף תפקיד סולו בגרנד אול אופרי, אולם לאחר שבוטל התפקיד הוא נדד לתחנת הרדיו KWTO-AM בספרינגפילד, מיזורי, משרה שאף ממנה פוטר עד מהרה.

חוזה הקלטות עם RCA

בעת שעבד עם תזמורת בסגנון וסטרן בדנוור, קולורדו, אטקינס צד את עינם של מפיקי מוזיקה בחברת RCA-ויקטור והוחתם על חוזה הקלטות. תקליטו הראשון של אטקינס הוקלט בשיקגו בשנת 1947, אולם לא זכה להצלחה. הוא אף עבד זמן מה כנגן אולפנים עבור חברת RCA, עד אשר בשנת 1949 נדד פעם נוספת לעיר נוקסוויל בטנסי ושב לעבודה בתחנת הרדיו WNOX שם עבד יחד עם משפחת הזמרות קרטר, אם ושלוש בנותיה. במחצית שנות ה-50 החבורה עברה לנשוויל כדי להופיע בגרנד אול אופרי. בנשוויל החל אטקינס לעבוד באולפן הקלטות והופיע בתחנת הרדיו WSM-AM ובאופרי. להיטו הראשון היה הסינגל Mr. Sandman, שיר שזכה לגרסאות רבות החל משנת 1954. בקיץ 1956 הופיע בתוכנית הטלוויזיה של אדי ארנולד ברשת NBC.

בנוסף לעבודתו כמוזיקאי, אטקינס אף הפך ליועץ מקצועי ליצרנית הגיטרות האמריקאית, חברת גרטץ' (Gretsch). בין השנים 1955 עד 1980 יצרה החברה קו גיטרות על פי עיצובו של אטקינס. אטקינס אף היה בשנות ה-50 למנהל אולפן ההקלטות של RCA בנשוויל.

מבצע ומפיק מוזיקלי
החל משנת 1957 החל אטקינס לנהל את אולפני RCA בנשוויל. עם עליית האהדה לרוק אנד רול ירדו מכירות תקליטים בסגנון קאנטרי. אטקינס ועמו המפיק בוב פרגוסון הוציאו מתוך תזמורות האולפנים את הכינורות וגיטרות המתכת שאפיינו עד לאותה עת את מוזיקת הקאנטרי, מתוך כוונה לעשותה קליטה יותר לאוזני אוהדי מוזיקת הפופ. שינוי סגנוני זה נודע בכינוי "צליל נשוויל". מתוך גישה זו גייס אטקינס את רביעיית הגוספל האמריקאית "The Jordanaires" (אשר ליוו את אלביס פרסלי) ונגני קצב כדי להפיק להיטים בתחום מוזיקת הקאנטרי. בעבודתו הפיק להיטים שזכו להצלחה לא רק במצעד להיטי מוזיקת הקאנטרי אלא אף בין להיטי הפופ, תופעה שהייתה נדירה עד לתחילת עבודתו כמפיק. סגנון עבודתו כמפיק היה פעיל מאוד, והוא ניהל את בחירותיו של האמן בחומרים שיוקלטו ובליווי המוזיקלי שיינתן להם.

את תקליטיו שלו הקליט אטקינס באולפן ביתי משוכלל שהפעיל, כשהוא שואב אף מסגנונות הפופ והג'ז. לעיתים הקליט את רצועות הקצב באולפני RCA והוסיף את שירתו בהקלטה בביתו. הקלטותיו זכו להערכה רבה בין גיטריסטים מקצועיים ורבים שאבו מהם רעיונות. בשלהי שנות ה-50 נודע בכינוי "מר גיטרה".

בשנת 1959 הצטרף מהנדס הקול ביל פורטר לעבודה באולפני RCA בנשוויל ותרם לשיפור משמעותי של איכות הקול בהקלטות, ובכך תרם להצלחה הגואה של "צליל נשוויל". אטקינס נהג בשנות ה-50 לאלתר מנגינות יחד עם נגני אולפן אחרים, דבר שהוביל להזמנתו לפסטיבל הג'אז של ניופורט בשנת 1960. הופעתו בוטלה בגלל התפרעויות במקום אולם פורסמה הקלטה של נגינת הקבוצה. אטקינס אף הוזמן לנגן בבית הלבן על ידי מספר נשיאי ארצות הברית החל מהנשיא ג'ון קנדי ועד ג'ורג' בוש האב. בשנת 1968 מונה לסגן נשיא חברת RCA בחטיבת מוזיקת הקאנטרי, במסגרת תפקידו זה חתם חוזי הקלטות עם זמרי קאנטרי בולטים רבים, בהם דולי פרטון, ווילי נלסון.

פרישתו כמפיק
בשנות ה-70 הוטל על אטקינס עומס עבודה כבד בתפקידו כמפיק ומנהל מוזיקלי. בשנת 1973 הוא אובחן כחולה בסרטן המעי הגס והחליט לוותר על תפקידיו המינהליים בחברת RCA ולשוב להתמקד בהקלטת יצירותיו. הוא החל לשתף פעולה עם הגיטריסט לס פול בצמד "צ'סטר ולסטר" ו"מפלצות הגיטרה". באותה תקופה אף נתגלה קרע בינו לבין חברת הגיטרות גרטץ', שלא הייתה עוד בניהול משפחתי, הוא הפסיק לתת את חסותו לקו הגיטרות שנשא את שמו, והחל לשתף פעולה עם חברת הגיטרות גיבסון. בשנת 1982 עזב את חברת RCA וחתם על חוזה הקלטות בחברת התקליטים קולומביה, תקליטו הראשון בחברה זו התפרסם בשנת 1983.

אטקינס נמשך תמיד לנגינת ג'אז ואף ספג ביקורת ממוזיקאי קאנטרי על שהכניס השפעות של ג'אז לסגנון הקאנטרי. הוא אף חלק על כינויו בתואר "גיטריסט קאנטרי" והתעקש כי הוא רק גיטריסט. הוא חזר והקליט מוזיקת קאנטרי עם מארק נופלר (באלבום Neck to Neck שראה אור ב-1990) וג'רי ריד. בשנותיו האחרונות שב להופיע בתוכניות רדיו ברשת הרדיו הציבורי האמריקאי ולעיתים אף ניגן בכינור.

אטקינס המשיך לנגן עד שנות ה-90 אף שבריאותו החלה להידרדר. בשנת 1996 פרצה בגופו פעם נוספת מחלת הסרטן. הוא נפטר ב-30 ביוני 2001 בביתו בנשוויל ונקבר בעיר שבה פעל.

השפעות

אטקינס נודע בכך ששילב בסגנונו השפעות מסגנונות ומוזיקאים רבים. הוא מצידו השפיע בסגנונו על גיטריסטים רבים, בהם טומי עמנואל ודרקסל ג'ונז. על מורשתו אמר: "שנים מהיום, לאחר שאלך לדרכי, מישהו יאזין למה שעשיתי וידע שהייתי כאן. אולי הוא לא ידע, או ירצה לדעת, מי הייתי, אבל הוא ישמע את הגיטרות שלי מדברות בעבורי."

אטקינס שכלל את טכניקת הפריטה באצבעות (להבדיל מן הפריטה באמצעות מפרט, שעד היום נפוצה יותר בתחומי הפופ) בהשראת גיטריסט הקאנטרי מרל טרוויס, והשתמש באגודל כדי לפרוט לסירוגין על שלושת המיתרים הנמוכים בגיטרה ליצירת קו הבס, ובאצבעות המורה, האמה והקמיצה כדי לפרוט בו-זמנית תבניות מורכבות של אקורדים ומלודיה על שלושת המיתרים הגבוהים. התוצאה הייתה מעין חיקוי של נגינת רגטיים ובוגי ווגי בפסנתר הונקי טונק, כאשר האגודל מבצע את תפקיד יד שמאל של הפסנתר ושאר שלוש האצבעות את תפקיד יד ימין. אטקינס גם שאל מטרוויס את המנהג להשתמש בעקב כף ידו לעמעום המיתרים הנמוכים, כדי ליצור צליל סטקטו קצבי המדמה בס ותוף בס בלהקת פופ. באופן כזה היה אטקינס מסוגל בנגינת סולו על גיטרה לבצע בו-זמנית את תפקידי הבס, הליווי ההרמוני והמלודיה, כפי שנשמע למשל בגרסת הכיסוי המפורסמת שלו משנות ה-50 ללהיט של הקורדטס . שיטת פריטה זו היא כיום בסיס עיקרי לנגינת פינגר סטייל בתחומי הפופ, הרוק, הפולק, הבלוז והקאנטרי. גיטריסטים לעיתים מכנים אותה "פריטת טרוויס" (Travis picking) על שמו של מרל טרוויס, אך טרוויס נהג לפרוט באצבע המורה ובאגודל בלבד, ולפיכך השיטה הנפוצה יותר כיום היא זו ששכלל והפיץ אטקינס. גיטריסטים ידועים שהושפעו מאוד בצעירותם מפריטתו של אטקינס הם טומי עמנואל ומארק נופלר, ושניהם גם הופיעו עם אטקינס לאחר שהתפרסמו. נופלר אף התרגל לנגן באצבעותיו גם קווים מלודיים על גיטרה חשמלית, וכך פיתח את סגנונו הייחודי. הפריטה בשיטת אטקינס גם נפוצה לצורך ליווי שירה אצל זמרים-יוצרים אשר פורטים בעיקר באצבעות, כמו פול סיימון וג'יימס טיילור.

מורשתו
במהלך חייו זכה אטקינס לפרסים רבים, בהם 14 פרסי גראמי ותשעה פרסי נגן השנה מטעם האגודה למוזיקת קאנטרי. בשנת 1993 הוענק לו פרס גראמי על הישגי חיים. בחודש דצמבר 1997 העניק לו מגזין תעשיית המוזיקה האמריקאי בילבורד את פרס המאה, אות ההוקרה הגבוה ביותר של המגזין על הישגים יצירתיים יוצאי דופן.

הכביש הבינמדינתי I-185 בדרום-מערב ג'ורג'יה, העובר במחוזות ילדותו של אטקינס, נקרא על שמו. בשנת 2002, לאחר מותו הוכנס אטקינס להיכל התהילה של הרוק אנד רול, נכדו של אטקינס קיבל את אות ההוקרה בשמו.

קישורים חיצוניים

 

 צ'ט אטקינס בהיכל התהילה של הקאנטרי, 
 
 

אמני קולומביה רקורדס
גיטריסטים אמריקאים
זוכי פרס גראמי
חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
מוזיקאים אמריקאים
זמרי-יוצרי קאנטרי אמריקאים
בכירים בתעשיית המוזיקה האמריקאית
אמריקאים שנולדו ב-1924
אמריקאים שנפטרו ב-2001