דב אור-נר

דב (ברנרד) אור-נר (נולד ב-1927) הוא אמן רב תחומי ישראלי, יליד צרפת. היה ממנסחיה המוקדמים של אמנות המושגית הישראלית בשנות השבעים.

ביוגרפיה

ילדות ונעורים
דב אור-נר נולד בפריז, צרפת, בשם ברנרד ארנר (Erner). הוריו, וולף ופאני ארנר, היו מהגרים פולנים שעסקו במסחר בגדים. המשפחה הייתה חילונית ודב, ואחיו הצעיר ליאון, נשלחו ללמוד בבתי ספר כלליים. בנעוריו עברה המשפחה להתגורר באזור פנטין , שבפרוורי פריז. בילדותו הרבה לעסוק בציור, בין היתר של גיבורי קומיקס.

לאחר פלישת גרמניה הנאצית לצרפת, בשנת 1940, עברה המשפחה לכפר מרוחק בו התגורר אחי האב. לאחר כשנה נעצרו הדוד ורעייתו ובסוף שנת 1941 או בתחילת 1942 נעצרה המשפחה והועברה לבית סוהר בעיר אוסר. לאחר כמה ימים שוחררו דב ואחיו, בהיותם אזרחי צרפת ואילו ההורים נשארו במאסר ולבסוף נספו באושוויץ. לאחר שחרורו מבית הכלא עבר אור-נר להתגורר עם דודתו מארי, שלא הצהירה על יהדותה. כעבור כמה חודשים נשלחו אורנר, אחיו ובן-דודם פול לטולוז. שם, נתפשו בידי הורמאכט ונאסרו לתקופה של כשבועיים. לאחר תקופה קצרה נשלחו שוב לטולוז, שם התגוררו בבית של קרובת משפחה. כעבור כמה חודשים הועבר אור נר למנזר בוילמור-סור-טארן, שם שהו ילדים יהודים נוספים בתמיכת המסדר הקתולי הסלסיאני של דון בוסקו (Salesians of Don Bosco) ואוגוסט אריבה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נשלחו בר-נר ואחיו לבית ספר מקצועי לפרוונות, בעזרת מלגה שהוענקה לו כיתום מלחמה צרפתי. "הייתי די אלים וקשור בחבורות רחוב", תיאר אור-נר את התקופה. "אמרתי בעבר שאם לא הייתי יוצר, אולי הייתי מתעסק ברצח או בשוד".

הוא עבד במקצוע הפרוונות ובעבודות מזדמנות שונות ובמקביל למד בלימודי ערב לתעודת בגרות ובקורסים שונים. באותה עת היה פעיל במסגרת אגודת הספורט "מכבי" בצרפת וכן השתתף בפעילות של המפלגה הקומוניסטית בפריז. בשנת 1949 אף התמנה למדריך. הוא נשלח למרכזים יהודיים בצרפת כדי להקים קיני תנועת נוער. 

בקיץ שנת 1950 הגיע לישראל עבור קורס הדרכה בן חודש וחצי שהתקיים בקיבוץ ניצנים.  "לא ידעתי דבר על פלשתינה, לא על ארץ ישראל, אבל החלטתי להפוך את הנסיעה הזו למעין חופשה קצרה". השהות בישראל הניע את אור-נר לשקול הגירה לישראל, ובייחוד למסגרת קיבוצית.. עם שובו לצרפת התמנה לתפקיד סגן מנהל חוה להכשרה חקלאית של ארגון "הנוער הציוני", שמוקמה כ-300 ק"מ מפריז ובה הוכשרו בני נוער מטוניס בחקלאות לפני עלייתם לישראל. ב-1951 הצטרף אור-נר לתנועת "השומר הצעיר", שהייתה בעלת עמדות סוציאליסטיות יותר. במסגרת זו הוא השתתף בהכשרה חקלאית שהתקיימה בדרום צרפת.

1975-1952

ב-1952 עלה לישראל במסגרת קבוצה של השומר הצעיר, שנשלח לקיבוץ דליה. בקיבוץ הכיר את האמן שלמה מאיר והחל לצייר נופים בצבעי גואש. ב-1954-1952 שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל. לאחר כשנה וחצי עבר "הגרעין הצרפתי" לחצור. שם, הכיר את שושנה מרמור, אשר ששימשה כמורה שכירה לספרות בקיבוץ. השנים נישאו בשנת 1955. ב-1954 פורסמו רישומים וציורים שלו בכתב העת "במחנה". במהלך המחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-20 החל לעסוק באמנות באופן רציף כאוטודידקט

בשנת 1955 נשלח לקיבוץ בית ניר הצעיר, על מנת לעזור בו. הוא ממשיך לצייר בתקופה זו ומציג תערוכה מעבודותיו בחדר האוכל של הקיבוץ. לאחר שובו לחצור קיבל צריף על מנת שישמש כסטודיו, וכן אושר לו יום אמנות אחד בשבוע. בין היתר עסק בהכנת קישוטים לחגים ואירועים בחדר האוכל הקיבוצי. 

בין השנים 1963-1962 הוא למד כמה חודשים אצל הפסל רודי להמן בגבעתיים. עבודותיו מאותה תקופה כללו בעיקר ציורי פיגורבי וסוריאליסטי, שלא נשמר ברובו. בשנת 1968 הציג תערוכת יחיד ראשונה במוזיאון השפלה שבקיבוץ כפר מנחם וכללה תגובות למלחמת ששת הימים. במחצית השנייה של העשור עסק אור-נר גם ביצירת דגמים לפסלי חוץ מופשטים וגיאומטריים שכונו "היכלי שמש", ושאבו את השראתם הן מן הפיסול המודרני והן מאמנות מצרים העתיקה.

במהלך העשור החל אור-נר להיחשף לשיח האמנות אודות מעמדו של האובייקט האמנותי. בין היתר הוא צhין את ספרו של רובר לבל  על מרסל דושאן (1959), אליו נחשף במחצית שנות ה-60. עבודתו המושגית הראשונה, הגם שהייתה חסרה עדיין את המטען התאורטי המאוחר, נקראה "הפגשה" או "בחזרה לטבע" (1969), במסגרתה פיזר את תכולת הסטודיו שלו בדשא המרכזי של קיבוצו. העבודה ביקשה ליצור "מצב של התייחסות הדדית" בהקשר של "חומר תרבותי" של האמן. בשנת 1970 השתתף בסדנה קונספטואלית בת 5 ימים לאמני הקיבוץ הארצי בהנחיית יואב בראל.

בשנת 1971 הוזמן להשתתף ב"הביאנלה לאמנים צעירים" בפריז, צרפת. בשנת 1972, דרך יונה פישר, חבר אור-נר ל"פרויקט מצר-מסר". במסגרת פרויקט זה הזמין האמן תושבים ערבים ויהודים לתרום חפצים אישיים שנקברו באדמת הקיבוץ כארכיון של חיים פרטיים.

מוזיאון המוזיאונים 1985-1975
בשנת 1975 פיתח את רעיון "מוזיאון המוזיאונים" - מסגרת רעיונית לפעילותו האמנותית. במקום מבנה המשמר אובייקטים, תפש אור-נר את המוזיאון כבסיס לפעולה חברתית, המנוסחת באמצעים של האמנות. "'מוזיאון המוזיאונים'", כתב אור-נר, "נולד כדי לספר ולהציג מוזיאונים לאמנות על מנת לשמור את זיכרון הדברים והמוטיבציות שגרמו להיווצרות והתפתחות ה'מוזיאון'". במסגרת זו יצר אור-נר פעולות אמנותיות שבחנו את גבולות ההסכמה החברתית ועשו שימוש בטכניקות ששאבו משדות המחקר החוץ אמנותי כגון איסוף, קטלוג וכדומה.

דוגמה לכך ניתן היה למצוא בעבודה "מיחזור", שנוצרה בשנת 1975 במסגרת תערוכה קבוצתית שנערכה במוזיאון ישראל בנושא מחזור. על פי אור-נר היתה זו העבודה הראשונה במסגרת "מוזיאון המוזיאוניים". בעבודה אסף אור-נר את האשפה המשרדית שהצטברה במוזיאון במשך יום אחד, וקבר אותה על מנת ליצור "ארכיאולוגיה עתידית". חלקים אחדים מן האשפה נשלחו, בתוך שקיות פלסטיק, אל אמנים שונים בישראל וברחבי העולם, תוך בקשה לשלוח אותם בחזרה כשהם ממוחזרים. חלק מן המעטפות שקיבל אור-נר בחזרה מן האמנים הוצגו בתערוכה "סדנה פתוחה", שנערכה אף היא במוזיאון.

במחצית השנייה של שנות ה-70 חזר אור-נר על פעולת המחזור בכמה מוזיאוניים בעולם, כגון הגלריה הלאומית של קנדה (1977), מוזיאון לאמנות עכשווית (MAC), סאו פאולו, ברזיל (1977), מוזיאון תל אביב (1979) ועוד. בשנת 1981 ייצג את ישראל בהביאנלה בסאו פאולו, ברזיל. התערוכה שלו כללה אמנות דואר שהתבססה על אירועי המיחזור השונים.

במקביל לעיסוקו בטבעם של האמנות ומוסד המוזיאון, הרבה אור-נר לעסוק בחוויה הקיבוצית. בעבודות כגון "לחיות עם הטלוויזיה" (1974), "הסעודה האחרונה" (1979), "פרהויזיה" (1980) ועוד יצר אור-נר מבנים וטקסים שהצביעו על מגמות משתנות בחברה הקיבוצית. במקביל, עסקו העבודות גם במנגנונים של שימור וכלייה, האופייניים לעבודתו של אור-נר.

במהלך שנות ה-80 היה אור-נר שותף למרבית סדרת התערוכות "המשותף קיבוץ" וכן השתף בכמה תערוכות של קבוצת רדיוס. חלק מן העבודות שהציג בהן נשאו אופי פוליטי. בשנת 1978 יצר בר-אור את המיצג "כלוב השלום", במסגרתו נעל את עצמו בתוכו, כשהוא לובש חולצה שעליה מודפס הטקסט "Museum of Musems" (באנגלית: "מוזיאון המוזיאונים").

בסדרת עבודות אחרת מ-1982, שנוצרה על רקע מלחמת לבנון, עימת בין העתקי ציורים מוגדלים בשחור-לבן של אל גרקו, לבין תצלומים של אדם בעל יד תותבת.  שעל פי אמנון ברזל "מעיד, ולא מסמל, סיטואציה עכשווית. בעבודות אחרות מאותה תקופה השתיל את התותבת ברישום "האדם הוויטרובי", מאת לאונרדו דה וינצ'י או עימת אותה עם יד האל מן הציור "בריאת האדם" מאת מיכלאנג'לו.

אתרים של רע 1991-1985

בשנת 1987 נתקל אור-נר בתבליט מצרי המציג את אחנתון הסוגד לאל אתן, המהווה מיזוג של אמון ורע. "במיוחד הושפעתי", כתב אור-נר, "מקרני השמש המחזיקות בסימן הכתב לציון המילה 'חיים' וצורות מאורכות הנגמרות במשפך, ביד הדמויות. מילאתי מחברות בווריאציות של אותם הנושאים".

במקביל החל אור-נר להתעניין בנושאים של שימור אנרגיה סולארית ואגירתה. לצד בניית פסלי עץ גדולי ממדים, ששילבו בתוכם משטחי תאים פוטו-וולטאים, יצר אור-נר גם עבודות ששילבו מכשירים כמקררים וכספות, כביטוי מטאפורי של שימור היסטוריה וזכרון. פסל כזה הוצג בשנת 1990 בתערוכה הקבוצתית "בין הגיאומטרי לפיגורטיבי", שהתקיימה בבית האמנים תל אביב.

הביטוי הבולט לעיסוק זה הוא סדרת המודלים שיצר עבור "מוזיאון המלחמה" (1990-1987) - מסגרת שהיתה עצידה להציג את תולדות האנושות דרך ההיסטוריה של המלחמות. בפסלו "אתרים של רע" (1989-1987), שהוצב ב"מגדל רסקו" (לימים מגדל דניאל פריש), מבוסס על דגמים אלו. ההצבה הייתה תולדה של תחרות שקיימו הקיבוץ הארצי ועיריית תל אביב-יפו בין הצעות של עשרה אמנים חברי  הפסל מכיל מגדל עשוי פלדת אל-חלד ועליו משטח פוטו-וולטאי, הנחשף במשך שלוש שעות ביום לאור השמש. אנרגיה זו מספיקה להפעיל תאורה ומשאבה המזרימה מים בין שתי בריכות הנמצאות תחת מסנה פתוח דמוי בית, העשוי אף הוא מפלדת אל-חלד.

ב-1991 הוצגה בגלריה הקיבוץ תערוכת יחיד של אור-נר תחת השם "אבוקות שמש ושדות מגנטיים", לאחר שתערוכתו המתוכננת "מאגרי רע" התבטלה בגלל מלחמת המפרץ. התערוכה שלבה בין עבודות דו-ממדיות ובהן מבנים גיאומטריים ומדעיים לבין אורנמנטיקה שמקורה בעותק של הקוראן מן המאה ה-11 בעירק. בנוסף, הוצג בתערוכה מבנה עץ סולרי המדמה "לולאה מגנטית".

במקביל, החל אור-נר להציג עבודות רישום וציור, חלקן גדולות ממדים. בעבודות אלו הופיעו דימויים של מוטציות אנושיות (המתייחס גם אל אסון צ'רנוביל), לצד מבנים דימויי מבנים גאומטריים. סביב דימויים אלו בנה או-נר את הקונספט של "מוזיאון המלחמה", העתיד להציג את ההיסטוריה האנושית דרך מלחמות העבר.

שנות ה-90

על אף שיצירתו של אור-נר שמרה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 על המחשבה המושגית, הרי הייתה זו תקופה של נטישת המדיה האוונגרדית לטובת עשייה מסורתית יותר. מדיה כמיצב החליפו את הפעולה הישירה ואת המפגש הבלתי אמצעי עם הצופים. בעשייתו בתקופה זו בולט השימוש ב [השלמת רעיון].

בתקופה זו החל אור-נר לעשות שימוש בכספות כדימוי אמנותי של שימור וכאובייקט אמנותי. הדבר קשור גם אל הקמת מפעל "SafePlace" לייצור כספות, שבשנת 1987 הוקם בחצור. "יעוד הכספת הוא לשמר אובייקטים בעלי ערך כספי או אמנותי רב", כתב אור-נר על השימוש באובייקט זה. "בנקודה זו משתלבים תפקידי המוזיאון לאמנות והכספות כמאגר מוזאוני מזערי. הכספת מתפקדת כמוזיאון זעיר המשמר זיכרונות אבודים". 

בעוד חלק מן הכספות אכלסו דימויים פואטים, מרביתם עומתו עם המציאות החברתית והפוליטית. בעבודה "סייף פלייס מוזיאון" (1994), לדוגמה, שהוצגה בסימפוזיון "תל חי 94: מפגש אמנות בת זמננו", הציב האמן 10 כספות במעגל. צג כל מהן הציג תאריך הקשור לסכסוך הישראלי-ערבי, החל מתל חי (1920) ועד למלחמת לבנון הראשונה (1981). בתוך הכספות הניח אור-נר חפצים שונים, בהם יצירות אמנות של בלו סימיון פיינרו ואחרים.

מח הצמה
דימוי נוסף שהחל להופיע ביצירתו בשנים אלו, בסדרה של שיתופי פעולה עם שי זכאי, היה דימוי ציורי של מח ושל ניוונו וניוון הזיכרון, כתוצאה ממחלת אלצהיימר. אלו בוצעו בעבודות דו-ממדיות גדולות או כמודל תלת-ממדי דמוי עציץ. סדרת התערוכות "מוח הצמה", שהציגו השניים במחצית השנייה של שנות ה-90 הציגו אובייקטים ריזומטיים, סרטי וידאו ארט ואובייקטים נוספים שיצרו מבנים של סדר ואי-סדר.

2022-2000

בשנות ה-2000 אימץ אור-נר פְּסֶבְדוֹנִים בשם "בד רנרוא", ששמה הוא איות שמו של אור-נר במהופך משמאל לימין. זו היא דמות בדיונית, שתוי פניה דומים לזה של אדולף היטלר. הדמות הופיע לראשונה בתערוכה "ידידי היטלר" (2006) ומאז הופיעה כדימוי בעבודות רישום רבות. בר רנראור מופיע כדמות המשתכפלת שוב ושוב כאנטיתזה היברידית לשלמות הקלאסית, עד ליצירת פארודיה. בסדרת הרישומים "הפועל טרזינשטאט" (2006), לדוגמה, מוכפלות דמויותיהם של היטלר ודמות של גמד, כשחקני קבוצות כדורגל בתלבושות צבעוניות.בנוסף, הדמות הופיע גם במיצגים שבהם הופיע אור נר, כשהוא לבוש גלימה אדומה ארוכה ולראשו הוא עוטה מסכה בדמות היטלר. משה צוקרמן ראה בדמות זו כ"דימוי מוחלט של סמביוזה בין המרצח לקרבנו". בתוך עולם דיאלקטי של "התרבות והזוועה, הברבריות והשגב, היופי והבעתה".

בתערוכה קבוצתית שהתקיימה במרכז לאמנות עכשווית "פירמידה" בחיפה, הציג אור-נר, בשיתוף עם האמנית ג'וזיאן ונונו, סדרה של הדפסים, עליהם חתימתו המזוייפת של היטלר. העבודה עוררה תגובות רבות שמחו כנגד הצגת יצירותיו של היטלר בישראל.

בשנת 2023 הציג אור-נר תערוכת יחיד ובה עבודות רישום חדשות. בסדרת הרישומים "מלון המצורעות", יצר האמן דימויים אקספרסיוניסטים של דמויות אנוש, שאוחסנו כקבצים דיגיטליים. אלו הודפסו לקהל על פי דרישה. בכך, חזר אור-נר לשאלות על על בעלות, ערך כלכלי ואופני תצוגה של אמנות, שאפיינו את עבודתו המוקדמת.

ארכיונו של אור-נר נתרם להמרכז לאמנות דיגיטלית בחולון.

גלריה

השכלה
1963-1962 פיסול, אצל רודי להמן, מכון לאמנות, גבעתיים
1970 סדנה עם יואב בראל, פתח תקוה

פרסים
1995 פרס שר החינוך והתרבות ליוצרים בתחומי האמנויות הפלסטיות לשנת תשנ"ו
2003 מלגה, קרן חבצלת, מוסדות תרבות וחינוך של השומר הצעיר
2008 מענק, המועצה לתרבות ואמנות של מפעל הפיס
2009 פרס מפעל הפיס לאמנים מצוינים
2018 עמית כבוד, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו

יצירות במרחב הציבורי
1979 טלגרפיטי לשלום (4 ביוני 1979), סמינר הקיבוצים, תל אביב-יפו
1987 אתרים של רע, רח' דניאל פריש 3, תל אביב-יפו
1998 דיאלוג צפון-דרום מאגרים (31 במרץ 1998), שדות קיבוץ בארי (עם שי זכאי)

תערוכות יחיד

לקריאה נוספת

ספרים וקטלוגים
אור נר, דב, עפר כלב, [חמו"ל], 1974 [שירה]
מוזיאון המוזיאונים: דב אור-נר, גלריה הקיבוץ, 1979
פישר, יונה, Dov Or-Ner: The Museum of Museums, São Paulo, 1981
ציורי דב אור-נר בנושא השואה: באוסף מוזיאון השפלה, [חמו"ל], כפר מנחם, 1991
דב אור-נר: מפעלי Enterprise, מכללת אורנים, טבעון, 1999
דב אור-נר: סימביוזה, המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין, ירושלים, 2001
תמיר, טלי (עורכת), דב אור-נר, מסע האופניים של לאונרדו בעולם מטורף-יפה, אבן חושן, 2003
דב אור-נר: הפועל טרזיינשטאט, קבוץ חצור, 2006
בר אור, גליה, דב אור-נר וג'וזיאן ונונו: Jesslyn Fax, משכן לאמנות, עין חרוד, 2006
ידידי היטלר: דב אור-נר, גלריה 24, תל אביב, 2006
האם חשבת אי פעם להתאבד?, מרכז למדיה חדשה - מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה, 2007
הרקדן, בית קנר, גלריה עירונית לאמנות, ראשון לציון, 2007
תמיר, טלי (עורכת), דב אור-נר: בד רנרוא, הקיבוץ המאוחד, 2010
בקליש, רבקה (אוצרת), דב אורנר: בד רנרוא בגני התענוגות, בית האמנים ע"ש זקיצקי, תל אביב-יפו, 2012
תמיר, טלי (עורכת), דב אור-נר: פעולות בפלנטה קרובה 2070-1970, הקיבוץ המאוחד, 2014

מאמרים
"טלוויזיה, תקשורת ותרבות בקיבוץ", שדמות, גיליון תמוז, תשמ"ב (1982) [ראיון עם דב אור-נר]
אור-נר, דב, [על מרסל דושאן], סטודיו, כתב עת לאמנות, מס' 53, מאי-יוני 1994, ע' 27
אור-נר, דב, "תרבות בת-כלאיים", סטודיו, כתב עת לאמנות, מס' 53, מאי-יוני 1994, ע' 17-16
וירטהיים-פרידמן, עיינה, "אתרי רע; על פסלו של דב אור-נר", סטודיו, כתב עת לאמנות, מס'  מס. 100. מאי 1999, ע’ 26
טננבאום, אילנה, "מוטאציות ואנרגיות: על עבודותיו של דב אור-נר", סטודיו, כתב עת לאמנות, מס'  מס. 33. מאי 1992, ע’ 13-1
קלבש, בני (עורך), פרקי חיים מס' 8, חצור, 1991
תמיר, טלי, "רציחות קטנות, לאונרדו ומתים אחרים - דב אור נר, 2003
תמיר, טלי "דב אור נר: פעולות בפלנטה הקרובה", 2014
תמיר, טלי, "דיוקן האמן כאיש לא-צעיר או: מעשה בשני דובים", תוהו, 11 בספטמבר 2017

קישורים חיצוניים 

 
 
 
 
 
 

 מור בירגר, דב אור-נר, ספקטרום, 20 בדצמבר 2018

הערות שוליים 

דב אור-נר
פסלים ישראלים
אמני מיצג ישראלים
ציירים ישראלים
עולים בשנות ה-1950
חצור (קיבוץ): אישים
ישראלים ילידי צרפת
ילדים בשואה: צרפת
אמנים ישראלים
אמני הקיבוץ הארצי
ישראלים שנולדו ב-1927