נורמה שירר

אדית נורמה שירר (באנגלית: Edith Norma Shearer; 10 באוגוסט 1902 – 12 ביוני 1983) הייתה שחקנית קולנוע וראינוע קנדית-יהודייה, אחת הכוכבות הגדולות של ראשית הסרט המדבר ושל "שנות העשרים הסוערות". בתחילת דרכה לוהקה לתפקידי נערה תמימה, לאחר הופעתה בסרט "הגרושה" (1930), שזיכתה אותה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, קיבלה תפקידים של אשה משוחררת מינית, מתוחכמת ומודרנית. דמות שלא יכלה להתקיים על הבד מאוחר יותר, עקב החלת "קוד ההפקה" בהוליווד. בסוף קריירת המשחק הקצרה למדי שלה, בסוף שנות השלושים, לוהקה לסרטים דרמטיים והיסטוריים, כגון רומיאו ויוליה בבימויו של ג'ורג' קיוקור, מארי אנטואנט, ו"הנשים" (1939), אף הוא בבימויו של קיוקור. ב-1927, בשיא הקריירה שלה, נישאה למפיק האמריקאי-יהודי אירווינג תלברג, ששיתף אותה ברבים מסרטיו. ולפני שנישאה לו התגיירה, ובכך המשיכה עד שנפטר. בנוסף על זכייתה באוסקר, הייתה מועמדת לפרס עוד חמש פעמים, בהן על תפקידיה כמארי אנטואנט וכיוליה ברומיאו ויוליה.

תולדות חייה 
שירר נולדה וגדלה במונטריאול, קנדה, למשפחה נוצרית. בשנת 1918, עקב התמוטטות נפשית וכלכלית של אבי המשפחה, עברה עם אמה ואחותה לניו יורק. בינואר 1920 ניסתה שירר להתקבל למופע שגיונות זיגפלד בהפקת פלורנץ זיגפלד, אך נדחתה על ידו. בהמשך נבחרה לתפקידים זעירים באולפני יוניברסל, בהם בסרטו של ד.וו גריפית' " Way Down East" ובסרטים סוג ב'. בשנת 1923, לאחר ניסיונות רבים, הצליחה להרשים את לואי ב. מאייר, שהחתים אותה על חוזה באולפנו. עקב החוזה עברה שירר מניו יורק להוליווד, שם פגשה לראשונה בסגנו של מאייר, אירווינג תלברג. לאחר מספר תפקידים שוליים לוהקה לבסוף ב-1924 לתפקיד ראשי בסרט הראשון של אולפני מטרו גולדווין מאייר המאוחדים, "He Who Gets Slapped". לאחר מכן כיכבה בכ-20 סרטים אילמים והפכה לאחת הכוכבות הבולטות של האולפנים.

בין קיץ 1925 וקיץ 1927 היה ברור לתקשורת שסיקרה את הוליווד שהכוכבת הצעירה שירר והמפיק תלברג, הם זוג. השניים התחתנו ב-29 בספטמבר 1927 בחתונה שזכתה לכינוי "חתונת השנה".

סרטה המדבר הראשון, "The Trial of Mary Dugan" (המשפט של מרי דוגן, 1929) היה הצלחה קופתית וסימל שעבורה, בניגוד לרבים אחרים, לא סימן המעבר לסרטים מדברים את סוף הקריירה. לאחר שני סרטים נוספים הגיע סרטה החשוב ביותר - "הגרושה", עליו זכתה בפרס אוסקר ובשינוי תדמיתי מ"ילדה טובה" לאשה בוגרת, משוחררת ועצמאית. ששת הסרטים הבאים בכיכובה בתדמית זו,  שזיכה אותה במועמדות לאוסקר, , "נפש חופשייה" () לצידו של קלארק גייבל שזיכה אותה במועמדות נוספת לאוסקר, ,  ו-  היו ללהיטים קופתיים וסימנו אותה, לצד גרטה גרבו וג'ואן קרופורד, ככוכבת הגדולה של MGM. שתי הכוכבות האחרות טענו ששירר מקבלת את כל התפקידים הטובים בזכות נישואיה למנהל האולפנים.

תחילת אכיפת קוד ההפקה ב-1934 שם קץ לדמותה המשוחררת. סרטה משנה זו, "The Barretts of Wimpole Street" היה להצלחה קופתית וזיכה אותה במועמדות לאוסקר על תפקידה כמשוררת אליזבת בארט בראונינג. שני סרטיה הבאים "רומיאו ויוליה" (בתפקיד יוליה) ו"מארי אנטואנט" (בתפקיד הראשי), זיכו אותה אף הם במועמדויות לאוסקר.

ב-1936 הופיעה פעם נוספת ואחרונה לצידו של קלארק גייבל בסרט "Idiot's Delight" וב-1939 לוהקה על ידי ג'ורג' קיוקור לסרט רב-המשתתפות "הנשים" (לצד ג'ואן קרופורד, רוזלינד ראסל, פולט גודארד וג'ואן פונטיין). במהלך מלחמת העולם השנייה הופיעה בסרט  כמאהבת של קצין נאצי וויתרה על התפקיד הראשי בסרט גברת מיניבר. בכך נחתמה קריירת המשחק של שירר.

חיים אישיים 
שירר חיה עם תלברג עד מותו ב-1936. לזוג היו שני ילדים אירווינג ג'וניור (1930–1988) וקתרין (1935–2006). לאחר פרישתה ממשחק נישאה למדריך סקי צעיר ממנה בשם מרטין ארוז'ה (Martin Arrougé ;1914 – 1999), הם היו נשואים עד מותה ב-1983. בניגוד לכוכבי עבר רבים היא לא הופיעה עוד לאחר פרישתה בשום סרט או הופעה בטלוויזיה.

קישורים חיצוניים 

 דף אמן באתר TCM

הערות שוליים

שחקניות קולנוע וטלוויזיה קנדיות
שחקני ראינוע
גרות
זוכי אוסקר: השחקנית הטובה
זוכי אוסקר: השחקן הטוב
זוכי גביע וולפי
אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
ילידות 1902
נפטרות ב-1983