שמואל ברוך ורנר

רבי שמואל ברוך ורנר (כ"ה בטבת ה'תרע"א, 25 בינואר 1911 – ל' בסיון ה'תשנ"ג, 19 ביוני 1993) היה אב"ד בתל אביב במשך עשרות שנים. מחבר, מהדיר ועורך תורני, מראשי מכון ירושלים. חתן פרס הרב קוק ופרס הרב מימון. חתנו של הרב יעקב משה חרל"פ.

ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב חנוך הניך (תרל"ד-ה'תשט"ז) ודינה ורנר (נפטרה בתרפ"ז). סבו הוא הרב משה מנחם מנדל ורנר, מבוני ירושלים, מייסד שכונת בתי ורנר בירושלים שיועדה למגורי תלמידי חכמים. למד בישיבת מאה שערים ובישיבת ציון, והחל מתרפ"ו בישיבת עץ חיים. באותה תקופה למד בחברותא עם הרב דב בער אליעזרוב. 

באדר ה'תר"צ (1930) נישא לקיילה יהודית (נפטרה בתשמ"ט), בתו של הרב יעקב משה חרל"פ, והתגורר בשכונת שערי חסד. באותה תקופה למד בקביעות עם חותנו, שהכין עמו את השיעור הכללי בישיבת מרכז הרב. 

נסמך לרבנות בידי הרב יצחק יעקב וכטפוגל והרב אבא יעקב בורוכוב. רבותיו המובהקים היו הרב איסר זלמן מלצר, ראש ישיבת עץ חיים, וכן חותנו הרב חרל"פ אותו שימש כעשרים שנה. בהדרכת חותנו העמיק בלימוד כתבי המהר"ל.

עריכה תורנית והוראה 
החל משנת תרצ"ג היה מראשוני הלומדים במכון הארי פישל בנשיאותו של הראי"ה קוק, שם למד בחברותא במשך כעשור עם הרב חיים שרגא פייבל פרנק. במסגרת המכון הוציא לאור עם הרב פרנק את חידושי הר"ן למסכתת מועד קטן. כן עסק בכתיבת ביאור הלכה על הפרק השלישי במסכת ביצה. לאחר סגירת המכון שימש מפקח רוחני ובוחן בישיבות רשת מפעל התורה של תנועת המזרחי, בנשיאות הרב עוזיאל והרב פרנק.

בשנת תש"ה (1944) פרסם במוסד הרב קוק על פי כתב יד את "יקר תפארת" – פירוש הרדב"ז על הלכות שלוחין ושותפין והלכות עבדים ברמב"ם. באותה שנה נמנה בין מייסדי בית המדרש "בית זבול" בראשות חותנו הרב חרל"פ ולימד בו.  סייע לשלמה זלמן אריאל בכתיבת ערכים באנציקלופדיה מאיר נתיב. 

בשחר ימיו היה חבר "חבר הרבנים של המזרחי והפועל המזרחי". לאחר מלחמת ששת הימים כתב כי "ראינו במו עינינו הנסים הגלויים שעשה ה' לנו בארצנו", ולפיכך ראה בחיוב קריאת הלל.

דיינות ופעילות ציבורית 
בשנת ה'תשי"ב (1952), לבקשת הרב הראשי הרב הרצוג ושר הדתות הרב יהודה ליב מימון, נעתר להתמנות כדיין בבית הדין הרבני בתל אביב. בתחילת כהונתו כדיין התגורר בבני ברק, תחילה לבדו – לעתים בדירת ידידו הרב ראובן מרגליות – ובהמשך הצטרפה אליו משפחתו. באותה תקופה התקרב לחזון איש והתפלל בביתו בקביעות. בהמשך קבע את תפילותיו בישיבת פוניבז' והיה דמות קבועה באירועיה. 

החל מתשט"ז (1956) כיהן כאב בית דין רבני בתל אביב. הוא שימש כאב"ד כשלושים שנה, עד פרישתו לגמלאות. לצד דיינים נוספים, דוגמת הרבנים אליעזר גולדשמידט, בצלאל ז'ולטי, שלמה קרליץ, שלמה טנא, יוסף שלום אלישיב, אליעזר יהודה ולנדברג ועוד, נחשבת עבודתו כדיין כתשתית החלוצית הראשונה למערך בתי הדין הרבניים במדינת ישראל.

שימש חבר ועדת השופטים של פרס הרב קוק. במסגרת תפקידו, התפרסמה התנגדותו החריפה להענקת הפרס לרב פרופ' שאול ליברמן, בשל עבודתו של האחרון בבבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק המשתייך לתנועה הקונסרבטיבית, אף שליברמן עצמו קיים אורח חיים אורתודוכסי אדוק. בשנת תשל"א, לצד עמיתו הרב יצחק קוליץ, נסע מטעם מועצת הרבנות הראשית לוינה ופירסם דו"ח על פרשת גיורי וינה בעיר.

בשנת ה'תשל"ג (1973) זכה בעצמו בפרס הרב קוק (פרס כבוד) על ספרו "משפטי שמואל". הספר זכה בשנת ה'תשל"ח גם בפרס הרב מימון, ונחשב פרויקט חלוצי המתאים את עקרונות חושן משפט לדין בבתי הדין הרבניים המודרניים. לצד עבודתו בהוראה ובבית הדין, עסק במפעלי חסד ונדבנות רבים.

פרסם מספר ספרים תורניים וכן מאמרים בנושאי הלכה ומשפט בבמות שונות. במקביל לעיסוקו בתחום ההלכה והדיינות עסק בעריכת תורתם של הראשונים. בעשרים השנים האחרונות לחייו עמד בראש המחלקה לכתבי יד של "מכון ירושלים".

הרב ורנר נפטר בל' בסיוון ה'תשנ"ג ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. לאחר פטירתו יצא לכבודו "ספר הזיכרון למרן הגרש"ב ורנר" על ידי מכון ירושלים בעריכת הרב יוסף בוקסבוים.

משפחתו
דודו הרב שמחה בונם ורנר כיהן כחבר הבד"ץ של העדה החרדית בירושלים. בני דודיו הם הרב אברהם ורנר רבה של נתניה והרב אשר זאב ורנר רבה של טבריה. בנו הרב דוד ורנר משמש כרבה של חדרה. בן נוסף, הרב שמעון מאיר ורנר, כיהן שנים רבות כראש כולל 'הרמב"ם' בישיבת תפארת חיים בתל אביב, וכיום כראש קיבוץ בישיבת עטרת שלמה. חתנו הוא הרב דב צבי קרלנשטיין ראש ישיבת גרודנא באשדוד. חתן נוסף הוא הרב מנחם שיף, ראש כולל ברעננה.

מספריו ועריכותיו
 משפטי שמואל – פסקים ובירורי הלכות באבן העזר ובחושן משפט (תשל"ב, תשמ"ד). על ספר זה זכה בפרס הרב מימון לשנת תשל"ח
 בירורי הלכות – בזכויות עובד ומעביד, שכיר וקבלן
 חידושי הר"ן – למסכתות שבת, מועד קטן ומגילה
 יקר תפארת – לרדב"ז על משנה תורה הלכות שלוחין ושותפין והלכות עבדים, תשכ"ד
 ארבעה טורים – מהדורת אל המקורות, בעריכתו, עם הערות המהרש"ל, מהר"ן שפירא והמהר"ל, תשי"ח

לקריאה נוספת 

 שרה קלמנוביץ (נכדתו), אב בבית המלך: סיפור חייו של הרב שמואל ברוך ורנר, ירושלים תשנ"ח
 אהרון סורסקי, 'ראשי פרקים ממסכת חייו וקצות דרכיו', בתוך ספר הזכרון למרן הגרש"ב ורנר, מכון ירושלים תשנ"ו, עמ' ג-כט
 יצחק אלפסי, 'ורנר, שמואל ברוך', בתוך: אנציקלופדיה של הציונות הדתית, כרך ו, מוסד הרב קוק תשס"א, עמ' 411–412
 הרב שילה רפאל, 'זכר צדיק לברכה', בתוך: חידושי הר"ן על מסכת מועד קטן, מוסד הרב קוק תשנ"ד, עמ' 5
 הרב יהודה סגל, 'שר התורה וההוראה הגאון רש"ב ורנר זצ"ל', שערים, פרשת ואתחנן תשנ"ג, עמ' 15

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

דייני בתי הדין הרבניים
זוכי פרס הרב קוק
זוכי פרס הרב מימון
יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים
שמואל ברוך
משפחת חרל"פ
רבנים חרדים ישראלים
בוגרי ישיבת עץ חיים
מהדירי ספרות תורנית
אבות בתי דין

בוגרי הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים
ישראלים שנולדו ב-1911
ישראלים שנפטרו ב-1993