עקרבה

עקרבה (ערבית: عقربا; תעתיק מדויק: עקרבא) היא עיירה פלסטינית בנפת שכם, הממוקמת כ-13 ק"מ דרומית-מזרחית לשכם, וכ־7 ק"מ ממזרח לצומת תפוח, בשומרון. מבחינת מעמדה, היא נחשבת לשטח B על פי הסכמי אוסלו. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה מתגוררים בעיירה, נכון לשנת 2007, 8,180 תושבים.

במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 309 בתים מיושבים ב-1478 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי הכפר (ביחד עם ח'רבת פצאל) כ-2060, ושטחו נרשם כ-142,530 דונם, מתוכם 2,343 דונם של אדמה ציבורית.

העיירה מזוהה עם עיר המחוז היהודית עקרבת, הנזכרת בכתבי יוסף בן מתתיהו ובכתבי חז"ל.

אדמות הכפר
אדמות הכפר השתרעו על שטחים גדולים בבקעת הירדן וכללו כ-35,000 דונם, מתוכם כ־1,800 דונם של שטח בנוי. בשנת 1968 סגר צה"ל אלפי דונמים בבקעת הירדן לכניסה וייעד אותם כאזור אימונים. בינואר 1972 הורחב השטח הסגור בכ-5,000 דונם נוספים. לאחר שתבואה צמחה באזור הסגור השמיד צה"ל את היבולים בריסוס מהאוויר, באפריל 1972. במקביל פעל המנהל האזרחי לקחת את אדמות הנפקדים מהכפר. הריסוס ונטילת אדמות הנפקדים עוררו מחאות בישראל, בין השאר מצד תנועת "שמאל ישראלי חדש" והדבר עורר דיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת. למרות המחאות, שימשו 3,800 דונם של אדמות נפקדים מהכפר כשטחים עבור גיתית ומכורה. בשמאל טענו שהשטחים שרוססו היו מיועדים להקמת גיתית ומכורה, בעוד הממשלה טענה שאין קשר בין הדברים וכי ההתנחלויות נועדו לקום על שטחים אחרים.

שטחי החקלאות הסמוכים לכפר עקרבה היוו מוקדי מחלוקת בין מתיישבים מאיתמר לבין פלסטינים. באוקטובר 2002 ירה מתיישב יהודי בהאני בני מניה, בן 24, בעת שמסק בשטחי החקלאות לצורך הגנה עצמית. בכ-62% משטחי החקלאות בכפר נטועים עצי זית ושקד, בכ־8% ירקות ועצי פרי אחרים, ושאר השטח משמש למרעה.

ב-2014 הוצת מסגד בעיירה ורוססו עליו כתובות נאצה.
ב-2018 הוצתה דלת מסגד בעיירה ורוססו עליו כתובות נאצה, כחודש לאחר רצח עדיאל קולמן בירושלים בידי מחבל ערבי תושב העיירה.

פרנסה
כמה מאות מתושבי עקרבה עובדים בהתנחלויות בקעת הירדן בעיקר בחקלאות. מקור פרנסה נוסף בכפר הוא ייצור תכשיטים ומזכרות לתיירים.

בינואר 2022 נהרגו תשעה נערים מהעיירה בתאונת הדרכים בצומת פצאל, בעת ששבו מעבודתם בחקלאות.

ארכאולוגיה והיסטוריה

העת העתיקה 
בכפר נתגלו שרידים ארכאולוגים מתקופת בית שני, וכתובות מאוחרות יותר ביוונית.

העיר נזכרת פעמים רבות בכתביו של יוסף בן מתתיהו, כאחת מערי המחוז ביהודה, על גבול שטח השומרונים, אשר נפלה בסופו של דבר בידי הרומאים. כמו כן, ציין יוסף בן מתתיהו כי בעיר פעל שמעון בר גיורא, אשר ריכז בה את כוחותיו.

בנוסף, העיר נזכרת במשנה לעניין הבאת מעשרות לירושלים: .

העיר גם נמצאה מוזכרת בשטר יהודי מימי מרד בר כוכבא, בו הוזכר כפר בת שלה - "גלוד". כפר זה מזוהה כיום עם הכפר ג'אלוד, כ־7 ק"מ דרומית מערבית לעקרבה.

אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) ציין כי מיקומה של העיר הוא דרומית מזרחית לשכם, תוך שקישר בטעות בינה ובין העיר המקראית שבנגב "מַעֲלֵה עַקְרַבִּים", והעיר נזכרת כך גם במפת מידבא.

העת החדשה 
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בעקרבה בשנת 1870, וכתב כי בעיירה גרים לפחות 2,000 איש, והיא מחולקת לארבעה רבעים, שכל אחד מהם מהווה מעיין כפר בפני עצמו ובראשו עומד שיח'. הוא מצא בעיירה ברכה מאבני גזית נאות, מסגד שנבנה בחלקו מאבנים עתיקות, ועל אחת מהן מצא גילוף של שושנה וכתובת יוונית עתיקה, ושרידי מצודה המשוקעים בתוך בית פרטי בשם "דאר אלחסן".

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
הרשות הפלסטינית: יישובים
נפת שכם
יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
המרד הגדול
יישובים שומרוניים לשעבר