אריח על גבי לבנה

אָרִיחַ עַל גַּבֵּי לְבֵנָה (שם מלא: אריח על גבי לבנה ולבנה על גבי אריח) הוא השם שמופיע בחז"ל לצורת הכתיבה שבה נכתבות חלק מהשירות בתנ"ך.

מקור וטעם 
מקור השם הוא בכך שבתקופת התלמוד 'אריח' היה שמה של מחצית ה'לבנה', וכנראה שהיה זה שמה של שיטת בנייה שהייתה נפוצה אז, וכך יש קווי דמיון בין צורת בנייה זו לסדר בה מסודרות השורות בשירות.

דרשת רבי שילא איש כפר תמרתא () נותנת טעם לשינוי צורת הכתיבה בין השירות השונות: .

בצורה זו המילים מסודרות כך ששורה אחת מופרדת ברווח לשלושה חלקים, כששני החלקים הקיצוניים מורכבים ממילה אחת בלבד, ושורה שנייה מופרדת ברווח לשני חלקים. בצורה כזו:

בצורה זו של אריח על גבי לבנה  מופיעות:

 שירת הים 
 שירת דבורה.
קיימים דיונים בספרות חז"ל על כשרות הכתיבה בדיעבד באופן הפוך (כתיבה רגילה במקום אריח על גבי לבנה, או כתיבת אריח על גבי לבנה במקום כתיבה רגילה).

אריח על גבי אריח

צורה נוספת היא "אריח על גבי אריח ולבנה על גבי לבנה". כך:

בצורה זו מופיעות:
 שירת האזינו
 שלושים ואחד המלכים
 הריגת עשרת בני המן

לגבי שירת דוד יש מחלוקת: על פי מסורת חז"ל היא נכתבת אריח על גבי לבנה, אולם בכתר ארם צובא היא כתובה אריח על גבי אריח.

הערות שוליים

שירה בתנ"ך
סת"ם