My Beautiful Dark Twisted Fantasy

My Beautiful Dark Twisted Fantasy הוא אלבום הסטודיו החמישי של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט. ההקלטות לאלבום, ששוחרר בנובמבר 2010, התקיימו בעיקר באולפני "Avex" בהונולולו, הוואי, במהלך 2009–2010. על ההפקה אחראי וסט ועוד מספר מפיקים שונים, כולל ריזה, ג'יי זי ומייק דין, בין היתר. לאחר הפסקה זמנית בקריירה שלו, עבד וסט על האלבום באמצעות פיתוח קהילתי שמעורבים בו מוזיקאים שונים ומפיקים שתרמו רבות באופן קולקטיבי בשירי האלבום.

האלבום הגיע בהופעת הבכורה שלו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, כשמכר מעל 496,000 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון לצאתו. הוא הגיע למקומות מכובדים במצעדים בינלאומיים והניב 4 סינגלים, שזכו להצלחה במצעדי הסינגלים השונים. עם השקתו, קיבל My Beautiful Dark Twisted Fantasy שבחים כלליים ממבקרי המוזיקה, על הסגנון המוזיקלי המגוון, איכות הייצור המפוארת, וכן הדיכוטומיה בין שיריו ונושאיו של וסט. האלבום גם הוכתר בתור האלבום הטוב ביותר של שנת 2010 על פי סקרים וביקורות רבות בסוף השנה. האלבום הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית, ומכר בסביבות 1,200,000 עותקים ברחבי ארצות הברית.

האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום הראפ של השנה.

רקע 
רעיון האלבום היה יזום מרצון עצמי של וסט בהוואי, לאחר תקופה של מחלוקת חזותית בדמותו של וסט, משפטית וציבורית, בין מצב נפשי מותש באותו זמן. לאחר מכן אמר וסט כי העייפות שלו מהעבודה הרבה הובילה למעשה ההתפרצות השנוי במחלוקת שלו בשנת 2009 בטקס חלוקת פרסי ה-VMA ב-MTV. בזמן התגובות השליליות שקיבל וסט בעקבות האירוע, סיור ההופעות שלו עם הזמרת ליידי גאגא בקידום האלבום שלו, 808s & Heartbreak, בוטל ב-1 באוקטובר 2009 ללא סיבה.

האלבום היה ידוע לפני צאתו בשם Good Ass Job and tentatively Dark Twisted Fantasy. זמר ההיפ הופ ביג שון, שבחברת התקליטים GOOD Music, היה הראשון שהכריז כי כותרת האלבום תהיה Good Ass Job. ב-24 ביולי 2010, הופיעה בבלוג של קניה וסט כרזה בשם My Dark Twisted Fantasy Trailer. ב-28 ביולי 2010, הודיע וסט דרך הטוויטר כי שמו של האלבום הוא כבר לא Good Ass Job, והשם הרשמי של האלבום, My Beautiful Dark Twisted Fantasy הוכרז ב-5 באוקטובר 2010.

הוצאותיו של וסט על האלבום היו כ-3 מיליון דולרים בהקלטות בחברת ההקלטות Def Jam. אמנים שונים דיווחו כי השתתפו בפגישות האלבום, בזמן זה או אחר, ביניהם ביג שון, פושה טי, ריק רוס, ניקי מינאז', צ'ארלי ווילסון, דוולה, T.I., דרייק, סוויז ביטס, קיד קאדי, קומון, ליל ויין, אמינם, ג'יי זי, ג'ון לג'נד, ריהאנה, ביונסה נואלס, אלטון ג'ון ועוד מספר אמנים מפורסמים.

מוזיקה

סגנון המוזיקה וביקורות 
האלבום משלב אלמנטים מוזיקליים מכל ארבעת אלבומיו הקודמים של וסט. סיימון לוינסון מהמגזין האמריקאי Entertainment Weekly כתב כי כל אלבומיו הדומים של וסט "חוזרים ונשנים בנקודות שונות" באלבום זה, כלומר "הנשמה המפוארת של האלבום The College Dropout", "ההדר הסימפוני של Late Registration", "הברק של Graduation", ו"ההתשה הרגשית של 808s & Heartbreak". ריאן דומבל מהאתר Pitchfork Media כתב כי "מבחינה מוזיקלית, האלבום ממשיך במידה רבה את המקום שבו Graduation עזב ב-2007 בהיפ הופ המקסימלי שבו, עם הבזקים מהסימפולים באלבום The College Dropout והמכשור בסגנון הבארוק של Late Registration בצורה חלקה". עורך אתר Allmusic אנדי קולמן ראה באלבום כ"השיא" מתוך אלבומיו, בזמן שציין כי "הוא אינו מספיק לצייר את המאפיינים של כל אחד מהם. 13 הרצועות... לפעמים הוא הפתיל אותם ביחד בו זמנית. כתוצאה מכך, השכבות הקוליות והרגשיות לעיתים קרובות קשות לחילוץ ולפירוט". קלמן מצא בשיר All of the Lights כנציג ביותר של האלבום, ה"מכיל אלמנטים מנוגדים וראוותנות מטורפת".

My Beautiful Dark Twisted Fantasy, בשונה מאלבומיו הקודמים, מתרכז יותר בקניה עצמו ומושך תשומת לב יותר מהופעות האורח שבו. אלון עוזיאל, מאתר וואלה!, כתב כי "My Beautiful Dark Twisted Fantasy הוא אלבום ההיפ-הופ הטוב ביותר של השנים האחרונות. זו הפעם הראשונה שקניה מצליח להיות ראפר על אמת, ולא סתם מפיק מוצלח. בשלושת אלבומיו הראשונים, וסט הסתתר מאחורי פומפוזיות ו/או הופעות אורח שגנבו את תשומת הלב."

מגזין הרולינג סטון העניק ל-My Beautiful Dark Twisted Fantasy ביקורות ודירוג של 5/5 כוכבים, והפך לאלבום השני של וסט שמקבל דירוג זה אחרי Late Registration. האלבום זכה גם לדירוג של 5/5 כוכבים ממגזין סלנט, ולדירוג של 10/10 מאתר Pitchfork Media. האלבום קיבל גם דירוג של 4/5 כוכבים מעיתון הגארדיאן, ודירוג של 4/5 כוכבים מ-Allmusic. אנטרטיינמנט ויקלי נתן לאלבום ציון A.

נושאים ומכירות 
המילים של My Beautiful Dark Twisted Fantasy עוסקות בדקדנס, רוממות, אסקפיזם, מין, עושר, רומנטיקה, האדרה עצמית וספק עצמי. הוא כולל גם התייחסות פתוחה יותר לשתיית אלכוהול וסמים מאשר באלבומיו הקודמים של וסט. נייתן רבין מעיתון The A.V. Club תיאר אותו כ"מצחיק ואפל, מופנם באומץ ואובססיבי לתהילה כדרכו האופיינית". עיתונאי המוזיקה שון פנסי, השווה את המבנה התמטי של אלבום זה לטרגדיה יוונית, "דברים מתחילים לקרוס, והם נגדעים... על ידי אישה". אלכס דני, מהמגזין NME ביקר את האלבום כ"אגוצנטרי עד בחילה לסירוגין, מלא חרטה, נבון, מטופש ולעג עצמי".
מסאי המוזיקה רוברט כריסטגאו מצא את הנושאים של חוסר ביטחון וחוסר ודאות באלבום בתור "הלב של וסט, הסיבה שהוא כל כך מינורי", וציין את הרצועות Hell of a Life ו-Runaway כדוגמאות.

השיר Dark Fantasy, למרות שלא יצא כסינגל, הגיע למקום ה-60 במצעד ה"בילבורד הוט 100" ולמקום ה-67 במצעד ה"קנדה הוט 100". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, כשמכר מעל 490,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. בינואר 2011 הגיע למעמד אלבום פלטינה כשמכר מעל 1,000,000 עותקים בארצות הברית. My Beautiful Dark Twisted Fantasy שהה 24 שבועות במצעד הבילבורד 200.

תוכן 
הרצועה הראשונה באלבום, Dark Fantasy, מתחילה עם סיפור שניקי מינאז' מציגה במבטא אנגלי, המשמש סיפור מחודש של העבודה הפואטית המחודשת של רואלד דאל לסינדרלה. השיר מציג דקדנס והדוניזם באלבום. מילותיו של וסט בשיר מכילות הפניות מוזיקליות פופולריות שונות, כולל לשיר Mercy Mercy Me (The Ecology) של מרווין גיי, למכונית הספורט למבורגיני מורצ'יילאגו, הראפר נאז, מעצבת האפנה פיבי פילו, השיר Sex on Fire של קינגס אוף ליאון, "אגדת סליפי הולו", הזמרת ליאונה לואיס ודמות הטלוויזיה סטיב ארקל. הפזמון הוא סמפול מהשיר In High Places של מייק אולדפילד.

השיר Power נסוב סביב סימפול משיר של להקת קינג קרימזון "21st century schizoid man", כאשר וסט מציג עצמו כאדם החצוי של המאה ה-21. בהתאם - השיר חצוי בין הדגשת ההצלחה הרבה של וסט והיותו כביכול הראפר הטוב מכולם, לבין חוסר הנוחות שלו מהעוצמה הרבה שההצלחה הביאה לו ("לאף אדם יחיד לא צריך להיות כ"כ הרבה כוח").

השיר All of the Lights נפתח בהתייחסות קצרה למותו של מייקל ג'קסון, ולאחריו מציג סיפור של דמות אדם שמתעלל באהובתו, מגיע לכלא, מכה את החבר החדש שלה (במילותיו "נאלצתי לשלוח אותו לאוניברסיטת הגטו"), אך לאחר ריצוי מאסר הוא מתקן דרכיו, נלחם על להחזיק בעבודה ומבכה את היעדרו מחיי הילדה שלו. כמו טקסטים אחרים של וסט, השיר מטיף לאחיו השחורים לקחת את עצמם בידיים ולקדם את חייהם. עבור השיר גייס וסט 11 זמרים אורחים, כולל את אלישיה קיז, טוני ויליאמס, אלי ג'קסון, קיד קאדי, פרגי, ג'ון לג'נד, אלטון ג'ון שגם מנגן בפסנתר לכל אורך השיר, וריהאנה ששרה חלק מרכזי בשיר, כולל את הפזמון.

השיר Devil in a New Dress, שבנוי על סימפול משיר הסלואו ג'אם של סמוקי רובינסון "Will You Love Me Tomorrow", מכיל מילים על תשוקה, עוגמת נפש ודימויים מיניים ודתיים. הוא השיר היחידי באלבום שלא הופק על ידי וסט, אך מאפיין אותו בסגנון סמפול שירי הנשמה בשינוי הקצב לאיטי והקול לגבוה. לקראת סופו הנגינה פוקוס הנגינה עובר לגיטרות חשמליות - והשיר נפסק בפתאומיות באופן לא צפוי. ומסתיים בורס מדהים ביופיו של ריק רוס המדבר על אותם דימויים ומיניות של אותו שיר.

בסינגל Runaway המנגינה המרכזית היא מוטיב הפסנתר הבסיסי הכולל סדרה מתמשכת יורדת. סימפול המשפט "look at ya " המהדהד בן צדדי הרמקולים המנסה לשדר לשומע תחושות שמקיפים אותו בבידוד ובזעם. מילות השיר הן ביקורת עצמית המשקפת על אישיות המספר ועל פגמי אישיות. קניה מדבר על אישיותו ומסביר שפשוט ככה הוא, וממליץ לאנשים לברוח (runaway) ממנו, פושה טי נכנס באחד הורסים הטובים באלבום כולו ומנסה להצטייר כדושבג רציני שקונה את המאהבות שלו. כמו שירים רבים באלבום השיר מכיל בסופו "הפתעה" מוזיקלית, כאשר נשמע אות מעבר ואחריו השיר נמשך בנגינת כינורות ושירה של וסט דרך אפקט הAuto-Tune, בטכניקה המאפיינת את העבודה שלו ב-808's and Heartbreak.

בהשראת מערכת יחסים בת שנתיים עם הדוגמנית אמבר רוז, השיר Hell of a Life מכיל סמפול רוק מלהקת בלאק סבאת' וסיפור פיוטי על נישואים עם כוכבת פורנו.

הרצועה האחרונה באלבום, Lost in the World, מכילה סמפול משירו של בון אייבר, Woods. בסוף השיר יש מעבר לרצועה Who Will Survive in America, שמשמש את הקודה באלבום, והיא בנויה על סמפול מקטע של גיל סקוט הרון, Comment No. 1. בחלקו של סקוט הרון מועברים קטעים בוטים וסוריאליסטיים כשהוא מדבר על חוויה אפריקאית-אמריקאית ועל האידיאליזם הכושל של החלום האמריקאי. הנאום המקורי של סקוט הרון, אשר מתח ביקורת על מהפכת תנועות הנוער בשנות ה-60 שלא הצליחה לזהות את הצרכים הבסיסיים של הקהילה האפריקאית-אמריקאית, נערך בגרסה מצומצמת ב- Survive in America, שעפ"י המבקר גרג קוט "שומר על המהות של גבר אפריקני אמריקאי שמרגיש מנותק מארצו ומהתרבות שלה". לעומת זאת, המבקר שון פנסי מפרש את הרצועה בתור "הבהרה סופית רצינית מדי לאלבום שמתרכז יותר בסיוטים העצמיים הקטנים מאשר דחיות חברתיות כואבות".

עטיפת האלבום 

ב-17 באוקטובר 2010, הודיע וסט דרך הטוויטר כי My Beautiful Dark Twisted Fantasy יידחה במספר חנויות עקב עטיפת האלבום. יצירות האמנות (דיוקנים שצייר ג'ורג' קונדו) מציג את וסט יושב בפיסוק רגליים כשמעליו נקבה חסרת ידיים בעלת כנפיים לבנות (עוף חול). שתי הדמויות מוצגות בעירום, וישבנה הפטמה של הנקבה חשופים. בהמשך אמר וסט כי רצה שתמונת האלבום תהיה מצונזרת. הציור ממורכז עם גבול דק צהוב ברקע אדום. הגרפיקה של האלבום מלווה לאורך האלבום לכאורה את נושאיו, בדומה לסרט המוזיקלי של וסט "Runaway", שאורכו כ-35 דקות. על פי ראיון בחדשות MTV, העטיפה היא אחת מ-5 עטיפות שונות הכלולות באלבום עם רכישתו. בעטיפה האלטרנטיבית מופיע איור של בלרינה שצייר קונדו, והוא מופיע באתר Amazon בדף הזמנת האלבום מראש. העטיפה האלטרנטיבית הייתה אמורה להיות העטיפה המקורית לסינגל Runaway, אך וסט השתמש בתצלום של בלרינה במקום.

וסט וקונדו נפגשו למשך כמה שעות שבו הקשיבו להקלטותיו של וסט, וימים ספורים אחר כך יצר 9 ציורים עבור האלבום, שניים מהם היו פורטרטים של וסט. אחד תקריב קיצוני בעל עיניים לא תואמות וארבעה סטים של שיניים, והשני הראה את ראשו כרות עם כתר על לוח אבן לבן משופד בחרב. גם ציור הבלרינה הסובלת מהפרעות עיכול בחצאית השחורה, ציור של כתר וחרב ידי עצמם בנוף הדשא, וסצנה של איש שחור עירום על מיטה כשעליו נמצא יצור נשי לבן עירום בעל כנפיים וזנב ארוך, שנבחר על ידי וסט לעטיפת האלבום.

ביקורת 

My Beautiful Dark Twisted Fantasy זכה לשבחים וביקורות רבים עם צאתו, האלבום בעיקר דובר ברוב חברות התקשורת והופיע בכל המגזינים. לפי האתר Metacritic, אשר משקלל את הציון הממוצע לפי ביקורות ודירוגים ממבקרים נבחרים, האלבום דובר ביותר מ-100 ביקורות על ידי פרסומים מקצועיים. האלבום קיבל ממוצע של 94, מתוך 45 ביקורות. האתר AnyDecentMusic? אשר אוסף ביקורות אלבומים ממגזינים, אתרים ועיתונים נתן לאלבום את הדירוג 8.8 מתוך 10, בהתבסס על הביקורות הרבים והמעורבים שקיבל האלבום.

הסקירה שנערכה בנובמבר 2010 על ידי אנדי גיל ממגזין האינדפנדנט הלל את האלבום וכינה אותו כ"אחד המאמצים הצעירים והגרנדיוזיים ביותר של הפופ בשנים האחרונות, אקסטרווגנזה מוזיקלית ללא מעצורים שבה כל רעיון של טעם טוב נזנח בפתח". אן פאוורס, כותב המגזין של לוס אנג'לס טיימס בתחום המוזיקה, תיאר את האלבום כ"דמוי פיקאסו, ממלא את המנדט הקוביסטי של ארגון מחדש של צורה, מרקם, צבע וחלל כדי להציע דרכים חדשות לראות דברים". האלבום גם נקרא כהאלבום המפואר ביותר של ווסט בביקורת שנערכה על ידי העיתונאי דויד בראון ממגזין טיים, אשר טענו כי "מי שאמר שזה הוכיח שוב כי מעט אמנים אחרים חלקו את יכולתו לשלב באלמומם של אלמנטים מגוונים". דן וידל ממגזין האמריקאי Urb הדגיש כי "היכולת של הראפר (של קניה ווסט) להוציא את המיטב ממשתפי הפעולה שלו, ומציאה את זה דומה לעבודתו של מיילס דייוויס". ממגזין רולינג סטון, רוב שפילד כינה את האלבום "האלבום הטוב ביותר וההשראה ביותר של ווסט עד כה, וטען כי אף אמן אחר לא הקליט מוזיקה ככהה או כבלתי מוזרה, והוסיף כי ווסט העביר את עצם המוסכמות שהקים למוזיקת ראפ ופופ של חמש השנים האחרונות". מבקר המוזיקה מאתר האינטרנט Sputnikmusic, אשר מסקר את אלבומי המוזיקה, ג'נינג פרימן, ראה בזה "האלבום הראשון בו הוא באמת עמד בפוטנציאל שלו מכל הבחינות - כראפר, ככותב מילים, ככותב שירים". שון פנסי ממגזין וילג' ווייס, מצא כי "האלבום מכריע ומופק במיומנות בגלל הדרך בה כל שיר עובר כמו קצת לילה ארוך לבוקר המטושטש שאחרי". MSN מוזיקה, ציין את האלבום כ"חזרה מכה בעולם" לווסט". כתב העת פיצ'פורק העניק לאלבום את הדירוג של 10 מתוך 10, האלבום עם הציון הגבוה ביותר מאז אלבומיהם של ווילקו, Yankee Hotel Foxtrot בשנת 2002.

חלק מהביקורות היו מוסמכים יותר בשבחם. עבור קיטי אימפייר ממגזין הבריטי הגרדיאן, הייתה ביקורתית יותר מילות השיר של ווסט מכנות נשים "תפיסות כסף חסרות רחמים" על "הרקולאי" אחרת ו"פגום כמעט-ראשי". אנדי קלמן, ממגזין AllMusic, מצא כי ווסט לא עולה בקנה אחד עם מה שהוא בכל זאת נחשב "הישג מרתק עמוק" באלבומיו הקודמים של ווסט ואחד מהזכות המסובכת: "עייף ככל שהוא ממריץ, בדם קר כמו שהוא קורע לב, כפי שמפוצץ באקראי כמו שהוא מפוסל בקפדנות, [האלבום] הוא קובץ שירים מורכבת במיוחד של 70 דקות.... ככל שהאגו והשאיפה מתנפחים, כך גם הערעור, הדוחה, והכי חשוב - ההמצאה".

דירוגים 
לקראת סוף שנת 2010, מבקרי מוזיקה וכתבי עת רבים הכלילו את My Beautiful Dark Twisted Fantasy במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010. בפרט, האלבום הוכתר כאלבום הטוב ביותר של השנה ברשימות שפרסמו מגזין טיים, מגזין רולינג סטון, בילבורד, Slant Magazine, פיצ'פורק, וספין. האלבום My Beautiful Dark Twisted Fantasy נבחר על ידי הצבעה דרך Pazz & Jop על ידי מגזין וילג' ווייס אשר סוקר את האלבומים העכשוויים השנתיים של מהדורות המוזיקליות המובילות, עבור האלבום הטוב ביותר לשנת 2010, בפער עצום בפעם הראשונה בהיסטוריית הסקרים. הסינגלים "Power", "Runaway", ו-"Monster" דורגו בעשירייה הפותחת של הרשימת "הלהיטים הטובים ביותר לשנת 2010 על ידי Pazz & Jop's". Metacritic, שאוסף ביקורות על אלבומי המוזיקה, קרא לאלבום "האלבום עם ההפקה הטובה ביותר לשנת 2010" ולאלבום השישי ממיטב האלבומים המקוריים משנות העשרים של שנות ה-20, עם 15 ביקורות מקצועיות לפחות.

האלבום My Beautiful Dark Twisted Fantasy לאחר מכן הופיע גם ברשימות עשור וכל הזמנים של האלבומים הטובים ביותר. בשנת 2012, מגזין קומפלקס כלל את האלבום ברשימתם "25 אלבומי הראפ הטובים ביותר מעשור האחרון אשר מגיעים להם סטטוס קלאסי". שנה לאחר מכן, בשנת 2013, המגזין העניק לו את התואר "האלבום ההיפ-הופ הטוב ביותר מחמש השנים האחרונות". בנוסף לכך, האלבום נכלל גם בספר 1001 אלבומים שאתה חייב לשמוע לפני שאתה מת. באוגוסט 2014, מגזין פיצ'פורק הכתיר את האלבום "האלבומים הטובים ביותר לעשור השני עד כה, ובאומרו "קניה ווסט שבר את האדמה עליה בנו האדריכלים המבריקים ביותר של העשור החדש את עבודות המופת שלהם; Bon Iver של להקה האמריקאית מוויסקונסין, ארצות הברית, בון איבר, Take Care של הזמר הקנדי דרייק, Channel Orange של הזמר והראפר האמריקאי פרנק אושן, ו-Good Kid, M.A.A.D City של קנדריק לאמר לא קיים בלי טביעת האצבע של My Beautiful Dark Twisted Fantasy. הרשימה מסתיימת כאן כיוון שכאן בעצם העשור התחיל. כריסטגאו לאחר מכן דירג את האלבום במקום השמיני ברשימת "האלבומים הטובים ביותר של העשור", וטען ש"האלבום השאיר חותם של מצוינות".

מבקרי מוזיקה רבים מכתב העת היומי הגרידאן דירגו את האלבום ואת שיריו של קניה מתוכו. בבחירתו של בן תומפסון, האלבום דורג בראש הרשימה 10 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010, על פי בחירתו תומפסון, והרצועה "Runaway" מתוך האלבום דורגה במקום השני ברשימת 5 הרצועות המובילים ביותר לשנת 2010 על פי בחירותו של בן. כריס סלמון, דירג את האלבום במקום השישי והרצועה "Runaway" במקום הראשון. מבקר המוזיקה פול מקינס דירג את האלבום במקום השני ברשימתו, ואת הרצועה "All Of The Lights" במקום הרביעי ברשימת 5 הרצועות המובילים ביותר לשנת 2010. טום יואינג אחד מן מבקרי המוזיקה של מגזין הגרידאן לא הכליל ברשימתו את האלבום, אך הרצועה "Runaway" דורגה במקום החמישי. וויל דין גם מהגרדיאן הכליל את האלבום במקום הראשון ואת הרצועה "All of the Lights" במקום השלישי. האלבום My Beautiful Dark Twisted Fantasy היה האלבום המסוקר והמדורג ביותר אשר מגזין הגרדיאן דירגו אותו, סך הכל 10 מבקרי מוזיקה.

מבוסס גם על דירוגים, Acclaimed Music הכליל ברשימתם את האלבום My Beautiful Dark Twisted Fantasy במקום ה-26 ברשימת "האלבומים המבוקרים ביותר בהיסטוריה, האלבום ההיפ-הופ השלישי עם הדירוג הגבוה ביותר. לפי דבריו של כריס למברט משנת 2019 ממגזין פורבס, "שומר על עקביות של הכרה" כאלבום הגדול ביותר של ווסט ואחת מהאלבומים הטובים ביותר של שנת 2010, אם לא של העשור השני של המאה ה-21. בשנת 2020, מארק הוגן מפיצ'פורק החשיב את האלבום כאחד מהאלבומי הארט פופ הטובים ביותר מ-20 שנים האחרונות "מילאו את החלל של הצהרות באורך מלא ברצינות אמנותית וגם בערעור המוני שהיה בעבר תפוס ברובו על ידי [רוק] להקות גיטרה". מגזין טיים הכליל את השיר ברשימתם "10 הדברים הטובים ביותר שקראו בשנת 2010" תחת 10 הקאמבקים הטובות ביותר לשנת 2010. העיתונאים וחוקרי המוזיקה ממגזין Access Hollywood הכלילו כל אחד ברשימתם את האלבום; אלכס בנדי במקום השני, אאוחניה מונזון הכלילה את האלבום במקום הראשון, ברינה חוס הכלילה במקום השלישי.

רשימת השמעה 

 בגרסת ה-iTunes ישנו שיר בונוס נוסף - See Me Now (עם ביג שון, ביונסה וצ'ארלי ווילסון)

מצעדים ומכירות

קישורים חיצוניים 
 

 הסרט Runaway באתר יוטיוב.

הערות שוליים

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אלבומי 2010
אלבומי קניה וסט
אלבומים באנגלית
מחלוקות סביב טענות לתועבה במוזיקה
אלבומים שהופקו על ידי קניה וסט
אלבומים שהופקו על ידי אמיל הייני
אלבומים שהופקו על ידי ג'ף באסקר
אלבומים שהופקו על ידי מייק דין
אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
זוכי פרס גראמי לאלבום הראפ של השנה
אלבומי פלטינה בממלכה המאוחדת
אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בארצות הברית
אלבומי חברת דאף ג'אם
זוכי פרסי ה-BET: מוזיקה: אלבום ההיפ-הופ הטוב ביותר