אלפרד נוסיג

אלפרד נוֹסיג (בכתיב לועזי: Alfred Nossig; 1864 – 22 בפברואר 1943 (י"ז באדר א' תש"ג)), היה מראשוני התנועה הציונית, הוגה דעות סוציאליסטי, סופר, פסל ומוזיקאי. נרצח על ידי חברי ארגון אי"ל בגטו ורשה בגלל שיתוף פעולה עם הגרמנים.

קורות חיים

עד שנות השואה 
נוסיג היה ברוך כישרונות. הוא למד באוניברסיטאות לבוב, וינה וציריך וקבל תואר דוקטור במשפטים, ברפואה ובפילוסופיה.

סוציאליסט ודוברם של יהודי פולין 
נוסיג היה ממקימי "המקדש" או בשמו הרשמי "בית הכנסת היהודי המתקדם", בלבוב, בירת גליציה. היה זה בית הכנסת הראשון של היהודים ה"פרוגרסיבים" בגליציה, והוא נוסד בשנים בהן פולין הייתה למדינה עצמאית, והנאמנות היהודית נדרשה לעבור מווינה בירת הממלכה האוסטרית, לוורשה בירתה כעת של פולין. ב-1882, בגיל 18, היה ממייסדי אגודת אחים (נהגה ביידיש: 'אגודוס אכים', ובפולנית: Przymierze Braci) ארגון להנחלת השפה והתרבות הפולנית ליהודי פולין, ולחקר תולדותיהם, והיה גם העורך וממייסדי העיתון של תנועה זו, Ojczyzna - 'מולדתנו' עוד ב-1881. לדו-ירחון זה היה נספח עברי בשם: 'המזכיר אהבה לארץ מולדתו', וסמלו היה הנשר הפולני עם מגן דוד על חזהו.

בטקס במקדש בלבוב, בהשתתפות קהל מעורב של יהודים ונוצרים, שנערך ב-21 בינואר 1882 הושר שיר בפולנית פרי עטו של נוסיג, "האל - אתה יהודה..." Boże coś Judę, בהשראת השיר הלאומי הפולני "האל - אתה פולין", לכבוד יום העצמאות הפולנית והמרד - עשרים שנה קודם. השיר הפך לחלק מרכזי מן התפילה בכל בתי הכנסת 'המתקדמים' בפולין ובגליציה, ודבריו בדבר הצורך בשילוב של חופש ליהודים, שיתוף פעולה נוצרי-יהודי ונאמנות לאומית פולנית, היו למצע של התנועה היהודית הפרוגרסיבית.

נראה שב-1882 כבר נחשב סוציאליסט ידוע התומך בעבודה עברית, כפי שעולה ממכתב שכתב נחום עלייניקוב ראש קבוצת קייב מראשוני המהגרים לארצות הברית מתנועת עם עולם, על מסעם מברודי דרך לבוב לברלין. תנועת עם עולם הוקמה במטרה להקים חבורה חקלאית יהודית משותפת בארצות הברית.

שנים לאחר מכן, בספרו "על סוציאליזם" כתב נוסיג כי אף על פי שהוא מתנגד חריפות לתפיסה הבולשביקית הקומוניסטית הקיצונית, ליהודים ברוסיה, למשל החיילים בצבא המזוהים לחלוטין עם המשטר, לא הייתה ברירה אלא לאחוז בעמדות קיצוניות אלו בגלל מעמדם בחברה ברוסיה, ולא מפאת עצם היותם יהודים. הברירה שעמדה בפניהם הייתה בין האפשרות לרעוב למוות, לצאת לגלות או לאמץ את השיטה החדשה, אף שזו הייתה בניגוד מוחלט לדרכם ולדתם היהודית. לעומת זאת סבר שמנהיגים יהודים סוציאליסטים הם השומרים על הרוח היהודית ופועלים על פיה. לפי החוקר אנדרה גריץ, עמדה זו נתפסה כתפיסה אוהדת כלפי היהודים ברוסיה ובאשר הם, בדומה למכתבו של הרמב"ם ליהודי תימן. בשנים אלו הפך למזוהה כדוברם של יהודי פולין הנאמנים לאומה הפולנית ולשלטונם העצמאי.

בשנת 1901 כתב את ספרו "חידוש הסוציאליזם" Revision des Socializmus, ובו הביע את דעתו החיובית על שיטה זו, בניגוד לקפיטליזם מצד אחד ולקומוניזם מן הצד השני.

עם התגברות האנטישמיות בפולין נטש את דעותיו לגבי שיתוף הפועלה הפולני-יהודי ונטה יותר לכיוון של פתרון יהודי בשטח משלהם. בשנת 1885 עזב את אגודת אחים ועבר להיות אחד הדוברים המרכזיים של התנועה היהודית הלאומית 'מקרא קודש'. בתקופה זו הייתה אי יציבות פוליטית בולטת ומעבר צעירים ממחנה אחד לאחר. עד 1888, שנה שבה נחלק ארגון 'מקרא קודש' בין הנוטים למסורת - וארגונם החדש 'ציון', לבין הנותרים בארגון והנוטים יותר לתרבות הכללית (הפולנית, במקרה זה), היה נוסיג נציגה המובהק של הנוטים לתרבות הכלל.

חובבי ציון ציונות ועליונות יהודית 
ב-1887 פרסם מאמר בפולנית, שהיה החיבור הציוני הראשון בשפה זו. הוא הציע לייסד מדינה יהודית בארץ ישראל ובמדינות הסמוכות בניסיון לפתרון הבעיה היהודית כפתרון מדיני בנפרד מהתרבות והמסורת היהודיים.

בשנת 1894 היה ציר לאספה של חובבי ציון בפריז. הוא צידד בציונות המדינית, התקרב להרצל והשתתף בקונגרסים הציונים הראשונים. בחודש מרץ 1903 נשלח כחבר במשלחת הציונית לאל עריש לבדוק התיישבות יהודים במקום לפי תוכנית אל עריש.

עד מהרה הסתכסך עם הרצל והיה בין ראשי הפרקציה הדמוקרטית שהייתה אופוזיציה להרצל ותומכיו. נוסיג טען שהציונות המדינית היא אחיזת עיניים כי ייקח זמן רב מאוד למימושו ובינתיים יש להשקיע מאמצים בחינוך העם. בהמשך התגייס למען הציונית המעשית, התנגד לתוכנית אוגנדה ודרש התיישבות אך ורק בארץ ישראל. כן עמד בראש אגודת ספרות יהודית. בקונגרס הציוני השישי הועמד לדין משמעתי של התנועה הציונית יחד עם דוד טריץ בשל פעילותו בעד ההתיישבות בארץ ישראל באופן שהתנגד להחלטות הקונגרס, ונגד תוכנית אוגנדה. הד"ר חיים ויצמן היה בין השופטים.

בשנת 1903 נוסיג הוציא את ספרו 'הסתברות יהודית' (Jüdische Statistik) ובו נתונים על יהודי העולם בתקופתו ותיאורם, על פי מקומם, משלח ידם וכדומה.

בשנת 1905 הוא הוציא לאור ספר בשם 'היהודים והיותם הנבחרים מבחינת מדעי החיים' ובו דן על 'החכמה היהודית', ו'המוסר היהודי' כתוצאה מכללי הדת היהודית הקובעים את השתייכותם של ילדי היהודים לפי מוצאם מאם ולא מאב. לטענתו, שיטה זו הביאה לקליטת יהודים מאומות שונות ו'גזעים' שונים, דבר שהגדיל את הגיוון ואיפשר התפתחות טובה, או 'עליונה' יותר.

תערוכת האמנות בברלין 
בשנת 1907 ארגן נוסיג בברלין תערוכה של אמנים יהודים מן העולם ומארץ ישראל. הייתה זו הפעם הראשונה שאמנים יהודים הוצגו יחדיו בפני הציבור הלא יהודי. תערוכה זו הייתה הראשונה שאיפשרה לבוריס שץ להפעיל את מרכז האמנות שהקים בירושלים שנה קודם, ושנקרא בהמשך 'בצלאל'. הייתה זו גם הזדמנות לאמנים יהודים מהעולם כולו להביע את הזדהותם עם הגורל היהודי. הוצגו ציורים של כשישים ציירים וביניהם קאמי פיסארו מצרפת, יוזף ישראלס מהולנד, איזידור קאופמן מאוסטריה, מאוריצי גוטליב מגליציה, ושמואל הירצנברג פולין. האמן היהודי היחיד מבין אלו שנוסיג פנה אליהם שסירב להציג בתערוכה זו, היה מאקס ליברמן.

טבח העם הארמני 
בשנת 1909 הגיע לאיסטנבול במטרה לקדם התיישבות יהודית בממלכה העות'מאנית. פעילותו של נוסיג הייתה למורת רוחם של פעילי ההסתדרות הציונית, מפני שעל מנת לקדם את ההתיישבות בממלכה העות'מאנית טען שאין להתיישבות כל קשר לרצון להקים מדינה יהודית. נוסיג המשיך בקשרים עם השלטון הטורקי במהלך מלחמת העולם הראשונה, גם לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים.

הנרי מורגנטאו (האב) בספרו 'סודות הבוספורוס' (1918), מספר כי בעת שהיה שגריר ארצות הברית בטורקיה לאחר המצור על ואן ב-1915 - אחד האירועים האפלים במסגרת שואת הארמנים, נוסיג, כנציג גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית שהייתה בעלת בריתה של האימפריה העות'מאנית, ניסע לשכנע אותו להשתיק את הפרשה תוך איומים. מורגנטאו טען שנוסיג היה באותה עת במקום לצורך פעילות אנטי ציונית, בבירור שערך גילה שפעולתו של נוסיג הייתה פרי מזימה של השגרירות הגרמנית המקומית. ממדי הטבח בארמנים פורסמו בניו יורק טיימס לראשונה רק כשבעה חודשים מאוחר יותר, בדצמבר 1915.

לאחר מלחמת העולם הראשונה 
ב-1922 נוסיג הוציא בווינה ספר בגרמנית בשם 'שילוב היהודים', ובו קרא להקמת מדינה יהודית בעלת אופי חברתי בארץ ישראל. הספר מאדיר את ערכי הסוציאליזם, וקובע שמקורם ביהדות (וכלשונו: בתורת משה), ובה בעת מדבר על הצורך בהתחדשות וחידוש החיים בארץ ישראל (פלשתינה - כלשונו) ומשמעותם של דברי הנביאים בנושא זה, לימיו.

נוסיג התיישב בברלין וביטא את כישרונותיו בספרות (חיבר שירים ומחזות, בהם "מלך ציון", "אברבנאל", מסות וביקורות ספרות), במוזיקה (חיבר מונוגרפיה על איגנצי יאן פדרבסקי) ובפיסול.

במלחמת העולם השנייה ומותו 
בתחילת מלחמת העולם השנייה מונה נוסיג על ידי הגרמנים בורשה להכין תוכניות להגירת היהודים מפולין הכבושה.

על ראש היודנראט בגטו, אדם צ'רניאקוב הוטל לקלוט את נוסיג כאחראי לתרבות ואמנות בגטו ולשלם את משכורתו. צ'רניאקוב חשד כבר בתחילה שנוסיג הוא סוכן של הגסטפו. ביומנו הוא כינה את נוסיג "בעל אלף התעלולים" (Tausendkunstler), וכן רשם עליו שהוא מטורף, ושדיווחיו לגרמנים לא רצויים. על דלת דירתו שבמתחם היודנרט בגיטו היה שלט עליו רשום שהוא מוגן בידי הגסטפו. היה חשד שנוסיג גויס על ידי הגסטפו עוד כשחי בברלין ושהוכנס ליודנראט על פי דרישת האס אס. ייתכן שפעולותיו נבעו מעמדותיו על סתגלנות יהודית ועל עליונות גזעית שהרבה לדבר עליהם בספריו.

במהלך שהייתו בגטו אולץ לצייר את דיוקנה של אשת אחד משוטרי הס.ס. וולדמר שון. לאחר שהלה היה מרוצה מכך, אולץ לצייר את נשותיהם של השוטרים האחרים. לדברי הצייר סטפן קריקל, חיי נוסיג נצלו בזכות ציורים אלו.

נוסיג היה נפגש לעיתים קרובות ובאופן קבוע עם קרל-גיאורג ברנדט, קצין גסטפו, השניים נפגשו בדרך כלל במפקדת הגסטפו שמחוץ לגטו.

ב-18 בינואר 1943 (י"ב בשבט תש"ג), לאחר ארבעה ימי אקציה בגיטו, היה נוסיג היהודי היחיד שהותר לו ללכת באופן חפשי ברחוב ולצאת את השערים. הדבר עורר חשד כבד שהוא מוסר לגרמנים פרטים על היהודים בגטו, וארגון אי"ל החל לעקוב אחריו.

לאחר שהוברר כי נוסיג יוצא באופן קבוע את הגיטו אל מפקדת הגסטפו, ושהוא חי עם אשה לא יהודיה בשם פליציה, הוא נידון למות שלא בפניו. הוחלט ללכוד אותו בביתו ולהרגו אם לא יספק הסבר סביר להתנהגותו. ב-22 בפברואר 1943 (י"ז באדר א' תש"ג), שלושה מחברי הארגון היהודי הלוחם לכדו את נוסיג בביתו, בעוד 'אנטק' (יצחק צוקרמן), ממפקדי אי"ל, עומד בסמוך ולא נכנס למקום, על מנת שתתאפשר החלטה להשאירו בחיים מבלי שנוסיג יזהה את מפקד אי"ל. נוסיג בן ה-79 כרע על ברכיו וביקש רחמים, וכשאיימו על חייו, קרא: "ברנדט ינקום את דמי!", דבר שהכריע את החלטתם להורגו במקום.

מסמך שהיה בכיסו ניתן ל'אנטק' שקרא בו ודיווח עליו. המסמך, שנועד לנאצים, היה דו"ח על הסיבות לכישלון הגירוש ב-18 בינואר, שלדעתו נבע מן האלימות המרובה והמוחצנת שנקטו הגרמנים. במסמך הציע לגרמנים להסתיר את התנהגותם האלימה כדי שלא לעורר את התנגדות המחתרת. לוחמי אי"ל הבחינו בארכיון מסמכים בדירתו, אך מאוחר יותר כאשר ניסו להגיע אליו התברר שהגרמנים הקדימו אותם והחרימו את כל המסמכים. לדעת אנטק הדו"ח היה חלק ממכלול דוחות לגבי הלך הרוח ודעת היהודים, בעיקר לגבי השמועות על הרצח ההמוני המתבצע במחנות הריכוז, ולגבי דרכים להעברת היהודים באופן מסודר למחנות הריכוז ללא התנגדות. בנוסף, כפי הנראה הייתה בכיסו גם תעודה המודיעה שהוא משתף פעולה עם הגסטפו.

בהודעה שפרסם הארגון היהודי הלוחם ברחבי הגטו, ונמצא אחר המלחמה בארכיון עונג שבת, נכתב כי "נוסיג, סוכן הגסטפו שנורה ב-22 בפברואר, היה מספק לגרמנים ידיעות על בונקרים של יהודים בעליות גג ובמרתפים".

לאחר השואה, בבירור שערך אנטק לגבי נוסיג, נודע לו להפתעתו שמשפחתו טוענת שמת מיתה טבעית בסוף המלחמה, ולא נהרג בידי אי"ל כלל. אנטק העיד באופן פומבי שהוא האחראי למותו, והיה מוכן לעמוד על כך למשפט.

ביומנו של בר וארם נרשמה תגובתו של קצין הס.ס. קרל-גאורג ברנדט עם היוודע דבר מותו של נוסיג בידי אי"ל:

השפעתו והצגתו בתרבות 

בשנת 1899 הצייר אמיל פוקס צייר את נוסיג. הציור נותר בידי משפחת המלחין הפולני יאן פוברבסקי.

פסלו "היהודי הנודד" נחשב לאחד המייצגים הראשונים ל"יהדות השרירים" החדשה של אנשי תנועת הציונות באותה עת. הפסל מתכתב עם פסל 'משה' של מיכלאנג'לו, ועם ציורי ופסלי 'היהודי הנודד' - ומחליף בהם את החולשה בעוצמת שרירים. בינואר 1901 הפסל צולם לספר הגרמני Ost und West - 'מזרח ומערב' הנמצא כיום בספריית מוזיאון ישראל, וכך מראהו שרד. מאוחר יותר אותה שנה הפסל הוצג בקונגרס הציוני החמישי באופן בולט, והביע למעשה את התנגדותם של הציונים לאופן בו צויר ופוסל היהודי עד כה ככחוש ומעוות, על פי תפישתם של אמנים אנטישמיים כווגנר.

בשנת 1971 נכתב מאמר על חיי נוסיג בלבוב, לפני מלחמת העולם השנייה. כותרתו "מהתבוללות לציונות בלבוב: המקרה של אלפרד נוסיג", ובו נוסיג מתואר כאחד ממובילי הדרך לשינוי התפיסה ולאימוץ הציונות בידי חלקים נרחבים מיהודי גליציה ומזרח גרמניה.

בשנת 2004 בארצות הברית הופקה הצגה על נוסיג. בהצגה נוסיג נהרג שוב ושוב במהלך שנים רבות, מיום מותו האמיתי ועד ימינו. גם אשתו פליציה מוצאת להורג באופן דומה. נוסיג מוצג כאדם מוכשר אך בסוף ימיו אפרורי, קשיש נודניק וחסר חשיבות, פליט, ולמעשה קרבן הנאצים בעצמו, שלא הובן כראוי ונרצח על לא עוול בכפו.

באתרי מרשתת אנטישמיים, רעיונות הגזע של נוסיג, כפי שבאו לידי ביטוי בספרו 'על היהודים והיותם הנבחרים' מוצגים כמקור לגזענות היהודית הציונית (בעוד זו הגרמנית מוכחשת).

הארמנים, כאמור, ראו בנוסיג נציג הציונים, וטענו שאלו שיתפו פעולה עם הטורקים במטרה להשתיק את רצח עמם.

בשנת 2013 נוסיג צויר עם המשוררת שרה רבינוביץ - אשר אולצה לרשום שירי הלל לכבוד הגרמנים ונהרגה כמשתפת פעולה בידי יהודים. הצייר סטפן קריקל פרסם גם תיאור קצר לגבי השניים ובו סיפר על הציורים שנוסיג אולץ לצייר בעת היותו בגיטו אשר בזכותם, לדברי קריקל, חיי נוסיג נצלו.

אמנות

ספריו בתחום המדיני 
 1887 - לפתרון הבעיה היהודית (הספר הציוני הראשון בפולנית) - Proba rozwiazania kwestji zydowskiej
 1887 - נתונים לחישובי הסתברות בדבר היהודים - Materialien zur Statistik des jüdischen Stammes
 1894 - הבריאות החברתית של היהודים - Sozialhygiene der Juden
 1900 - חידוש הסוציאליזם - Revision des Sozialismus
 1902 - שאלת החקלאות החדשה - Die moderne Agrarfrage
 1902 - מדיניות החופש העולמי - Politik des Weltfriedens
 1903 - נתונים על היהודים - Jüdische Statistik
 1904 - תוכנית ההתיישבות היהודית - Das jüdische Kolonisationsprogramm
 1905 - התפתחות הציונות - Die Entwicklung des Zionismus
 1907 - מדיניות יהודית מפוקחת - Jüdische Realpolitik
 1907 - מדיניות האדמה היהודית Jüdische Landpolitik
 1921 - יהדות משולבת Integrales Judentum
 1921 - בולשביזם ויהדות Bolschewismus und Juden
 1928 - ציונות ויהדות Zionismus und Judenheit

ספרות יפה 
 1885 - זוועת המחשבה (פולנית) - Tragödie des Gedankens
 1887 - מלך ציון - Der König von Zion
 1889 - אהבה אלוהית - Göttliche Liebe
 1907 - אברבנאל - Abarbanell

פיסול 
 1905 - היהודי הנודד - Der ewige Jude
 המכבי - Der Makkabäer
 נורדאו - Nordau
 שלמה המלך - König Salomo

לקריאה נוספת 
 המשטר האוסטרו-הונגרי והציונות 1897-1918, ישעיה פרידמן. מאמר מתוך מחקרים חברתיים ביהדות 27, כרך 3–4 עמודים 147–167 וכן 236–249 (יולי אוקטובר 1965)
 מהתבוללות לציונות בלבוב: מקרהו של אלפרד נוסיג, עזרא מנדלסון, מאמר מתוך מחקרים סלבונים (?) ומזרח אירופיים 49 (1971) עמודים 521–534
 וילהלם פלדמן ואלפרד נוסיג: התבוללות וציונות בלבוב, עזרא מנדלסון, מאמר בגל-עד כרך 2 (1975) עמודים 89–112
 הערכה מחדש לגבי אלפרד נוסיג, שמואל אלמוג, מחקרים בציונות 7 (אביב תשמ"ג), עמודים 1–29 (1983)
 גיבורים ונואשים - 60 שנה למרד גטו ורשה, הוצאת "בית לוחמי הגיטאות", 2003.

קישורים חיצוניים

 
 ד"ר אלפרד נוסיג - מנהיג ובוגד, באתר "דעת"
 אלפרד נוסיג, באתר יד ושם
 
 מאמר על ספרו של נוסיג: חידוש החברה Revision des Socialismus (אנגלית, אתר הספרייה המקוונת יו.אן.זי של רון עקיבא אונץ)
 תמונת אלפרד נוסיג ופקידים טורקיים בכירים - שר הפנים טלעת אומסנל, שר החוץ חליל הינג' ושר המלחמה אנוואר פאשה. באתר נטען שנוסיג היה נציג הציונים, ושהתנועה הציונית תמכה בטורקים ובהשתקת טבח העם (באתר מאה סיפורים על שואת ארמניה)

ספריו הסרוקים 
מהדורות סרוקות של ספרי אלפרד נוסיג בגרמנית:
 מאמר על הספר חידוש הסוציאליזם Revision des Sozialismus של נוסיג שיצא לאור בשנת 1901 (אתר הספרייה הספרתית הגרמנית)
 חידוש הסוצאליזם, Revision des Sozialismus משנת 1901 (אתר הספרייה הספרתית הגרמנית)
 הסתברות יהודית Jüdische Statistik משנת 1903 (אתר ארגון 'ארכיון')
 פרק על ספרו של נוסיג 'הבריאות החברתית של היהודים' Moses the Microbiologist: Alfred Nossig's The Social Hygiene of the Jews, מתוך הספר 'היהודי הבריא' של מיטשל הארט (אנגלית, אתר מכללת קיימברידג')
 תמונת דף מתוך הספר 'הסתברות יהודית' (באתר למכירת ספרים ישנים)
 היהודים והיותם הנבחרים מבחינה ביולוגית, 1905 (באתר אוניברסיטת פרנקפורט)
 'שילוב היהודים' (באתר אוניברסיטת פרנקפורט)
 אברבנאל 1909 (אתר הספרייה המקוונת יו.אן.זי של רון עקיבא אונץ)
 על המוזיקה של פדרבצקי מאמר על איגנצי יאן פדרבסקי (תרגום לאנגלית, אתר מכללת דרום קרולינה)

הערות שוליים

בוגרי אוניברסיטת ציריך
אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
ראשוני הציונות
סופרים יהודים פולנים
ורשה: סופרים
סופרים יהודים גרמנים
פסלים יהודים פולנים
מוזיקאים יהודים פולנים
מסאים יהודים
מסאים גרמנים
מבקרי אמנות יהודים
יהודים משתפי פעולה עם הנאצים
נספים בגטו ורשה
יהודים שהוצאו להורג
משתפי פעולה עם הנאצים שהוצאו להורג
אישים שהוצאו להורג בארצות אירופה
רצח העם הארמני: אישים
ילידי 1864
נפטרים ב-1943