Soft Cell

Soft Cell (סופט סל; בעברית: תא רך) היה שמו של צמד גל חדש בריטי, שזכה להצלחה רבה במחצית הראשונה של שנות השמונים. הצמד היה פעיל בשנים 1984–1978, ולאחר מכן התאחד וחזר לפעול בין השנים 2003–2001. להיטם המפורסם ביותר היה גרסת הכיסוי שלהם לשיר "Tainted Love" משנת 1981. חברי ההרכב היו הסולן מארק אלמונד ודייוויד בול שניגן על סינתיסייזר.

היסטוריה

השנים הראשונות 
Soft Cell החלו לפעול ב-1978 בלידס, אנגליה. באותה שנה הם הוציאו מיני-אלבום בשם "Mutant Moments", אותו מימנו באמצעות הלוואה של 2,000 לירות שטרלינג שקיבלו מאמו של דייוויד בול. האלבום יצא באופן עצמאי ב-2,000 עותקי ויניל בלבד, ועם השנים הפך לפריט אספנים מבוקש בקרב מעריצי הצמד. המיני-אלבום והופעותיהם המוקדמות משכו את תשומת לבן של כמה מחברות התקליטים העצמאיות, דוגמת Mute Records ו-Some Bizzare Records, שתיהן מחלוצי הגל החדש. הצמד הקליט את השיר "The Girl with the Patent Leather Face", שהופיע באלבום "Some Bizzare Album", האלבום הראשון שהוציאה חברת התקליטים Some Bizzare Records, ובו השתתפו גם להקות לא מוכרות בשעתו כגון דפש מוד, The The ו-Blancmange. שני הסינגלים הראשונים של Soft Cell, "A Man Can Get Lost" ו-"Memorabilia", הופקו על ידי דניאל מילר, המייסד של חברת Mute Records.  "Memorabilia" הפך אומנם ללהיט מועדונים, אך הצמד נותר אלמוני.

Tainted Love 
לאחר כישלונו במצעדים של הסינגל "Memorabilia", חברת התקליטים פונוגרם נתנה ל-Soft Cell הזדמנות שנייה ואחרונה להקליט סינגל שיצליח במצעדים. הצמד בחר להקליט גרסת כיסוי לשיר לא מוכר משנת 1964, שבוצע במקור על ידי גלוריה ג'ונס. השיר, "Tainted Love" (בתרגום מילולי: "אהבה מזוהמת" או "אהבה מוכתמת"), יצא כסינגל ב-1981 והגיע למקום הראשון במצעדי המכירות של 17 מדינות, כולל מצעד הסינגלים הבריטי. כמו כן הגיע השיר במהלך 1982 למקום השמיני במצעד הסינגלים האמריקאי, וקבע שיא גינס חדש לאותו זמן, כששהה במשך 43 שבועות רצופים ברשימת "100 הסינגלים הגדולים" של המגזין "בילבורד". השיר צבר תאוצה באופן איטי, ורק לאחר 19 שבועות במצעד נכנס לרשימת 40 הגדולים. היה זה הסינגל היחיד של הצמד שהצליח להיכנס לרשימת 40 הגדולים של המצעד האמריקאי, והוא היה הסינגל הבריטי הנמכר ביותר בארצות הברית ב-1981.

גרסת ה-12 אינץ' של הסינגל הורכבה בעצם ממחרוזת של שני שירים, כשהשיר "Tainted Love" התמזג עם הלהיט הקלאסי של מוטאון, "Where Did Our Love Go", שבוצע במקור על ידי הסופרימס. בשיא הפופולריות של השיר, תחנות רדיו רבות ערכו מחדש את המחרוזת, שאורכה היה 9 דקות, כדי להתאימה להשמעה ברדיו.

על פי ספרו האוטוביוגרפי של מארק אלמונד, "Tainted Life", לצמד היו ציפיות צנועות מהסינגל שהקליטו, והם קיוו שהוא יצליח להיכנס לרשימת 50 הגדולים במצעד הבריטי.

בדרך כלל, כאשר אומן מוציא גרסת כיסוי כסינגל, הוא מקפיד שלפחות השיר המופיע בצדו השני של הסינגל יהיה שיר מקורי שלו, כך שיזכה לקבל לפחות חלק מהתמלוגים שמקבלים היוצרים ממכירות הסינגל. במקרה של "Tainted Love", מאחר שאף אחד משני השירים שהופיעו בסינגל לא נכתבו על ידי Soft Cell עצמם ("Where Did Our Love Go" הופיע בצדו השני של הסינגל בגרסת ה-7 אינץ' שלו), הצמד הפסיד כסף רב שיכול היה להגיע להם מתמלוגים כיוצרים, על סינגל שהיה אחד הפופולריים ביותר בשנות השמונים. אלמונד הביע בספרו את צערו על כך, וייחס את הטעות לנאיביות שלו ושל בול באותה תקופה.

האלבום "Non-Stop Erotic Cabaret" 
אלבום האולפן הראשון של הצמד, "Non-Stop Erotic Cabaret" (בתרגום מילולי: "קברט אירוטי בלתי פוסק"), שיצא בינואר 1981, עסק ברבים משיריו בנושאים של מיניות ושפלות. השיר "Seedy Films" מדבר על לילות ארוכים בבתי קולנוע פורנוגרפיים, בעוד שהשירים "Frustration" ו-"Secret Life" עוסקים בשעמום ובצביעות שמתלווים לחיים בפרברים. במקביל ליציאת האלבום יצאה גם קלטת וידאו בשם "Non-Stop Exotic Video Show" ("מופע וידאו אקזוטי בלתי פוסק"), ובה וידאו קליפים לשירי האלבום וקטעי מעבר, בבימויו של טים פופ, שהפך לאחר מכן לבמאי הקליפים הקבוע של "הקיור". קלטת הווידאו עוררה מחלוקת בבריטניה, בעיקר בשל הסקנדל שליווה את צילומי הקליפ לשיר "Sex Dwarf". בגרסה המקורית של הקליפ, אלמונד ובול צולמו בחנות קצבים מלאת דם, כשמסביבם מסורים חשמליים, שחקנים ערומים וגמדים, והם מבצעים פעילות סאדו-מזוכיסטית. עם זאת, החומר המצולם הוחרם על ידי המשטרה והקרנתו נאסרה, עוד בטרם הוא הופץ. בקלטת הווידאו הופיע קליפ חלופי שצולם, שבו אלמונד לבוש בטוקסידו ומנצח על תזמורת סימפונית של גמדים. כיום ניתן לצפות בקטעים מהקליפ שבזמנו הוחרם וצונזר באתר האינטרנט של טים פופ.

האלבום הוקלט בניו יורק בתקציב נמוך מאוד, וכל שיריו, פרט ל-"Tainted Love", נכתבו על ידי אלמונד ובול. האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה, הגיע למקום החמישי במצעד מכירות האלבומים הבריטי, ולמקום ה-22 במצעד האלבומים האמריקאי.

האלבום הניב עוד שני סינגלים מצליחים, פרט ל-"Tainted Love": "Bedsitter" הגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי, ו-"Say Hello, Wave Goodbye", שיצא בראשית 1982, הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי.

הדעיכה והפירוק 
הצמד לא הצליח לשחזר את הצלחת האלבום הראשון והלהיט "Tainted Love". ב-1982 יצאו שני סינגלים ללא אלבום, שזכו אומנם להצלחה במצעד הבריטי: "Torch" שהגיע למקום השני ו-"What!" שהגיע למקום השלישי, אך אלבומם הבא, "The Art of Falling Apart" (בתרגום מילולי: "אומנות ההתמוטטות"), שיצא ב-1983, לא הצליח להניב אף להיט גדול. הצמד הצליח לעורר שוב מחלוקת, כשהסינגל השני מתוך האלבום, "Numbers", נאסר להשמעה ולהקרנה ב-BBC, מאחר שיש בו אזכור לשימוש בסם "ספיד". הלחץ לחזור ולהצליח והשימוש התדיר של חברי הצמד בסמים החלו לתת את אותותיהם. במקביל לפעילות של "Soft cell", אלמונד הקים הרכב צדדי בשם "מרק אלמונד והממבס".

ב-1984 קיבלו אלמונד ובול החלטה משותפת לפרק את הצמד לאחר יציאתו של אלבום האולפן השלישי שלהם, "This Last Night in Sodom" ("לילה אחרון זה בסדום"), שזכה לביקורות חיוביות אך נכשל מסחרית.

בסיכומו של דבר, 10 סינגלים של הצמד נכנסו ל-40 הגדולים במצעד הבריטי בשנים 1984–1981, ובאותן שנים ארבעה אלבומים שלהם (שלושת אלבומי האולפן ומיני-אלבום אחד) נכנסו ל-20 הגדולים במצעד האלבומים הבריטי.

האיחוד 
לאחר הפרידה, אלמונד החל בקריירת סולו מצליחה למדי, והוציא מספר רב של אלבומים. בול הקים ב-1990 את ההרכב "הגריד" ("The Grid"), שהיה פעיל עד שנת 1996. במהלך השנים השניים שמרו על קשר, וב-1990 בול אף ביצע רמיקס לסינגל של אלמונד "Waifs And Strays".

השניים חזרו להופיע ביחד במרץ 2001, בפתיחת מועדון לילה בלונדון. הופעת האיחוד זכתה לביקורות נלהבות, והולידה סיבוב הופעות קצר בהמשך אותה שנה. בשלהי 2002 הוציא הצמד אלבום אולפן רביעי, "Cruelty Without Beauty" ("אכזריות ללא יופי"), בעקבותיו יצאו לסיבוב הופעות ברחבי אירופה וארצות הברית בראשית 2003. האלבום הרביעי נכשל מסחרית, והגיע למקום ה-116 בלבד במצעד האלבומים הבריטי.

גרסאות כיסוי וסימפולים 
לאור הפופולריות הרבה לה זוכה עד היום גרסת הצמד לשיר "Tainted Love", שיר זה ושירים אחרים מאלבומם "Non-stop Erotic Cabaret" זכו לגרסאות כיסוי ולסימפולים רבים, הבולטים שבהם הם:
 1984 - הלהקה הבריטית "Coil" - גרסת כיסוי ל-"Tainted Love". 
 1991 - הלהקה הבריטית "Carter USM" - גרסת כיסוי ל-"Bedsitter". 
 1992 - הלהקה הבריטית "Inspiral Carpets" - גרסת כיסוי ל-"Tainted Love". 
 1999 - הזמר הבריטי דייוויד גריי - גרסת כיסוי ל-"Say Hello, Wave Goodbye". 
 2000 - הרכב הטכנו הגרמני "סקוטר" - גרסת כיסוי ל-"Sex Dwarf". 
 2001 - להקת המטאל האמריקאית "מרילין מנסון" - גרסת כיסוי ל-"Tainted Love". 
 2004 - הלהקה האמריקאית "Nine Inch Nails" - גרסת כיסוי ל-"Memorabilia". 
 2005 - להקת הבנות האמריקאית הפוסיקט דולז - גרסת כיסוי ל-"Tainted Love". 
 2006 - הזמרת האמריקאית ריהאנה - סימפול של "Tainted Love" בסינגל "SOS", שהגיע למקום הראשון במצעדים רבים בעולם.

דיסקוגרפיה נבחרת 
להלן דיסקוגרפיה (רשימה של אלבומים ואוספים) נבחרת מהקריירה של Soft Cell.

אלבומי אולפן 
 1981 - Non-Stop Erotic Cabaret 
 1983 - The Art of Falling Apart 
 1984 - This Last Night In Sodom 
 2002 - Cruelty Without Beauty 
 2022 - Happiness Not Included

מיני-אלבומים 
 1980 - Mutant Moments 
 1982 - Non-stop Ecstatic Dancing

אלבומי הופעה חיה 
 2003 - Live 
 2003 - Soft Cell at the BBC (תיעוד הופעות שהוקלטו בשנים 1981–1983)

אוספים 
 1986 - The Singles 
 1991 - Memorabilia - The Singles 
 1996 - Say Hello to Soft Cell 
 2002 - The Very Best of Soft Cell 
 2006 - 20th Century Masters - The Millennium Collection: The Best of Soft Cell

סינגלים בולטים 
 1981 - Tainted Love 
 1981 - Bedsitter 
 1982 - Say Hello, Wave Goodbye 
 1982 - Torch 
 1982 - What! 
 1983 - Numbers 
 1983 - Soul Inside 
 1984 - Down in the Subway

וידאו 
 1982 - Soft Cell's Non-Stop Exotic Video Show  (VHS) 
 2002 - Live in Milan  (DVD)

קישורים חיצוניים 

 ריאיון עם הצמד בתוכנית "טופ אוף דה פופס" של ה-BBC
 האתר הרשמי של מארק אלמונד

צמדים מוזיקליים בריטיים
להקות פופ בריטיות
להקות סינת'-פופ