צבא יוון

צבא יוון (ביוונית: Ellinikós Stratós, בראשי תיבות: ΕS, תעתיק: אליניקוס סטרטוס "הצבא ההלני") הוא זרוע היבשה של הכוחות המזוינים של יוון והגדול מבין שלוש הזרועות הכוללים גם את חיל האוויר היווני (HAF) וחיל הים היווני (HN). על הצבא מפקד ראש המטה הכללי של צבא יוון (HAGS), הכפוף לראש המטה הכללי להגנה הלאומית היוונית (HNDGS).

המוטו של הצבא היווני "Eleútheron tò Eúpsychon" ("החופש נובע מגבורה") לקוח מ"תולדות המלחמה הפלופונסית" של תוקידידס. סמל הצבא הוא עיט דו-ראשי ובמרכזו צלב יווני.

משימה 
משימות העיקריות להגן על עצמאותה הלאומית ושלמותה הטריטוריאלית של המולדת, להרתיע איומים או תוקפנות נגד המדינה, לנהל משברים ביעילות, ואם ההרתעה נכשלת, לבצע את הפעולות הדרושות על מנת להגן על שלמות השטח הלאומי ולהשיג את היעדים הלאומיים.

הצבא היווני גם משתתף בכוח תגובה מהירה של האיחוד האירופי.

בעתות שלום תפקידי הצבא כוללים:
 שמירה על מוכנות מבצעית גבוהה בשיתוף פעולה עם שאר שירותי הכוחות המזוינים, כדי להרתיע איומים חיצוניים.
 שמירה על גבולות המדינה, האיים והאיונים של מזרח הים האגאי ושל האיים הדודקאנסיים.
 תרומה לפעילויות של תוכניות סיוע חברתי, סיוע לשעת חירום, תמיכה בשירותים ציבוריים, תרומה לעבודות הגנה ושיקום סביבתי, ארגון אירועי תרבות וספורט.

היסטוריה

היסטוריה מוקדמת – ראשית המאה ה-19 
הצבא הוקם על בסיס יחידות שהקימה הממשלה הזמנית היוונית במהלך מלחמת העצמאות היוונית (1821–1829). במאי 1825 התקבל החוק הראשון בנושא גיוס, והפיקוד על כל הכוחות הסדירים הופקד בידי הקולונל הצרפתי שארל פבייה. במהלך השנים הראשונות הללו, השפעת הצרפתים פשטה על הצבא הסדיר של יוון, בטקטיקות ובמראה החיצוני, מכיוון שרוב המדריכים היו צרפתים.

הממשל של יואניס קפודיסטריאס (1828–1831) ארגן את הצבא מחדש: הוקמה מזכירות לענייני הצבא, הצי והאקדמיה הצבאית, נוסד חיל ההנדסה והכוחות הלא סדירים אורגנו בגדודי חיל רגלים קלים. לאחר רצח קפודיסטריה בשנת 1831 הצבא הסדיר חדל מלהתקיים. המלך הראשון של הממלכה היוונית העצמאית החדשה, הנסיך הבווארי אוטו, בסיוע כוח גרמני בן 4,000 איש, הקים מחדש את הצבא הסדיר ופיזר את הכוחות הלא סדירים שהשתתפו במלחמת העצמאות. הרפורמות הגדולות הראשונות נערכו בשנת 1877. בין היתר הוא אורגן באוגדות וחטיבות, הונהג גיוס חובה, הוקמו בתי ספר חדשים וקצינים יוונים נשלחו לחוץ לארץ ללימודים.

הצבא הופעל לראשונה ביולי 1880 – אפריל 1882 לאחר שיוון סיפחה את תסליה, ושוב בספטמבר 1885 – מאי 1886, אז סיפחה בולגריה את רומליה המזרחית. הנטל הכספי הגדול של תקופות הגיוס הארוכות מיצה את האוצר הציבורי ובלם את תהליך הרפורמה. התוצאה הייתה שהצבא לא היה מוכן לחלוטין עם פרוץ מלחמת יוון-טורקיה בשנת 1897 והכוחות העות'מאניים העליונים מבחינה מספרית, מאורגנים יותר, מצוידים ומובילים הדפו את הכוחות היוונים דרומה מתסליה.

עשור המלחמות: 1912-1922 

תוצאות המלחמה הובילו לרפורמות חדשות: תקנון ארגון הצבא החדש הוצא בשנת 1904, בוצע רכש תותחים ורובים מתקדמים ונופקו מדים חדשים. הממשלה החדשה של אלפתריוס וניזלוס הזמינה כוח משימה צרפתי להכשרת הצבא היווני. בהשגחתו אימצו היוונים את אוגדת החי"ר המשולשת כמערך העיקרי שלהם, אך חשוב מכך, שכלול מערכת הגיוס איפשר למדינה לגייס מספר גדול בהרבה מכפי שהיה בשנת 1897: בעוד שהערכות עמדו כוח מגויס של כ־50,000 איש, הצבא הציב בסופו של דבר 125,000 איש ועוד 140,000 במשמר הלאומי ובמילואים.לאחר הניצחון במלחמות הבלקן המדינה הכפילה את שטחה. לאחר מחלוקת בין המלך קונסטנטינוס וראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס הצטרפה יוון בשנת 1917 למדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.

לאחר הניצחון סיפחה יוון את תראקיה, העמידה כוחות צבא באסיה הקטנה, והחלה את מלחמת יוון-טורקיה (1919-22) שהסתיימה בתבוסה.

מלחמת העולם השנייה 
המדינה הצטרפה למלחמת העולם השנייה לצד בעלות הברית באוקטובר 1940, כאשר הדיקטטור יואניס מטאקסס דחה אולטימטום איטלקי מאת מוסוליני. במלחמת איטליה–יוון, הצבא היווני הדף את הצבא האיטלקי וכבש חלקים גדולים מדרום אלבניה, אך לאחר הפלישה הגרמנית וכיבוש יוון בידי הנאצים, שולב הצבא בכוחות מדינות הציר.

לאחר המלחמה סיפחה יוון את האיים הדודקאנסיים אך עד מהרה הקיטוב הפוליטי הוביל למלחמת האזרחים ביוון.

מערכות 
 מלחמת העצמאות היוונית (1821–1829)
 מלחמת יוון-טורקיה בשנת 1897
 מלחמת הבלקן הראשונה (1912–1913)
 מלחמת הבלקן השנייה (1913)
 מלחמת העולם הראשונה
 סיפוח לאפירוס הצפוני (1914–1917)
 החזית המקדונית של מלחמת העולם הראשונה (1916–1918)
 התערבות בעלות הברית במלחמת האזרחים ברוסיה (1919)
 מלחמת יוון-טורקיה בשנים 1919–1922
 מלחמת העולם השנייה
 מלחמת יוון-איטליה (1940–1941)
 פלישת גרמניה וקרב כרתים (1941)
 קמפיין צפון אפריקה (1941–1943)
 הקמפיין האיטלקי (1944)
מלחמת האזרחים ביוון (1946–1949)
 מלחמת קוריאה (1950–1953)
 פלישת טורקיה לקפריסין (1974)
 קוסובו (1999 –הווה)
 מלחמה באפגניסטן (2001–2012)
 מלחמה בטרור (2001 –הווה)

ארגון

מטה כללי (צבא היבשה) 
 המועצה הצבאית העליונה
 רמטכ"ל הצבא
 סגן הרמטכ"ל
 המפקח הכללי של הצבא, מפקד דוקטרינה ואימונים
 המפקד הכללי של הארמייה היוונית הראשונה
 המפקד הכללי של חילות הצבא C
 המפקד הכללי של חילות הצבא D
 המפקד הכללי של פיקוד הצבא העליון לתמיכה צבאית
 המפקד הכללי של הפיקוד הצבאי העליון של היבשת והאיים
 אגפי המטכ"ל
 מנהלת חיל הרגלים
 מנהלת ההנדסה
 מנהלת הארטילריה
 מנהלת המשטרה הצבאית
 המנהלת הטכנית
 מנהלת התקציבים
 מנהלת היסטוריה
 מנהלת אספקה ותחבורה
 מנהלת הרישום והשפות
 מנהלת התעופה

זרועות לחימה ותמיכה 

הצבא מורכב מארמיות וחילות: הארמיות כוללות את היחידות הלוחמות: חי"ר, שריון וארטילריה ואת יחידות התמיכה הקרבית: הנדסה, קשר וחיל האוויר של הצבא. החילות מספקים את התמיכה הלוגיסטית.

אף על פי שעדיין קיימות אוגדות מתמרנות, הצבא מאורגן בעיקר בחטיבות המורכבות על פי הדגם של נאט"ו משלושה גדודים מתמרנים, גדוד ארטילריה, וגדוד תמיכה.

פיקודים 

ארבעה פיקודים מפקחים על כל יחידות הצבא:
 הארמייה הראשונה, שבסיסה בלאריסה, אחראית על הגנת גבולות הצפון והמזרח. היא כוללת את החיל הרביעי, אוגדת החי"ר ה-1 ואוגדת החי"ר הממוכנת ה-2.
 הפיקוד הצבאי העליון של פנים יוון והאיים שבסיסו באתונה אחראי לספק כיסוי לאיים בים האגאי.
 פיקוד התמיכה הצבאי העליון – מבצע משימות לוגיסטיות וארגוניות שונות.
 כוח משלוח של נאט"ו, שבסיסו בסלוניקי, מקדוניה כולל את החיל השלישי. ותפקידו לתמוך במשימות נאט"ו ביוון.

ציוד 

ציוד צבא יוון מורכב ברובו משילוב של כלי נשק מיובאים מאירופה וארצות הברית, וכן ממספר מצומצם של מערכות מתוצרת מקומית, במיוחד ספינות; גרמניה היא הספקית המובילה של מערכות נשק ליוון מאז 2010, ואחריה צרפת וארצות הברית; התעשייה הביטחונית של יוון מסוגלת לייצר ספינות ותתי מערכות נלוות (הערכת 2019).

כוח אדם 
בצבא היווני שלושה מגזרי כוח אדם: מגויסים, אנשי קבע ומתנדבים. כ־90,000 בשרות פעיל, מתוכם 30,000 מגויסים. גברים בגילאים 18–45 חייבים בשרות צבאי של 9 חודשים. אזרחים המשתחררים משירות פעיל עוברים ליחידות מילואים. גברים בין הגילאים 18–60 המתגוררים באזורים רגישים אסטרטגית עשויים להידרש גם להשתתף במשמר הלאומי. במהלך גיוס כללי מספר המתגייסים עשויה לעלות על 180,000.

מרבית הקצינים המקצועיים בוגרי האקדמיה הצבאית אוולפידון באתונה ( Στρατιωτική Σχολή Ευελπίδων) והאקדמיה הצבאית של קציני החיל בסלוניקי (Στρατιωτική Σχολή Αξιωματικών Σωμάτων).

דרגות בצבא יוון

דרגות קצינים

נגדים וחוגרים

ראו גם 
 הכוחות המזוינים של יוון
 הכוחות המזוינים של טורקיה
המשמר הלאומי של קפריסין (הצבא הקפריסי-היווני)

לקריאה נוספת 
 מיכלופולוס, דימיטריס. "האבולוציה של צבא יוון (1828–68)". מלחמה וחברה במזרח מרכז אירופה כרך א '. XIV, הוצאת מכללת ברוקלין, 1984, עמ ' 317–330, .

קישורים חיצוניים 

 
 אתר צבא יוון

הערות שוליים 

יוון
הכוחות המזוינים של יוון
יוון