מיכאל סלע

מיכאל (מיצ'י) סלע (2 במרץ 1924 – 27 במאי 2022) היה ביוכימאי, פרופסור לאימונולוגיה ונשיאו השישי של מכון ויצמן למדע. היה שותף לגילוי תרופת הקופקסון לטיפול בטרשת נפוצה ותרופת ארביטוקס לטיפול בסרטן גרורתי של המעי הגס ובסרטן ראש צוואר. חתן פרס ישראל בתחום מדעי החיים לשנת 1959 (ה'תשי"ט). בנוסף לעיסוקיו המדעיים והציבוריים היה שוחר תרבות מובהק שפעל לקידום המוזיקה הקלאסית, האופרה והמחול בישראל.

קורות חיים 
סלע נולד בשם מייצ'יסלב סלמונוביץ בטומשוב מזובייצקי שבפולין. בשנת 1935 עבר עם משפחתו לבוקרשט שברומניה, ממנה עלה לארץ ישראל בשנת 1941. באותה שנה החל בלימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודי התואר השני, בשנת 1946, למד באוניברסיטת ז'נבה במשך כשנה ועבד בשירות ההעפלה באיטליה. בשנים 1948–1950 עבד כנספח מסחרי בצירות ישראל בצ'כוסלובקיה, ולאחר מכן שב לישראל והצטרף למכון ויצמן למדע.

סלע היה חבר סגל במחלקה לביופיזיקה בין השנים 1950–1963, לצד סיום עבודת הדוקטורט בהנחיית פרופ' אפרים קצ'לסקי (1954). בשנים 1956–1957, ובשנית בין 1960–1961, שהה לצורכי מחקר במכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית. בשנת 1960 הוא הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1963 לפרופסור מן המניין וראש החוג לכימיה אימונולוגית.

בשנת 1968, לאחר שובו משנת שבתון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מונה לראש המחלקה לאימונולוגיה. במקביל כיהן גם כדיקן הפקולטה לביולוגיה (1970–1973) וסגן נשיא המכון (1970–1971). בשנת 1975 נבחר לנשיא השישי של מכון ויצמן למדע. הוא כיהן בתפקיד במשך עשר שנים, עד נובמבר 1985, ולאחריו כיהן כסגן יושב ראש מועצת המנהלים של המכון (1986–1994).

פעילות

לאורך השנים כיהן סלע בתפקידים מקצועיים וציבוריים רבים ובהם: נשיא האגודה הישראלית לביוכימיה (1964–1966), יושב ראש האגודה הישראלית לאימונולוגיה (1968–1972), חבר המועצה להשכלה גבוהה, יו"ר הקרן על שם עמוס דה-שליט (1976–1987), המדען הראשי של המרכז הרפואי של ניו אינגלנד במסצ'וסטס (1986–1987), נשיא המועצה המשותפת של מכון פסטר בפריז ומכון ויצמן (1989–1995), וכן כיועץ מקצועי לארגון הבריאות העולמי, לאונסק"ו ולארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית.

חלקו של סלע בגילוי תרופת הקופקסון לטיפול בטרשת נפוצה, יחד עם רות ארנון ודבורה טייטלבאום, הביא לזכייתו בפרס ישראל למדעי החיים (1959), בפרס רוטשילד לכימיה (1968) ובפרס וולף (1998) . בשנת 1971 נבחר כחבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, ובשנת 1976 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. החל משנת 1991 הוא חבר כבוד באקדמיה הרומנית. נוסף לכך היה חבר כבוד בארגונים בישראל ובעולם בתחומי המדעים והרפואה. במהלך השנים התפרסמו מטעמו למעלה מ-700 מאמרים בתחומי האימונולוגיה, הביוכימיה והביולוגיה המולקולרית.

בבחירות לכנסת ה-17 מוקם סלע במקום ה-120 הסמלי ברשימת מפלגת קדימה לכנסת. פעילותו בישראל הייתה נרחבת גם בתחומי התרבות והוא נמנה עם תומכיה הראשונים של להקת המחול "בת שבע". עמד גם בראש נשיאות התנועה למען איכות השלטון בישראל.
בשנת 2009 הוענק לסלע תואר לשם כבוד מהמסלול האקדמי המכללה למינהל. ב-2011 זכה בתואר מפקד בלגיון הכבוד הצרפתי. במכון ויצמן למדע קראו אודיטוריום על שמו של סלע (שנקרא קודם לכן אולם ויקס).

סלע היה נשוי עד לפטירתו לשרה, דיילת לשעבר, ולהם בת משותפת ולו עוד שתי בנות מנישואיו הראשונים למרגלית, ובנוסף יש לו בן חורג מנישואיה הראשונים של שרה, המשמש כטייס בחיל האוויר.

סלע נפטר ב-27 במאי 2022 בגיל 98.

לקריאה נוספת
 יוסי גולדשטיין, מיכאל סלע: פרקי חיים, הוצאת שוקן, 2013.

קישורים חיצוניים 

 Michael Sela at the Weizmann Institute of Science
 
 
 הלך לעולמו פרופ' מיכאל סלע, לשעבר נשיא מכון ויצמן למדע ומעמודי התווך של המדע הישראלי והבינלאומי, באתר של מכון ויצמן למדע, 27 במאי 2022

הערות שוליים 

מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
ביוכימאים ישראלים
ישראלים ילידי פולין
בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
בעלי תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
סגל מכון ויצמן למדע: כימיה
נשיאי מכון ויצמן למדע
ישראלים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
ישראלים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
זוכי פרס וולף לרפואה
זוכי פרס רוטשילד
זוכי פרס ישראל למדעי החיים
ישראלים חברי האקדמיה הרומנית
עולים במלחמת העולם השנייה
פעילי מפלגת קדימה
מקבלי אות לגיון הכבוד
מפתחי תרופות ישראלים
חברי המועצה להשכלה גבוהה
אימונולוגים ישראלים
זוכי פרס ישראל לשנת 1959
ישראלים שנולדו ב-1924
ישראלים שנפטרו ב-2022
זוכי פרס קרן גיירדנר הבינלאומי