האנדאן

הָאנְדָאן (בסינית מפושטת: 邯郸; בסינית מסורתית: 邯鄲; בפין-יין: Hándān) היא נציבות עירונית במחוז חֶבֵּיי שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. העיר מהווה את האזור העתיק ביותר במחוז שבו התפתחה התיישבות עירונית. במהלך ההיסטוריה עלה וירד מעמד האזור, עד שהתגבש לעיר בעלת שטח שיפוט הכולל את כל הרבעים המרכזיים שבהגדרת העיר הישנה יותר, יחד עם העיירות והכפרים שסביב, בהיקף אוכלוסייה של כ-9.414 מיליון תושבים.

העיר נמצאת על הגבול שבין רכס הרי טאיחאנג לבין "מישור צפון סין", מה שמקנה לה הבדלי גובה גדולים בין אזוריה ההרריים לעומת שטחה המישורי. בעיר מצטלבות מערכות כבישים ומסילות רכבת מרכזיים בסין, והיא מהווה מרכז המקשר בין המחוזות והערים הגדולות שסביבה, כמו גם נגישות קלה לעיר וממנה.

בעיר תעשייה כבדה בעיקר של ייצור מתכות, המתאפשרת על ידי הפקת החשמל הרבה מכמות הפחם הגדולה שמצויה באזור, היוצרת זיהום אוויר כבד ורעש אשר גורמים לאיכות חיים ירודה בעיקר בקרב תושבי אזורי המפעלים.

ההיסטוריה העתיקה והעשירה של האזור הקנו לעיר פיתוחים מגוונים בניבי השפה הסינית ופיתוחי מנהגים עממיים רבים שביניהם אנשים שפורסמו בהמצאותיהם, כמו גם אתרים היסטוריים רבים, וכיום האנדאן היא אחת הערים המתויירות בסין ונחשבת לאחת הערים ההיסטוריות החשובות בסין.

היסטוריה

התפתחות אזור היישוב לנפת האנדאן
באזור החלה צמיחה תרבותית עם תרבות "צְשָׁאן" שהתרכזה בעיקר בדרום מחוז חביי של היום בין השנים 8,000 לפנה"ס עד 5,500 לפנה"ס. ההיסטוריה של התפתחות יישובים באזור החלה לפני יותר מ-3,000 שנים, מה שמעמיד אותו כאזור העירוני העתיק במחוז חביי. ההתיישבות הפכה לעיר שהחליפה את העיר "ג'ונְגמוּ" בתפקיד בירת מדינת גָ'או, בסביבות השנים 476 לפנה"ס עד 221 לפנה"ס של תקופת המדינות הלוחמות. בתקופה זו הייתה העיר מרכז פוליטי, כלכלי ותרבותי בצפון סין. בשנת 228 לפנה"ס נכבשה על ידי צ'ין שה-חואנג במסגרת הסיפוח הכוחני של מדינת ג'או לשליטת שושלת צ'ין, שהסתיים עם הכנעת מפקדת "דָאי" בשנת 222 לפנה"ס. לאחר מסע כיבושיו הגיע צ'ין שה-חואנג הגיע לבקר בעיר, שבה חייתה לפני כן משפחתו ובה הוא נולד, וציווה בה שכל אויבי אימו ייקברו חיים.

בין השנים 206 לפנה"ס עד 220 לספירה של שושלת האן, הייתה אחת מחמש הערים המשמעותיות והמרכזיות בכל סין. בתקופה זו גם קיבלה העיר את השם "האנדאן", על שם הר "האן" ("האנ-שאן") שבמזרחה. לאחר שושלת האן הלך והדרדר מעמדה של האנדאן כמרכז מסחר, ככל הנראה עקב הקרבות הרבים שזרעו הרס בצפון סין לאחר תקופת שושלת האן. לאחר שנת 1368 בתקופת שושלת מינג ועד לשנת 1928, סופחה האנדאן כאזור נפה תחת אזור נציבות בשם "גוָאנְגְפִּינְג".

התפתחות לעיר גדולה והתנהלות כיום
בשנת 1928 נותקה מנציבות גוואנגפינג וסופחה כנפה תחת שטחו המנהלי של מחוז חביי. בסוף שנות הארבעים כבר גדלה והיא הורכבה ממספר נפות. באוגוסט 1949, הייתה ווּ'אָן אחת משלוש הנפות שנותקו מהאנדאן וחברו למחוז חדש בשם "פִּינְגְיְוֵּ'אן". בשנת 1952 החלו להיחלש סמכויותיו של מחוז זה וווּ'אָן סופחה חזרה להאנדאן, כאשר האנדאן הפכה בשנה זו לעיר רשמית עם מנהל משלה במקום השליטה המנהלית שהיה למחוז חביי עליה.

כיום המועצה העירונית צונְגְטָאי מהווה מבחינה מנהלית את האזור המרכזי בנציבות העירונית של האנדאן, כאשר בה נמצאים כל מבני הממשל המרכזיים בנציבות: בנייני הרשויות המבצעת, המחוקקת והשופטת, סניף משרדי המפלגה הקומוניסטית של סין ומשרדי ביטחון המשמשים גם כתחנות משטרה. כיום האנדאן היא עיר תעשייה בעיקרה. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 מספר התושבים הכולל בנציבות היה כ-9.414 מיליון תושבים, מתוכם כ-3.7 מיליון בשטח האורבני. רוב תושבי העיר הם בני האן. קבוצת המיעוט כוללת כ-0.6% מכלל האוכלוסייה ומורכבת בעיקר מ-30 לאומים, כגון בני חְווֵי, בני גְ'וָאנְג, מונגולים וקוריאנים. כנציבות עירונית מורכבת האנדאן מ-19 אזורים: ארבע מועצות עירוניות, נפה-עירונית אחת ו-14 נפות. תחת שטחה הניהולי בסך הכל 214 רובעי-ערים ועיירות ו-5,403 כפרים.

גאוגרפיה

טופוגרפיה
האנדאן משתרעת על פני שטח כולל של 12,052 קמ"ר והיא הנציבות העירונית הדרומית ביותר במחוז חביי, היא גובלת מצפון בשינגטאי, במחוזות שאנדונג ממזרח, חנאן מדרום ושאנשי ממערב ומרוחקת כ-160 ק"מ דרומית לבירת המחוז שה-ג'יאג'וואנג וכ-404 ק"מ דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין. היא נמצאת ממזרח להרי טאיחאנג וממערב ל-"מישור צפון סין".

פני שטח מערב העיר גבוהים יותר ממזרחה, כשהעיר נמצאת על פני אזור מעבר גאוגרפי, במקום שבו מחל להתרומם רכס הרי טאיחאנג ממערב ל-"מישור צפון סין". בהתייחס למסילת הרכבת "גִ'ינְגְ-גְוָאנְג" כנפרשת לאורך אזור הגבול, האזור שממזרח לה שטוח ופתוח למרחבים, והחלק שממערב מורכב מהרים וגבעות עם אגנים ועמקים. כך גם בשטח העיר הבדלי גובה חדים ביותר, כאשר הנקודה הגבוהה היא 1898.7 מטרים בפסגת "יָגָ'אי" שבשטח הרי טאיחאנג, והנקודה הנמוכה היא 32.7 מטרים בכפר ווּגְ'ייֵנְפָאנְג שבנפת צ'וּ'ג'וֹאוּ.

אקלים
האנדאן נמצאת באזור מזג אוויר של מונסון יבשתי ויש בה הבדל ברור בין עונות השנה. הסתיו קריר-מתון, החורף קר, האביב יבש עם רוחות והקיץ חם וגשום. עונות החורף והקיץ ארוכות בצורה ניכרת לעומת עונות קצרות של סתיו ואביב. חודש יולי הוא החם ביותר וינואר הקר ביותר. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13.5 מעלות צלזיוס.

תחבורה
להאנדאן מיקום גאוגרפי נוח המאפשר נגישות קלה אליה וממנה. מסילת הרכבת מבייג'ינג לגואנגג'ואו, הכביש המהיר מבייג'ינג לשנג'ן והכביש הארצי המהיר מספר 107, מצטלבים כולם עם מסילת הרכבת העוברת בדרך הערים -האנדאן-ג'ינאן-צ'ינגדאו, הכביש המהיר מהעיר לאנג'ואו לעיר צ'ינגדאו והכביש הארצי המהיר מספר 309. כך מסילות הרכבת, הכבישים המהירים, הבין-עירוניים והעירוניים עוברים כולם בהאנדאן ומקנים לה תשתית תחבורה חזקה המאפשרת ביעילות ובקלות קשרים ותובלה לערים גדולות ורחוקות, וכן הופכים את האנדאן למוקד קישור בולט בין ארבעת המחוזות שאנשי, שאנדונג, חנאן וחביי.

גם בתוך מחוז חביי ישנה נגישות נוחה מאוד בינה לבין שלוש הערים הגדולות בייג'ינג, טיינג'ין ושה-ג'יאג'וואנג. בייג'ינג מצויה במרחק חמש שעות נסיעה, טיינג'ין במרחק שש שעות ושה-ג'יאג'וואנג במרחק שעתיים נסיעה. רכבות ואוטובוסים יוצאים מהאנדאן לשלוש ערים אלו.

בבחינת תחבורה אווירית, בשנת 2007 נפתח בהאנדאן שדה תעופה המספק טיסות בינה לבין הערים שאנגחאי, גואנגג'ואו, צ'ונגצ'ינג, דאליין, האנגג'ואו, שיאן ושיאמן.

כלכלה
בהאנדאן קשרי מסחר חזקים הודות לפעילויות התובלה הרבות במערכות הכבישים הרבות המקשרות אותה עם ערים אחרות ורחוקות. כלכלת העיר מבוססת בעיקר על ייצור במפעלי תעשייה רבים אשר הוקמו הודות למכרות פחם הממוקמים באזור בעיר בשם "פֶנְגְפֶנְג" המהווים משאב כלכלי לתעשיות הברזל, הפלדה והטקסטיל הרווחות כיום בעיר. גם מפעלי כימיקלים ומפעלי מלט, בין מפעלי תעשייה נוספים בעיר, מרוויחים ממכרות הפחם כאשר הפקת החשמל לייצור במפעלים מבוססת עליו.

האנדאן עשירה במשאבי מינרלים כשיש באזור בסביבות 40 סוגי מחצבי מתכות וחומרים אחרים, ובנוסף למכרות הפחם יש בעיר גם מכרות לכריית עפרות ברזל, עפרות אלומיניום, מינרלים של חרסית וסלעים המתאימים לייצור מלט. מתוך אלו המחצבים המצויים בכמות די עשירה הם מינרלים של פחם וברזל. זאת גם הודות להרי טאיחאנג המעשירים את האזור מבחינה אקולוגית כמו גם במחצבים שונים, בייחוד במרבצי הפחם המצויים בהם בכמויות ניכרות. כך גם האנדאן היא אחד האזורים המרכזיים בסין לכריית פחם וברזל.

עם זאת, נגישותו הגדולה מאוד של הפחם בהאנדאן המקנה כמויות חשמל עצומות לביסוס תעשייה עיקרית של הפקת מתכות בעיר, הופכת את האנדאן לעיר בעלת זיהום אוויר חמור ביותר כאשר אזורים שלמים בה אפופים בעשן שחור עם החלקיקים המזהמים העולים מארובות המפעלים הרבים, בייחוד הפיח הנפלט מארובות מפעלי פלדה. בשנים האחרונות פורסמו דיווחים המתארים את הקושי לגור בעיר, בייחוד באזור שבו הוקם מפעל הפלדה הגרמני טיסנקרופ, לאחר שפורק והועבר מהעיר דורטמונד שבגרמניה, שגם שם דיווחו התושבים על פליטת הפיח וחלקיקי הנשורת שאף הכתימו את בגדיהם, ולכן הועבר המפעל מגרמניה. תושבי האנדאן ובייחוד תושבי אזורי המפעלים בהאנדאן דיווחו על תחושה שהם חיים בתוך מקום של רעש ונזק שמתמקד רק בעשיית כסף ובהוספת מקומות עבודה. תושבי אזור מפעל טיסנקרופ נמנעים ביומיום מלאכול בחוץ כדי שהאורז לא יהפוך לשחור, ומתקשים לישון מפאת רעש המפעל הנמשך גם בלילה. כלכלתן של ערים רבות בסין, בייחוד במחוז חביי, מבוססת גם על תעשיית ייצור במפעלים, ותעשייה זו אחראית לחלק ניכר מפליטות פחמן דו-חמצני בסין. כך האנדאן, המתבססת בעיקר על תעשיית מפעלים רבים מאוד הפולטים פיח, נמצאת בבעיה חמורה אף יותר ביחס לאזורים אחרים, בייחוד לעיר באודינג במחוז חביי שגם מתבססת על עוד ענפי תעשייה עיקריים, ואשר משתמשת בשנים האחרונות בעיקר בתעשיית אנרגיה חלופית וכבר הצליחה להוריד בצורה ניכרת את זיהום האוויר והמים בה.

נכון לסוף שנת 2007, עמד התוצר הלאומי הגולמי בעיר על 161.0 מיליארד רנמינבי/יואן (21.4 מיליארד דולר), והיווה זינוק של 14.9% מהשנה שלפני, מה שהעמיד את האנדאן במקום השלישי מבחינה כלכלית מבין ערי מחוז חביי.

תרבות

עממיות
מורשת התרבות העשירה של האנדאן הקנתה לה מאפיינים ומנהגים ייחודיים רבים: ניבים רבים של השפה הסינית כמו גם ביטויים ופתגמים רבים שנוצרו והתפתחו באזור, סיפורים ואגדות עממיות, ואמנויות הכוללות יצירת מוזיקה שהותאמה לאווירה במקדשים בודהיסטיים, ריקוד עם מניפות לצלילי תופים בשם "שָׁאן גוּ ווּ" ויצירת סגנון מעודן של אמנות הלחימה טאי-צ'י בשם "יוּנְגְנְייֵן טאי-צ'י", על שם נפת יוּנְגְנְייֵן שבה פותח. בהאנדאן ידועה עבודת מלאכת הקדרות בשם "צְה-ג'וֹאוּ". מוצרי מזון ייחודיים הם רוטב של בשר חמור ו-"יין צונְגְטָאי".

אתרים
האנדאן נחשבת כעיר היסטורית מפורסמת בסין כשהיא עשירה ביותר מ-500 אתרי תיירות בשטחה המנהלי כולל אתרים היסטוריים ואתרי טבע. ואזורים שפותחו ומספקים כיום נופים נאים. אף על פי שמרכז העיר מכיל כיום בעיקר מבני מגורים ומפעלי תעשייה, קיימת ההיסטוריה העתיקה והעשירה של האזור עם מוקדי תרבות רבים, בעיקר מתקופת ממלכת ג'או. אתר חשוב הוא הדרך שבה נסוג "לִין שְׂיָאנְג ז'וּ" שהיה פוליטיקאי בכיר בשירות מדינת ג'או, כדי לתת לאויבו "לְייֵן פּוֹ", שהיה גנרל צבא מדינת ג'או ואחד הגנרלים החזקים בכל תקופת המדינות הלוחמות, לעבור בה. מעשה הנסיגה היווה את אחד ממחוות הרצון הטוב של לין שיאנגז'ו כלפי ליין פו, במנהגו הכללי לסגת ממקומות שידע שיגיע אליהם על מנת להימנע מעימותים. באתר של דרך זו גם התחנן ליין פו לקבלת סליחתו של לין שיאנגז'ו לאחר שהבין את רצונו הטוב לעומת ההתנהגות התוקפנית שלו כלפיו, והשניים נהפכו שם לבעלי ברית.

ארמון וָאחְוָאנְג הוא האתר הידוע ביותר בהאנדאן. הארמון ממוקם על פי צוק הר "טָאנְגְוָאנְגְגְ'יָאו" שבצפון-מערב נפת צְה, 68 קילומטרים ממערב למרכז העיר. הארמון נבנה בזמן שושלת צ'י הצפונית (ששלטה בשנים 550–577), להנצחת "נו-גווא", אלת יצירת האנושות ותיקון חומת גן-עדן במיתולוגיה הסינית. הארמון כולל 4 קומות בגובה 75 רגל. באתר כולו 135 מבני בתים, 3 מערות, 6 סלעים שחרוטות עליהם כתובות "סוטרה" (תוכן ומסר תמציתי) מתקופת שושלת צ'י הצפונית, ו-75 לוחיות אבן שחרוטות עליהן הקדשות מתקופות השושלות ששלטו באזור לאחר מכן. מספר מבני ארמונות נוספים נמצאים בינות לעיקולי מרגלות ההר. מספר מבני ביתנים ממוקמים על קצה צוקי ההר עם שלשלאות ברזל לחיזוק יציבותם. אזור הארמון המרכזי והמבנים הסמוכים לו מהווים בייחוד דוגמה לכושר ההמצאה והארכיטקטורה המתוחכמת שהייתה בסין העתיקה, והאתר מושך מבקרים רבים הן בשל חשיבותו הדתית והן בשל מראהו הארכיטקטוני.

אתרים היסטוריים ואתרי טיול מרכזיים נוספים:
מערות שְׂיָאנְגְטָאנְגְשָׁאן – אתר המכיל 16 מערות עם אלפי פסלים של גאוטמה בודהה, והאתר נותן ידע עשיר על ארכיטקטורה, חציבת מערות, ציור וקאליגרפיה בסגנון בודהיסטי.
"ווּלִינְג צונְגְטָאי"
מקדש לוּשְׂייֵן ב-חְוָאנְגְלְיָאנְגְמֶנְג
אגם גִ'ינְגְנְיָאנְג – ממוקם בנפה העירונית ווּ'אָן, 37 קילומטרים לערך ממרכז העיר. שטחי מים צלולים המוקפים בגבעות ירוקות ובהרים מוריקים. האזור מכיל כיום גם צורות מלאכותיות של נוף שופע וצבעוני, אשר נוצרו לאחר שנים של מחקר ופיתוח על בסיס סיפורים היסטוריים מהמקום לשם הפיכתו לאזור תיירות, המשתלבות היטב בסביבת האגם הטבעית. באתר 18 אתרי נוף כגון תצורות נקיקים ואגם שנוצר למרגלות נקיק תלול. האזור קרוי על שם מאורע שבו הקיסר Zhao Kuangyin מתקופת שושלת סונג הציל ושילח לחופשי נערה בשם ג'ינגניאנג.
הכפר צָ'אנְגְשׁוֹאוּ
הר ווּדָאנְג

תוארי כבוד
 העיר ההיסטורית והתרבותית הלאומית – בשנת 1994 מטעם מועצת המדינה של סין.
 העיר המתויירת ביותר בסין – בשנת 2004 מטעם הגוף הממשלתי הלאומי לתיירות של סין.
 עיר הגן הלאומית – בשנת 2005 מטעם משרד הבינוי של סין.

השכלה
 המכללה המקצועית והטכנית של האנדאן – הייתה ידועה בעבר כאוניברסיטת האנדאן, רשומה כמוסד חבר באונסקו במסגרת פרויקט "תוכנית אסיה-הפאסיפית של המצאה ופיתוח חינוכיים" ("APEIA" לפי ראשי תיבות ההגדרה באנגלית).
 אוניברסיטת ההנדסה של חביי

ערים תאומות

קישורים חיצוניים

 
 האתר הממשלתי של האנדאן

הערות שוליים

הרפובליקה העממית של סין: ערים
ערי מיליונים
הרפובליקה העממית של סין: נציבויות עירוניות
חביי: ערים