המכון הטכנולוגי של קליפורניה

המכון הטכנולוגי של קליפורניה (באנגלית: California Institute of Technology; ידוע גם בכינוי Caltech) הוא אוניברסיטה פרטית שבסיסה בעיר פסדינה, בקליפורניה שבארצות הברית. במכון, שנוסד בשנת 1891, לומדים כ-1,000 סטודנטים לתואר ראשון וכ-1,250 סטודנטים לתארים מתקדמים, והוא מדורג באופן קבוע בין האוניברסיטאות המובילות בעולם.

המכון מנהל את המעבדה להנעה סילונית של נאס"א, את מצפה הכוכבים פאלומר (הכולל את טלסקופ הייל - טלסקופ מחזיר אור מהגדולים בעולם) ואת מצפה הכוכבים קק בהוואי, והוא משכנו הנוכחי של פרויקט המסמכים של איינשטיין. האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט, חברה באיגוד האוניברסיטאות הטכנולוגיות העצמאיות, חברה בברית העולמית של אוניברסיטאות טכנולוגיות, חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר וחברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.

היסטוריה

השנים הראשונות

המכון נוסד בשנת-1891 מכספי תרומה של הפוליטיקאי וראש עיריית פסדינה דאז, איימוס ת'רופ (Amos Throop). בתחילת דרכו נקרא המוסד אוניברסיטת ת'רופ והמכון הפוליטכני ת'רופ, כשהוא משמש כבית ספר להכשרת עובדים מקצועיים בתחומים שונים. בשנה הראשונה למדו במכון 31 תלמידים והוא כלל שישה חברי סגל בלבד.

שינוי משמעותי אירע בשנת 1907 כשלחבר הנאמנים של המוסד הצטרף ג'ורג' הייל. הייל, מייסד מצפה הכוכבים בהר וילסון, החל לפעול במרץ על מנת לגייס כספים וחוקרים במטרה להפוך את המוסד למכון מחקר מוביל. ב-1920 קיבל המוסד את שמו הנוכחי, ולמכון הצטרפו ארתור נויס, כימאי נודע והנשיא לשעבר של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ורוברט מיליקן, פיזיקאי נודע מאוניברסיטת שיקגו. מיליקן קיבל ב-1921 את תפקיד יו"ר מועצת המנהלים של המכון, וכיהן בתפקיד במשך 24 שנים במהלכן הפך המכון למוסד מחקר מוביל במדעים מדויקים ובפיזיקה בפרט. תוך עשור התרחב המוסד מ-359 תלמידים לתואר ראשון, 9 תלמידי תארים מתקדמים ו-60 חברי סגל, ל-510 סטודנטים לתואר ראשון, 138 לתארים מתקדמים ו-180 חברי סגל. מיליקן עצמו זכה בפרס נובל לפיזיקה ב-1923.

המכון התרחב עם פתיחת מחלקות לגאולוגיה, מדעי הרוח ומדעי החברה. ב-1928 נפתחה המחלקה לביולוגיה במכון על ידי הביולוג תומאס מורגן, מחלקה שהניבה שבעה פרסי נובל בנוסף לזה שהוענק למורגן עצמו ב-1933.

בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש המכון כחממה לפיתוחים עבור תעשיית הנשק האמריקאית, בפרט פותחו טכנולוגיות למרעומי קרבה, טילים, הנעה רקטית וניתוח יכולתיו של הטיל הבליסטי הגרמני V-2.

לאחר מלחמת העולם השנייה
ב-1946 מונה לי אלווין דוברידג' לנשיא המכון (הראשון שנשא בתואר זה). בהנהגתו של דוברידג' הוכפל מספר חברי הסגל, שטח הקמפוס גדל מ-30 ל-80 אקר, מספר הבניינים יותר משולש וענפים חדשים פרחו, בהם כימיה ביולוגית, גאוכימיה, פלאונטולוגיה ואסטרופיזיקה גרעינית. ב-1948 נחנך במצפה הכוכבים פאלומר טלסקופ מחזיר אור בקוטר 200 אינצ'ים (הגדול ביותר בעולם עד 1997).

רוברט בצ'ר, מבכירי החוקרים במעבדה הלאומית לוס אלמוס, הצטרף למכון ב-1949 כראש המחלקה לפיזיקה, מתמטיקה ואסטרונומיה ודחף לפיתוחו של ענף פיזיקת החלקיקים, מהלך שכלל בניית מאיץ חלקיקים חדש. בצ'ר גייס לסגל המכון מדענים מוכשרים רבים, בהם מארי גל-מאן וריצ'רד פיינמן, שנהיה לאחד מסמלי המכון באישיותו הססגונית והרצאותיו הנודעות.

תגליות וציוני דרך מדעיים מפורסמים
במהלך שנות קיומו של המכון הטכנולוגי נעשו בו מחקרים רבים שהובילו להתפתחות הידע האנושי:
החל מאמצע שנות ה-20 עבד במכון לינוס פאולינג שפיתח את תורת הכימיה הקוונטית והקשרים הכימים.
ב-1932 גילה קארל דייוויד אנדרסון את הפוזיטרון בקרינה קוסמית מה שהוכיח את קיומו של אנטי-חומר.
משנת 1930 פיתחו מדענים במכון את ענף הביולוגיה המולקולרית, בהם ג'ורג' בידל שגילה את תפקידם של גנים בתא ומקס דלבריק, ביופיזיקאי שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה על מחקריו.
ב-1930 הצטרף למכון תיאודור פון קרמן מהחוקרים החשובים בתולדות ענף אווירודינמיקה שהוא ותלמידיו דחפו את תעשיית התעופה והניחו את היסודות להקמת המעבדה להנעה סילונית.
בשנות ה-20 וה-30 בוצעו מחקרים פורצי דרך בתחום הסייסמולוגיה, מדענים במכון פיתחו שיטות חיזוי, מדידה וזיהוי של רעידות אדמה וצ'ארלס ריכטר פיתח את הנוסחא למדידת רעידות שהפכה למקובלת בעולם תחת השם סולם ריכטר.
הגאוכימאי קלייר קמרון פטרסון פיתח שיטת תיארוך רדיומטרי על בסיס איזוטופ של עופרת ואמד ב-1953 את גיל כדור הארץ בכ-4.55 מיליארד שנים, מספר המקובל בקהילה המדעית עד היום.
משנת 1954 עבד במכון רוג'ר וולקוט ספרי שעסק במחקר על חצויי־מוח וזכה על כך בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה ב-1981.
בשנות ה-60 גילה הפליאואקולוג היינץ לוונסטאם כי בעלי חיים משתמשים במגנטיט שבגופם על מנת לחוש בשדה המגנטי של כדור הארץ ולהיעזר בו בניווט.
במכון פעלו מדענים מגדולי החוקרים בענף אסטרופיזיקה, ביניהם רוברט וילסון וויליאם אלפרד פוֹלֶר, שבעבודתו שהתפרסמה ב-1957 הראה שמקור כל היצורים באבק כוכבים מהמפץ הגדול, באמצעות תהליך הנוקליאוסינתזה.
בתחום האסטרונומיה בולט המוסד לאורך השנים, מרטין ריס נשיא החברה המלכותית ואסטרונום בריטי נודע, אמר כי "אמנם ליקום אין מרכז, אך לאסטרונומים המרכז הוא בפסדינה". ב-1948 מיפו לראשונה מדעני המכון את כל החלל הנצפה מחצי הכדור הצפוני. ב-1963 זיהה מרטן שמידט באמצעות הטלסקופ מחזיר אור בהר פאלומר את הקוואזר 3C 273 הוא מצא שההסחה לאדום היא 15.8% מה שהעיד על מרחקו העצום מכדור הארץ, תגליתו של שמידט הייתה פורצת דרך בזיהוי קוואזרים ואפשרה לאסטרונומים מבט לתהליכים שהתרחשו מיליארדי שנים לפני היווצרות השמש. המכון אחראי על הפעלת מצפה הכוכבים קק יחד עם אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, מצפה הכוכבים פאלומר, ורדיו-טלסקופ במאונה קיאה בהוואי. בשטח המכון ממוקמת גם מעבדת התת-אדום של נאס"א (IPAC).

ארגון

יחידות אקדמיות
לאורך השנים שומר המכון על מתכונת של אוניברסיטה עם מספר מצומצם של סטודנטים ששמה דגש על איכות המחקר בה, בהתאם לכך קיימים באופן יחסי מספר קטן של חוגי לימוד לעומת אוניברסיטאות מובילות אחרות. עם זאת קיימות תוכניות משותפות עם מוסדות השכלה גבוהה אחרים בקליפורניה, כגון UCLA.

המכון עצמו מחולק לשש חטיבות אקדמאיות על פי תחומי לימוד ומחקר:
ביולוגיה
גאולוגיה ופלאונטולוגיה
הנדסה ומדע שימושי
כימיה והנדסה כימית
מדעי הרוח ומדעי החברה
פיזיקה, מתמטיקה ואסטרונומיה

סטודנטים, חברי סגל ועובדים
בשנת הלימודים של 16–2015 לומדים במכון 1,001 סטודנטים לתואר ראשון ו-1,254 סטודנטים לתארים מתקדמים (33% נשים).

סגל המכון רחב מאוד ביחס לאוכלוסיית הסטודנטים וכולל 296 חברי סגל בכיר פעילים, 60 חברי סגל חוקרים, 104 פרופסורים אמריטוס, 610 סטודנטים לפוסט-דוקטורט, 100 חברי סגל אורחים ו-161 אחרים.

מעבר לסגל ולסטודנטים עובדים במוסד 3,900 איש, ועוד 5,000 (ללא קבלני משנה) עובדים במעבדת JPL שבניהול המכון.

לימודי תואר ראשון
לימודי התואר מורכבים מ-4 שנות לימוד בנות 3 סמסטרים. תוכנית לימודי החובה לכל ההתמחויות כוללת קורסים במתמטיקה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה מדעי הרוח והחברה, כן נדרשים הסטודנטים לעבודה מעשית במעבדה. במהלך שני הסמסטרים הראשונים הציונים הם על בסיס עובר או נכשל בלבד. לקראת סוף השנה הראשונה הסטודנטים מתבקשים לבחור התמחות (מכונה במוסד Option) אשר עיקר הקורסים המקצועיים בה נערכים בדרך כלל בשנתיים האחרונות של הלימודים.

במוסד נהוג "קוד כבוד", שהמוטו שלו הוא שאף חבר קהילת המכון (סטודנט או חבר סגל) לא ינצל יתרון לא הוגן על פני חבר אחר. קוד הכבוד מתבטא במתן גישה כמעט חופשית למעבדות, התבססות על מבחני בית ומבחנים בלתי מפוקחים.

בתים
החל מ-1931 אימץ המכון את שיטת הבתים הנהוגה באוניברסיטת אוקספורד. במוסד שמונה בתים שבכל אחד מהם מגורים ל-65 עד 130 סטודנטים וכוללים חדר אוכל, מועדון וועד מנהל עצמאי. בנוסף קיימים מעונות בתוך ומחוץ לקמפוס.

דירוג אקדמאי
המכון מדורג באופן מסורתי בין האוניברסיטאות הטובות בעולם. על פי דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנים 2015–2016 הוא מדורג במקום הראשון, בדירוג QS לשנים אלו ממוקם במקום ה-8 ובדירוג ARWU ממוקם שביעי.

U.S. News & World Report דירג את המכון במקום הראשון בארצות הברית בתוכניות הלימודים בהנדסה לתואר ראשון, ובתוכניות הלימודים באווירונאוטיקה, כימיה, מדעי כדור הארץ ובפיזיקה.

בוגרים בולטים
בין בוגרי המכון 21 חתני פרס נובל, 6 חתני פרס טיורינג (המספרים נכון לאוקטובר 2017), מדענים, חוקרים ומנהיגים בולטים אחרים.

זוכי פרס נובל

 קארל דייוויד אנדרסון מגלה הפוזיטרון, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1936
 ויליאם שוקלי ממציא הטרנזיסטור זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1956
 דונלד גלייזר ממציא תא הבועות זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1960
 צ'ארלס טאוונס זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1964
 ג'יימס ריינווטר זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1975
 רוברט וילסון מגלה קרינת הרקע הקוסמית, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1978
 קנת וילסון זוכה פרס וולף לשנת 1980 ופרס נובל לפיזיקה לשנת 1982
 ויליאם אלפרד פוֹלֶר, פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לשנת 1983 על מחקריו התאורטיים והניסויים של התגובות הגרעיניות הנוגעות ליצירת היסודות הכימיים ביקום
 דאגלס אושרוף זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1996
 אדווין מקמילן זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1951
 לינוס פאולינג מראשוני הכימאים הקוונטיים זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1954, ופרס נובל לשלום לשנת 1962
 ויליאם נון ליפסקומב זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1976
 הווארד מרטין טמין גנטיקאי מגלה הרוורס טרנסקריפטאז, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1975
 אדוארד לואיס גנטיקאי זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1995
 לילנד הרטוול ביולוג זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 2001
 רוברט קרהרט מרטון זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1998
 ורנון סמית' זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2002
 מרטין קרפלוס זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2013
 אריק בציג זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2014
 קיפ תורן פיזיקאי חוקר חורים שחורים, חורי תולעת וגלי כבידה זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2017
 מייקל רוסבאש גנטיקאי, זוכה פרס נובל לרפואה לשנת 2017
 אנדריאה גז אסטרונומית, כלת פרס נובל לפיזיקה לשנת 2020

זוכי פרס טיורינג
פרננדו קורבטו מדען מחשב זוכה פרס טיורינג לשנת 1990
יוריס הרטמניס מדען מחשב זוכה פרס טיורינג לשנת 1993
דונלד קנות' מדען מחשב זוכה פרס טיורינג לשנת 1974
ג'ון מקארתי מדען מחשב זוכה פרס טיורינג לשנת 1971
רוברט טארז'ן מדען מחשב זוכה פרס טיורינג לשנת 1986
איוואן סאת'רלנד מדען מחשב, מחלוצי התכנון בעזרת מחשב, זוכה פרס טיורינג לשנת 1988

בוגרים אחרים

סטיבן וולפרם – מתמטיקאי ופיזיקאי
ג'יימס פלטשר – מנהל נאס"א
פרנק בורמן – מהנדס וטייס חלל
האריסון שמיט – גאולוג, טייס חלל וסנאטור
צ'ארלס ריכטר – גאולוג מפתח סולם ריכטר
צ'סטר קרלסון – ממציא תהליך הצילום החשמלי
גורדון מור – מייסד חברת אינטל ויוצר חוק מור
בנואה מנדלברוט – מתמטיקאי הוגה רעיון הפרקטלים
רוברט בארו – מהכלכלנים המצוטטים והמשפיעים ביותר בעולם
פרופ' משה ארנס – שר הביטחון ושר החוץ לשעבר של ישראל
ג'ון פוינדקסטר – היועץ לביטחון לאומי בתקופת הנשיא רונלד רייגן
פרנק קפרה – במאי קולנוע זוכה 4 פרסי אוסקר
רוברט ג'. לאנג – מדען, ממציא ואמן אוריגמי בולט
מיכאל אשבכר – מתמטיקאי זוכה פרס וולף ופרס רולף שוק

קישורים חיצוניים

 
 

 ידיעון קאלטק
 סקירה על קאלטק באתר פרס נובל

הערות שוליים 

קליפורניה
פסדינה
ארצות הברית: אוניברסיטאות ומכללות פרטיות
הברית העולמית של אוניברסיטאות טכנולוגיות
איגוד האוניברסיטאות הטכנולוגיות העצמאיות
התאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט
איגוד האוניברסיטאות האמריקניות
איגוד אוניברסיטאות המחקר
פורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי
מקומות שעל שמם כוכב לכת מינורי