לא ילבש

לא ילבש הוא כינוי מקוצר לשתי מצוות לא תעשה מהתורה האוסרות על נוהגי לבוש המיוחדים לבני המין השני. מצווה אחת מתייחסת לגברים ומצווה אחת מתייחסת לנשים.

נספחים לאיסור זה מגבלות מדרבנן גם על נוהגי הופעה שונים המיוחדים לבני אחד המינים, כגון הסתכלות במראה, הסרת שיער בית השחי ובית הערווה או צביעת שיער לגברים (במקום שבו אלו מנהגי נשים בלבד).

מקור
מקור האיסור הוא בספר דברים: . כפילות לשון הפסוק הובילה לקביעת שני איסורים המנויים בנפרד במניין תרי"ג מצוות: האיסור על האיש ללבוש בגדי אשה, והאיסור על האשה ללבוש בגדי גבר. העובר על לאו זה במזיד והתראה – מתחייב בעונש מלקות.

הגדרת האיסור
האיסור הוא על לבישת בגד מיוחד לאחד המינים, אבל בגד שמיועד לבני שני המינים - מותר. כך מסופר בגמרא על התנא רבי יהודה ואשתו שהיו עניים מרודים, והייתה להם גלימה אחת בלבד, וכאשר כל אחד מהם שהיה נצרך לצאת מהבית – היה מתכסה בה. עם זאת האיסור חל, לא רק כאשר השימוש מוביל לחוסר זיהוי מוחלט בין מראהו של הלובש לבין מינו (קרוס-דרסינג), אלא גם כאשר מדובר בשימוש בפריט מסוים, ובתנאי שיהיה זה מלבוש או כלי מיוחד למין השני.

טעם האיסור 
לפי התלמוד והספרי מטרת איסורים אלו היא ליצור הפרדה בין גברים ונשים כדי למנוע פריצות, זנות וניאוף: 

הרמב"ם מנמק את האיסור בשני אופנים; האחד – לבישת בגדי המין השני מובילה לגירוי מיני, והשני – לבישת בגדי המין השני היא מנהג של עובדי עבודה זרה, וכלשונו:

לא יהיה כלי גבר על אישה
האיסור "לא יהיה כלי גבר על אשה" כולל, מלבד האיסור ללבוש בגדי גברים, גם איסור ללבוש "עדי" (תכשיט) של גברים, או לגלח את הראש כפי שגברים מגלחים את ראשם (איסור מדרבנן).

לפי רבי אליעזר בן יעקב איסור זה כולל: , כיוון שכלי נשק הוא "כלי גבר". כך גם מתרגם אונקלוס את הפסוק "לא יהיה כלי גבר על אשה":  (לא יהיה כלי נשק של גבר על אשה). עם זאת, פוסקים בני זמננו התירו לנשים באזורי ספר להצטייד בנשק לצורך הגנה עצמית, ויש שהתירו זאת אף לחיילות.

לגבי מכנסיים לנשים, אסור לאישה ללבוש מכנסיים שמיועדים לגברים בגלל איסור "לא ילבש", אף אם מדובר במכנסיים שנחשבים צנועים. לגבי מכנסיים שמיועדים לנשים קיימת מחלוקת בין הפוסקים. הרב עובדיה יוסף והרב מרדכי אליהו כתבו שהם מותרים כיוון שהם מיוחדים לנשים, ומכל מקום ללא חצאית מלמעלה אסרו אותם מטעמי צניעות. לעומתו, הרב יצחק יעקב וייס סבור שמכנסיים מעצם טבעם נחשבים כ"כלי גבר", אף־על־פי שהם "משונים קצת", ולכן אפילו אם הם מיוחדים לנשים חל עליהם איסור "לא ילבש", ואסורים אפילו "היא בעצמה בביתה". למעשה, לבישת מכנסי פיג'מה לנשים מקובלת מאוד גם בציבור הדתי והחרדי.

לא ילבש גבר שמלת אישה
האיסור "לא ילבש גבר שמלת אשה" כולל אף הוא פרטים נוספים, מלבד לבישת בגדים ותכשיטים המיוחדים לנשים. כך לדוגמה, אסור מדרבנן לגלח את שער בית השחי והערווה, כיוון שגילוח שער זה הוא פעולה מיוחדת לנשים; אך אם מקובל במקום מסוים שגם גברים יגלחו שער זה – הדבר מותר.

בכל מקרה, אם הדבר נעשה מתוך צורך רפואי – הדבר מותר, כמו כן המרדכי התיר הסרת שיער בגוף הגבר במקום שלא רק מדובר בפגם אסתטי בלבד אלא שריבוי השיער גורם לבושה או צער. היתר זה נשען על דברי התלמוד.

כמו כן, אסור לגבר לצבוע שערות לבנות בשחור, לתלוש שערות לבנות מתוך השחורות, או להסתכל בראי. שכן גם פעולות אלה מיוחדות לנשים; ברם בזמננו שדרך האנשים להסתכל בראי – הדבר מותר.

בזמן שמחה
כמה פוסקים הזכירו לשלילה מנהגים לפיהם בזמן החתונה היו החתן והכלה לובשים את בגדי המין השני. כך מתאר הרמב"ם מנהג שהיה בזמנו במצרים, לפיו "הכלה תצנוף מצנפת או כובע, ולוקחת בידה סיף, ויוצאת במחול לפני האנשים והנשים". הרמב"ם כותב שלא יעלה על הדעת שלכלה הותר איסור תורה, והוא מעיד שהוא נאבק במנהג זה עד שהצליח לבטלו. גם רבי יהודה בן אליעזר הלוי מינץ מתאר בספרו (שו"ת מהר"י מינץ) מנהג דומה, והוא כותב שהדבר אסור, משום שאין לחלק בין לבישת בגדי המין השני בדרך קבע, ללבישה כזו בדרך עראי.

קיים תיעוד על מנהגים דומים של התחפשות בפורים לבן המין האחר. יש שהצדיקו מנהג זה, כיוון שאין עושים כן לשם פריצות, אלא לשם שמחת פורים, וכך אף נפסק להלכה בדברי הרמ"א בהלכות פורים, אך הדעה הרווחת בין האחרונים היא לאסור מנהג זה.

ראו גם
 מכנסיים כלבוש נשים
 להט"ב ויהדות

קישורים חיצוניים
 שאול רגב, לא יהיה כלי גבר , באתר של אוניברסיטת בר-אילן
 רבנים שונים, תשובות הלכתיות בעניין איסור לא ילבש, באתר ישיבה
 תחפושת (בפורים) ואיסור לא ילבש מתוך פניני הלכה מאת הרב אליעזר מלמד
 הרב שלום מאיר סיאני, גם אני אודך, תשובות בדיני 'לא ילבש', באתר HebrewBooks

הערות שוליים

תרי"ג מצוות
מצוות לא תעשה
צניעות ביהדות
טרנסג'נדרים ביהדות
מצוות הנוהגות בזמן הזה
פרשת כי תצא
איסורי עבודה זרה