היינריך אלחנן יורק-שטיינר

היינריך אלחנן יוֹרְק-שְׁטַיְינֶר (בגרמנית: Heinrich York-Steiner) היה שם העט של היינריך שטיינר (3 באוגוסט 1859, סניץ, הונגריה של הממלכה הדואלית – ב' באדר תרצ"ד, 17 בפברואר 1934, תל אביב, פלשׁתינה-א"י), נוסע, סופר, פובליציסט ופעיל ציוני.

קורות חיים
היינריך שטיינר נולד בשנת 1859 בסניץ (Szenitz; כיום סניצה, Senica) שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום במערב סלובקיה) במשפחה יהודית מתבוללת. לאחר שאביו נפטר במגפת חולירה בשנת 1860, החל לעבוד כדי לעזור לאמו, התפרנסה מחנות מכולת.
התחנך בבית ספר עממי, וכנער הגיע לבירה וינה, השתקע בה ועסק בה בנעוריו במסחר. מאוחר יותר החל לעסוק בכתיבת ספרות, שירה וביקורת אמנות. היה המו"ל והמנהל של מגזין האופנה Wiener Mode (שם הודפס בהמשך כתב העת הציוני "די ולט" בתשעת החודשים הראשונים לקיומו).

בעקבות פרסום ספרו של הרצל "מדינת היהודים", היה יורק-שטיינר לאחד מראשוני תומכיו של הרצל ולחבר התנועה הציונית. הוא נמנה עם חברי ועדת הארגון של הקונגרס הציוני הראשון (1897) וממייסדי כתב העת "די ולט". במהלך הקונגרס הראשון נבחר לשמש יו"ר הוועדה לקביעת תקנון ההסתדרות הציונית, בהמלצתה גובשו תקנות ההסתדרות. בשנת 1903 יצא בשליחות הרצל להקמת סניף של בנק אנגלו-פלשתינה בניו יורק. לאחר מכן התערערו יחסיהם באופן זמני בעקבות התנגדותו לתוכנית אוגנדה, אך הוא המשיך לשמש איש אמונו, ובשנת 1904 שימש נציגו בשיחות מול הוותיקן שבהן התקבלה הסכמה להתיישבות יהודית בארץ ישראל.

לאחר מותו של הרצל היה יורק-שטיינר מראשי קו הציונות המדינית בתנועה הציונית. לאחר שכשלו מאמציו ונבחרו תומכי הציונות המעשית להנהגת התנועה, פרש ממנהּ בשנת 1911. בסוף שנות ה-20 הצטרף לצה"ר והיה מתומכי הציונות הרוויזיוניסטית, אך לא היה פעיל במסגרתהּ.

במלחמת העולם הראשונה יצא בשליחות תנועת "הבונים החופשיים" לארצות הברית. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, וכעבור שנה, ב-17 בפברואר 1934, נפטר בתל אביב ונטמן בבית הקברות טרומפלדור.

יורק-שטיינר חיבר סיפורים רבים, שחלק גדול מהם פורסם בעיתון "די ולט". עם סיפוריו הבולטים נמנים Der Talmudbauer (גרמנית: "האיכר התלמודי"; כותרת משנה: 'מחייהם של יהודים בפלשתינה'), שאותו פרסם כסיפור בהמשכים, Die Kunst als Jude zu leben ("האמנות לחיות כיהודי"), הנובלה Maskir ועוד. בסיפוריו עסק יורק-שטיינר בתרבות היהודית ובחיים היהודיים על בעיותיהם.

בתו, פלורה, נישאה לרופא ד"ר אלכסנדר מושקט.

אחיו, אדוארד אלפרד שטיינר (Edward Alfred Steiner; 1866–1956), היגר לארצות הברית, המיר את דתו לנצרות, והיה איש דת וסוציולוג שעסק בסוגיות של הגירה.

כתביו

 Der Talmudbauer, Berlin: Jüdischer, 1904:
 Die tote Frau
 Maskir
 Der Talmudbauer (Aus dem Leben der Juden von Palästina)--Unterwegs: Marhulka
 Mater Dolorosa
 An der Klosterpforte
 Mendele Lohengrin (Die Geschichte eines Musikanten) Croccolo's Synagoge
 'Die Kunst als Jude zu leben', Menorah 6,4 (1928), 212-219.

קישורים חיצוניים
 היינריך אלחנן יורק-שטיינר באתר WorldCat Identities
  (נקרולוג)
 
 קישורים לכתביו של יורק שטיינר (עמ' ראשון – עמ' אחרון), בספרייה הדיגיטלית Compact Memory

מסיפוריו
 'האמנות לחיות כיהודי' (Die Kunst als Jude zu leben)
 'האיכר התלמודי: מחייהם של יהודים בפלשתינה' (Der Talmudbauer) – סיפור בהמשכים בעיתון "די ולט", גיליונות 35–51 : 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17
 'האישה המתה (Die todte Frau), בעיתון "די ולט" 
 Maskir, Jahrbuch für Jüdische Geschichte und Literatur 2,1 (1899), 204–251 
 Talmud Ketzuba 110 b., Die Welt, 2,34 (1898) pp. 12-15

סופרים יהודים אוסטרים
אנשי העלייה החמישית
פובליציסטים יהודים
מבקרי אמנות יהודים
מסאים
משתתפי הקונגרס הציוני העולמי הראשון
ראשוני הציונות
רוויזיוניסטים
נוסעים
יהודים חברי הבונים החופשיים
אישים הקבורים בבית הקברות טרומפלדור
אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
ילידי 1859
נפטרים ב-1934