יוקיו מישימה

יוקיו מישימה (ביפנית: 三島 由紀夫; 14 בינואר 1925 – 25 בנובמבר 1970) הוא שם העט של היראוקה קימיטקה, גדול סופרי יפן במאה ה-20, ומי שהיה מועמד שלוש פעמים לפרס נובל לספרות.

פועלו הספרותי כולל כתיבה של למעלה מארבעים נובלות, קובצי שירה, מאמרים, מחזות ועוד.
כתיבתו עוסקת בשאלות של גבריות ונשיות, אסתטיקה יפנית, מיליטריזם ועוד.

החל משנת 1988 הוענק פרס ספרותי על שמו.

עבודה ספרותית
מישימה כתב למעלה מ-40 נובלות, 18 מחזות, 20 קובצי סיפורים קצרים, 20 קובצי מאמרים ולברית אחת.

דעותיו הפוליטיות
מישימה החזיק בדעות לאומניות ריאקציונריות, וטען כי לאחר מלחמת העולם השנייה "יפן מתה" מבחינה תרבותית וכדי לחזור למקומה הראוי עליה לשוב לערכי הבושידו (הלוחם) של הסמוראי. מן החרצית והחרב שסימלו את יפן, קבל מישימה, נעלמה החרב ונותרה רק החרצית. הוא אף טען כי לאחר מלחמת העולם השנייה קיסר יפן הירוהיטו היה צריך להתפטר. דעות אלו קוממו עליו אנשי שמאל וימין כאחד והפכו אותו לדמות שנויה במחלוקת. לצורך מימון פעולותיו הפוליטיות השתתף גם בסרטי קולנוע ובין השאר כיכב בסרט "פחד מוות" של הבמאי יאסוזו מאסומורה. בשנת 1967 הקים צבא פרטי קטן בראשותו שהתאמן לצד צבא יפן ונתפס על ידו ככוח המזוין היחיד במדינה שראוי להגן על הקיסר. בשנת 1970 שם קץ לחייו באמצעות ספוקו, אקט שביצע לאחר ניסיון השתלטות כושל על צבא יפן.

שנות ילדותו
מישימה נולד בטוקיו ואת מרבית שנות ילדותו בילה במחיצת סבתו האגרסיבית שתיעבה נערים והתעקשה לגדלו כילדה. מישימה הצעיר לא הורשה לשחק בשמש או להשתתף בכל סוג של פעילות ספורטיבית, ונאלץ לשחק עם בנות דודותיו ובובותיהן. כאשר שב לבית אביו בגיל 12, זכה ליחס מחמיר לא פחות - אביו שהיה איש צבא, הטיל עליו משמעת קשה וניסה למנוע ממנו לכתוב. הדבר לא צלח ומישימה החל לכתוב כבר בשנים אלו כשהוא מושפע מן הסופרים היפניים ומאוסקר ויילד הבריטי.
מאוחר יותר, מישימה קיבל טופס גיוס לצבא היפני הקיסרי ובבחינות הבריאות במיונים לגיוס הוא נכשל בגלל אבחון טועה של שחפת.

חיים אישיים
כדי לפצות על שנות ילדותו בהן הזניח את גופו, הקדיש מישימה את חייו הבוגרים לאימון הגוף. העבודה הקשה באימון משקולות (שלושה אימונים בשבוע במשך 15 שנים) השתלמה וגופו של מישימה הפך שרירי עד מאוד. כמו כן הוא גם עסק בקנדו - אמנות לחימה יפנית בחרבות.

על אף שהיה נשוי ואב לשני ילדים, מישימה היה הומוסקסואל מוצהר. על כך כתב בספרו "וידויה של מסכה" בו יצא מהארון באופן פומבי. יש שמעריכים כי מאהבו הוא זה שכרת את ראשו ב-25 בנובמבר 1970 בסופו של ריטואל הספוקו.

פרס מישימה 
החל משנת 1988 הוענק פרס ספרותי על שמו. הפרס מוענק לסופר פורץ דרך ביצירותיו. בין הזוכות בפרס נכללת שונו יוריקו שזכתה בשנת 1994.

בין ספריו
 וידויה של מסכה (1948), תרגמה מיפנית: עינת קופר, הוצאת אפרסמון, 2020.
 הצמא לאהבה (1950)
 צבעים אסורים (1953)
 מקדש הזהב (1956), תרגמה מיפנית: עינת קופר, ספרית פועלים, 2007. 
 לאחר המשתה (1960), תרגמה מאנגלית: אביבה גור, ספרית פועלים, 1983.
 המלח שחטא לים (1963), תרגמה מאנגלית: שושנה צינגל, הוצאת כנרת, 1986.
 חברי היטלר וסיפורים אחרים (1968)

בין מחזותיו
 הגבירה אאוי (תרגמה מיפנית: עינת קופר, סמינר הקיבוצים, 2001)
 מאדאם דה-סאד

סרטים שנעשו על דמותו
 מישימה: סיפור חיים בארבעה פרקים(1985), בימוי על ידי פול שריידר.
 מישימה: העימות האחרון(2020), בימוי על ידי קיוסקה טויושימה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

סופרים יפנים
להט"בים יפנים
בוגרי אוניברסיטת טוקיו
מתאבדים
יפנים שנולדו ב-1925
יפנים שנפטרו ב-1970