סדר (ישיבה)

סדר הוא כינוי המקובל בעולם הישיבות לזמן המוקדש ללימוד במהלך היום. המונח "סדר" מציין זמן המוקדש ללימוד עם חברותא תלמוד בבקיאות או בעיון.

גם זמן לימוד המוסר שמונהג בחלק מהישיבות מכונה "סדר מוסר", וכן בישיבות חסידיות מכנים את זמן לימוד החסידות "סדר חסידות".

מקור 
מקור המונח "סדר" אינו ברור, אך סביר כי קיים קשר בינו לבין הרצון ליישם שמירה קפדנית על סדרי הלימוד שלא יתרופפו, ובביטוי הנפוץ בישיבות - "שמירת הסדרים".

סדרי הלימוד 

היום נהוג בישיבות כי ישנם שלושה סדרי לימוד ביום:
 סדר א' (בוקר) - לרוב סדר לימוד בעיון. מתחיל בסביבות השעה 09:00 ומסתיים בסביבות השעה 13:00. (מתחלק לעתים לשיעור פרונטלי וללימוד עצמאי, בישיבות קטנות שבהן הדגש העיוני בשיעור יוקדם לעתים חלק ההרצאה הפרונטלית לחלק הלימוד העצמאי).
 סדר ב' (צהריים) - אינו בעל מאפיין קבוע, בישיבות מסוימות משמש ללימוד בעיון ובאחרות ללימוד בבקיאות. מתחיל בסביבות השעה 15:00 ומסתיים בסביבות השעה 19:00.
 סדר שלישי (ערב) - לרוב סדר לימוד בבקיאות. מתחיל בסביבות השעה 20:00 ומסתיים פורמלית בסביבות השעה 22:00, מעשית נמשך הלימוד לתוך הלילה ומצבת הלומדים מתדלדלת בהדרגה.

למעט לימוד ההלכה, המושג "סדר" הוא כנראה אחד המושגים היחידים המקובלים בכל סוגי הישיבות (אף כי לא באותה מתכונת) - קטנות וגבוהות, ישיבות חרדיות או ישיבות הסדר ואף במכינות קדם צבאיות דתיות. אך עם זאת, התפיסה באשר לנוקשות תוכן הלימוד ב"סדר" משתנה מישיבה לישיבה. בישיבות קטנות או תיכוניות ה"סדר" נוקשה יותר ואין כמעט לתלמידים חופש לימודי, לעומת זאת בישיבות לגיל הבוגר קיים חופש רב יותר. 

גם בין הישיבות החרדיות וישיבות ההסדר קיים הבדל בנדון, בישיבות חרדיות תוכן הלימוד ב"סדר" הוא קבוע ומסורתי ואילו יש ישיבות הסדר, ובוודאי גם מכינות, בהן לתלמידים מותר ללמוד תנ"ך, מוסר, חסידות וכדומה ולא רק תלמוד.

התפתחות הסדר בישיבה המודרנית 

 

בישיבת וולוז'ין, שהייתה הבסיס לישיבה המודרנית, הונהגו ככל הנראה רק שני סדרים ביום. וכך מתאר אחד מבוגריה, את סדר היום הטיפוסי בישיבה: 
ככל הנראה, גם בישיבות אחרות בליטא של המאה ה-19 כגון ישיבת טלז וישיבת סלבודקה, הונהגו שני סדרים בלבד ביום.

סדר מוסר 

"סדר המוסר" הוא חדש יחסית ל"סדר" הרגיל, ובתקופת המצאתו היה מהפכני מסוגו. בניגוד ל"סדר" הרגיל, "סדר המוסר" ברוב המקרים לא נלמד בחברותא, והוא התקיים רק בישיבות שהיו שייכות לתנועת המוסר, כגון ישיבת סלבודקה או ישיבת נובהרדוק. לעומתן, בישיבות האחרות כדוגמת ישיבת וולוז'ין או ישיבת טלז, לא הונהג כלל סדר מסוג זה. אלה האחרונות, אף התנגדו ל"סדר המוסר" מטעמי ביטול תורה ומטעמים אקטיביים שכנגד תנועת המוסר.

"סדר המוסר" נועד לשיפור ותיקון המידות על ידי התבוננות עצמית. תוכנו של "סדר המוסר" ואופיו, השתנו מישיבה לישיבה בהתאם לאופייה ושיטתה הרוחנית. בישיבת נובהרדוק, שהתאפיינה בעבודה עצמית סוערת ובהתנהגות רדיקלית, על מנת לשנות את המידות ו"לשבור" את ה"יצר הרע" מתוך תפיסה כי העולם הוא זירת מאבק מול כוחות הרע - הונהגה וריאציה מיוחדת של "סדר מוסר" שכונתה - "הבורסה". ב"בורסה" טיילו התלמידים בזוגות בבית המדרש, דנו והתייעצו זה עם זה בסערה וצעקות בנוגע לשבירת המידות הרעות.
את התחושה ב"סדר המוסר" בנובהרדוק תימצת הרב ד"ר בני לאו: 
גם בישיבת סלבודקה שהייתה ממעוזי "תנועת המוסר" אך עם זאת נחשבה סולידית יותר, התנהל "סדר המוסר" באופן סוער למדי ועל יחודו של "סדר המוסר" הסלבודקאי, ניתן ללמוד מתוך התיאור הבא: 

כיום, לפחות מבחינה פורמלית, מקובל "סדר המוסר" רק בישיבות חרדיות ולא בישיבות תיכוניות, הסדר או מכינות. גם בישיבות החרדיות בהם מונהג "סדר המוסר", חלו שינויים בהתפתחותו הממתנים אותו. ניתן להבחין בניגוד היטב, תוך השוואת הציטוט הקודם מתקופתה המוקדמת של ישיבת סלבודקה, לגלגולה המאוחר יותר - "ישיבת חברון" בירושלים, שם מתואר סדר המוסר כך: 

ספרי הלימוד המקובלים ב"סדר המוסר" הם: "מסילת ישרים" מאת ר' משה חיים לוצאטו, "אורחות צדיקים" (מחבר לא ידוע), "שערי תשובה" מאת ר' יונה גירונדי - בעיקר בזמן אלול, ו"תורת חובת הלבבות" של ר' בחיי אבן פקודה. נוספים להם אך נפוצים פחות, כתבים נוספים כגון: "פרקי אבות" מסדר נזיקין במשנה, "איגרת הרמב"ן", כתבי המהר"ל מפראג, ועוד. בישיבות הקטנות הליטאיות, מקובל גם הספר "בנין עולם" העוסק במעלת ההתמדה בלימוד התורה.

הערות שוליים 

ישיבה: מושגים