חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע

חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע-2009 (המוכר בשם המקוצר: חוק המאגר הביומטרי) קובע נטילת טביעות אצבעות ותצלומי פנים של כלל תושבי ישראל ושילוב נתונים אלו בתעודות זהות, בדרכונים דיגיטליים ובמאגר נתונים ממשלתי לצורך שימוש בנתונים במערכות זיהוי ביומטרי שיאפשרו ניהול בקרת גישה וסיוע באיתור אנשים החשודים בפלילים על ידי גורמי אכיפת החוק. החוק התקבל למרות ביקורת ומאבקים ציבוריים.

שר הפנים גדעון סער הכריז ב-8 ביוני 2013 על פיילוט שבו אזרחים יוכלו להיכנס למאגר על בסיס וולונטרי, בעידוד משרד הפנים. עד יוני 2016 נכנסו למאגר כמיליון ישראלים. שר הפנים אריה דרעי היה האזרח המיליון שנכנס למאגר. בפברואר 2017 אישרה הכנסת תיקון לחוק שהופך נטילת נתונים ביומטריים לחובה במסמך מזהה מטעם המדינה.

בפברואר 2018 הוגשה עתירה לבג"ץ בעניין אי פרסום דו"ח מסכם לפיילוט של התוכנית.

היסטוריה חקיקתית
ב-27 באוקטובר 2008 הגישה הממשלה לכנסת את הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התשס"ט-2008. הצעת החוק אושרה בקריאה הראשונה, והועברה לוועדת החוקה, חוק ומשפט, אך זו לא הספיקה לדון בה בטרם התפזרה הכנסת ה-17. בכנסת ה-18 הוחל על הצעת החוק הממשלתית דין רציפות, ולאחר שעברה בין מספר ועדות, הוחלט לבסוף כי הוועדה שתדון בה תהיה ועדה משותפת לוועדת המדע והטכנולוגיה ולוועדת הפנים בראשותו של ח"כ מאיר שטרית, שקידם את הצעת החוק כשר הפנים בכנסת ה-17.

בדצמבר 2009 אושר החוק, ונקבע שהוא ייכנס לתוקף בתאריך 1 בינואר 2010 (או מאוחר יותר, לפי צו של שר הפנים), ובלבד שאושרו תקנות לפי סעיפים אחדים בו. נקבע שעל השר הממונה להגיש תקנות אלה לאישור ועדת הכנסת העוסקת בכך עד 15 באפריל 2010, אולם רק ב-16 במאי 2011 אישרה הממשלה את התקנות, וב-2 ביוני 2011 אושרו התקנות בוועדת המדע של הכנסת. לאחר כניסתו לתוקף, החוק יוחל בהדרגה.

מדען המחשב פרופ' עדי שמיר הציע להכניס עמימות מסוימת למאגר הביומטרי, באופן שיגשים את המטרה של מניעת זיוף זהות, אך לא יגרום לפגיעה בפרטיות, אך הממשלה דחתה את הצעתו. השר מיכאל איתן אמר על כך, שהמאגר מסכן בצורה מוגזמת את פרטיות האזרחים. ח"כ מאיר שטרית נימק את התנגדותו להצעת שמיר: "השיטה של עדי שמיר לא קיימת בשום מקום בעולם. אני לא רוצה להיות שפן ניסיונות של עדי שמיר. שמעתי את דעתו ושמעתי אנשים אחרים שמטפלים בביטחון המדינה והבנתי שהנזק לפרט גדול הרבה יותר מזיהוי אחד על אחד". פרופ' אלי ביהם, דיקאן הפקולטה למדעי המחשב בטכניון, שתמך בשיטתו של שמיר, הגיב על כך: "המטרות שהם רוצים ולא כתובות בחוק הן מטרות אחרות, וכשהוא אומר ששיטת שמיר לא מספיק טובה, הוא מתכוון שהיא לא מספיק טובה כדי לעקוב אחרי האזרחים. מה שהוא בעצם אומר זה שהוא לא רוצה פרטיות לאנשים. בשביל זה היא לא מספיק טובה".. בפברואר 2012 הוגשה לבג"ץ עתירה נגד החוק, ובעקבותיה נכפה למעשה על משרד הפנים להוציא צו חדש למימוש הפיילוט.

ב-27 בפברואר 2017 אישרה הכנסת תיקון לחוק, שהופך נטילת נתונים ביומטריים לחובה במסמך מזהה מטעם המדינה. כהוראת שעה לחמש שנים נקבע שנתוני טביעת אצבעות יועברו למאגר רק בהסכמת התושב שממנו ניטלו. בדברי ההסבר להצעת החוק נאמר:
"משהושלם תהליך הבחינה הנדרשת בכל הנוגע לשאלת נחיצות המאגר והיקף המידע שיישמר בו, שוכנע השר כי קיים צורך בקיומו של מאגר ביומטרי וכי הדבר יגשים את המטרה שלשמה נחקק החוק והוקם המאגר, קרי, מניעת התחזות וגניבת זהות והבטחת המהימנות הנדרשת לתיעוד החכם. כמו כן שוכנע השר כי ננקטו כל האמצעים הדרושים לשם הגנה על פרטיות התושבים, אבטחת המידע במאגר ביומטרי ומניעת ניצולו לרעה, וכן כי התקיימו כל הדרישות לפי חוק זה."

מטרות החוק 
מטרות החוק מוצגות בסעיף 1 שלו:

דברי ההסבר להצעת החוק מתארים את העובדות שדחפו להגשתה:

סעיפי הצעת החוק 
עובדי משרד הפנים יוסמכו ליטול נתוני זיהוי ביומטריים מתושבי ישראל, ולהעביר נתונים אלה למאגר נתונים שינוהל על ידי הרשות לניהול המאגר הביומטרי. נתונים אלה ישמשו להנפקת מסמכי זיהוי לתושב, ולאימות זהותו, באמצעות נטילה חוזרת של נתוני זיהוי ביומטריים, על ידי בעלי תפקידים שהוסמכו לכך (שוטר, סוהר, עובד של שירות הביטחון הכללי, עובד של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ועוד).

מאגר הנתונים הביומטריים יישמר בנפרד ממאגר נתוני הזהות האחרים, ובפרט בנפרד ממספר הזהות, אך ניתן יהיה לקשר ביניהם. במסגרת החוק נוסד תפקיד הממונה על היישומים הביומטריים.

מימוש החוק
סעיף 41 לחוק מסמיך את שר הפנים לקבוע תקופת מבחן ("פיילוט") בת שנתיים, . בהתאם לכך, נערך משרד הפנים להנפקתה של תעודת זהות ביומטרית, שתוצע לאזרחים במקביל לתעודת הזהות הרגילה, ותינתן למי שיבחר בכך. תקופת הניסוי החלה ביוני 2013 והייתה אמורה להסתיים בסוף יוני 2015. לקראת תום תקופת הניסוי שר הפנים סילבן שלום הורה להאריך את תקופת הניסוי בתשעה חודשים, עד סוף מרץ 2016. במרץ 2016 החליט שר הפנים אריה דרעי להאריך את תקופת הניסוי בתשעה חודשים נוספים, עד סוף שנת 2016.

במהלך תקופת המבחן התגלו תקלות רבות. ביוני 2015 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על תקופת המבחן, בו הצביע על ליקויים חמורים בעלי משמעות ציבורית. התנועה לזכויות דיגיטליות פרסמה לקראת תום תקופת המבחן הראשונה והשנייה דו"ח מקצועי המנתח את הכשלים והפערים בתקופת הניסוי. לטענת מחברי הדו"ח, בכל שנה מתגלים בין 70 ל-80 מקרי זיוף והתחזות, שרובם המכריע יכול להימנע על ידי שימוש בתעודה ביומטרית ללא מאגר, וכי במהלך תקופת הפיילוט המאגר הביומטרי מנע בדיוק אפס מקרים של התחזות כפולה. נטען כי . מחברי הדו"ח ממליצים . לקראת תום תקופת הניסוי יצאו 74 מדעני מחשב ישראלים בקריאה לעצור את הניסוי.

בנובמבר 2016 החליט שר הפנים, אריה דרעי, כי המאגר הביומטרי יהפוך לקבוע, ויכלול תמונת פנים ושתי טביעות אצבע, והאזרח יוכל להחליט האם טביעות האצבע יישמרו במאגר. עם זאת, שינוי זה תלוי בחקיקה שצריכה להתבצע עד תום תקופת הפיילוט, בדצמבר 2016.

לאורך מספר שנים דווח על תופעה של קריעה מכוונת של דרכונים ישנים בביקורת הגבולות במטרה לאלץ אזרחים להחליף את דרכונם לדרכון ביומטרי.

טיעונים בעד ונגד הצעת החוק 

הצעת החוק עוררה דיון ציבורי, עקב החשש לפגיעה בפרטיות בעקבות מימושה.

טענות המצדדים בהצעת החוק 
תומכי הצעת החוק טוענים כי:
 המאגר הביומטרי ישים קץ לזיוף תעודות הזהות והדרכונים הישראלים הנאמד במאות אלפי תעודות זהות מזויפות. זיופים אלה משמשים עבריינים וגורמים עוינים, וכן תושבים זרים שחלקם מתחזים לאזרחים ישראלים ובדרך זו קיבלו במרמה למעלה ממיליארד שקל מקצבאות המוסד לביטוח לאומי.
 המצב הנוכחי בו לא ניתן לזהות באופן מוחלט את אזרחי ישראל בעזרת תעודות הזהות והדרכונים הישראלים הקיימים מסוכן בהרבה לביטחון מדינת ישראל מאשר דליפה אפשרית של מאגרי המידע.
 ללא שימוש במאגר מרכזי, אדם אחד יוכל להפיק מספר תעודות שונות עם זהויות שונות.
כחלק ממהפכת המידע, כל ישראלי המגיע לארצות הברית נדרש למסור את טביעת אצבעותיו; רוב מחזיקי הטלפונים החכמים מוסרים את טביעות אצבעותיהם לחברת ענק סינית (כדי לפתוח את המכשיר מנעילה בהליך מזורז) ובמכשירים הניידים החדשים גם פרופיל רשתית העין שמור במערכת, כאשר גורמים מסחריים רבים, בהם הרשתות החברתיות, מנטרים את הפעילות האישית. לכן אין מקום להיטפל דווקא למאגר הביומטרי הלאומי בטענה שהוא פוגע בפרטיות.

טענות המתנגדים להצעת החוק 
מבקרי החוק טוענים כי:
 על-פי חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, . למדינה הזכות להחזיק מידע על אזרחיה במידה הדרושה בלבד ולצורך תכלית ראויה, אך איסוף פרטים ביומטריים פירושו שהמדינה מתייחסת אל האזרח כחשוד כל עוד לא הוכחה חפותו, ולטענת המתנגדים מדובר בפגיעה לא-מידתית בפרטיות.
 ניתן להשיג את רוב תכליות החוק גם ללא הקמת מאגר, ודי בהטמעת הנתונים הביומטריים בתעודות הזהות ובדרכונים.
 הרשויות בישראל אינן מסוגלות או ראויות להחזיק ולנהל מאגר נתונים המכיל מידע אישי ורגיש מסוג זה. הם מדגימים את כישלון המדינה להחזיק במאגרי מידע כאלו בדליפתם לאורך השנים של מאגרי מרשם האוכלוסין של משרד הפנים, לידיים פרטיות ולאינטרנט, ומצביעים על אוזלת ידה של המשטרה בהתמודדות עם הבעיה. הם מביאים לדוגמה את פרשת תוכנת המחשב אגרון, אשר הופצה בין היתר למקורות עבריניים.
 קיימת סכנה מוחשית למדי שהמאגר ידלוף בעתיד, ויש לדבר תקדים. מאגרי מידע סודיים דלפו בארצות הברית. מהרגע בו הנתונים שבמאגר יהיו גלויים לכל הדליפה תהיה בלתי הפיכה (לא ניתן להחליף טביעות אצבע) ותפגע באופן חמור בפרטיותם של כלל אזרחי ישראל – במיוחד אם מאגר ידלוף לגורמים מסחריים, לגורמים פליליים או לגורמים עוינים שעלולים להשתמש במאגר הנתונים בין היתר לצורך זיהוי ישראלים בחו"ל לשם חטיפתם, זיהוי ישראלים במדינות אויב, או להכנת תעודות מזויפות על ידי התאמתן לאדם בעל נתונים דומים לאלה של העבריין נושא התעודה המזויפת. על פי פרופ' ביהם אזרחים יוכלו על בסיס המאגר המודלף לתת שירות לבדיקת טביעות אצבעות, והפלסטינים יוכלו לאתר חיילים שהשתתפו במבצעים ולנסות להתנכל להם.
 ניתן להתגבר על זיוף תעודות הזהות והדרכונים הישראלים בלי שימוש במאגר ביומטרי, אלא באמצעות תעודות מבוססות כרטיסים חכמים שמוטמע בהם שבב, כדוגמת הסים שבטלפונים ניידים. בתעודה חכמה כזו יהיו הנתונים הביומטריים ושוטר יוכל להשוות נתונים אלו לזהות האדם שמחזיק בה. במקרה שתגנב או תאבד תעודה כזו יהיה ניתן לבטלה ולהנפיק חדשה. ויתרה מזאת פרופסור אלי ביהם טוען כי משרד הפנים הזניח את אבטחת תעודות הזהות במשך שנים, כדי שיוכל לקדם את המאגר הביומטרי.
 משרד החוץ מנפיק דרכונים דיפלומטיים ביומטריים, בין השאר לחברי הכנסת. החוק המדובר אינו חל על דרכונים אלה, מה שמוכיח שהמאגר מיותר.
 קיימת סכנה כי השלטון ירחיב את שימושו במאגר, לאחר שיבנה, למטרות אליהן לא נועד. למשטרים אף מערבים ודמוקרטיים יש נטייה היסטורית להגדיל את השליטה והשיטור של הציבור שלהם. כך למשל שוטרים יוכלו לתייג אזרחים שהשתתפו בהפגנות לפי תווי הפנים שלהם. קיימת סכנה שינסו לבצע הפללה של אזרחים באמצעות שתילת טביעות האצבעות שלהם בזירות פשע.
 הקמת המאגר תעלה מיליארדי שקלים ותועלתו מפוקפקת.
 תהליך הבחירה של החברה הפרטית אשר זכתה במכרז, כמו גם הסמכויות אשר ניתנו לגופים פרטיים לתחזוקה ושמירה על מידע ציבורי, העלו סימני שאלה של מנהל תקין. ח"כ שטרית איים להגיש תביעת דיבה נגד הגורמים אשר העלו סימני שאלה אלו.
 החקיקה התבצעה בהליך מהיר, ללא דיון ציבורי מספק וללא בקרה וחשיפה ראויה, ויו"ר הוועדה, מאיר שטרית, גירש צלמים ועיתונאים מהדיונים.

ראו גם 
 זיהוי ביומטרי
 דרכון ביומטרי

קישורים חיצוניים 

 
 דו"ח מומחים על תוצאות הניסוי הביומטרי (גרסה 4.0 מיום 12 בינואר 2017)
 ריאיון עם צבי דביר, חבר התנועה לזכויות דיגיטליות המעדכן על הצעדים שנעשו להתנגדות לחוק ושינויים שהוכלו בעקבותיהם
 דיוני ועדת המדע והטכנולוגיה וועדת הפנים והגנת הסביבה, על הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע
 
 אתר המרכז את המאבק כנגד חוק המאגר הביומטרי
 המאגר הביומטרי - הסיקור המלא, ynet
 
 גלי צה"ל, דקה ישראלית על המאגר הביומטרי במסגרת שבוע זכויות האדם, 9.12.2013
 
 
 
 * 
 יישום החוק, ומתן תוספת שכר לעובדים המפעילים אותו, נדונו בפסק דינו של המוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי, בבר"מ 1/12, מדינת ישראל נגד ההסתדרות הכללית החדשה, הסתדרות עובדי המדינה; ניתן ביום 10.6.2013, ונרשם כהסכם קיבוצי מספר 172/2013.
 
 
 אבי מרציאנו, עיון ביקורתי בפרויקט הביומטריה הישראלי, בכתב העת תיאוריה וביקורת, 2016
 קרין נהון, קול פרטי: הפוליטיקה של המאגר הביומטרי, בתוך מן הפרט אל הכלל: פרטיות וחברת המעקב, ב-278-271 (מיכאל בירנהק עורך, 2019)

דעות 
 
 
 אורי ברקוביץ', המאגר הביומטרי: הגביע הקדוש של העבריינים, אתר דה מרקר, 29.07.2009
 
 מטה המאבק ב"חוק האח הענק" - לא למאגר הביומטרי, האגודה לזכויות האזרח
 ניצן ליבוביץ, המאגר הביומטרי: חוק מסוכן לדמוקרטיה הישראלית, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 18.10.2009
 
 ניצן ליבוביץ ואבנר פינצ'וק, מדינת ישראל והחוק הביומטרי, או: כוח המרכז והפוסט-דמוקרטיה, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 16.11.2009
 
 גיליון

הערות שוליים

הכללת אמתעי זיהוי ביומטריים וגו'
ביומטריה
הכנסת השמונה עשרה: חקיקה
2009 בישראל
משרד הפנים