חרובה

ח'רובה (בערבית: خرّوبة) היה כפר ערבי ששכן כ-8 קילומטרים ממזרח לרמלה. במלחמת העצמאות נכבש הכפר ונהרס.

תולדות הכפר
שם הכפר נובע מעץ החרוב. מקורו בחקלאות כמו שמות יישובים אחרים באזור (בית ענבה (ראה נחל ענבה), גמזו, חורבת לוז).
פרופ' מיכאל אבי יונה הציע לזהות את ח'רובה עם יישוב בשם "כפר חריבה", עליו מסופר בתלמוד הירושלמי. שם מסופר כי במאה השנייה לספירה גרו בו שני אחים שלחמו ברומאים, ומותם היה האירוע שהביא לפרוץ קרבות מרד בר כוכבא.

במקום נמצאים שרידי מבצר מהתקופה הרומית וההרודיאנית השוכנים בסמוך לחווה האקולוגית במודיעין.
בתיאור האתר בסקר ארכאולוגי שערך אלון שביט, נכתב כי במרכז הכפר הערבי קיים "מבנה גזית מפואר, כנראה מהתקופה ההלניסטית-רומית. סביב האתר יש שפע קברים חצובים, אף הם בני תקופה זו. באתר נמצאו מספר בורות מים חצובים".

הכפר נזכר בתעודת הענקה המתייחסת לשנת 1552, שבה נזכרים שטחים שהעניקה ח'אצכי סולטאן (לדעת דוד גרוסמן ייתכן שהיא רוקסאנה, אשת סולימאן המפואר) לווקף המוסלמי, והכפר מתואר בה כמזרעה של הכפר בית איכסא, המצוי במרחק של כ-40 ק"מ ממנו. ברשימת המיסים העות'מאנית האחרונה, מסוף המאה ה-16, נזכר הכפר בשם "ח'רנובה" ונרשם בה כיישוב ריק מתושבים.

החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר במקום בשנות ה-60 של המאה ה-19 ותיאר אותו ככפריר ובו בקתות ספורות. את שרידי המבצר שייך (בטעות) למבצר ארנלדי.

במפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1931 נמנו 119 מוסלמים ו-21 בתים מיושבים.
לפי מפקד האוכלוסין המנדטורי שנערך ב-1945, ישבו בכפר 170 ערבים מוסלמים על שטח של 3 דונם, לא כולל אדמות ששימשו לצרכים חקלאיים.

בתקופת המנדט הבריטי, תושבי הכפר עסקו בייצור סיד, ששווק לחברות כגון סולל בונה למטרות בנייה במישור החוף. בסביבות הכפר שרידים רבים מתעשיית הסיד, כולל מחצבות וכבשני סיד.

במלחמת העצמאות, ב-10 ביולי 1948, נכבש הכפר במסגרת מבצע דני על ידי חטיבת יפתח. בתי הכפר נהרסו מייד לאחר מכן, לדברי בני מוריס ממניעים צבאיים מיידיים.

גלריה

לקריאה נוספת 
 זוהר ברעם, בתוככי מודיעים, מושב שילת, 2007

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

חרובה, חורבת
מישור החוף הדרומי: אתרים ארכאולוגיים
יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
יישובים ערביים המשמרים שם עברי