יום הדין האחרון (מיכלאנג'לו)

יום הדין האחרון (באיטלקית: Giudizio universale) הוא ציור שיצר הצייר, הפסל, המהנדס והאדריכל האיטלקי מיכלאנג'לו בואונרוטי. ציור הפרסקו, המתאר את יום הדין בנצרות, מכסה את כל קיר המזבח בקפלה הסיסטינית שבקריית הוותיקן.

בשנת 1534 אילץ האפיפיור קלמנס השביעי את מיכלאנג'לו לצייר את קיר המזבח של הקפלה הסיסטינית ולתאר בו את יום הדין. קלמנס השביעי נפטר כעבור זמן קצר, והעבודה על הפרסקו בוצעה בזמן כהונתו של האפיפיור פאולוס השלישי. הכנת הקיר לציור פרסקו החלה ב-1535, ולצורך כך נהרסו יצירות אמנות קודמות שהיו על הקיר, לרבות שני פרסקאות ממחזור הפרסקאות מחיי משה וישו המעטרים את קירות הקפלה. מיכלאנג'לו צייר את הפרסקו, המכיל 314 דמויות מאורגנות להפליא, בין השנים 1536 ו-1541. הפרסקו נוקה ועבר רסטורציה שהסתיימה בשנת 1994 בהובלתו של Gianluigi Colalucci, האחראי על רסטורציה של יצירות אומנות במוזיאוני הוותיקן.

היצירה

הפסיון של ישו 
בקצה היצירה מסתעפות שתי קשתות ובהן מלאכים הנושאים סמלים חשובים המייצגים את ההקרבה שביצע ישו למען בני האדם. מצד אחד נישא המייצג את הסבל שעבר ישו בתהליך הצליבה וכתר הקוצים שעינה גם הוא את ישו, ומצד שני עמוד ההצלפה של ישו, הספוג שנכלל גם הוא בתהליך והסולם - כל אלו הם סמלים קדושים. היצירה בנויה כך שתחילה, בקצה העליון מופיעה ההקרבה של ישו, ולמטה מתבצע הצדק (מעבר החוטאים אל הגיהנום והצדיקים לגן עדן).

המלאכים המכריזים על יום הדין האחרון 
קבוצת המלאכים המכריזים על יום הדין האחרון מתוארת לפי החיזיון שמתואר בבשורה על פי מתי, פרק מספר 24 פסוקים 30–31: 

כך אכן מלווים המלאכים בחצוצרות, המעירות את המתים לגן עדן או לגיהנום - תלוי במעשיהם.

במרכז החלק האמצעי מתואר ישו, השופט העליון של יום הדין, בידו השמאלית הוא מורה על הזוכים בחיי עולם ומשלח את קללותיו באלה שדינם נחרץ לייסורי נצח. לצדו מריה ומסביבו בעיגול האבות הקדושים. הדמות המעניינת מביניהם היא זו של ברתולומיאוס הקדוש המחזיק בידו האחת את עורו המוטבע בתווי פניו המעוותים של מיכלאנג'לו ובידו השנייה את המאכלת שבה עונה. מימין לקדושים מתוארים החוטאים, שחלק מהם מחזיקים מכשירי עינויים, ומשמאל להם הצדיקים.

במרכז החלק התחתון מתוארים חצוצרנים, לימינם ניתן לראות את החוטאים נופלים אל התופת. מיכלאנג'לו מוסיף באורח בלתי סביר את דמותו המיתולוגית של כארון עם ספינתו שממנה נופלים החוטאים לממלכת השדים. משמאל מתוארת תחיית המתים ועליית הצדיקים השמיימה.

עיקר היצירה מתאר דמויות אדם שכן הנוף, הטבע והדוממים אינם חשובים לו. דמויות הנשים והגברים נראות גדולות ושריריות. היצירה מאופיינת בתנועה רבה. מיכלאנג'לו מצליח להביע את הדרמה האנושית ואופי האדם במלואם על ידי גיוון בצורות הגוף ותנועתו.

תגובות לפרסקו
שני קטעים של הפרסקו עוררו תגובות עם הצגתם: 
 האחד, הוא דמותו של ישו שאמור על פי המסורת המקובלת לשבת בכס השופט ולהראות מבוגר עם זקן וכאן הוא מתואר כצעיר ללא זקן, בתנוחה שחציה ישיבה וחציה עמידה כאילו הוא אינו יודע האם לברך או לקלל.

 השני, שעורר מחלוקת רבה יותר הוא שפע הדמויות המתוארות בעירום. אפשר למצוא לכך צידוק בכתבי הקודש שם נכתב: "ערום יצאתי מבטן אמי וערום אשוב שמה", אך הקיצוניים בדתם זועזעו מההעזה שבהצגת עירום גברי בשפע כזה ובמקומות רבים כל כך ורצו להשחית את הציור. עם מותחי הביקורת נמנה הממונה על הטקס בארמון האפיפיורי, ביאג'יו דה צ'זנה. בתגובה כלל מיכלאנג'לו בציור את דמותו העירומה של דה צ'זנה כמינוס מלך כרתים, שסביב רגליו כרוך נחש הנושך במבושיו. לאחר מותו של מיכלאנג'לו ציווה האפיפיור לכסות חלק מהעירום שבציור, והמשימה הוטלה על תלמיד של מיכלאנג'לו, דניאלה דה וולטרה . בהמשך כוסו דמויות נוספות, אך כיסויים אלה הוסרו בסוף המאה ה-20, ונותרו רק כיסוייו של דה וולטרה.

קישורים חיצוניים

 יום הדין האחרון באתר מוזיאוני הוותיקן

הערות שוליים 

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מיכלאנג'לו בואונרוטי: ציורים
ציורים מהמאה ה-16
הקפלה הסיסטינית: פרסקאות קיר
מלאכים באמנות