לאה איני

לאה איני (נולדה ב-1962) היא סופרת ומשוררת ישראלית. פרסמה שורה ארוכה של ספרי שירה ופרוזה. חלק מסיפוריה הקצרים זכו לתרגומים רבים וכן הופק אלבום שירים פרי עטה. כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תשנ"ד ולשנת תשס"ד, זוכת פרס ברנשטיין (למחזה עברי מקורי) לשנת תשס"ו, 2006, פרס ביאליק לשנת תש"ע, 2010 פרס ניומן לספרות עברית לשנת תשע"ה ופרס עגנון לאמנות הפרוזה לשנת תש"ף

ביוגרפיה
לאה איני נולדה בתל אביב לאב ניצול השואה מסלוניקי ולאם ממוצא נאשדידני, כך שגדלה בצל שתי לשונות נכחדות: ספניולית וארמית. החלה לכתוב מגיל צעיר. למדה ספרות ולשון בסמינר הקיבוצים, ועבדה כעורכת בעיתון יומי. כתבה פרוזה, אך לאחר שמרצה ביקש ממנה שירים, הפכה קטע סיפורי שכתבה כחיילת, לשיר. כך התפרסם "אחמד", ולאחריו נכלל בקובץ שיריה הראשון "דיוקן", שזכה בפרס ורטהיים ובפרס אדלר לשירת ביכורים. אחרי קובץ שירים נוסף שבה לכתיבת פרוזה למבוגרים, ואף כתבה לילדים ולנוער. סיפורים ושירים פרי-עטה תורגמו לשפות רבות. ב-2008 יצא לאור אלבום מוזיקלי ("סוג של ורוד") בביצוע תמר גלעדי ובהלחנתה ובהפקת חמי רודנר, הכולל תריסר שירים פרי-עטה של איני.

עבודות הפרוזה הייחודיות ושוברות הטאבו שלה זיכוה בשבחים חריגים. חבר-השופטים בפרס ראש הממשלה לספרות לשנת תשס"ד, נימק: "לאה איני היא כיום הסופרת המובילה של דורה... סופרת בעלת תעוזה ומודעות חברתית עמוקה...". ב-1993 זכתה בפרס קרן תל אביב, וזכתה פעמיים בפרס ראש הממשלה לספרות: ב-1994, וב-2004. ב-2006 זכתה בפרס ברנשטיין למחזאות על המחזה "מי אלמה". מלמדת כתיבת פרוזה למבוגרים בסדנאות כתיבה. ספריה של איני היו מועמדים לפרס ספיר שלוש פעמים עד כה: "ורד הלבנון" בשנת 2010, "סוסית" בשנת 2012 ו"בת המקום" בשנת 2014. בשנת 2014 הוענק לה פרס ניומן. בריאיון עם רזי ברקאי בתוכניתו ברדיו גלי צה"ל, אמרה שהיא עוסקת עתה אך ורק בכתיבת פרוזה למבוגרים.

ספריה

ספרי פרוזה למבוגרים 
 גיבורי קיץ, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1991. 
 גאות החול, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1992. 
 מישהי צריכה להיות כאן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1995. 
 הרדופים: סיפורים מורעלים על אהבה, תל אביב: זמורה-ביתן, 1997. 
 אשתורת, תל אביב: זמורה-ביתן, 1999. 
 סדומאל, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2002. 
 ענק, מלכה ואמן המשחקים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2004. 
 ורד הלבנון, אור יהודה: זמורה-ביתן, 2009. 
 סוסית, כנרת זמורה-ביתן, 2012. 
 בת המקום, כנרת זמורה-ביתן, 2014. 
 תשאלי, חבל מודיעין : דביר : הקשרים: המכון לחקר הספרות והתרבות היהודית והישראלית, 2017. 
 השמלה, כתר, 2019. 
 הילד של לגיון הזרים, כתר ספרים, ספטמבר 2023.

שירה 
 דיוקן: שירים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1988. 
 קיסרית הפריון המדומה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1990.

לילדים ולנוער 
 תקרא לי מלמטה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1994. 
 מר ארנב מחפש עבודה, תל אביב: עם עובד, 1994. 
 היי, יולי!, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1995. 
 חצי ועננס: תמנוניה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1996. 
 שיר אני, שיר אמא: שירים ליעלה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2000. 
 קוקו פטרוזיליה, תל אביב: כנרת, 2002.

פרסים
 1994- פרס היצירה לסופרים עבריים
 2006- פרס ברנשטיין למחזות ביכורים על המחזה "מי אלמה"
 2010- פרס ביאליק לרומן ורד הלבנון
 2014- פרס ניומן על הישגים ספרותיים, תרומה והשפעה כוללות על הספרות העברית החדשה
 2019- פרס עגנון לאמנות הפרוזה

לקריאה נוספת
 קובי נסים, "הדמויות מגלות את עצמן": ריאיון עם הסופרת לאה איני, על המשמר, כ' באלול תשנ"א, 30 באוגוסט 1991, עמ' 19.
 . 
 לאה איני, "כתובה בעברית. נושמת עברית" – נאום קבלת 'פרס ניומן', דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ה, 2015 
 2014 ,Shai Rudin, "Confessional Writing About Incest: Lea Aini’s Rose of Lebanon and “S’domel". Women in Judaism, Vol. 11(1), pp. 1-18.
 לאה איני, דברים שנישאו בטקס פרס עגנון לשנת תש"ף, דחק: כתב עת לספרות טובה, כרך י"ב, 2020

קישורים חיצוניים
 
 
 
 
 
  ציטוטים מתוך הספר "תשאלי" של לאה איני, ויקיציטוט
 
 
 
 

מכּתביה:
 
 
 
 
 
 
 
 
 סיפור קצר של לאה איני באתר "יקוד" - כתב-עת לספרות עברית

על כתביה:
 יוני ליבנה, ריאיון עם לאה איני, ורד הלבנון
 שישה מאמרים על כתבי לאה איני, מכאן ט"ז, מרץ 2016, עמ' 305–462

הערות שוליים

משוררות ישראליות
משוררים ישראלים
משוררות כותבות עברית
משוררים כותבי עברית
סופרות ישראליות
סופרים ישראלים
זוכות פרס ביאליק לספרות יפה
זוכי פרס ביאליק לספרות יפה
זוכות פרס ברנשטיין
זוכי פרס ברנשטיין
זוכי פרס ניומן
זוכי פרס עגנון לאמנות הפרוזה
בוגרי תיכון מסחרי ספרא (תל אביב)
בוגרות סמינר הקיבוצים
בוגרי סמינר הקיבוצים
ישראליות שנולדו ב-1962
ישראלים שנולדו ב-1962