שמואל זיגלבוים

שמואל מרדכי (ארתור) זִיגלבוים (בכתיב יידי: ארטור זיגעלבוים; בפולנית: Szmul Artur Zygielbojm; 21 בפברואר 1895 כ"ז בשבט תרנ"ה – 12 במאי 1943 ז' באייר תש"ג) היה פוליטיקאי סוציאליסט יהודי-פולני, מנהיג "הבונד" וחבר במועצה הלאומית של הממשלה הפולנית הגולה. התאבד כמחאה על האדישות של בעלות הברית בנוגע לשואה.

ילדות
שמואל זיגלבוים נולד ב-21 בפברואר 1895 ליוסל זיגלבוים והניה זיגלבוים לבית פינקר‏, בכפר בּוֹרוֹבִיצֶה (Borowice) שבגוברניית לובלין, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין).

בשנת 1899 עברה משפחתו לעיירה קְרַסְנִיסְטַב (קראסניסטאוו). בשל עוני המשפחה, עזב את בית הספר והתחיל לעבוד במפעל בגיל 10.
זיגלבוים עזב את הבית לוורשה כשהיה בן 12, אבל חזר אליו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, כשמשפחתו עברה לחלם.

בין שתי מלחמות העולם
בשנות העשרים לחייו החל זיגלבוים לקחת חלק בפעילותיה של תנועת העבודה היהודית, ובשנת 1917 ייצג את העיר חלם בוועידת "הבונד" הראשונה בפולין.
מנהיג הבונד בוועידה התרשם כל כך מזיגלבוים, עד שהזמין אותו בשנת 1920 לוורשה לשמש כמזכיר המסחר של ארגון עובדי המתכת היהודים וכחבר בוועדת הבונד שבעיר.
בשנת 1924 נבחר זיגלבוים לוועידת הבונד המרכזית, תפקיד אותה מילא עד יום מותו.

בשנת 1930 החל זיגלבוים לערוך את ביטאון ארגוני העבודה היהודיים, ה"אַרבעטער פֿראַגן (Arbeiter Fragen, יידיש: "ענייני עבודה").
ב-1936 שלחה אותו וועידת הבונד המרכזית ללודז' כדי להנהיג את תנועת העובדים היהודית, ובשנת 1938 נבחר כחבר במועצת העיר.

כיבוש פולין על ידי הנאצים
לאחר פלישת גרמניה לפולין בספטמבר 1939 חזר זיגלבוים לוורשה, שם השתתף בוועידת ההגנה במהלך המצור על העיר.
כאשר כבשו הנאצים לבסוף את ורשה, הם דרשו 12 בני ערובה מהאוכלוסייה כדי למנוע התנגדות נוספת.
סטפן סטאז'ינסקי (Starzyński), נשיא (ראש עיריית) ורשה, החליט שתנועת העבודה היהודית היא שתמלא את הדרישה, אך זיגלבוים התנדב למלא את מקומה.

עם שחרורו הפך זיגלבוים לחבר במועצה היהודית (היודנראט), שיזמו הנאצים על מנת שישלטו באוכלוסייה היהודית המקומית.
הנאצים הורו ליודנראט להחל בבנית גטו בתוך ורשה.
בשל התנגדותו של זיגלבוים לפקודה, חששו חבריו מתנועת הבונד לחייו וארגנו לו נתיב בריחה מפולין.
בדצמבר 1939 הוא הגיע לבלגיה ובשנה שלאחר מכן הוא נאם בפני כינוס של האינטרנציונל הסוציאליסטי בבריסל ותיאר את השלבים המוקדמים של הרדיפה הנאצית אחר יהדות פולין.

יאן קרסקי וגטו ורשה
באמצע שנת 1942 הוברח יאן קרסקי, ששירת כשליח בין תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה והממשלה הפולנית בגולה, לתוך גטו ורשה.
אחד ממדריכיו בתוך הגטו היה לאון פיינר, אשר כמו זיגלבוים, השתייך לתנועת הבונד.
קרסקי שאל את פיינר מה חשוב שיֵדעו יהודי ארצות הברית ובריטניה. פיינר השיב: .

בחודשים שלאחר חזרתו לוורשה דיווח קרסקי לממשלות הפולנית, הבריטית והאמריקנית על המצב בפולין, במיוחד על אשר מתרחש בגטו ורשה ובמחנה ההשמדה בלז'ץ, שבו ביקר בחשאי (כיום רווחת הדעה שהמחנה בו ביקר קרסקי הוא מחנה מעבר שבו הוחזקו היהודים עד לשילוחם לבלז'ץ).
הידיעות שהעביר קרסקי פורסמו ב"ניו יורק טיימס" ב-25 בנובמבר ובעיתון ה"טיימס" הלונדוני ב-7 בדצמבר.

בדצמבר תיאר קרסקי את המצב בגטו לזיגלבוים, אשר שאל האם יש לו איזשהו מסר מהיהודים בגטו.
כמו שקרסקי תיאר לאחר מכן, היא העביר את הודעתו של לאון פיינר:

שבועיים לאחר מכן, דיבר זיגלבוים שוב ברדיו של ה-BBC בדאגה לגורלם של יהודי פולין: .

מחדל מצד בעלות הברית והתאבדותו של זיגלבוים
ב-19 באפריל 1943 דנו נציגי ממשלות בריטניה וארצות הברית בועידת ברמודה במצב של היהודים בשטחים הכבושים על ידי הנאצים באירופה.
בצירוף מקרים, אותו היום ממש היה היום שבו ניסו הנאצים לחסל את שארית היהודים בגטו ורשה ונתקלו בהתנגדות בלתי צפויה, מרד גטו ורשה.

בתחילת חודש מאי התברר חוסר התועלת של הוועידה בברמודה. מספר ימים לאחר מכן קיבל זיגלבוים ידיעה על דיכוי מרד גטו ורשה וחיסולו הסופי של הגטו.

ב-12 במאי פתח זיגלבוים את הגז בדירתו שבלונדון ובכך התאבד כמחאה על המחדל מצד בעלות הברית על הנעשה בשואה.

במכתב ההתאבדות שלו, שהופנה לנשיא ולראש הממשלה הפולני, ציין שאף על פי שהנאצים הם אלה שאחראים לרצח יהודי פולין, לבעלות הברית חלק נכבד מהאשמה:

זיגלבוים ייחל שהמכתב יוודע לא רק לנשיא ולראש הממשלה הפולני בגולה; הוא כתב:

הנצחה

זיגלבוים מונצח בלונדון, וורשה וחלם. בחודש מאי 1996 הוצב לוח זיכרון ליד ביתו בלונדון בפרויקט משותף של הבונד ושל הקבוצה הסוציאלית היהודית. בהסרת הלוט השתתפו בני משפחתו של זיגלבוים, השגריר הפולני וראש עיריית הסיטי של וסטמינסטר.

לוח זיכרון מגרניט נכלל בבניה של בית ברחוב דוביס 5 ברובע מורנוב שבוורשה – פרויקט בנייה שיצא לפועל לאחר המלחמה על הריסות גטו ורשה.
האתר שנראה מרחוב זמנהוף (שידוע רשמית כרחוב היהודים), נוצר משלושה אלמנטים: תמונה של אדם חסר פנים, אבן שבורה ותיאור בפולנית ויידיש.
המילים החקוקות הן ממכתב ההתאבדות "אינני יכול להמשיך לחיות בשקט כאשר שארית יהדות פולין...".

לוח זיכרון הוצב בחלם בבית בו התגורר עם משפחתו לפני המלחמה.

אפרו של זיגלבוים הובא לארצות הברית ונקבר בבית הקברות ברידג'ווד שבניו יורק. הקבר בעל גוון ורדרד וכולל אש נצחית. מצידיו מצוטט מכתב ההתאבדות בעברית, באנגלית וביידיש:

לקריאה נוספת
 א"ש שטיין, חבר ארתור [= שמואל מרדכי זיגלבוים]: דמויות ופרקים מחיי הבונד, תל אביב: מ' ניומן, תשי"ג.

קישורים חיצוניים

 

 Szmul Mordekhai “Artur” Zygielbojm, באתר JewishGen 
 The Szmul Zygielbojm Memorial Committee, באתר Jewish Socialist 
 מכתבו האחרון של שמואל זיגלבוים, באתר יד ושם
 מכתבו האחרון של שמואל זיגלבוים, באתר "יד ושם" 
 צילום מכתב ההתאבדות של זיגלבוים, באתר ייווא 
 תמונתו , מספר יזכור של קרסניסטב (בארכיון התמונות של קהילת קרסניסטב)
 תצלום מצבתו של זיגלבוים
 
 א"ש שטיין - קומראד ארתור (החבר ארתור) מתורגם לעברית, באתר בן יהודה
 
 Ruwin Zigelboim, על קידוש השם: Dedicated to the Illustrious Memory of my brother, Shmuel Mordekhai (Arthur) Zigelboim, in ''Sefer Yizkor lekedoshei Chelm

הערות שוליים

פוליטיקאים יהודים פולנים
יהודים פולנים
יהודים בשואה: פולין
בונדיסטים
מתאבדים: פוליטיקאים

פולנים שנולדו ב-1895
נפטרים ב-1943