מעשה העז

מעשה העז הוא מעשייה קצרה (מעט יותר משני עמודים) מאת ש"י עגנון. זהו עיבוד למעשייה עממית, העוסקת בעז שמצאה מערה המאפשרת קפיצת הדרך מפולין לארץ ישראל.

חוקרת הספרות זיוה שמיר אפיינה את המעשייה: "סיפורו הקצר של עגנון 'מעשה העז' הוא סיפור ש'פני יאנוס' לו: מצד אחד לפנינו סיפור למבוגרים, שמסריו הפוליטיים דקים ומורכבים, ומצד שני, לפנינו אגדה לילדים שאינם מסוגלים להבין את הרעיונות המופשטים הטמונים בה."

פרסום המעשייה

המעשייה פורסמה לראשונה בשנת ה'תרפ"ה (1925), בשם "מעשה העז או פי המערה" בכתב העת "הדים", ובהמשך אותה שנה כסיפור למבוגרים בקובץ "פולין: סיפורי אגדות" שיצא לאור בהוצאת "הדים", וכסיפור לילדים בהוצאת "הגינה" שבעריכת יחיאל היילפרין, בחוברת בשם "מעשה העז", בלוויית איוריו של זאב רבן, כחלק מסדרה בת חמש חוברות (רק אחת מהן מאת עגנון) שנקראה "ספורים ציורים לתינוקות". על מכירת הסיפור ליחיאל היילפרין סיפר עגנון במכתב לאשתו:

"מעשה העז" פורסם זמן קצר לאחר עלייתו השנייה של עגנון לארץ ישראל, כך שיש בו סמליות אוטוביוגרפית.

ב"כל כתבי עגנון" נכללת המעשייה בכרך "אלו ואלו", במקבץ "פולין / סיפורי אגדות".

בשנת 2008 יצא לאור הספר קליפת תפוח זהב - שלושה סיפורים מאת ש"י עגנון. בספר, המיועד לילדים, נכללים הסיפורים "מאויב לאוהב", "מעשה העז" ו"קליפת תפוח זהב", והוא מלווה באיורים מאת לי קורצווייל ובהערות וביאורים מאת שי רודין.

תרגום לאנגלית של הסיפור, בשם "The Fable of the Goat", הופיע בגיליון דצמבר 1966 של כתב העת "קומנטרי".

בתחילת המאה ה-21 נוצר סרטון אנימציה ביידיש, בשם "די מעשה פון די ציג", המבוסס על הסיפור "מעשה העז".

הקריקטוריסט שי צ'רקה צייר את המעשייה כקומיקס בעיתון "אותיות" במסגרת סדרת הקומיקס שצייר, "שי ועגנון". הקומיקס יצא לאור גם כספר.

עלילה
מעשה בזקן חולה, הגר בפולין, שרשמו לו רופאיו שישתה חלב עיזים. קנה עז, וזו נהגה להיעלם מפעם לפעם, וכשחזרה "היו דדיה מלאים חלב מתוק מדבש וטעמו טעם גן עדן". גילה הזקן לבנו את רצונו לדעת לאן הולכת העז. קשר הבן משיחה (חבל דק) לזנבה של העז, וכאשר עמדה ללכת תפס את המשיחה בידיו והלך אחריה. נכנסה העז למערה, והבן אחריה, "וכך היו הולכים שעה או שתים, ואולי יום או יומים" ויצאו מהמערה במקום הרים וגבעות. שאל הבחור עוברי דרכים היכן הוא, ונענה שהוא סמוך לצפת. נח הבחור מעט והתכוון לחזור לביתו כדי להביא את הוריו לארץ ישראל, אך התברר לו שהזמן הוא ערב שבת, ולכן, בשל קדושת השבת, אין מספיק זמן כדי לחזור.

לקח הבחור פתק ובו כתב: "מכנף הארץ זמירות אשמיע כי הגעתי בשלום לארץ ישראל והנה אנכי יושב סמוך לצפת עיר הקדושה ומתבשם מקדושתה. ואל תשאלני איך הגעתי לכאן אלא אחוז במשיחה שקשורה בזנבה של העז וצא לך בעקבי העז אז תלך לבטח דרכך ותבוא לארץ ישראל". את הפתק שם הבחור באוזנה של העז, בהניחו שכאשר העז תחזור אל אביו ילטף האב את ראשה, העז תנענע את אוזניה וייפול הפתק, האב יקרא את תוכנו ויקיים את הכתוב בו.

"חזרה העז אצל הזקן, אבל באזניה לא נענעה והפתק לא נפל". הזקן הבין מחזרתה של העז לבדה שבנו נטרף, וכיוון שהעז הזכירה לו את האסון, הורה לשחוט אותה. לאחר השחיטה פשטו את עורה, ונגלה הפתק. קרא האב את הפתק, והבין את אשר עולל, ואמר "אוי לי שהייתי יכול לעלות לארץ ישראל בקפיצה אחת ועכשיו אקפח את ימי בגלות הזאת".

כדרכן של מעשיות רבות, המעשייה מסתיימת במילים "ואותו בחור אם לא מת, עוד ינוב בשיבה דשן ורענן, בארצות החיים שקט ושאנן".

מקורות לעלילה

גרשם שלום ציין כי . דברים אלה יפים גם לסיפור שלפנינו.

הרעיון של חלב עיזים כמרפא למי שגונח מלבו מופיע בברייתא המופיעה בתלמוד הבבלי: . פתיחת הסיפור "מעשה העז" נוטלת לא רק את הרעיון מהברייתא, אלא גם את המילים: "מעשה בזקן אחד שהיה גונח מלבו. באו ושאלו לרופאים".

הרעיון של בהמה המאפשרת את קפיצת הדרך מופיע בתלמוד הירושלמי (), שם מסופר על רועה מארץ ישראל שרץ אחר שורו ומצא עצמו בבבל. המוטיב של מערה או מחילה המובילה מהגולה לארץ ישראל מופיע בסיפורי עם יהודיים רבים.

בשלושה קובצי מעשיות נכללות מעשיות הקרובות לעלילתו של "מעשה העז". הקבצים אמנם יצאו לאור לאחר "מעשה העז", אך הם מכילים מעשיות עממיות שמקורן קדום יותר:
 בקובץ "יידישער פאָלקלאָר" (יידיש: "פולקלור יהודי") בעריכת י"ל כהן נכללת מעשייה המספרת על מערה המובילה מפולין לארץ ישראל.
 בקובץ "סיפורי בעלי חיים בעדות ישראל" שבעריכת דב נוי נכללת מעשייה המספרת על פרה שידעה דרך סתרים לירושלים. אנשי ירושלים שמו באוזנה מכתב המספר על סגולתה זו, אך המכתב התגלה רק לאחר שבעלי הפרה שחטו אותה.
 בקובץ Folktales of Israel שבעריכת דב נוי נכללת מעשייה המספרת על זוג יהודים זקנים שלהם עז הנעלמת מפעם לפעם, ושבה עם חלב משובח. הזקן הולך בעקבות העז, ודרך מערה מגיע בקפיצת הדרך לארץ ישראל. הוא שולח איגרת לאשתו באוזנה של העז, אך האישה לא ראתה את האיגרת ושחטה את העז, ובעקבות זאת התגלתה האיגרת.

מקורות לטקסט
מכלול יצירתו של עגנון מתאפיין בקשרים אינטרטקסטואליים. מאפיין זה בולט במעשייה הקצרה שלפנינו.

מקורות מקראיים
 "לא היו ימים מרובים עד שנתעלמה העז, יצאו לבקשה ולא מצאוה" - על פי .
 "נענע לו הזקן בראשו וקרא עליו, בני אם חכם לבך ישמח לבי גם אני" - הזקן ציטט כלשונו פסוק מספר משלי: .
 "כיון שיצאו מן המערה ראה הרים רמים וגבעות עם פרי מגדים ובאר מים חיים נוזלים מן ההרים" והעז "שותה ממעיין גנים" - שני תיאורים אלה נסמכים על הפסוקים  ו.
 "עמד הבחור וקרא לעוברי דרכים, השבעתי אתכם אנשים טובים" מרמז לביטוי המופיע שלוש פעמים בשיר השירים: .
 "אמר לעצמו, עד שיפוח היום ונסו הצללים" נלקח ישירות משיר השירים: .
"והעז עולה באילן ואוחזת בסנסניו." משיר השירים :. קישור הרומז לעלייה לארץ ישראל: עליית אעלה בתמר - עליית יהודי תימן בשנת תרמ"ב (1882).
 "וכתב מכתב לאביו, מכנף הארץ זמירות אשמיע" - בעקבות הפסוק .
 הבחור כותב בפתק: "צא לך בעקבי העז, אז תלך לבטח דרכך" - חציו הראשון של המשפט הוא בעקבות , וחציו השני בעקבות .
 הזקן המתאבל על בנו אומר "בני מי יתן מותי אני תחתיך, בני בני", בעקבות דוד המלך שאמר על אבשלום . הזקן ממשיך ואומר: "חיה רעה אכלתהו, טרוף טורף בני", וכך אומר יעקב, כאשר בניו מביאים לו את כתונת יוסף הטבולה בדם: . גם הביטוי "וימאן להנחם ויאמר, ארד אל בני אבל שאולה" לקוח מדברי יעקב: .
 הסיום "עוד ינוב בשיבה דשן ורענן" נגזר מהפסוק . המזמור שבו נכלל פסוק זה, "מזמור שיר ליום השבת", נכלל בקבלת שבת, שלה מקום מרכזי בהתפתחות המעשייה (בגלל התקרבות השבת שלח הבחור את העז לבדה).

על בחירתם של מקורות אלה מעירה פנינה שירב:

מירי ברוך מוצאת רמז אפי באזכור של קינת יעקב, .

מקורות מהתלמוד ומהתפילה
 "תלה הבחור עיניו למרום ואמר, ברוך המקום ברוך הוא שהביאני לארץ ישראל" - הנוסח "ברוך המקום ברוך הוא" מקורו בהגדה של פסח.
 "שמע כרוז בואו ונצא לקראת שבת המלכה" - ב מסופר על רבי חנינא שהיה מתעטף ועומד בערב שבת ואומר: "בואו ונצא לקראת שבת המלכה". הפיוט "לכה דודי", שחובר על ידי שלמה אלקבץ, ממקובלי צפת במאה ה-16, מבוסס על מנהג זה.
 הזקן המתאבל על בנו אומר "אוי לו לאב שהגלה את בנו", בעקבות המסופר ב כי הקב"ה אומר "אוי לו לאב שהגלה את בניו".
 "נענע לו הזקן בראשו" - שאוב מ שם מספר ישמעאל כהן גדול שאלהים נענע לו בראשו.

הסיפור כמעשייה 
ל"מעשה העז" מאפיינים מקובלים של מעשייה:
 היותו מבוסס על עלילה קיימת ומפורסמת (כאמור לעיל).
 תחילתו "מעשה בזקן אחד".
 סיומו, המהווה גרסה עגנונית לסיום השגרתי של מעשיות רבות: "ואם לא מתו הם חיים בעושר ובאושר עד עצם היום הזה".
 שילוב חריזה בטקסט, כדוגמת "כשכשה העז בזנבה וגעתה בפיה, והמערה לסופה הגיעה", וכן "מני אז פי המערה סמוי מן העין, ודרך קצרה עוד אין".
 התבססות על פלאים: עז פלאים ומערת פלאים המאפשרות קפיצת הדרך. הפלאים אינם מתרחשים לכל אחד, אלא רק למי שראוי לכך.

פרשנות

האב והבן
דבורה ברגמן רואה ב"מעשה העז" סיפור של שכר ועונש, ושואלת מדוע זכה הבן לנס שהביאו לארץ ישראל, ואילו האב לא זכה לכך. היא רואה את הסיבה לכך בעובדה . הבן תמים ואופטימי ופעולותיו ספונטניות ועל כן מאפשרות לו לנצל את שעת הכושר שהזדמנה לידו. האב, לעומתו, הוא אדם הגיוני וחקרן. , מסבירה ברגמן.

פנינה שירב, לעומתה, רואה את האב והבן כמשלימים זה את זה:

היא מוסיפה ומציינת:

את ההבדלים בין האב לבן היא מייחסת לעיצובם , ומבהירה: 

הלל וייס מציג מסקנה מהסיפור:

יסוד מיסטי
דבורה ברגמן מוצאת בסיפור גם יסוד מיסטי, וכותבת: .

ברגמן מציגה במאמרה איתותים אחדים המבצבצים מהעלילה ונקשרים במיסטיקה היהודית. בין השאר היא מציגה זיקה הדוקה בין "מעשה העז" ובין אגדת רבי שמעון בר יוחאי שהסתתר במערה, כפי שהיא מופיעה בספר האגדה (סימן רכ"א).

המילה "משיחה", שפירושה חבל דק, מופיעה בסיפור קצר זה שמונה פעמים. פנינה שירב רואה בכך רמז למשיח. , מציינת שירב, ומוסיפה כי .

חוקר הקבלה משה חלמיש אף מוצא בסיפור מוטיבים קבליים שונים.

כיצד ישראל נגאלין?
ברגמן רואה ב"מעשה העז" התייחסות למחלוקת המתקיימת ביהדות עד היום (ראו אתחלתא דגאולה), האם שיבת ציון תבוא בדרך נס או בפעולה אנושית לא פלאית, וכותבת:

בסיפור אחר שלו, "בלבב ימים", מספר עגנון על חבורה של חסידים שקמה ועלתה לארץ ישראל, בלי להמתין לנס. עם זאת גם בסיפור זה לנס ולהשגחה האלוהית מקום מרכזי:
 נס גלוי אירע לאחד מבני החבורה, חנניה, שאיחר להגיע לספינה, ולכן שט לארץ ישראל על גבי מטפחתו.
 כאשר נחלצה ספינתם מסערה עזה שאליה נקלעה, מתאר המספר: "תפילתם עשתה מחצה ומשמשי הספינה עשו מחצה והקדוש ברוך הוא ברחמיו יתברך עשה הכל".

זיוה שמיר מציינת שבסיפור

והיא מסכמת שהסיפור הוא משל שנמשלו:

ההיסטוריה היהודית
פרשנות נוספת שניתנה למעשייה שלא בדרך הניתוח הביקורתית היא פרשנות אומנותית, באיורים המלווים את הסיפור ב'שי ועגנון', מאת שי צ'רקה. בשלב המעבר במנהרה, הקומיקס נפרד מן הטקסט ובסדרת איורים מתואר המעבר במנהרה כהיסטוריית עם ישראל מתחילתה ועד ימינו, בדגש על הגלויות שפקדו את העם.

האיורים כוללים את עקדת יצחק (עם האיל שנאחז בסבך בקרניו), שעבוד מצרים ויציאת מצרים (עם שה הנלקח כקרבן פסח), הגזירות ההלניסטיות (עם צפיר עיזים, המסמל לפי ספר דניאל את מלכות יוון), הרדיפות והגירושים באירופה של ימי הביניים (עם 'חד גדיא' מההגדה של פסח, והומאז' להגדת הציפורים מאותה התקופה), האינקוויזיציה הספרדית (עם דמות בפומט במגן דוד, שמציגה את פני היהדות בראייתו של אינקוויזיטור), והאנטישמיות הנאצית (בתחילת התיאור המאויר, שמסמל את רדיפות היהודים שקדמו לשואה, עם גזיזת זקנה של העז).

שני איורים התוחמים לפניה ואחריה את הסדרה ההיסטורית-סמלית של ציורים 'אילמים', ומלווים את מעט הטקסט של עגנון על ההליכה במנהרה, כוללים שני מוטיבים של ימים נוראים: שילוח השעיר לעזאזל (שבו העז עצמה היא המשולחת, והבחור עוקב אחריה כשהוא אוחז במשיחה. צ'רקה צובע את המשיחה באדום, רמז ללשון של זהורית שהיו קושרים את חציה לשעיר וחציה לדלתות העזרה בבית המקדש, כדי לראות אם תלבין כשלג), ושופר - שנכרת מאחת מקרני העז על ידי הצורר הנאצי.

הפרשנות הזו של יצירה אמנותית מילולית, באמצעות יצירה אמנותית חזותית, אינה מפורשת וספציפית כביאורים אחרים של המעשיה. בעקבות כך לפירוט שלה באופן מילולי תידרש פרשנות שניונית על טיבה.

המעשייה כסיפור לילדים
מרבית הפרשנים מתייחסים ל"מעשה העז" כאל סיפור למבוגרים, ומנתחים אותו בהתאם. כאמור לעיל, "מעשה העז" פורסם, באותו הנוסח אך בלוויית איורים, גם כמעשייה לילדים. מירי ברוך בחנה את הסיפור מנקודת מבטו של הקורא הצעיר, ומנקודת מבט זו היא רואה בו סיפור חניכה, מעשיית התבגרות, שבמסגרתו רוצה הבן להיות עצמאי וליזום דברים חדשים. היא מציינת:

עיבוד לתיאטרון
בשנת 2007 העלה "תיאטרון מראה" את ההצגה "מעשיות ומעשים", על פי שלושה סיפורים של עגנון: "הפרוטה", "מעשה העז" ו"מאויב לאוהב".

לקריאה נוספת 
 דבורה ברגמן, מעשה העז, בתוך: מלכה שקד, דבורה ברגמן ופנינה שירב, עיונים בסיפורי ש"י עגנון: מדריך למורה, הוצאת מעלות, האגף לתכנון ולפיתוח תוכניות לימודים, משרד החינוך, תשמ"ו.
 אילנה אלקד-להמן, הקסם שבקשר: אינטרטקסט, קריאה ופיתוח חשיבה (בסדרה: תמה – תאוריה ומעשה בהכשרת מורים), מכון מופ"ת, 2007, לקרוא מחדש ב"מעשה העז" מאת ש"י עגנון, עמ' 215–221.
 מירי ברוך, מה שומע הילד? מה קורא המבוגר?, מאזנים 77 (3), דצמבר 2003, עמ' 6–8. 
 זיוה שמיר, על יונה ועל נער: החתירה לשלום בספרות הילדים העברית, ספרא והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017, פרק רביעי: למען הדורות הבאים, עמ' 110–130.
 הלל וייס, "מעשה העז", אחרית דבר לספר מאויב לאוהב ועוד סיפורים, הוצאת שוקן, תשנ"ב, עמ' 113–115.

קישורים חיצוניים
  - הטקסט המלא של המעשייה, בגרסה מנוקדת
 
  ש"י עגנון ונכדיו - קריאה במעשה העז, בערוץ יוטיוב של בית עגנון
 פנינה שירב, מעשה העז: סיפור עממי כמסכה, באתר משרד החינוך
 גאולה שני, בעקבות מקורות: קווים להוראת 'מעשה העז' לש"י עגנון, עלי עשור ועלי נבל, תשס"ה, עמ' 262–274. (באתר "המרכז הארצי להשתלמויות עובדי הוראה במקצועות היהדות, הרוח והחברה" בבית יציב)
 יואב אלשטיין, רקע מדרשי סמוי ביצירת עגנון (עיון בסיפור 'מעשה העז'), הפועל הצעיר, כרך לט, שנה 61, גל' 43, תשכ"ח (פורסם גם בתוך: הנ"ל, עיגולים ויושר: על הצורה המחזורית בסיפור, הוצאת אל"ף, תל אביב, תש"ל, עמ' 118–130)
 נהוראי מאיר שטרית, מסע הגאולה של עגנון בסיפורו 'מעשה העז', ירושלים כג-כד, תשס"ז, עמ' 297–308.
 זיוה שמיר, ש"י עולמות – ריבוי פנים ביצירת עגנון, הוצאת ספרא, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011, פרק שמיני: בין אביב העלומים לכפור הזקנה, עמ' 230–245
 דינה שטיין, בחיפוש אחר עזים תועות: דגמי גלות וגאולה, מדעי היהדות 51, תשע"ו
 אילנה גולדשטיין, “משל המערה” נוסח עגנון, הדואר, 1989
 משה גולצ'ין, מעשה השור: עגנון על הטרוטופיה ושמה 'אבי השור', עי"ן גימ"ל, 2012

הערות שוליים 

כתבי ש"י עגנון
זאב רבן
סיפורים קצרים בעברית
מעשיות ואגדות
עיזים