רעידת האדמה באגאדיר (1960)

רעידת האדמה באגאדיר (בצרפתית: Tremblement de terre d'Agadir de 1960; בערבית: زلزال أكادير 1960) התרחשה ב-29 בפברואר 1960 בשעה 23:41. רעידת אגאדיר הייתה רעידת האדמה החזקה ביותר בתולדות מרוקו עד אותה שנה. עוצמתה הייתה 5.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והיא גרמה לכ-12,000 - 15,000 הרוגים ולכ-12,000 פצועים. מחקר חדש משנת 2020 מעריך מספר גדול יותר של הרוגים, בין 12,000 ל-20,000. לפחות 35 אלף אנשים נותרו ללא קורת גג. מספר ההרוגים היווה כשליש מאוכלוסיית העיר באותה עת. אגאדיר אכלסה קהילה יהודית גדולה וחשובה, ועל פי הערכות כ-1,500 יהודים נספו ברעידת האדמה.

מיקום רעידת האדמה ועומקה 
מדענים התקשו בקביעת האפיצנטר של רעידת האדמה, מכיוון שכמעט לא היו תחנות סייסמוגרפיות בצפון אפריקה, הגם שבקזבלנקה הסמוכה הייתה תחנה כזו, שקבעה את גודל הרעידה ל-5.75 בסולם ריכטר. על פי איכון המשרד המרכזי הבינלאומי לסייסמולוגיה בשטרסבורג, האפיצנטר היה כ-8 קילומטר מצפון-צפון-מערב לקסבה של אגאדיר. על פי האיכון המאקרוסייסמי של המדענים הצרפתיים שחקרו את התפרושת המרחבית של העוצמה הסייסמית ברעידת האדמה, המוקד היה כקילומטר אחד מצפון לרובע יאשיש (Yachech) שעל גדות ואדי טילדי, או כ-2.5 קילומטרים מצפון-מזרח לקסבה. בשל מיעוט סייסמוגרפים בצפון אפריקה, התקשו מדענים גם בקביעת עומק המוקד. על פי חישובים מתחום המחקר המאקרוסייסמי עולה שעומק המוקד לא עלה על שלושה קילומטר.

העוצמות הסייסמיות ברעידת האדמה 
העוצמה הסייסמית ברעידת אדמה מוערכת בנפרד עבור כל אתר ואתר, ועל פי חומרת האפקטים הסייסמיים שנצפו באתר. העוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה בדרגה X (10) בסולם מרקאלי-קנקני-זיברג שמצביעה על הרס טוטלי של כ-75% מהמבנים באזור. האזור שסבל מדרגת עוצמה סייסמית זו כלל את כל אזור הקסבה של העיר ורובע טלבורג'ט (Talborjt) שממזרח לה, רובע יאשיש וכן אזור התעשייה ארהדייס (Arhesdis) שממערב לקסבה. המכון הגאולוגי של ארצות הברית מצא, שהעוצמה הסייסמית המקסימלית הייתה X ויותר, באשר בדרגות גבוהות אלה, קשה לקיים תבחינים שיבחינו בין דרגה X לדרגות XI ו-XII. ואכן, המכון האמריקאי לברזל ופלדה מדווח, תוך שהוא מסתמך בין השאר על החוקרים הצרפתיים שחקרו סוגיה זו, שברבעים הקסבה, פאונטי (Founti), יאשיש ובחלק מרובע טלבורג'ט, דרגת העוצמה הסייסמית הייתה בין X ל-XI. בהתאמה לכך, מחלקת העבודות הציבוריות המרוקנית העריכה, שבקסבה נהרסו 100% מהמבנים, וכך גם ברבעים פאונטי ויאשיש.

האזור שסבל מדרגת עוצמה סייסמית IX כלל את מרבית העיר החדשה. דרגת העוצמה הסייסמית IX בסולם האמור, משמעותה ש-50% מהמבנים באזור נהרסו, ואכן מחלקת העבודות הציבוריות המרוקנית העריכה שבעיר החדשה 50% עד 60% מהמבנים נהרסו.

הפינוי המהיר של אוכלוסיית העיר והריסותיה 

הידיעה על התרחשות רעידת האדמה הגיעה בתוך שעות ספורות לעיר הבירה המרוקנית רבאט, כמו גם לפריז ולוושינגטון. זאת בזכות דיווח מבסיס צבאי צרפתי ששכן באחד מפרברי אגאדיר. לעיר חשו מיד חיילים צרפתיים מהבסיס הצבאי אשר בנמל אגאדיר והחלו לסייע במאמצי החילוץ. כאמור, מחקר חדש שהתפרסם בשנת 2020, חשף לא מעט עובדות שלא פורסמו עד כה. במשך שלושת הימים שלאחר הרעידה, ותחת פיקוחו של הנסיך חסן, יורש העצר, וכעבור שנה המלך חסן השני, נמשכו מאמצי החילוץ. חיילים מרוקניים לצד כוחות צבא זרים עסקו במלאכה. אלה הקימו במקביל עיר אוהלים בשטח הפתוח שמחוץ לאגאדיר עבור 14,000 חסרי בית מרוקניים לפחות. באשר לניצולים האירופאיים, הבסיס הצבאי הצרפתי הפך למחנה פליטים לכ-1,000 מהם, תוך שמבוצעים שם טיפולים רפואיים גם לפצועים מרוקניים. בינתיים, אלפי גופות היו עדיין מתחת להריסות, והמאמץ לחלצן התנהל בד בבד עם המאמץ לחילוץ נפגעים שעדיין בחיים. בתחילה התקיים מאמץ להפריד בין גופות הרוגים מוסלמים ללא מוסלמים אך ללא הצלחה עקב קשיים בזיהוי. כתוצאה מכך כמות גדולה בלתי ידועה של מוסלמים ואירופאיים, בעיקר צרפתים, נקברו יחד בכמה "קברי אחים". ההרוגים האירופאיים שכן זוהו ככאלה, פונו לבסיס הצבאי הצרפתי ורוכזו באוהל גדול, ולאחר מכן הובאו לקבורה משותפת במגרש האתלטיקה בעיר. מאות רבות של הרוגים מרוקניים הובאו לקבורה ברובע איחשש (Ihchach), שם נחתים צרפתיים חפרו קבר אחים גדול. כ-14,000 הרוגים מרוקנים מעולם לא חולצו מההריסות.

מהר מאוד הובן, שאלפי הגופות שנותרו מתחת להריסות מהוות סכנה חמורה לבריאות הציבור, והיה חשש ממשי אצל נסיך הכתר שיתפתחו בגינם מגפות של כולרה וטיפוס. החשש מהתפרצות מגפות העמיד את הטיפול בגופות שעדיין מתחת להריסות, באותו סדר עדיפות של חילוץ אלה שעדיין נותרו שם בחיים. ניתנה הוראה לחסום את כל אזור העיר ההרוסה, ואבקות סיד טריות פוזרו על פני ההריסות כשאלפי הרוגים מתחתם. לפי המחקר, נשקלה אפשרות של השלכת נפאלם על ההריסות, אך עקב הזדעקות גורמים שונים, הרעיון ירד מן הפרק. בסופו של דבר, המלך נתן הוראה לפנות את כל ההריסות עוד בטרם הסתיימו החיפושים וניסיונות ההצלה. ב-2 במרץ, הגיעו לנמל אגאדיר מספר אניות צרפתיות ואחת גרמנית שפרקו בנמל ציוד וחיילים לסיוע. ב-3 במרץ, שלושה ימים בלבד לאחר הרעידה, הגיעה לעיר ההרוסה, מאירופה "אנית ארצות הברית ניופורט ניוז"  ועליה, בין השאר, גדוד הנדסה 79 של הצבא האמריקאי עם בולדוזרים וכלים מכניים הנדסיים אחרים, שסייעו בביצוע פקודתו של המלך. מקרב הקהילה היהודית במקום, נעדרים עד היום כ-200 איש. אין לדעת כמה נעדרים יש מהאוכלוסייה המרוקנית הכללית בעיר, כתוצאה מעבודת פינוי ההריסות שנעשתה כה מהר לאחר הרעידה, וכתוצאה מהימנעות מפרסומים בעניין זה בממלכה. העיר נבנתה מחדש שלושה קילומטר דרומית לאתר המקורי, זאת לאחר שהמלך מוחמד החמישי אמר: . לאחר שיקומה, הפכה העיר למרכז שוקק של תיירות ומסחר בממלכה המרוקנית.

חריגותה של רעידת האדמה של אגדיר מבחינת יחס מגניטודה - היקף נפגעים 
רעידת האדמה של אגדיר הייתה חריגה במיוחד בכל הקשור להיקף הנפגעים מרעידת אדמה בגודל בינוני שכזה. מעטות רעידות האדמה במגניטודה שמתחת ל-6 שגורמות לנפגעים בכלל, ובוודאי לא לכל כך הרבה נפגעים. את "האַשָם" יש לראות באיכות הבנייה הלקויה, במיקום האפיצנטר והעומק הרדוד של המוקד, בשעת הרעידה (ראו להלן) ובקומבינציה המיוחדת של התשתית הגאולוגית בעיר שיצרה תגובת אתר סייסמית: 25 המטרים העליונים של התשתית הסלעית גאולוגית באגאדיר הם סלעים בעלי צפיפות נמוכה כמו חוואר וגיר רך המעורב בצדפות; מתחת לסלעים רכים אלה קיימת שכבה של סלע דולומיט צפוף מאד; זוהי קומבינציה שיוצרת הגברה של תאוצת הקרקע, בעת רעידת אדמה, של פי 10 ויותר ביחס לצפוי על פי המרחק מהמוקד; ככל שההפרש בין צפיפות הסלע העליון לצפיפות הסלע התחתון גדול יותר "לטובת" הסלע התחתון, כך גדולה תהיה ההגברה של תאוצות הקרקע באתר.

באשר לאיכות הבנייה: גידולה של העיר החל משנות השלושים, ובמיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה, הגבירו את היקף ההרס והנפגעים. האוכלוסייה ברובעי הקסבה, טלבורג'ט פאונטי ויאשיש גדלה מאוד, ולמבנים מסורתיים בני קומה אחת נוספו קומות נוספות עם בטון רגיל שאינו מזוין. רבעים אלה נהרסו לחלוטין. לעומתם, כשליש מהמבנים ששימשו למגורי האזרחים האירופאים באגאדיר, שהיו באיכות טובה בהרבה, שרדו את רעידת האדמה.
נוסף לכל אלה, שעת הרעידה הייתה קרובה לחצות, כשהרוב המכריע של התושבים ישנים במיטותיהם, לאחר ששבעו בארוחה השוברת את צום הרמאדן. אם הרעידה הייתה מתרחשת בצהרי היום, כאשר רוב האוכלוסייה מחוץ לבתים בעיסוקיהם השונים, וביכולת תגובה מהירה לרעד הראשון, היקף הנפגעים היה יכול להיות קטן הרבה יותר. "אוסף" זה של נסיבות: איכות בנייה, קומבינציה גאולוגית, מוקד רדוד קרוב לעיר ושעת הרעידה, גרמו להיקף הנפגעים היוצא דופן כל כך, ביחס למגניטודת רעידת אדמה בינונית ומטה.

רעידות מקדימות ועוקבות 
יש ולרעידת אדמה גדולה קודמות רעידות משנה הקרויות "רעידות מקדימות", ותמיד לאחר רעידת אדמה כזו מתרחשות רעידות משנה הקרויות "רעידות עוקבות". שתי רעידות מקדימות הורגשו באגאדיר לפני הרעידה העיקרית. הראשונה התרחשה ב-23 בפברואר והורגשה קלות בלבד, עם הערכת עוצמה סייסמית מקסימלית שבין III ל-IV (מתוך 12 דרגות). השנייה התרחשה בצהרי יום הרעידה העיקרית והורגשה על ידי רוב האוכלוסייה בעיר, והוערכה לדרגת עוצמה סייסמית VI. במהלך פעולות החילוץ ופינוי ההריסות התרחשה סדרה של רעידות עוקבות ש-6 מהן היו חזקות מספיק כדי להיקלט בתחנה הסייסמוגרפית באוורוס (Averroes), ושתיים מהן: אלה שהתרחשו ב-22 במרץ וב-17 באפריל 1960, הגיעו לעוצמה סייסמית מקסימלית של V.

דיווחים על תופעות נוספות שהתרחשו לכאורה אחרי הרעידה כמו: גל צונאמי שהציף את היבשה באזור מפרץ אגאדיר עד לכדי מספר מאות מטרים, התפרצות לבה בחוף הים וכדורי אש התבררו כבלתי אמינים לחלוטין.

השפעתה של רעידת האדמה על הממלכה המרוקנית 
לאחר רעידת האדמה, הייתה הסכמה רחבה בין המומחים בתחומים שהשונים, שאגאדיר חייבת להיבנות מחדש על בסיס בטון מזוין בפלדה באזור העיר החדשה (la Ville Nouvelle) ובאזור התעשייה המזרחי. המשמעות הייתה "לסתום את הגולל" על הבנייה המרוקנית המסורתית באגאדיר על רובעיה העתיקים: הקסבה, טאלבורג'ט ופאונטי, רבעים שבהם התגוררה רוב האוכלוסייה המרוקנית זה דורות. המלך מוחמד החמישי תמך בגישה זו ואישר תוכנית אורבנית שאפתנית להקמת עיר חדשה "שתהווה ביטוי נאמן למרוקו המודרנית". גם המפלגה האופוזיציונית למלוכה, אל-איסתיקלאל המרוקנית (Al-Istiqlal), ראתה בשיקום מודרני של העיר באתרה החדש מודל לעתיד האומה בכללה. רעידת האדמה החישה את "הגירת" רוב האירופאים מאגאדיר ומערים אחרות לארצות מוצאם באירופה. עובדה זו סיפקה למלוכה הזדמנות, לאחר ארבע שנות עצמאות בלבד, לבטא את סמכותה, ולהשתמש בסיוע האמריקאי שקיבלו כדי להפחית את תלותה בצרפת. המלך התעלם מדרישות של יזמים ואינטרסים פרטיים באגאדיר, כיוון שרצה להעצים את הסמכות המלוכנית שלו במרוקו. המחקר החדש מציין מקרים רבים בהיסטוריה שבהם אסונות ומאמצי השיקום בעקבותיהם, היו קשורים לשלטון סמכותי שראה בתנופת השיקום והפיתוח המודרני שייצור, הזדמנות להעצים את סמכותו, ולהפך. כך שיקומה של ליסבון לאחר רעידת האדמה (1755), היווה הזדמנות לז'וזה הראשון, מלך פורטוגל באמצעות עושה דברו ראש הממשלה סבשטיאאו קאראבלו דה מלו, לבסס את שלטונו באמצעות שיקום מהיר של העיר. אחרי מגפת הכולרה השנייה  בצרפת בשנת 1830, הציבור המשכיל קרא ל"הפיכה" של טכנוקרטים שיקיימו שלטון הירארכי שיתאם את מאמצי השיקום, שיכלו להציל את צרפת, אך החשש של השלטון הרפובליקאי מהלאמת רכוש פרטי והחשש מעימותים עם האינטרסים של הבורגנים, האטו בצורה דרמטית את מאמצי השיקום. כך גם לאחר השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 ורעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906). חסן השני, מלך מרוקו שירש את הכתר רק שנה אחרי רעידת האדמה, לא יכול היה להרשות לעצמו שהמקרים של צרפת, לונדון וסן פרנסיסקו יחזרו גם במרוקו, ויזם תוכנית רחבה של הפקעה, הלאמה ורגולציה קשוחה לעניין הבנייה מחדש. עבור חסן השני, העיצוב האורבני של אגאדיר החדשה היווה ביטוי לשאיפות הלאומיות המרוקניות באמצעות הבנייה החדשה במרחב הזה. כמו אביו, מוחמד החמישי, שהציב את המונרכיה במרכז הסיוע ההומניטרי והתגובה המהירה לתוצאות רעידת האדמה, כך בְּנוֹ קשר את הבנייה המודרנית מחדש של אגאדיר לאחדות הלאומית של מרוקו, ואחדות זו התגלמה כולה במלך עצמו - כך המחקר החדש בעניין זה.

הנצחת האירוע והנפגעים 

 אתר ההנצחה העיקרי ממוקם באגאדיר מול בניין העירייה ובניין הדואר המרכזי. מדובר בקיר לזכר קורבנות רעש האדמה, שאורכו כמעט 5 מטרים, ועליו קליגרפיה ערבית, וכן ציטוט המלך מוחמד החמישי המוזכר לעיל: .
 בשנת 2018 נחנכה בעיר אשדוד, ב"פארק אשדוד-ים" אנדרטה לזכר הניספים ברעידת האדמה. גובהה של האנדרטה כ-5 מ' ורוחבה כ-11 מ'. צורת האנדרטה היא קשת כפולה, והיא תוכננה ע״י האדריכל/אמן ארי מוריס חיון שנולד באגאדיר וחי בקנדה.
 לקראת 2012, הוכנה תוכנית להקמת מוזיאון לזכר האסון וקורבנותיו שיכלול גם את ההיסטוריה של העיר ומוצגים ארכאולוגיים שנמצאו באזור. המיזם אמור היה להיבנות על גבעה נישאה הצופה על העיר ועל האוקיינוס האטלנטי בין השנים 2012–2018. על התכנון הופקד משרד אדריכלים צרפתי גדול, לו סניף בקזבלנקה. עד כה, טרם מומש המיזם.
בביקור במקום בסוף מאי 2022 ניכרו עבודות בנייה מסיביות על הגבעה. שלטים במקום מעידים על קשר בין העבודות לבין אסון רעידת האדמה ב 1960. מעבר לכך אין כרגע מידע נוסף.
הזמר היהודי מרוקני הנודע סמי אלמגריבי, פרסם שיר קינה אחרי רעידת האדמה. השיר מופיע על תקליט מספר 9 שלו.

לקריאה נוספת
 אורנא בזיז, הגדת אגדיר: העיר ושברה, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, תשס"ח.
Daniel Williford, 2017. Seismic Politics: Risk and Reconstruction after the 1960 Earthquake in Agadir, Morocco. Technology and Culture, 58, pp. 982-1016
The American Iron and Steel Institute - AISI (1962). The Earthquake of Agadir, Morocco. N.Y., 112 pages

קישורים חיצוניים

 , תרגום לאנגלית ולצרפתית בגוף הסרטון.

 
  ילדי אגדיר האבודים, כתבה וראיון עם העיתונאי ניסים קינן, ערוץ 20.
 סיוע הצבא האמריקאי בפינוי החורבות (Disaster Relief Mission)
 אגאדיר - הלילה בו רעשה האדמה. קבוצת פייסבוק של הניצולים, קרוביהם ומתעניינים.
 
 ד׳׳ר דן מנור-על השיר: 'רעידת אדמה באגדיר', לארז ביטון. מורשת יהדות מרוקו ותרבותה, 6 בדצמבר 2021

הערות שוליים 

אגאדיר
מרוקו: היסטוריה
1960
1960