הר נבו

הַר נְבוֹ (או הַר הָעֲבָרִים; בערבית جبل نيبو) הוא הר השוכן במערב ירדן, כ-7 ק"מ מערבית לעיר מידבא. פסגתו נישאת לגובה של 817 מטר מעל פני הים. הנוף מפסגת ההר משקיף על ארץ ישראל, ים המלח והחלק הדרומי של נהר הירדן. לרוב ניתן לראות את יריחו מפסגת ההר ובימים בהירים גם את ירושלים ואת בית לחם.

ההר בתנ"ך

לפי הפרק האחרון של ספר דברים, הר נבו הוא ההר אליו טיפס משה רבנו וממנו ניתנה לו ההזדמנות האחרונה להשקיף על הארץ המובטחת אותה ייעד הקב"ה לבני ישראל (12 השבטים). לפי המסורת היהודית והנוצרית, וכן לפי מספר מסורות מוסלמיות (אף שקיים קבר אחר שמיוחס אליו), משה נקבר בהר זה על ידי אלוהים עצמו, ומקום קבורתו לא נודע:

קיימים חילוקי דעות בקרב החוקרים אם ההר אשר מוכר כיום כהר נבו הוא אכן אותו ההר אליו התייחסו בתורה.

ההר כמקום בו הוסתר ארון הברית 
בספר חשמונאים ב מסופר שהנביא ירמיה מצא מערה מוסתרת על ההר והטמין בה את ארון הברית. ירמיה גער בגולים אשר רצו לסמן את מקום המערה וטען כי היא תתגלה רק לאחר שהאל יקבץ את עמו מן הגלות וישיבו לארצו:

סיפור זה משקף מסורת כוהנית, אשר ראתה בהר מקום קדוש ומסתורי, למרות מיקומו מחוץ לגבולות הארץ המובטחת, בארץ מואב. למסורת זו לא נמצאו הדים במשנה או בתלמוד.

היסטוריה
מבנה שניצב על ראש ההר הוסב לכנסייה בשנת 393 וזו נבנתה ועוצבה מחדש באופן רציף. המבנה היה מלבני והיו בו שלושה אפסיסים, ומתחת לרצפתו התגלו שישה קברים. מדרום ומצפון לו הוקמו שתי קפלות אשכבה, וסביב חצרו המרכזית הותקנו חדרי מגורים לנזירים. מאוחר יותר הוקם במקום גם בפטיסטריום וכתובת יוונית שהשתמרה במקום מזכירה את תאריך בנייתו בחודש אוגוסט 531.

במחצית השנייה של המאה ה-6 הורחבה הכנסייה והוכרה כבזיליקה. מאוחר יותר פורקו קפלת האשכבה הצפונית והבפטיסטריום, ותחתם הוקמה קפלה גדולה יותר. בצידה הדרומי של הבזיליקה הרסו הנזירים את קפלת האשכבה האחרת והקימו במקום בפטיסטריום חדש שבו פסיפסים מהשנים 597–598. במהלך העשור הראשון של המאה ה-7 נהרסו שלושה חדרים במנזר ובמקומם הוקמה קפלת "אם האלוהים". נראה כי בשלב מסוים נשתכח המקום ומהמבנים נותרו שרידי אבנים וחלקי פסיפס.

עדויותיהם של שני עולי רגל מסוף המאה ה-4 ומהמאה ה-5 התגלו במחצית השנייה של המאה ה-19, וסייעו לחוקרים לאתר את המקום. הראשונה הייתה אגריה שיומנה התגלה בעיר ארצו באיטליה ופורסם ב-1877 והאחר היה פטר האיברי, הבישוף המונופיזיטי של עזה שכתביו התגלו ב-1895. כתוצאה מכך נרכש המקום ב-1932 על ידי נזיר פרנציסקני שדאג לסלילת דרך אל העיירה מידבא, ואיפשר את תחילת החפירות במקום ב-13 ביולי 1933. שלוש משלחות חפירה שנערכו בשנות ה-30 של המאה ה-20 חשפו את שרידיהם של מבני הבזיליקה והמנזר המקוריים.

בד בבד החלה משמורת ארץ הקודש בהקמת כנסייה ומנזר פרנציסקנים חדשים על ההר, ולצידם הוצב מאוחר יותר פסל נחש הנחושת המעוצב בצורת צלב. הפסל, מעשה ידיו של הפסל האיטלקי ג'ובאני פנטוני (Giovanni Fantoni), מסמל הן את נחש הנחושת אשר עשה משה במדבר והן את הצלב עליו נצלב ישו.

ב-19 במרץ 2000, ביקר האפיפיור יוחנן פאולוס השני במקום במהלך מסעו לארץ הקודש ונטע בו עץ זית כסמל לשלום. ב-11 במאי 2009 ביקר האפיפיור בנדיקטוס ה-16 במקום במהלך מסעו לארץ הקודש.

בתרבות 
להר נבו אזכורים תרבותיים רבים. בתרבות הפופולרית הוא נזכר בשירה של רחל המשוררת "מנגד", וגם קובץ שיריה השלישי, "נבו", נקרא על שמו. הוא נזכר גם בשירו של יעקב שבתאי "שיר ההד" (בוצע על ידי אריק לביא ב-1958, ומצוינים בו מקומות תנ"כיים שונים). גם השיר "רואים רחוק רואים שקוף", מאת יענקל'ה רוטבליט, מזכירו (בביצוע הידוע של שמוליק קראוס).

בספרו של אברהם ב. יהושע המנהרה, מתארת הנבלנית נוגה כי קראה לבנה נבו, שכן בהגיעו לגיל בר המצווה תיקח אותו לשם, והשניים יהרהר "אם א"י המערבית אכן תתאים להמשך חייו". כמו כן קיים מאגר משפטי פופולרי, הקרוי נבו.

תמונות

לקריאה נוספת 
Michele Piccirillo, Eugenio Alliata, Mount Nebo : new archaeological excavations, 1967-1997, Jerusalem : Studium Biblicum Franciscanum, 1998

קישורים חיצוניים

 אודות הר נבו
 תמונות מהר נבו

הערות שוליים

נבו
נבו
משמורת ארץ הקודש
פרשת פינחס
נחלת שבט ראובן