דבורה ברנשטיין

דבורה (דבי) ברנשטיין (נולדה ב-1944 בשיקגו) היא פרופסור אמריטה, סוציולוגית והיסטוריונית חברתית ישראלית, הרצתה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה. מחקריה של ברנשטיין התמקדו בתקופת המנדט, העשור הראשון למדינה, ועוסקים בסוגיות החברתיות המרכזיות של החברה הישראלית: יחסים בין אשכנזים למזרחים, יחסים בין יהודים לערבים ומעמד האישה בחברה הישראלית. מחקריה בחנו את אי השוויון בחברה הישראלית המתהווה. מחקריה מהווים שילוב של מחקר היסטורי וניתוח סוציולוגי ובעת שחקרה, היו פורצי דרך. כלת פרס ישראל לחקר הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה לשנת תשע"ט (2019).

עבודתה האקדמית
ברנשטיין היא בעלת תואר בוגר ומוסמך בסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטורט שלה כתבה באוניברסיטת סאסקס באנגליה על תנועת הפנתרים השחורים.

מאז 1976, ברנשטיין מרצה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה. ב-2012 פרשה מהוראה באוניברסיטת חיפה. במשך 36 שנה, ברנשטיין לימדה בחוג ושימשה כיושבת ראש של ועדות שונות ובין השנים 1997- 2002 כיהנה גם כיושבת ראש התוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת חיפה. במקביל, הייתה חברת מערכת בכתבי העת "מגמות", ו"סוציולוגיה ישראלית". ב-1978 ברנשטיין הקימה יחד עם שלמה סבירסקי, דבורה קלקין והנרי רוזנפלד את כתב העת "מחברות למחקר וביקורת" שהיה כתב העת הסוציולוגי הביקורתי הראשון בארץ בעברית.

מחקריה 
דור המייסדות: ברנשטיין חקרה את מקומן של נשים פועלות בתל אביב בשנות העשרים והשלושים. היא בחנה את מצבן בשוק העבודה, במשפחה, בחיי הפנאי ובתנועת הפועלות. במחקרה הפריכה את מיתוס השוויון של תנועת הפועלים הציונית בארץ ישראל המנדטורית. היא הראתה כיצד דחקו נשים אל עיסוקים "נשיים" מסורתיים - טיפול בילדים, מטבח, כביסה וכו'. ברנשטיין טוענת כי מגמה זו לא אפיינה רק את הפועלים עצמם אלא גם את ההנהגה הגברית הציונית והיסטוריונים של התנועה לא עסקו בתופעה.

קבוצה נוספת של נשים שברנשטיין חקרה היו נשים שחיו בתל אביב בתקופה המנדטורית. ברנשטיין מתמקדת בחייהן של נשים שחיו בשולי החברה מהגרות, נשים רווקות וזונות (מרביתן אשכנזיות). בעזרת ניתוח חייהן של נשים אלו, עולה תמונה מורכבת של העיר תל אביב יפו ויחס בממסד הדתי והאזרחי היהודי-ציוני והשלטון הבריטי אל נשים אלו. שוב, מראה ברנשטיין כיצד למרות האידיאל של חברה חדשה שוויונית, נשים נשארות בשולי החברה ונורמות מסורתיות ממשיכות לקבוע את היחס אליהן.

יחסי יהודים וערבים בשוק העבודה בתקופת המנדט הבריטי: ברנשטיין בוחנת את שוק העבודה בתקופה לפני קום המדינה לא כשני שוקי עבודה נפרדים, יהודי ופלסטיני, אלא כשוק עבודה אחד המתקיים באזור גאוגרפי נתון. היא בוחנת את מערכות היחסים המורכבות אשר נוצרו בין פועלים יהודים וערבים, מעסיקים יהודים וערבים. מן המחקר עולה כי בה בשעה התקיימו שיתופי פעולה, בעיקר בסקטור הציבורי, על אף המאמצים של הנהגות הפועלים וההנהגות הלאומיות להעמיק את ההפרדה בין כוח העבודה היהודי והערבי.

יחסי אשכנזים מזרחים: ברנשטיין כתבה את עבודת הדוקטורט שלה על תנועת הפנתרים השחורים הישראלית, שהתבססה על עבודת שדה שערכה בזמן מחאת הפנתרים (1971-72). היא טענה כי הפנתרים הצליחו ציבורית להעלות מודעות לקיפוח המתמשך של מזרחים בישראל. ארגונית הם הוכיחו שצעירים מהפריפריה יכולים להתארגן לעשייה פוליטית משמעותית למרות מעמדם החלש מול מהממסד. אך הם יצרו התנגדות הן בקרב הממסד והן בקרב תומכים פוטנציאלים שלהם משום שהיו לא משכילים ועבדו בעבודות מזדמנות. הפנתרים השחורים לא הצליחו להפוך את המחאה לכדי תנועה ממוסדת ולא הצליחו לעבור את אחוז החסימה בבחירות לכנסת.

ברנשטיין חקרה גם את נושא המעברות והתמקדה במדיניות שהובילה להקמת המעברות. המעברות בשנות החמישים, לטענתה, יצרו יחסי תלות וריבוד בין האוכלוסייה הוותיקה לעולים שהגיעו ממדינות האסלאם. יחסים לא שוויוניים אלו קיימים מאז בחברה הישראלית. המעברות היו הנדבך הראשון ביחסי התלות האלו.

עובדות נקיון: ברנשטיין הייתה הראשונה שחקרה את התמורות בתחום עבודת הניקיון. היא הפנתה זרקור למעבר מהעסקה ישירה של עובדות ניקיון במוסדות להעסקה דרך קבלנים. זהו המאמר האקדמי הראשון שנכתב על עובדות ניקיון ועל המעבר לעבודה קבלנית כ־15 שנה מאוחר יותר, ברנשטיין, אורלי בנימין ופנינה מוצפי האלר המשיכו במחקר על עובדות ניקיון. הן ראיינו עבודות ניקיון מקבוצות שונות (עולות מחבר העמים, נשים מזרחיות ונשים ערביות) וניתחו את חוויית הבושה, שהיא פועל יוצא מתחום עיסוקן, שמקבלת משמעויות שונות בכל אחת מהקבוצות.

פרסים 
 בשנת 2016 זכתה בפרס הארגון הישראלי להיסטוריה ומשפט עבור מאמר מצטיין. המאמר נכתב במשותף עם באדי חוסייסי: “Multiple voices and the force of custom on punishment: trial of ‘Family Honor Killings’ in mandate Palestine”. Law and History Review, Vol.34 (1) 2016.
 בשנת 2019 זכתה בפרס ישראל בחקר הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה

חייה האישיים
ברנשטיין נולדה בשיקגו, למשפחה יהודית. אביה הרברט, שהיה כימאי, עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1947 ועבד שלוש שנים במכון ויצמן ברחובות. משם עברו לחיפה, שם הקים האב מפעל לחומרים כימיים. המפיק אריק ברנשטיין הוא אחיה הצעיר. ברנשטיין למדה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. את שירותה הצבאי עשתה בנח"ל בקיבוץ רביבים. בן-זוגה של ברנשטיין במשך שלושים שנה עד לפטירתו היה יוסף שם טוב, מנופאי בנמל חיפה וממנהיגי מרד ואדי סאליב, המרד העדתי הראשון בישראל. שם טוב נפטר בשנת 2007. לשניים בן, יותם, דוקטורנט לכלכלה.

ספריה
 אישה בארץ ישראל: השאיפה לשוויון בתקופת היישוב. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987.
 נשים בשוליים: מגדר ולאומיות בתל אביב המנדטורית, דבורה ברנשטיין. תל אביב, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2008.
 Constructing Boundaries: Jewish and Arab Workers in Mandatory Palestine. Albany, State University of New York, 2000
 "Pioneers and Homemakers: Jewish Women is Pre-state Israel", Albany, State University of New York, 1992

קישורים חיצוניים

 
 דבורה ברנשטיין, יהודים וערבים במפעל 'נשר', קתדרה 78, עמ' 82–106, 1995
 נשים בשוליים דבורה ברנשטיין משוחחת על ספרה "נשים בשוליים", הערוץ האקדמי של אוניברסיטת חיפה
 דבורה ברנשטיין, הפרק השני בספר "נשים בשוליים"
 דבורה ברנשטיין, "תל אביב לבשה מחשוף...": פנינה המשוגעת וגבולות הכרך, תאוריה וביקורת, גיליון מס' 25, סתיו 2004
 
 
 
 תל אביב: עיר של מהגרים, זמנים 106, אביב 2009

הערות שוליים

היסטוריוניות ישראליות
היסטוריונים ישראלים
סוציולוגיות ישראליות
סוציולוגים ישראלים
סגל אוניברסיטת חיפה: סוציולוגיה
זוכי פרס ישראל לסוציולוגיה
זוכי פרס ישראל לשנת 2019
בוגרות בית הספר הריאלי
בוגרי בית הספר הריאלי
בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
בוגרות אוניברסיטאות ומכללות בממלכה המאוחדת
בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בממלכה המאוחדת
ישראליות ילידות ארצות הברית
ישראלים ילידי ארצות הברית
עולות לאחר מלחמת העולם השנייה
עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
ישראליות שנולדו ב-1944
ישראלים שנולדו ב-1944