הודו במשחקים האולימפיים

הודו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באופן רשמי  באולימפיאדת אנטוורפן (1920), בה יוצגה על ידי חמישה ספורטאים. מאז משתתפת המשלחת ההודית באופן קבוע במשחקי הקיץ. אולם, קודם לכן השתתף ספורטאי הודי בודד באולימפיאדת פריז (1900), האתלט נורמן פריטצ'רד, שהתחרה תחת דגל המשלחת הבריטית. פריטצ'רד יליד כלכותה, בן להורים ממוצא אנגלי, השתתף בתחרויות הריצה הקצרות וזכה בשתי מדליות כסף, בריצה ל-200 מטר משוכות ובריצת 200 מטר. ההתאחדות האולימפית ההודית זוקפת את המדליות של פריטצ'רד לזכותה של הודו וכיום גם הוועד האולימפי הבינלאומי רושם אותן לזכותה של הודו.

לאורך השנים צברו הספורטאים ההודים 35 מדליות, בהן 10 מדליות זהב. גאוות המשלחת ההודית לאורך השנים היא נבחרת ההוקי שדה, הספורט הלאומי בהודו. הנבחרת זכתה שש פעמים ברציפות במדליית הזהב בתחרויות האולימפיות בין 1928 ל-1956. באולימפיאדת רומא (1960) נקטע הרצף עם הפסד בגמר ליריבה המושבעת פקיסטן. הנבחרת זכתה בעוד שתי מדליות זהב, בטוקיו ובמוסקבה, אך הדומיננטיות שלה נעלמה בעשורים האחרונים, ומאז 1980 ועד אולימפיאדת טוקיו בה זכתה במדליית ארד, לא זכתה באף מדליה. בסך הכל, עומדים הישגי נבחרת ההוקי שדה ההודית על 12 מדליות, מהן 8 מדליות זהב, יותר מכל מדינה אחרת.

במשחקי החורף השתתפה הודו לראשונה באינסברוק (1964). היא מעולם לא שלחה יותר מארבעה ספורטאים ולא הגיעה להישגים משמעותיים. השתתפותה באולימפיאדת סוצ'י (2014) הוטלה בספק, לאחר שהוועד האולימפי הבינלאומי השעה אותה בשל מעורבות פוליטית בוועד האולימפי שלה. בתחילה, נקבע כי שלושת הספורטאים ההודים שנסעו לסוצ'י יתחרו כמשתתפים עצמאיים, אך יומיים לאחר תחילת המשחקים בחר הוועד האולימפי ההודי יושב ראש חדש, דבר שאפשר את המשך השתתפותם של הספורטאים ההודי במשחקים תחת הדגל ההודי.

היסטוריה
הופעת הבכורה של המשלחת ההודית הייתה באולימפיאדת אנטוורפן (1920), עוד בהיותה מושבה בריטית. המשלחת כללה חמישה ספורטאים, והמצליח בהם היה המתאבק ראנדיר שינדס, שסיים במקום הרביעי. 

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה נבחרת ההוקי שדה במדליה האולימפית הראשונה של הודו. הנבחרת גברה 0-3 על הולנד במשחק הגמר, וזכתה במדליית הזהב. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) השתתפו רק שלוש נבחרות הוקי שדה. הנבחרת ההודית הביסה את נבחרת יפן 1-11 ואת נבחרת ארצות הברית 1-24, ושמרה על תוארה. באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה הודו בתואר האולימפי בפעם השלישית ברציפות, לאחר שהביסה את נבחרת גרמניה במשחק הגמר בתוצאה 1-8.

באולימפיאדת לונדון (1948) השתתפה הודו בפעם הראשונה כמדינה עצמאית. בפעם הרביעית ברציפות הוכתרה נבחרת ההוקי שדה כאלופה האולימפית, לאחר שגברה על המארחת, בריטניה, 0-4 במשחק הגמר. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה הודו בפעם החמישית ברציפות, לאחר ניצחון 1-6 על הולנד. באותם משחקים זכה לראשונה ספורטאי הודי במדליה אולימפית בענף שאינו הוקי שדה. המתאבק חשאבה דאדאסאהיב ג'דהאב זכה במדליית ארד. באולימפיאדת מלבורן (1956) המשיך רצף הזכיות ההודי, לאחר שבמשחק הגמר גברה 0-1 על פקיסטן. נבחרת הכדורגל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 4-1 ליוגוסלביה, ובמשחק על מדליית הארד הפסידה 3-0 לבולגריה.

באולימפיאדת רומא (1960) נקטע לראשונה רצף הזכיות של נבחרת ההוקי שדה ההודית, לאחר שהפסידה במשחק הגמר 1-0 לנבחרת פקיסטן. האתלט מילחה סינג סיים במקום הרביעי בריצת 400 מטר, מאית השנייה אחרי הדרום אפריקאי מלקולם ספנס שזכה במדליית הארד. באולימפיאדת טוקיו (1964) שבה הודו וזכתה בתואר האולימפי בהוקי שדה. בדומה לשני משחקי הגמר הקודמים, גם הפעם התמודדה מול נבחרת פקיסטן, וגברה עליה 0-1. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) נעצרה הנבחרת בשלב חצי הגמר, בו הפסידה 2-1 לאוסטרליה. היא זכתה במדליית הארד, לאחר שגברה 1-2 על גרמניה המערבית. באולימפיאדת מינכן (1972) שוב זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 2-0 לפקיסטן, וגברה על הולנד 1-2 במשחק על המקום השלישי. באולימפיאדת מונטריאול (1976) רשמה הנבחרת את ההישג החלש בתולדותיה עד אז וסיימה במקום השביעי. לראשונה מזה 52 שנה, לא זכה אף ספורטאי הודי במדליה אולימפית.

באולימפיאדת מוסקבה (1980) השיבה לעצמה נבחרת הודו את התואר האולימפי, אחרי 16 שנה. זכייתה זו, השמינית במספר, הגיעה אחרי ניצחון 3-4 על נבחרת ספרד, והיה אקורד הסיום של הנבחרת בצמרת האולימפית. נבחרת הנשים השתתפה אף היא במשחקים אלה, ודורגה במקום הרביעי. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה הנבחרת במקום החמישי, באולימפיאדת סיאול (1988) במקום השישי, ובאולימפיאדת ברצלונה (1992) במקום השביעי.

לאחר שלוש אולימפיאדות רצופות ללא מדליה, זכה הטניסאי לאנדר פאס במדליית הארד באולימפיאדת אטלנטה (1996). פאס הפסיד בחצי הגמר לאמריקני אנדרה אגאסי, וגבר על הברזילאי פרננדו מליגני במשחק על המקום השלישי. נבחרת ההוקי שדה דורגה באותם משחקים במקום השמיני, הנמוך אי פעם. באולימפיאדת סידני (2000) זכתה מרימת המשקולות קרנאם מאלסוורי במדליית ארד, והייתה לאישה ההודית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית. נבחרת ההוקי שדה סיימה במשחקים אלה במקום השביעי.
 
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה הקלע ראג'יאוורדאן סינג ראתורה במדליית כסף בדאבל טראפ. נבחרת ההוקי שדה סיימה במקום השביעי, ומספר ספורטאים אחרים רשמו הישגים נאים: הטניסאים לאנדר פאס ומאהש בופאטי סיימו במקום הרביעי, לאחר שהפסידו בחצי הגמר לגרמנים ניקולאס קיפר וריינר שיטלר, ובמשחק על מדליית הארד הפסידו לקרואטים מריו אנצ'יץ' ואיוואן ליוביצ'יץ'; מרימת המשקולות קונג'ראני דווי דורגה רביעית;
האתלטית אנג'ו בובי ג'ורג' דורגה חמישית בקפיצה לרוחק; נבחרת השליחות בריצת 400X4 מטר סיימה במקום השביעי; הקלע אבהינאב בינדרה דורג שביעי בירי ברובה אוויר, וסומה שירור דורגה שמינית במקצה הנשים; נבחרת הקשתיות הודחה ברבע הגמר.

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה הקלע אבהינאב בינדרה במדליית הזהב הראשונה לזכותה של הודו מזה 28 שנים, והראשונה שהושגה בידי ספורטאי יחיד, בירי ברובה אוויר. שני ספורטאים הודים נוספים זכו במדליות ארד במשחקים אלה, המתאגרף ויג'נדר סינג והמתאבק סושיל קומאר. ספורטאים בולטים נוספים כללו את
שחקנית הבדמינטון סאינה נהוואל והמתאגרפים ג'יטנדר קומאר ואיחל קומאר, שהודחו כולם ברבע הגמר. צמד הטניסאים פאס ובופאטי נעצר אף הוא ברבע הגמר, על ידי הצמד שווייצרי רוג'ר פדרר וסטאן ואוורינקה. נבחרת ההוקי שדה, לראשונה בתולדותיה, כלל לא השתתפה במשחקים.

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה הודו במספר שיא של 6 מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. המתאבק סושיל קומאר שיפר את הישגו מבייג'ינג וזכה במדליית כסף. מתאבק נוסף, יוגשוואר דוט, זכה במדליית ארד. הקלע ויג'אי קומאר זכה במדליית כסף, בירי באקדח אש מהירה, וגגאן נראנג זכה במדליית ארד בירי ברובה אוויר. סאינה נהוואל זכתה במדליית ארד בבדמינטון, הראשונה בענף זה, והמתאגרפת מארי קום זכתה אף היא במדליית ארד. ספורטאים בולטים נוספים כללו את הקלע ג'וידיפ קמקאר שסיים במקום הרביעי בירי בשכיבה, מרימת המשקולות נגאנגבאם סוניה צ'אנו שסיימה במקום השביעי, זורקת הדיסקוס קרישנה פוניה ועמיתה ויקאס גוודה, שסיימו במקומות השביעי והשמיני, והמתאגרפים ויג'נדר סינג ודוונדרו סינג שהודחו ברבע הגמר. נבחרת ההוקי שדה שבה להשתתף במשחקים, אך הפסידה בכל משחקיה, וסיימה במקום ה-12 והאחרון.

אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה מאכזבת מבחינת המשלחת ההודית שהייתה הגדולה בתולדותיה וכללה 118 ספורטאים ומספר שיא של 54 נשים. המשלחת השיגה שתי מדליות בלבד, מדליית כסף בה זכתה שחקנית הבדמינטון פי.וי. סינדו, ומדליית ארד בה זכתה סקסי מאליק בהיאבקות חופשית. הישגים בולטים נוספים היו של צמד הטניסאים סניה מירזה ורואן בופנה שסיימו במקום הרביעי בטורניר הזוגות מעורבים, הקלע אבינהאב בינדרה שסיים רביעי בקליעה ברובה אוויר, המתעמלת דיפה קראמר שהייתה להודית הראשונה שעולה לגמר בתרגיל התעמלות מכשירים וסיימה  רביעית בתרגיל הקפיצות והאתלטית לאליטה באבר שסיימה עשירית בגמר ריצת 3000 מטר מכשולים וקבעה שיא לאומי חדש. לעומתם נבחרת ההוקי שדה גברים הודחה ברבע הגמר ונבחרת הנשים לא עברה את השלב המוקדם.

באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה ניראז' צ'ופרה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 87.58 מטר והיה בכך לאלוף האולימפי הראשון באתלטיקה עבור הודו כמו גם זוכה מדליה אולימפית בכלל באתלטיקה עבור המדינה. במדליות כסף זכו המרימת המשקולות סאיקום מיראבאי צ'אנו והמתאבק ראבי קומאר דהייה. במדליות ארד זכו נבחרת ההוקי שדה, שחקנית הבדמינטון פי.וי. סינדו, המתאגרפת לובלינה בורגוהאין והמתאבק בג'ראנג פוניה. נבחרת הנשים בהוקי שדה סיימה רביעית.

מדליות

לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:

לפי ענף
בענפי הקיץ:

ראו גם
 הודו במשחקים הפאראלימפיים
 הודו במשחקים האולימפיים לנוער

קישורים חיצוניים

 אתר ההתאחדות האולימפית של הודו

הערות שוליים

מדינות במשחקים האולימפיים
הודו: ספורט