הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1832

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1832 היו הבחירות ה-12 במספר בארצות הברית, ונערכו מיום שישי, 2 בנובמבר, ועד יום רביעי, 5 בדצמבר 1832. בבחירות הנשיא היוצא אנדרו ג'קסון, מהמפלגה הדמוקרטית, זכה בקלות בקדנציה שנייה מול הנרי קליי מקנטקי. ג'קסון זכה ב-219 מתוך 286 האלקטורים, וניצח את קליי, מועמד המפלגה הרפובליקנית הלאומית, ומועמד מהמפלגה האנטי-מייסונית ויליאם וירט. ג'ון פלויד, שלא היה מועמד, קיבל את האלקטורים של דרום קרולינה.

אלו היו הבחירות הלאומיות הראשונות בשביל מרטין ואן ביורן מניו יורק, שהחליף את ג'ון קלהון כסגן נשיא ארצות הברית, וכעבור 4 שנים יחליף את ג'קסון כנשיא. ואן ביורן חווה התנגדות כסגן-הנשיא מתוך מפלגתו שלו, ולכן 30 האלקטורים מפנסילבניה הצביעו לוויליאם וילקינס כסגן הנשיא.

מועמדויות
לאחר קריסת וועידות חברי הקונגרס (ועידה בה חברי הקונגרס בחרו את המועמד לנשיאות) בבחירות ב-1824, המערכת הפוליטית האמריקנית נשארה ללא שיטות לבחירת מועמדים לנשיאות, וכך נוצרה השיטה המודרנית של האסיפות הלאומיות. האספה הלאומית הראשונה הייתה שייכת למפלגה האנטי-מייסונית בבולטימור, מרילנד, בספטמבר 1831. המפלגה הרפובליקנית הלאומית והמפלגה הדמוקרטית התחילו לחקות אותם בנושא זה, וגם עשו אסיפות בבולטימור.

מועמדים של המפלגה הדמוקרטית
לנשיא ג'קסון ולסגן הנשיא קלהון הייתה מערכת יחסים לא טובה. לאחר שמזכיר המדינה מרטין ואן ביורן ושר המלחמה ג'ון איטון התפטרו מהקבינט על רקע פרשיית התחתונית, ג'קסון דרש ששאר חברי הקבינט גם יתפטרו, ובכך הוא יוכל לסלק את תומכי קלהון. קלהון תמך בכך שלמדינות יש זכות לבטל החלטות של הקונגרס. קלהון הצליח גם להכעיס את הנשיא בכך שסירב לתמוך במינויו של ואן ביורן לשגריר בבריטניה. קלהון חשב שחיסל לואן ביורן את הקריירה. באותו הזמן, לא היה ברור מי יהיו המועמדים הדמוקרטיים בבחירות. בדומה ל-1824 ול-1828, ג'קסון הועמד לבחירה על ידי מועצות של כמה מדינות, אבל הוא דאג בנוגע לאחדות המפלגתית סביב סגן הנשיא. ולכן המפלגה הדמוקרטית החליטה לחקות את המפלגות האחרות ולכנס אספה לאומית..

האספה הלאומית הדמוקרטית נערכה בבולטימור (כמו שתי המפלגות האחרות) מ-21 במאי עד ל-23 במאי. באספה נעשו כמה החלטות. ביום הראשון מונתה ועדה שתחליט על הצירים מכל המדינות. בהצבעה הראשונה, הוחלט לשלול את מחוז קולומביה מכל זכות הצבעה באספה. הוועידה גם החליטה שלכל מדינה יהיו צירים לפי האלקטורים שלה בבחירות. ההצבעה תיעשה לפי מדינות ולא לפי צירים. מועמד ימונה רק אם 2/3 מהצירים יתמכו בו. הוכרז גם על חוק רביעי, שאסר על נאומים של המועמדים, אך החוק הזה ננטש במהירות.

מועמדים של המפלגה הרפובליקנית הלאומית
לאחר שהמפלגה האנטי מייסונית ערכה אספה, תומכי הנרי קליי ערכו אספה דומה. מטרת האספה הייתה להעמיד את קליי לבחירה באופן רשמי ולבחור מועמד לסגנות הנשיאות. האספה נערכה מ-12 בדצמבר 1831 עד ל-15 בדצמבר בבולטימור. כשהאסיפה נפתחה, היו בה 130 צירים מ17 מדינות וממחוז קולומביה. עוד צירים הגיעו במספר הימים הבאים. באספה זאת לא יוצגו 6 מדינות, 4 מהדרום.

ביום הרביעי של האספה, כל אלקטור בחר באופן עצמאי את המועמד לנשיאות. קליי נבחר פה אחד, חוץ מציר אחד שנעדר מכיוון שהאמין שקליי לא יזכה בנשיאות ועדיף לו לחכות עוד 4 שנים. ג'ון סרג'נט נבחר כמועמד לסגנות הנשיאות כש6 צירים נעדרו.

מועמדים של המפלגה האנטי-מייסונית
המועמדים האנטי-מייסוניים הראשונים רצו בבחירות האביב של 1828. הם זכו בקולות נכבדים בבחירות למועצות מדיניות. הם גם ארגנו אספה לאומית מ-11 בספטמבר 1830 עד ל-18 בספטמבר בפנסילבניה. באספה נכחו 96 צירים מ-10 מדינות ומטריטוריית מישיגן. האספה הזאת נעשתה כדי לאחד את המפלגה.

קצת יותר משנה לאחר מכן, 111 צירים מ-13 מדינות (כולן מדינות ללא עבדות חוץ ממרילנד ודלאוור) התכנסה בבולטימור. האספה הייתה האספה הלאומית הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית והיא נערכה מ-26 בספטמבר עד ל-28 בספטמבר. האנשים הבאים הגישו מועמדות:

ג'ון מקלין (אוהיו) - שופט בבית המשפט העליון
ריצ'רד ראש (פנסילבניה) - מזכיר האוצר לשעבר
ויליאם וירט (מרילנד) - התובע הכללי לשעבר

הצירים נפגשו בדלתיים סגורות כמה ימים לפני פתיחת האספה, והם החליטו שם החלטות. לאחר סיבוב אחד, ויליאם וירט ניצח בהצבעה ונהיה המועמד לנשיאות.

הפיצול במפלגה הדמוקרטית
בגלל חוסר ההסכמה סביב מועמדותו של ואן-ביורן, הוחלט לכנס אספה לאומית נוספת ביוני 1832, ושם פיליפ ברבור הוכרז כמועמד לסגנות הנשיאות ביחד עם ג'קסון מטעם אותו פלג של המפלגה. ברבור פרש מהתפקיד, אך עדיין אפשר היה להצביע לו ולג'קסון בחמש מדינות (אלבמה, ג'ורג'יה, מיסיסיפי, דרום קרוליינה ווירג'ינה).

הבחירות הכלליות

קמפיין
הבחירות התרכזו סביב הבנק השני של ארצות הברית. ג'קסון, שלא חיבב בנקים וכסף מנייר, הטיל וטו על אישור הבנק והסיר מהבנק השקעות פדרליות. קליי קיווה לחלק את תומכי ג'קסון ולהשיג תמיכה מפנסילבניה, מקום הבנק. תומכיו של קליי תקפו את ג'קסון ואת השימוש שלו בזכות הוטו, והציגו אותו כ"המלך אנדרו". ההתקפות נכשלו, למרות מימון מצד הבנק, וג'קסון שכנע את האומה שהוא מגן עליהם מהאליטות. ג'קסון ניצח במרבית המדינות.

הרכב חבר האלקטורים

קישורים חיצוניים

 

1832
1832 בארצות הברית
אנדרו ג'קסון