אדית וורטון

אדית וורטון (באנגלית: Edith Wharton; 24 בינואר 1862 - 11 באוגוסט 1937) הייתה סופרת אמריקאית, מחברת רומנים וסיפורים קצרים.

חייה

אדית ניובולד ג'ונס נולדה ב-24 בינואר 1862, למשפחה עשירה. הוריה היו ג'ורג' פרדריק ג'ונס ולוקרציה סטיבנס רינלאנדר. היו לה שני אחים: פרדריק רינלאנדר והנרי אדוארד. 

ב-1885, בגיל 23, התחתנה עם אדוארד (טדי) רובינס וורטון, שהיה מבוגר ממנה ב-12 שנים. אדוארד בא ממשפחה מבוססת בבוסטון, בן למעמד החברתי של אדית, חובב ספורט וג'נטלמן, והיה שותף לאהבתה לנסיעות ולטיולים. במרוצת השנים התגלו אצל אדוארד וורטון סימני התערערות נפשית, שהלכו והחמירו. ב-1913, אחרי שוורטון עבר התמוטטות עצבים, אובחן כחולה נפש ואושפז בבית חולים, התגרשו אדית ואדוארד לאחר 28 שנות נישואים.

שנות היצירה 

ב-1901 בנתה וורטון את אחוזת "ההר" (The Mount) בלנוקס, מסצ'וסטס, שם כתבה כמה מספריה, ובהם "בית השמחה" (1905), ספרה הראשון, שעוסק בעלילות "החברה הגבוהה" ואצולת הממון של ניו יורק במאה ה-19. בבית זה אירחה כמה מחשובי האישים בעולם הספרות של אמריקה, ובהם חברה הקרוב, הנרי ג'יימס.

לאחר מלחמת העולם הראשונה חילקה וורטון את זמנה בין פריז לפרובאנס, שם סיימה לכתוב את "עידן התמימות" ב-1920. ב-1921 זכה "עידן התמימות" בפרס פוליצר לספרות. וורטון הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס. היא דיברה צרפתית שוטפת והרבה מספריה פורסמו גם באנגלית וגם בצרפתית.

 

כתיבתה של וורטון מתאפיינת בהתבוננות בוחנת, מעמיקה ושנונה במעמדות באמריקה. שילוב מוצלח זה שירת אותה היטב בבואה לכתוב רומנים וסיפורים קצרים, עוקצניים והומוריסטים. בין ידידיה היו רבים מן האינטלקטואלים ידועי השם של אותה תקופה, כמו הנרי ג'יימס, סינקלר לואיס, ז'אן קוקטו ואנדרה ז'יד. פגישתה עם הסופר פרנסיס סקוט פיצג'רלד תוארה בידי העורכים של מכתביה כ"אחת הפגישות הכושלות ביותר בעולם הספרות האמריקאית". גם תאודור רוזוולט נמנה עם ידידיה.

בשנות מלחמת העולם הראשונה השקיעה את כל מרצה בעבודת צדקה למען פליטים, וב-1916 הוענק לה אות אבירת לגיון הכבוד הצרפתי כהוקרה על מחויבותה לעקורים. עבודת הרווחה שעסקה בה כללה הקמת סדנאות לנשים צרפתיות מובטלות, ארגון קונצרטים כדי לספק עבודה לנגנים, פתיחת בתי חולים לשחפנים והקמת "אכסניות אמריקאיות" לפליטים בלגים. עם סיום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, נטשה את בית העיר האופנתי שלה ועברה ל"פאביון קולומב" בסן-בריס-סו-פורה הסמוכה, להתענג שם על מנעמי הכפר. 
 
לצד כתיבתה הספרותית, הייתה וורטון אדריכלית נוף ומעצבת פנים מוערכת מאוד בזמנה. בתחום עיסוק זה כתבה מספר ספרים רבי השפעה, בהם הספר הראשון שלה שיצא לאור, "עיצוב בתים".

וורטון המשיכה לכתוב עד מותה ב-11 באוגוסט 1937 בגיל 75 בצרפת.
הרומן האחרון של וורטון "האריסטוקרטים", לא היה גמור כאשר נפטרה.

מספריה שתורגמו לעברית
 איתן פרום, תרגמה טל ניצן-קרן, סדרת "קלאסי כיס", עם עובד, 1998.
 קיץ, תרגמה מיכל אלפון, סדרת "הקלאסיקונים", עם עובד, 2009.
 עידן התמימות, תרגמה עידית שורר, הוצאת כתר, 2013.
 בית השמחה, תרגמה עידית שורר, הוצאת כתר, 2013.

לקריאה נוספת 

 Hermione Lee, Edith Wharton, Vintage, 2007

קישורים חיצוניים

 
 אדית וורטון,, ynet , 13.04.09
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 אריק גלסנר, על "בית השמחה", של אידית וורטון, המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 23 בדצמבר 2013
 טלי ארטמן-פרתוק,, 14 בינואר 2014

הערות שוליים

ניו יורק: אישים
מקבלי אות לגיון הכבוד
חברות היכל התהילה הלאומי לנשים
סופרות אמריקאיות
סופרים אמריקאים
ילידות 1862
זוכות פרס פוליצר: סיפורת
אמריקאיות שנולדו ב-1862
אמריקאים שנולדו ב-1862
אמריקאיות שנפטרו ב-1937
אמריקאים שנפטרו ב-1937