יעקב פרנק (חבר הכנסת)

יעקב פרנק (12 במרץ 1913 – 9 ביולי 1993) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.

ביוגרפיה
נולד בירושלים, בנו של הרב צבי פסח פרנק, שהיה אב בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים, ולאחר מכן רבה של ירושלים. בשנות ה-30 היה ממפקדי ההגנה בירושלים. בשנת 1936 היה מפקד בפלוגה הדתית בירושלים והוצב בעיר העתיקה. בשנת 1938 התנדב למשימת נוטרות על מחנה קידוח בריטי באזור העוג'ה מתוך רצון להכיר את אזור המדבר. לאור חשש שהבריטים גילו את חברותו בהגנה הוא נסע לקרוביו בארצות הברית ועבד בניו יורק בעבודות מזדמנות. הוא התגייס לצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה והיה בה לקצין. באוקטובר 1944 הוא נפצע בפיליפינים ולאחר החלמתו שוחרר מהצבא עם גמלה. על פציעתו הוא קיבל את עיטור לב הארגמן. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא היה פעיל בעלייה ב' ורכש בעבורה שתי ספינות ישנות להבאת מעפילים. הוא שירת בצוות של ספינת המעפילים ביריה. בינואר 1948 הוא מונה למפקד "כח ציפורה" שהוכנס באופן חשאי לשדה התעופה לוד (כיום: נמל התעופה בן-גוריון) בהסכמה עם האחראי הבריטי על האבטחה במקום, כדי להגן על היהודים בשדה ולמנוע בריחת משתמטים לחוץ לארץ. במאי 1948 פונה כח ציפורה משדה לוד יחד עם כל העובדים היהודיים ופרנק עבר לפקד על בסיס חיל האוויר שהוקם אז במחנה עקרון.

לאחר תום מלחמת העצמאות השתחרר מצה"ל והקים בית מלאכה לקפיצים. בראשית 1951 הוא גויס על ידי ראובן שילוח למוסד כדי שיהיה אחראי על הפעילות בעיראק. בסוף ינואר 1951 הוא טס לטהראן ולאחר חודשיים וחצי הגיע לבגדד ב-20 באפריל 1951. אולם לאחר שהרגיש שסיפור הכיסוי שלו נבנה באופן כושל וקבלת פנים צוננת מצד פעילי המחתרת בעיראק שהרגישו שמראהו הג'ינג'י יסכן אותם, הוא שב לאחר שבוע לישראל. האשמות שונות הועלו לגבי שליחותו לעיראק. היו שטענו שמלכתחילה היה מטופש לשלוח אותו עם מראהו הג'ינג'י לעיראק. פרנק טען שלא זאת הייתה הבעיה, אלא חוסר שיתוף הפעולה של הפעילים המקומיים.

פרנק שב לנהל את בית המלאכה שלו בשותפות עם אחיו, מפעל "טכנו קפיץ", בדרך פתח תקווה בתל אביב, שייצר קפיצים. בנובמבר 1954 דווח שעובדי המפעל אילצו אותו להצטרף להסכם הקיבוצי בענף המתכת. המפעל זכה באות מלחמת ששת הימים על התגייסותו למאמץ המלחמתי במלחמה.

במקביל היה פרנק ממקימי התאחדות בעלי מלאכה ופעיל מרכזי בה. היה חבר מועצת ענף המתכת והחשמל, וחבר מועצת המנהלים של הבנק למלאכה והחברה לפיתוח המלאכה. במשך שנים רבות היה יו"ר התאחדות בעלי המלאכה.

פרנק תמך במפא"י וטען שרק מפלגה גדולה יכולה להרים את משא הפיתוח של הארץ. לקראת הבחירות לרשויות בנובמבר 1959 הוצב ברשימת מפא"י למועצת עיריית תל אביב כנציג בעלי המלאכה. בשנת 1960 נכנס למועצת עיריית תל אביב, לאחר פרישת רבקה אהרונסון שקיבלה תפקיד ביצועי בעירייה. הוא נבחר שוב למועצת העיר בשנת 1965. בשנת 1969 הוצב במקום ה-66 ברשימת המערך לקראת הבחירות לכנסת השביעית, במקום יוסף פישר, הנציג היוצא של בעלי המלאכה. הוא נבחר לתפקיד על ידי חברי מפלגת העבודה בנשיאות ההתאחדות. מקומו במועצת עיריית תל אביב הועבר לאחר. ירידת כוחן של מפלגות הפועלים מנעה את כניסתו לכנסת.

בינואר 1971 נתמנה לחבר ב"ועדת אשר" בראשות השופט שלמה אשר לבדיקה מערכת המיסים בישראל, כנציג התאחדות בעלי המלאכה והיה חבר בוועדת המשנה לעניין מס רכוש. באופן מפתיע הוא הביע תמיכה בהנהגת מס ערך מוסף בשיעור של 10%, למרות שהעמדה המסורתית של התאחדות בעלי המלאכה הייתה נגד מס ערך מוסף. לעומת זאת, הוא התנגד לדרישה מעצמאים לנהל פנקסי חשבונות.

בשנת 1975 הושבע מטעם המערך לכנסת השמינית, במקומו של פנחס ספיר, וכיהן בה קרוב לשנתיים עד לפיזורה. בתקופת כהונתו היה חבר ועדת הכלכלה והוועדה לענייני ביקורת המדינה.

היה נשוי למינה (נכדת משה אברמסון), אלמנתו של הטייס מודי אלון, שנפל במלחמת העצמאות.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

חברי כנסת מטעם העבודה
פוליטיקאים ישראלים שיצאו בשאלה
משפחת פרנק
משפחת אברמסון
משפחת אריה לייב שפירא
חברי הכנסת השמינית
לוחמי ההגנה
אנשי היישוב ילידי הארץ
אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
ישראלים שנולדו ב-1913
ישראלים שנפטרו ב-1993