חסילוני גמל שלמה

חסילוני גמל שלמה (שם מדעי: Stomatopoda) או סטומאטופוד (Stomatopod) היא סדרה במחלקת הסרטנים העילאיים.

משפחות
בסדרה זו מצויים המשפחות הבאות:
 Bathysquillidae
 Indosquillidae
 Alainosquillidae
 Hemisquillidae
 Gonodactylidae
 Odontodactylidae – בה חסילון גמל שלמה טווסי
 Protosquillidae
 Pseudosquillidae
 Takuidae
 Erythrosquillidae
 Coronididae
 Lysiosquillidae – בה חסילון גמל שלמה מפוספס
 Nannosquillidae
 Tetrasquillidae
 Squillidae
 Eurysquillidae
 Parasquillidae

תיאור ומאפיינים כלליים 
חסילוני גמל שלמה אינו חסילון או גמל שלמה כפי ששמו הלועזי מרמז, אך במראו מזכיר הכלאה ביניהם. אורכו מגיע ל-30 ס"מ, אף על פי שתועדו גם פרטים חריגים בעלי גודל של 38 ס"מ.

שריון חסילוני גמל שלמה מכסה רק את חלקו האחורי של ראשו ואת שלושת המקטעים הראשונים של בית החזה. צבעו מגוון בהתאם לסביבת המחיה, ונע בין גוונים של חום לבין צבעי ניאון זוהרים. קיימים כ-40 מינים בסדרה. המינים השונים צדים ביום, בלילה, או בשעות הדמדומים. רוב המינים חיים באזורי אקלים טרופי וסובטרופי.

חסילוני גמל שלמה הם חיות אגרסיביות ומתבודדות המבלות רוב זמנן במחבוא בין הסלעים ובמחפורות על קרקע הים. הם ממתינים לטרפם שיחלוף על פניהם, אך בנוסף, שלא כסרטנים אחרים, גם רודפים וצדים טרף חי. המנטיס עוזבים את בתיהם לעיתים רחוקות בלבד, על מנת לאכול או להגר.
האשורים כינו את חסילוני גמל שלמה "חגב ים", האוסטרלים "Prawn killer" וצוללנים מכנים אותם לעיתים "מפצחי האצבעות", בשל הקלות שבה הם מסוגלים לשפד, להמם במכה או לבתק את אבריו של טרפם, בעזרת זוג הצבתות שלהם, שחזקות מספיק כדי לשבור זכוכית אקווריום במכה אחת.
החסילון הזה תוקפני במיוחד, הוא נקרא גם "אגרופן" בגלל האגרופים שבעזרתם הוא תוקף את קורבנותיו. למעשה הכוח של האגרוף שלו חזק כמעט כמו קליע.

חוש הראייה 
חסילון גמל שלמה ידוע בין שאר בזכות יכולת הראייה שלו, הנחשבת למורכבת והמפותחת ביותר בעולם החי.

מבנה העין 
עיניהם הצבעוניות של חסילוני גמל שלמה הן עיני פסיפס. הן מוגבהות על גבי גבעולים שנעים בצורה עצמאית אחת מהשנייה ונחשבות לעיניים המתוחכמות ביותר בממלכת החיות. לחסילוני גמל שלמה יכולת ראיית הצבע המורכבת ביותר בעולם החי.

עין חסילוני גמל שלמה בנויה משני חצאי כדור פחוסים, המכילים יחד כעשרת אלפים אומטידיום נפרדים סמוכים זה לזה. שני חצאי הכדור מופרדים על ידי שש שורות של אומטידיום מיוחדים, הנקראות יחד "רצועת האמצע", (Midband) המחלקת את העין לשלושה חלקים. מבנה זה מאפשר לראות עצם בשלושת חלקי העין במקביל. כלומר, לכל עין יש ראייה משולשת (Trinocular), ותפיסת עומק משלה. מבנה זה מאפשר עיבוד טורי ומקבילי של גירויים חזותיים. חצאי הכדור העליון והתחתון משמשים בעיקר לזיהוי צורה ולזיהוי תנועה, ולא לראיית צבע כבעיניהם של סרטנים אחרים.

שורות 1–4 של רצועת האמצע מתמחות בראיית צבע בתחום שבין על-סגול לבין תת-אדום. האלמנט האופטי בשורות אלו כולל שמונה סוגי פיגמנטי ראייה. תאי הקנים (Rhabdoms) מחולקים לשלושה סוגי שכבות פיגמנטים, שכל אחת מהן מותאמת לאורכי גל שונים.
שלוש השכבות בשורות 2–3 מופרדות על ידי מסננים צבעוניים (intra-rhabdomal filters) שניתן לחלקם לארבע מחלקות, שתי מחלקות בכל שורה. השורות מסודרות כשכבות סנדוויץ': פיגמנט ראייה, מסנן צבעוני ממחלקה אחת, פיגמנט ראייה, מסנן צבעוני ממחלקה אחרת, ולבסוף פיגמנט ראייה נוסף. האור שעובר דרך שורות אלו משנה את צבעו בהתאם לצבע המסנן. המסנן משמש לחידוד אורך הגל של האור העובר דרכו אל פיגמנט הראייה שמתחתיו. צבע המסננים משתנה בין הזנים השונים ועשוי לכלול את הצבעים: סגול, כחול, אדום, כתום וצהוב.
המסננים הצבעוניים שברצועת האמצע מקטינים את כמות האור המגיע לפיגמנטי הראייה (בדומה למשקפי שמש) ולכן מערכות אלו יעילות יותר בסביבה של אור חזק. רוב המינים בסדרה חיים אמנם בסביבה מוארת.

שורות 5–6 מופרדות גם הן לשכבות, אך כוללות רק מחלקה אחת (תשיעית) של פיגמנטי ראייה, המיוחדות לקליטת אור מקוטב. הן אף מסוגלות לקלוט אור מקוטב בכיוונים שונים. פיגמנט נוסף נמצא בחלקים העליון והתחתון של העין.

מינים מסוימים הם בעלי 16 סוגים של פוטורצפטורים, המחולקים לארבע מחלקות (רגישותם הספקטרלית מכוונת בנוסף על ידי המסננים הצבעוניים שברשתית), 12 מהם מנתחים אורכי גל שונים (מתוכם ארבעה רגישים לאור על-סגול) וארבעה מהם מנתחים אור מקוטב. מין אחד של מנטיס אף מסוגל לזהות אור בקיטוב מעגלי. לשם השוואה, לאדם יש רק חמישה פיגמנטי ראייה, והוא אינו מסוגל לזהות אור מקוטב כלל (למעט מברשת היידינגר).

רצועת האמצע מכסה שטח קטן של 5–10 מעלות משדה הראייה בכל רגע נתון, אבל עיני הסרטנים המותקנות על הגבעולים מונעות על ידי שמונה שרירים עצמאיים המחולקים לשש קבוצות תפקודיות המאפשרות תנועה חופשית ביותר של כשבעים מעלות בכל הצירים. השימוש בשרירים אלו להפניית הרצועה המרכזית בכל כיוון מאפשר להוסיף מידע נוסף שלא נראה על ידי שני חצאי העין.

המנטיס מסוגלים לעקוב אחר תנועה בעזרת תנועות עיניים מהירות, ובעזרת תנועה עצמאית של כל עין. על ידי שימוש בטכניקות שונות, כולל תנועות קופצניות של העין, רצועת האמצע מכסה חלק נרחב משדה הראייה. המידע היוצא מהרשתית מנותח במספר רב של ערוצי מידע מקבילים המוליכים אל מערכת העצבים המרכזית, ובצורה זאת מקטינים את עיבוד המידע הדרוש ברמות גבוהות יותר.

הסיבות ליכולת הראייה 

עיני המנטיס מאפשרות להם לזהות סוגים שונים של אלמוגים, סוגים שונים של טרף (שחלקו שקוף או שקוף-למחצה) בעזרת הראייה המקוטבת, וטורפים כגון הברקודה, שהוא בעל קשקשים מבריקים. סיבה נוספת היא ששיטת הציד של המנטיס (תנועות מהירות מאוד של הצבתות) מצריכה מידע מדויק על טווח הטרף, המחייבת תפישת עומק מדויקת, זאת על ידי הראייה השש-עדשית (Hexaocular).

העובדה שהראייה המשוכללת ביותר מופיעה אצל המינים עם הגוף הצבעוני ביותר מרמזת שראיית הצבע התפתחה בדומה לזנב הטווס. בתקופת החיזור פולט אזור בשריון המנטיס אור פלואורסצנטי באורכי גל הנקלטים על ידי עיניהם. הנקבות פוריות רק בזמן מסוים של מחזור הגאות, והיכולת לתפוש את מצב הירח מסייעת למנוע ניסיונות חיזור כושלים. יכולת זאת גם מאפשרת למנטיס להעריך את עוצמות הגאות, דבר חשוב למינים החיים במים רדודים סמוך לחוף.

קישורים חיצוניים 

 
 
 Thomas W. Cronin, Roy L. Caldwell ו-Justin Marshall, Sensory adaptation: Tunable colour vision in a mantis shrimp, באתר Nature
 Peter A. Ensminger, Stomatopod Biology
 Mantis Shrimp Vision Reveals New Way That Animals Can See, באתר ScienceDaily
 Brandon Keim, The Magnificent, Ultraviolent, Far-Seeing Shrimp From Mars, באתר WIRED
 Thomas W. Cronin ו-Christina A. King, Spectral Sensitivity of Vision in the Mantis Shrimp, Gondactylus oerstedii, Deterined Using Noninvasive Optical Techniques, באתר JSTOR
 Why the mantis shrimp is my new favorite animal, באתר The Oatmeal.com
  הדגמה של חסילון המנטיס בפעולה, כולל מבנה הצבתות

הערות שוליים

בעלי חיים שתוארו ב-1817
טקסונים שתוארו בידי פייר אנדרה לטריי