הוועד למלחמה באיידס

הוועד למלחמה באיידס, שנוסד בשנת 1985  הוא הגוף הוותיק והגדול בישראל בתחום המאבק במחלת האיידס.

מטרות הוועד למלחמה באיידס 
לוועד שתי מטרות עיקריות: האחת, קידום מוּדעוּת ובריאות הציבור בכל הנוגע למחלת האיידס, במטרה לעצור את התפשטות המחלה, והשנייה, לשמור ולקדם את האינטרסים של נשאי נגיף ה-HIV וחולי האיידס בישראל. לצורך קידום שתי מטרות אלה, הוועד נמצא בקשר מתמיד עם רשויות השלטון ושרותי הבריאות באמצעות הנהלתו, ומקיים פעילות תקשורתית שוטפת על-מנת להעלות את המודעות למחלה, לשפר את השירותים הרפואיים והסוציאליים הניתנים למי שנדבקו בנגיף, לטפול בתלונות של נשאים וחולים ולסייע להם חברתית.

הוועד הוא עמותת חברים מתנדבים, הפועלת החלק באמצעות צוות עובדים מצומצם, ובאמצעות מספר גדול של מתנדבים, שרבים מהם עוסקים בתמיכה באנשים החיים עם איידס ובקרוביהם. בנוסף, מפעיל הוועד מרכזים לבדיקות HIV אנונימיות ופשוטות.

רובו של תקציב הוועד מגיע מתרומות. מדי שנה מקיים הוועד אירוע התרמה גדול של מכירת יצירות אמנות ישראלית, אותו מארגן עבור הוועד איש יחסי הציבור רני רהב.

בשנת 2002, ובעקבות הצבעה שנערכה בין חבריי ארגון בלה דואגת, התאחד ארגון בלה דואגת עם הוועד למלחמה באיידס, ומאז הוא מהווה כזרוע ההסברה של הוועד לחבריי הקהילה הלהט"בית.

מנכ"ל הוועד מאז שנת 2020 הוא עידן ברק.

חברת הפרסום y&r israel עובדת בהתנדבות עם הוועד למלחמה באיידס בשנים האחרונות, במהלך שנים אלו נוצרו קמפיינים לשיפור המודעות בנושא האיידס, כיצד נבדקים ודרכי מניעת הדבקה, חלקם זכו להכרה עולמית ואחד מהם אף זכה בפרס מיוחד של האו"ם.

היסטוריה

הקמת העמותה
היוזמה להקמת הוועד היתה של יעקב גלדסטון, יהודי קנדי ופעיל ציוני נלהב, שנמנה עם מקימי "האגודה לשמירת זכויות הפרט" ומי שהקים בשנת 1983 את "החוג החברתי-תרבותי של ההומוסקסואלים בישראל - גיי ווייס". בינואר 1985 כנס בבית "בני ברית" בתל-אביב לפעילי החוג והאגודה, לצורך עדכון בנושא מחלת האיידס אליו הוזמן כמרצה דר' זאב הנדזל מבית חולים קפלן. דר' הנדזל יחד עם פרופ' צבי בנטואיץ' עסקו אז בחקר המחלה בבית חולים קפלן ונחשבו באותה העת למומחים לאיידס בישראל. בפתח הכנס, קרא גלדסטון להקמת אירגון שיתמקד בטיפול בחולים באיידס בארץ ובפעילות הסברה ומניעה בתוך הקהילה ההומוסקסואלית. 

מיכה ואן-דייק, עובד סוציאלי ירושלמי ממוצא הולנדי, לקח על עצמו להקים אירגון שיטפל בצרכי החולים ובפעילות הסברה בקהילה. חלפו שישה חודשים, במהלכם גייס ון-דייק שני פעילים נוספים: סופר והבעלים של בית הקפה "תמול שלשום" בירושלים, דוד ארליך ומייק סבירסקי, אליהם הצטרך ביוני 1985, שלומי פטיה, חבר החוג ופעיל מרכזי בוועד האגודה לשמירת זכויות הפרט בשנתיים שקדמו לכך.              

בדצמבר 1985 נרשם "הוועד למלחמה באיידס" כעמותה ברשם העמותות תחת השם: "הוועד למלחמה באיידס - הסברה וסיוע לחולים" (השם נבחר על ידי שלומי פטיה). לתפקיד היו"ר נבחר מיכה ואן-דייק, שהיה אחראי על הדרכת המתנדבים המטפלים בחולים ובנשאים. שלומי פטיה ניהל את פעילות הוועד, את גיוס כספים, ניהול חשבונות ואת דוברות הוועד  . דוד ארליך היה אחראי בתחילה על ההסברה ובהמשך ריכז את פעילות הסניף הירושלמי. 

בדצמבר 1987, קיבל הוועד הכרה מנציבות מס הכנסה כ'מוסד ציבורי לעניין תרומות', שאיפשר הכרה בתרומות לוועד לצרכי ניכוי מס.

בין המתנדבים המרכזיים מראשית פעילות הוועד ולאורך השנים הראשונות היו: גרשום שיבולת, יעקב פזי, שמואל עינב, יגאל מרקוביץ', אופיר נסים, ד"ר איריס קלקא ואחרים.

פעילות 
בדצמבר 1985 קיים הוועד כנס ראשון בבית בני-ברית בתל-אביב לצורך גיוס כספים לפעילות הוועד.  

בינואר 1986 קיים הוועד את הקורס הראשון למתנדבים המטפלים בחולים ומלווים נשאים.    

בפברואר 1986 יצא דף המידע הראשון על המחלה המיועד לקהילה, שהופץ במועדונים, בפעילויות האגודה, בסאונה ובמקומות נוספים. הדף נוסח ע"י דוד ארליך בסיוע ד"ר אבי הסנר מביה"ח איכילוב.  כחודש לאחר מכן פרסם הוועד דף מידע שני.  

במרץ 1986 קיים הוועד מסיבה בה התקיימו בדיקות אנונימיות לגילוי הנגיף, בשיתוף פרופ' צבי בנטוויץ מביה"ח קפלן. נקבע מנגנון ששמר על פרטיות הנבדקים אך איפשר ליצור קשר איתם במקרה של תוצאה חיובית.      

במקביל, החל הוועד ליצור קשר עם מנהלי המחלקות ההמטולוגיות בבתי החולים המרכזיים: איכילוב, בילינסון, שיבא תל השומר, קפלן ורמב"ם בחיפה, כדי שיפנו אל הוועד את החולים המגיעים אליהם וזקוקים לליווי ותמיכה.    

במאי 1986 יצר הוועד קשר עם ארתור (אבי) שטריקלר, נשיא ביה"כ 'בית שמחת תורה' במנהטן, במטרה לגייס תרומות לטובת פעילות הוועד. היענות קהילת בית שמחת תורה היתה מיידית ובהתרמה נאספו 10,000 דולר שהועברו לפעילות הוועד.      

כסף זה איפשר את שכירת המשרד הראשון לפעילות הוועד ולמיקום קו המידע הטלפוני, ברח' אחד העם 84 ת"א. משרד הבריאות הסכים לממן באופן חד פעמי את ריהוט המשרד ואת הציוד המשרדי, וזאת לאחר שתדלנות רבה מצד הוועד אצל דובר משרד הבריאות דאז. (תמיכה זו, בסך כ 4500 שקלים, היתה התמיכה היחידה של משרד הבריאות בוועד מיום הקמתו עד לשנת 1993.)          

ביולי 1986 הושק קו המידע הטלפוני לאיידס. מתנדבי הוועד שאיישו את הקו, עברו הכשרה מצד פעילי "הקו הלבן" (קו המידע של האגודה לשמירת זכויות הפרט.) ומצד פעילים מדריכים בער"ן.          

ב- 26.8.1987 נפתח המרכז לבדיקות אנונימיות של הוועד, בבניין קופ"ח כללית בנווה שאנן ת"א.  פרופ' צבי בנטואיץ' מביה"ח קפלן גייס את הנהלת קופ"ח כללית כדי שזו תאפשר לוועד להשתמש במבנה הקופה לצורך המרכז בדיקות. המרכז פעל בתחילה בכל יום רביעי בשעות הערב. הבדיקה היתה אנונימית; הנבדקים קיבלו מספר ואיתו יכלו לקבל את תוצאות הבדיקה מביה"ח קפלן. זהות הנבדקים לא נמסרה גם לוועד, והבחירה אם ליצור קשר עם הוועד לאחר קבלת הבדיקה או לא, היתה בידי הנבדק.            

בין הרופאים המתנדבים שאיישו בתחילה את מרכז הבדיקות היו: ד"ר יורי מירון, ד"ר חן קוגל, ד"ר אמיר מנדל, ד"ר ברק שאשא ורופאים אחרים.              

הצורך בהקמת מרכז הבדיקות התעורר לאור המספר המועט של הנבדקים במרכזי הבדיקות בבתי החולים, משום שנדרשה בהם הזדהות מלאה ופרטי הנבדקים הועברו לידי משרד הבריאות.  משרד הבריאות מתח ביקורת על על הוועד בשל הבדיקות האנונימיות, אולם הוועד הבהיר למשרד הבריאות שהאפשרות  לבצע  את הבדיקה באנונימית מביאה אנשים רבים להיבדק, שאחרת לא היו נבדקים כלל.

ראו גם
 ACT UP

קישורים חיצוניים 
 
 
 
 
  - ריאיון עם מנכ"ל הוועד, ד"ר גדעון הירש
 
 פסק דין שניתן בבית-המשפט העליון: איידס לא שווה מוות
 
 
 קמפיין האינטרנט האחרון של הוועד (2011) אשר מנסה לקדם את המודעות דרך שימוש במילת החיפוש סקס בגוגל.
 דפנה לוי, ראיון עם ד״ר איציק לוי על עבודתו רבת השנים בהוספיס לחולי איידס, בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״, 30 בדצמבר 2022

הערות שוליים

איידס
ארגונים חברתיים בישראל
ישראל: ארגוני בריאות ורפואה
מקבלי אות הנשיא להתנדבות