אלעזר הזקן

אלעזר הזקן הוא דמות המופיעה בספר מקבים ב', שם מסופר שניסו להאכיל אותו בשר חזיר, ולאחר שסירב נהרג.

הסיפור 
על פי ספר מקבים ב', בתחילת חורף שנת 167 לפנה"ס פרסם אנטיוכוס הרביעי שורה ארוכה של גזרות (גזירות השמד) שכוונו נגד הדת היהודית: הן נועדו למנוע את קיום המצוות, ולהכריח יהודים לעבוד עבודה זרה.

כחלק מגזרות אנטיוכוס, הכריחו השלטונות את היהודים לעבוד לאלילים ולהקריב להם קורבנות ואף לאכול בשר חזיר. אלעזר הזקן, שהיה אחד מנכבדי העם, צווה לאכול מבשר החזיר וסירב; הציעו לו לאכול בשר טהור, אולם הוא סירב משום מראית עין, ובשל סירובו זה הוצא להורג:

הסיפור נזכר גם בספר מקבים ד'. בשני הספרים, מקבים ב' וד', מיד אחרי סיפורו של אלעזר מופיע סיפורה של האישה ושבעת בניה, שניהם כמופת למוות על קידוש השם.

בפיוט "אודך כי אנפת בי ותשב" מהיוצרות לשבת חנוכה המתאר את גזרות היוונים וההצלה מהם, מופיע סיפורו של אלעזר הזקן.

בנצרות הקתולית והאורתודוקסית, נחשבים אלעזר, חנה ובניה לקדושים, ויום החג שלהם הוא 1 באוגוסט.

הערות שוליים

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אישים שהוצאו להורג בארץ ישראל
חנוכה
קדושים נוצרים