יוסף לואידור

יוסף לוּאִידוֹר (1893 – 2 במאי 1921) היה סופר וחלוץ עברי. פרסם מאמרים, סיפורים ותרגומים. נרצח ביפו במאורעות תרפ"א.

חייו האישיים
יוסף לוּאִידוֹר (ברוסית: Люидоръ) נולד בגליציה (לפי מקורות אחרים בלודז'). חי בלודז'. בגיל צעיר עלה ארצה, ועבד כפועל חקלאי במושבות העלייה הראשונה, בהן עין-חי. במקביל עסק גם בכתיבה ספרותית. כאשר חש שאינו מצליח להשתלב בחברה החלוצית בעלת האווירה הקבוצתית, הפך העיסוק בספרות למרכזי יותר בעבורו. בכ"ד בניסן תרפ"א, 2 במאי 1921, נרצח יחד עם יוסף חיים ברנר, צבי שץ, וחברים נוספים מחבורתו של ברנר כאשר ניסו להיחלץ מהבית המבודד בפאתי יפו בו התגוררו. גופתו נמצאה ביום שלאחר הרצח, אך, כמו כל גופות הנרצחים בבית, לא נאספה, וכשחזרו לאסוף את הגופות בימים שלאחר מכן, התברר שגופתו נעלמה.
בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב קבוע ציון לזכרו בקבר אחים א'.

דמותו בזכרונות בני העלייה השנייה
דוד בן-גוריון תיעד בזיכרונותיו את סיפור אובדן גופתו של לואידור בימים שלאחר הרצח. הוא עמד בקשר מכתבים עם אביו של לואידור, ובהם התנצל בפניו על כישלונו בהרשעת הרוצחים ובמציאת הגופה, למרות המאמצים ללכידת הרוצחים, להבאתם לדין ולהעמדת הקטגורים הטובים ביותר בארץ כנגדם במשפט. 

יעקב יערי היה אחד מידידיו הקרובים הבודדים של לואידור, והוא סיפר על הליכותיו הביישניות והזרות, על היחס הלעגני לו זכה מחבריו לעבודה החלוצית, על התבודדותו והתמקדותו הגוברת בעבודה הספרותית על חשבון העבודה החלוצית. סיפור יוצא דופן מסופר על ידי יערי באשר לחוויה מכריעה בחייו של לואידור: פעם אחת שחה אל תוך הים וכמעט החליט להישאר שם עד שימות, אך דבר מה קרא לו לחיות בכל מחיר, והוא חזר בשחייה ליבשה.

כתביו
לואידור כתב סיפורים, מאמרי ביקורת ואף תרגם יצירות משפות זרות. בין סיפוריו "עלי" ו"יואש" המספרים על הווי העלייה השנייה, ובפרט על הניגוד בין ילידי הארץ לבין העולים החדשים. בין תרגומיו ספרו של קנוט האמסון, "פן, מרשימותיו של הלוטננט תומאס גלן". מאמרי ביקורת שכתב עסקו בספרים שתרגם, למשל, ב"רובינזון קרוזו" של דניאל דפו.

כתביו מתמקדים בדמויות בודדות היוצרות חיים עצמאיים בכוחה של עשייה, דמויות המנודות מהעולם הקבוצתי בעל האידיאות החולניות ושבות למקורות האליליים של התרבות האנושית. כחלק מזרם הכתיבה של קנוט האמסון, היה גם הוא קרוב לתורתו של פרידריך ניטשה באשר לשלילת הרציונליות, חיוב האינסטינקטים הקמאיים וקידוש הדם והאדמה. יש המכנים אותו "מבשר הכנענים".
בשנת 1976 כינס דב לנדאו את סיפוריו של יוסף, וכתב מבוא "לתולדותיו ולדמותו".

ספריו
 יואש (ציור), אודסה: אחיאסף, תרע"ב  
 סיפורים (כינס והקדים מבוא: דב לנדאו), רמת גן: אגודת הסופרים העברים בישראל על ידי הוצאת מסדה, 1976.
 יואש (ציור), מהדורה מיוחדת במלאת מאה שנים להירצחו של יוסף לואידור. דחק, 2021 
 נער פחז כמים, הוצאת פרדס ומכון הקשרים, 2022

לקריאה נוספת
 אהוד בן עזר, 'פה לצמאון הגבורה בישראל; בשולי סיפוריו של יוסף לואידור' (ביקורת על לואידור "סיפורים"), מאזנים מה (1977), 119–127. 
 יוסף לואידור – "שכול וכישלון או ספר ההתלבטות" – מסה על הרומן 'שכול וכישלון' לי.ח. ברנר, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.
 נורית גוברין,  חיים נחמן ביאליק: "בעיר ההרגה" - בדורה ולדורות", 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ג', הוצאת כרמל ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ח/2008, עמ' 185 - 193. על סיפורו של יוסף לואידור: "יהואש". בכתביה אזכורים נוספים של יוסף לואידור, חייו ויצירתו.

קישורים חיצוניים

 
  
 
 
  (על יוסף לואידור)
  – רשימה על חייו ויצירותיו
 

מפרי עטו:

 "בְּשֶל סוּסָה" (סיפור מחיי השומרים העברים בא"י), התפרסם בהמשכים בעיתון "הצפירה" בראשית שנת 1913: ,
,
,
,
,
,
,
,
,
,

 ;

הערות שוליים 

סופרים כותבי עברית
מתרגמים לעברית
יהודים גליציאנים
אנשי העלייה הראשונה
חללי מאורעות תרפ"א
אישים שמקום קבורתם לא נודע
ארץ-ישראלים שנולדו ב-1893
ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1921