חדר הענבר

חדר הענבר (בגרמנית: Bernsteinzimmer; ברוסית: Янтарная комната - "יאנטארנאיה קומנאטה") הוא חדר הממוקם בארמון יקטרינה שבצארסקויה סלו (כפר הצאר) בסמוך לעיירה פושקין, כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לסנקט פטרבורג ברוסיה.

החדר מעוטר כולו בלוחות ענבר, מראות, וזהב, וידוע ביופיו הייחודי.

חדר הענבר נבנה בעבודה של אמנים גרמניים ורוסים, בין השנים 1701–1709. עבודות גילוף הענבר החלו בפרוסיה, והלוחות עוצבו על ידי הפסל הגרמני, אנדריאס שליטר בסגנון הבארוק, וגולפו תחת הפסל הדני גוטפריד וולפרם. הלוחות הוחזקו בארמון שרלוטנבורג עד שנת 1716 עת הוענקו במתנה על ידי מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם הראשון לצאר פיוטר הגדול שהיה אז בן בריתו. המתנה הייתה חלק מחילופי מתנות בין שני האישים, המתנות הרוסיות היו מועמדים לגיוס ליחידה הפרוסית ענקי פוטסדאם.

ללוחות שהועברו לרוסיה נוספו לוחות נוספים שגולפו ברוסיה. עם סיום הפיסול הצטברו לוחות ענבר בשטח של 55 מטרים רבועים, ובמשקל של שש טונות.

הלוחות נבזזו על ידי חיילי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה ונעלמו. החיפוש אחריהם טרם הסתיים.

בשנת 1979 הוחלט על בנייה מחדש של חדר הענבר תוך הסתמכות על תיעוד שקדם למלחמת העולם. עבודות השיקום הסתיימו בשנת 2003, לרגל יובל ה-300 לייסוד סנקט פטרבורג.

היסטוריה

הקמת החדר
העבודות על יצירת לוחות הענבר החלו בשנת 1701, מתוך כוונה להתקינם בארמון שרלוטנבורג בברלין, ביתו של פרדריך הראשון, מלך פרוסיה הראשון. העבודות החלו ביוזמת רעייתו של פרדריך, סופיה שרלוטה מהנובר. הרעיון להקמת חדר מחופה ענבר, היה רעיונו של אנדראס שלוטר, אשר תכנן את החדר. פיסול לוחות הענבר בוצע על ידי האמן גוטפריד וולפרם, אשר שימש כאמן הראשי בחצרו של פרדריק הרביעי, מלך דנמרק, בסיועם של האמנים ארנסט שאכט וגוטפריד טוראו מדנציג.

בעת ביקורו בארמון, בשנת 1716, התלהב הצאר פיוטר הגדול מהחדר המרשים, ופרידריך וילהלם הראשון, בנו של פרידריך הראשון, העניק לו את החדר במתנה לאות ציון הברית שנכרתה בין פרוסיה ורוסיה כנגד שוודיה.

בשנת 1755 העבירה הצארינה יליזבטה את החדר לסנקט פטרבורג והורתה להתקינו בארמון החורף. לאחר מכן הורתה להעביר את החדר לארמון הקיץ - ארמון יקטרינה (מיקומו הנוכחי).

על מנת להתאים את לוחות הענבר לחדרים בהם הם הותקנו, שלח פרידריך הגדול ענבר גולמי נוסף, ולוחות נוספים עוצבו על פי תכנונו של אדריכל החצר של הצארינה, ברתולומאו רסטרלי.

בסיום העבודות כלל החדר 55 מטרים רבועים של לוחות ענבר, ולמעלה משש טונות ענבר.

מלחמת העולם השנייה
זמן קצר לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במסגרת מבצע ברברוסה, במלחמת העולם השנייה, שלחו שלטונות ברית המועצות אוצרים לנסות ולהציל את אוצרות הארמונות שסביב סנקט פטרבורג ובעיר עצמה, ולהרחיקם מהחזית. האוצרים ניסו לפרק את לוחות הענבר, אולם בשל הזמן שחלף מאז נבנה החדר, הפך הענבר שביר, והלוח אשר ניסו להסיר התפורר. על מנת להגן על הענבר כוסו הלוחות בטפט פשוט. ניסיון זה להסתיר את החדר לא צלח, בשל פרסומו הרב.

ב-14 באוקטובר 1941 הגיעו חיילים גרמנים אל החדר, ובתוך 36 שעות פירקו את לוחות הענבר והעבירו אותם ב-27 ארגזים לקניגסברג שבפרוסיה המזרחית, והם הוצגו בטירת קניגסברג ב-13 בנובמבר 1941.

כיבוש קניגסברג על ידי הצבא האדום
ב-21 בינואר 1945 הורה אדולף היטלר לאלברט שפר להציל יצירות אמנות המצויות בקרבת החזית. אריך קוך, מפקד אזור קניגסברג, הורה על העברת לוחות הענבר, ועדי ראייה דיווחו על כך שראו ארגזים רבים בתחנת הרכבת של העיר.

ישנה סברה לפי חלק מהלוחות הועמסו על האוניה וילהלם גוסטלוף אשר עזבה את גדיניה ב-30 בינואר והוטבעה זמן קצר לאחר מכן על ידי צוללת של הצבא האדום. לפי סברה אחרת הועברו הלוחות לוויימאר.

ב-9 באפריל 1945 הופצצה קניגסברג על ידי חיל האוויר המלכותי, על מנת להקל על כיבושה על ידי הצבא האדום ובין היתר נפגעו תחנות הרכבת והטירה. שרידי הטירה פוצצו על ידי שלטונות ברית המועצות בשנות ה-60. על פי אחת הסברות נפגעו לוחות הענבר בהפצצות.

העלמות חדר הענבר

בתום המלחמה נעלמו עקבות לוחותיו של חדר הענבר, ולא נודעו עקבותיהם. הסברות השונות בדבר מיקום הלוחות נבדקו, אולם לא נמצאו ראיות לתמיכה באף סברה. קבוצות רבות ואישים רבים, ובהם קבוצות בדיקה רשמיות מטעם ממשלת ברית המועצות חיפשו את חדר הענבר, בין היתר במכרות באזור קניגסברג (מתוך מחשבה שהלוחות הוסתרו במכרות), בלא הצלחה.

בראש המשלחת הראשונה הסובייטית שניסתה למצוא את הלוחות עמד אלכסנדר ברוסוב, אשר כתב בדוח הרשמי שהכין עבור הממשלה ביוני 1945:

מספר שנים לאחר מכן שינה ברוסוב את הדוח, ככל הנראה בלחץ של השלטונות (אשר לא רצו להיראות כאחראיים להרס חדר הענבר).

ארכיבי החיפוש העלו כי שרידי פסיפס איטלקי התגלו בהריסות הטירה. פסיפס מסוג זה הופיע על הלוחות המעטרים את החדר. על אף זאת המשיכו השלטונות לשלוח משלחות לחיפוש חדר הענבר. קתרין סקוט קלארק ואדריאן לוי בספרם משנת 2004 טוענים כי חיפושים אלו נועדו לצורכי תעמולה במהלך המלחמה הקרה.

סברה אחרת טוענת כי החדר התגלה בשלמותו בטירת קניגסברג, והוצא ממנה על ידי יחידות התגמול של הצבא האדום. סברה זו מתבססת על עדות חייל רוסי אשר טען שראה את החדר בשנת 1945 בעת כיבוש קניגסברג. על פי סברה זו הוסתרו הלוחות במרתף בעיר, אולם מאחר שלא טופלו במשך השנים התפורר הענבר.

בשנת 1997 התגלה אחד מלוחות הפסיפס של חדר הענבר במערב גרמניה. הלוח התגלה בעת שבנו של אחד מהחיילים הגרמניים ששהו בארמון בתקופת מלחמת העולם ניסה למכור את הלוח.

בשנת 1998 הכריזו שתי קבוצות מחפשים (האחת בגרמניה והשנייה בליטא) כי הן מצאו את חדר הענבר, אולם לא הוצגו ראיות לכך.

באוגוסט 2015 פורסמו עדויות על "רכבת הזהב" שהגרמנים הסתירו בהרי זוצלבך. לדברי החוקרים, לוחות הענבר, בשווי 250 מיליון דולר, נמצאים ברכבת. ביוני 2019 ציידי אוצרות מפולין טענו שמצאו מנהרה סודית בצפון מזרח המדינה שבה מוסתרים הלוחות.

באוקטובר 2020 דווח כי צוללנים פולניים מצאו את ספינת המטען קרלסרוהה ובה ציוד צבאי ותיבות חתומות רבות שייתכן ויש בהן חלקים מחדר הענבר.

שחזור חדר הענבר
בשנות ה-70, במסגרת שיקום ארמון יקטרינה, וההבנה כי ככל הנראה עקבותיו של חדר הענבר לא יתגלו, החלו עבודות שיחזור החדר. בשנת 1979 החלו עבודות השחזור בהתבסס על תצלומים בשחור-לבן שצולמו לפני מלחמת העולם. עלות השחזור מומנה בין היתר בתרומה של 3.5 מיליון דולרים של התאגיד הגרמני רוהרגאס AG.

עבודות השחזור נמשכו למעלה מ-20 שנה, במסגרתן נכרה ענבר במזרח פרוסיה (בה נכרה הענבר המקורי עבור החדר), ונערכה טבלת צבעי ענבר על מנת להתאים את גוני הצבעים לגוונים המופיעים בתמונות בשחור לבן. העבודות הושלמו בשנת 2003 לרגל יובל ה-300 לייסוד העיר סנט פטרבורג.

חדר הענבר נחנך מחדש בנוכחות נשיא רוסיה ולדימיר פוטין וקנצלר גרמניה דאז גרהרד שרדר.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

רוסיה: ארמונות קיסריים
פושקין: מבנים
סנקט פטרבורג: אטרקציות תיירותיות
ענבר
ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים