אמילי ווטסון

אמילי ווטסון (באנגלית: Emily Watson; נולדה ב-14 בינואר 1967) היא שחקנית אנגלייה, שהייתה מועמדת פעמיים לפרס האוסקר. היא זכתה לשבחים על ההופעה הראשונה שלה בקולנוע בסרטו של לארס פון טרייר "לשבור את הגלים".

ביוגרפיה
ווטסון נולדה ברובע איזלינגטון שבלונדון לאב ארכיטקט ואם מורה לאנגלית. היא גדלה כאנגליקנית. למדה בבית הספר למשחק "דרמה סטודיו לונדון", ובעלת תואר BA באנגלית ותואר MA של כבוד מטעם אוניברסיטת בריסטול. ווטסון נשואה לג'ק ווטרס אותו פגשה ב-1995 ברויאל שייקספיר קומפני. בסתיו 2005 נולדה בתם המשותפת, ג'ולייט.

קריירה 
ווטסון החלה את קריירת המשחק שלה בתיאטרון. בין ההצגות ששיחקה בהן היו "שעת הילדים" (עם התיאטרון המלכותי הלאומי), "שלוש אחיות", "מהומה רבה על לא דבר" ו-"The Lady from the Sea". היא הופיעה גם בהפקות של "רויאל שייקספיר קומפני" כגון בהצגות "אילוף הסוררת", "סוף טוב הכל טוב" ובמחזה " The Changeling" מאת תומאס מידלטון וויליאם ראולי.

ב-1996 אמילי ווטסון הייתה שחקנית אלמונית כשבחר בה לארס פון טרייר לתפקיד הראשי בסרטו "לשבור את הגלים". טרייר בחר בווטסון אחרי שהלנה בונהם קרטר, שהייתה בחירתו הראשונה, סרבה לקבל את התפקיד שכלל סצינות עירום וארוטיות בוטות. המבקרים הרעיפו שבחים על משחקה של ווטסון בדמותה של בסי מקניל. היא זכתה לפרסי חוג המבקרים של לוס אנג'לס, לונדון וניו יורק, וכן במועמדות לאוסקר כשחקנית הטובה ביותר.

היא משכה תשומת לב ציבורית גם כשגילמה את דמותה של הצ'לנית ז'קלין די פרה בדרמה "הילרי וג'קי". כדי לגלם את הדמות למדה לנגן בצ'לו. על משחקה בסרט זכתה למועמדות נוספת לפרס האוסקר. היא כיכבה בסרטו של טים רובינס "לנענע את העריסה", סיפורו של מופע תיאטרון בשנות השלושים. בסרט "האפר של אנג'לה" שיחקה בתפקיד אימו של פרנק מק'קורט בעיבוד קולנועי לספר הזכרונות שלו. ב-2001 הופיעה לצידו של ג'ון טורטורו בסרט "מהלך מנצח", וכחלק מצוות השחקנים הגדול בסרטו של רוברט אלטמן, "גוספורד פארק". בשנה שאחר כך הופיעה בתפקיד רבה מק'קלן בסרט דרקון אדום שהוא פריקוול לספר "שתיקת הכבשים" מאת תומאס האריס. עוד באותה שנה שיחקה ב"מוכה אהבה" סרט של פול תומאס אנדרסון בכיכובו של אדם סנדלר, ובסרט המדע בדיוני "שיווי משקל" לצידו של כריסטיאן בייל.

ב-2002 לקחה פסק זמן מעבודתה בקולנוע והופיעה בתיאטרון בהפקות של סם מנדס, "הדוד וניה" ו"הלילה השנים-עשר", בתחילה בתיאטרון "דונמר וורהאוס" של סם מנדס, ואחר כך באקדמיה למוזיקה של ברוקלין. הופעותיה זיכו אותה בשבחים משני צידי האוקיינוס האטלנטי, וגם במועמדות ל"פרס אוליביה".

ב-2004 הייתה ווטסון מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "החיים על פי פיטר סלרס" בו גילמה את אן האו, אשתו של פיטר סלרס. ב-2005 כיכבה בארבעה סרטים: "Wah-Wah" סרטו האוטוביוגרפי של ריצ'רד אי גרנט אותו גם ביים, היא השתתפה בפרימיירה של הסרט הזה בפסטיבל אדינבורו; "שקרים נפרדים" שביים ג'וליאן פלוס, התסריטאי של "גוספורד פארק"; סרט האנימציה של טים ברטון "חתונת הרפאים" לצידם של ג'וני דפ והלנה בונהם קרטר; וכן בסרט "ההצעה" של המוזיקאי ניק קייב.

ב-2006 שחקה בתפקיד משנה בסרט "מיס פוטר", סרט ביוגרפי על סופרת ספרי הילדים ביאטריקס פוטר, בבימויו של כריס נונאן ובהשתתפות רנה זלווגר ויואן מקגרגור. עוד ב-2006 הופיעה בסרט "Crusade in Jeans" עיבוד לספרה של תיאה בקמן. ב-2007 השתתפה בסרט "סוס המים" על מוצא המפלצת מלוך נס לפי ספר הילדים של דיק קינג-סמית. ב-2008 כיכבה לצידן של ג'וליה רוברטס וקארי אן מוס בסרט "לחזור בקיץ", ובסרט "סינכדוכה, ניו יורק" סרטו הראשון כבמאי של התסריטאי צ'ארלי קאופמן.

הבמאי ז'אן פייר ז'ונה כתב עבורה את התפקיד הראשי בסרט "אמלי", שנקרא במקור "אמילי". ווטסון דחתה את התפקיד כי התקשתה בדיבור בצרפתית ולא רצתה לשהות רחוק מביתה. התפקיד הפך את השחקנית אודרי טוטו לכוכבת בינלאומית. גם הבמאי שקאר קאפור בחר בווטסון לתפקיד המלכה אליזבת בסרטו "אליזבת", תפקיד שאותו גלמה לבסוף קייט בלאנשט.

ב-2011 שיחקה במיני-סדרה "מבוגר אחראי" על הרוצח הסדרתי פרד וסט, בתפקיד ג'נט ליץ', עליו זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר.

ב-2015 שיחקה בסרט "ילד קטן" על ילד שאביו נשבה בכלא היפני, בזמן מלחמת העולם השנייה והוא עושה כל מה שהוא יכול כדי להחזיר את אביו הביתה.

ב-2019 גילמה במיני-סדרה "צ'רנוביל" את דמותה הבדיונית של אולאנה חומיוק, מדענית מהמכון הביילורוסי לאנרגיה גרעינית.

פילמוגרפיה

קישורים חיצוניים

 

בוגרות אוניברסיטת בריסטול
בוגרי אוניברסיטת בריסטול
חברי הלהקה השייקספירית המלכותית
חברי התיאטרון המלכותי הלאומי
שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
זוכי פרס דונוסטיה
בריטיות שנולדו ב-1967
בריטים שנולדו ב-1967