חורבן העולם באלף השביעי

על פי התלמוד, חורבן העולם עתיד להיות בתחילת האלף השביעי, באחרית הימים לאחר ביאת המשיח וימות המשיח. לדברי רב קטינא המובאים בגמרא במסכת סנהדרין במשמעותם הפשוטה, העולם עתיד להתקיים ששת אלפים שנה מבריאת העולם, ולאחר מכן, מתחילת האלף השביעי של הלוח העברי יהיה חרב למשך אלף שנים.

מאחר שישנן ארבע שיטות למניין השנים מבריאת העולם בלוח העברי, השנה האחרונה של האלף השישי תסתיים בחודש ספטמבר בשנת 2240 / 2241 / 2242 / 2243 בלוח הגריגוריאני.

דברי רב קטינא
ב, מובאים דברי רב קטינא לפיהם לאחר ששת אלפים שנות קיום העולם ייחרב למשך אלף שנה:

בהמשך מביא התלמוד דעות נוספות לגבי משך זמן חורבן העולם. לא מפורש מה בדיוק יהיה כשיגיע האלף השביעי. הוא מושווה לשבת, לשמיטה, ואילו רב קטינא סובר שהעולם יהיה חרב באלף זה. במקום אחר הגמרא שואלת היכן יהיו הצדיקים בזמן הזה ומתרצת שה׳ יברא כנפיים לצדיקים והם ישוטו על פני המים.

במדרש אותיות דרבי עקיבא מוזכר .

שיטות הראשונים והאחרונים
הראשונים נחלקו האם דברי רב קטינא הם קונצנזוס בין האמוראים. דעת הרמב"ם היא שדברי רב קטינא הם דעת יחיד, ואילו הרשב"א כתב כי אין חולק בדבר. רבי אברהם בן עזריאל ורבי יצחק אברבנאל מזכירים כמה דעות תנאים ואמוראים שחולקים.

גם במשמעות דברי רב קטינא ישנן דעות רבות:
 דעת הרמב"ם שאין מדובר בהיעדר מוחלט של המציאות כי הזמן עודנו קיים, כפי העיקרון השגור בפי החכמים ש"אין חדש תחת השמש". כך שהעולם אינו צפוי להשתנות באופן מהותי.
 דעת הרמב"ן היא שבאלף השביעי מטרת האל בבריאת העולם תושג ולא יהיה צורך ביקום, היקום יהפוך להיעדר מוחלט.
 הרב ראובן מרגליות מביא מרבי חיים ויטאל, שלפי המקובלים, העולם אינו עתיד להיחרב, אלא להתחדש ולהתעלות, והמציאות כפי שהיא מוכרת לנו היום - היא שתיחרב. גם בספר המיוחס לרבי יוסף קארו נכתב כי העולם לא ייחרב כלל, אלא היצר הרע והתאוות יתבטלו ולכן חלק מהמצוות לא תהיינה נצרכות. בדומה לכך הסביר רבי יצחק עראמה שבששת האלפים הראשונים תימשך תגבורת היצר בעולם ועיקר השתדלות האנשים תהיה בבניינו, ומהאלף השביעי והלאה יתמקדו האנשים בעיקר בבניין הרוחני שלהם ויעזבו את העולם "חרב". בהקדמת ספר ברית מנוחה נכתב שבאלף השביעי "תאבד הרשעה ותישאר החכמה והישרות" ואחר כך ימשיך העולם להתעלות עד האלף העשירי.
 על פי תורת השמיטות המבוססת על מאמרו של רב קטינא, העולם מתקיים ב-7 מחזורים קוסמיים בני 7,000 שנה כל אחד, לאחר חמישים אלף שנים ייחרב העולם באופן סופי, ישנן כמה דעות באיזה מחזור אנו נמצאים.
 רבנו בחיי בן אשר כתב שמחזור תורת השמיטות חוזר על עצמו 18,000 פעמים. סך הכל 900 מיליון שנה.
 המאירי כתב ש"וחד חרוב" מתייחס לאלף השישי שהתחיל בשנת ה'א' ולא לאלף השביעי, והכוונה היא כי באלף זה יהיו הרבה צרות ומבוכות.
 ר' אליהו דלמדיגו מבין את הערת הגמרא "ובעוונותינו שרבו, יצאו מהם מה שיצאו" כהפרכת תחזיתו של ה'תנא דבי אליהו' בשל אי התרחשותה במציאות, שהרי עתה כבר הגענו לשלב הכרונולוגי בהיסטוריה בו לפי תחזיתו היו אמורים להגיע שני אלפי ימות המשיח, ואלה לא הגיעו בפועל. כדבריו, "וכאשר לא נתאמת, בעוונותינו, נודע שאין העניין כן, כאשר גם כן נאמר שם".
 לפי ר' יום טוב ליפמן מילהויזן, אלפיים שנות משיח נחשבות רק משעת ביאת המשיח וכל זמן הגלות שבינתיים לא נחשב.

בלוחות שנה
בעקבות דברי רב קטינא, נמנעו מחברי לוחות שנה לכתוב לוחות לשנים באלף השביעי ואילך. כך מחבר אחד בתקופת הרמב"ם, שערך לוח ליותר מאלף שנה אחרי זמנו, הסתפק בשנים מד'תתקכ"ב עד ו' אלפים. כמוהו עשה מחבר נוסף משנת ה'כ"ה וכן רבי יעקב בן אשר בספרו ארבעה טורים. מסורת זו נמשכה לאורך הדורות ולא נמצא כמעט מי שהפר אותה, מלבד כמה מתנועת דור דעה: הרב שלום סעדיה גמליאל שכתב בשנת ה'תרפ"ב לוח ל-21 מחזורי עיבור בהנחיית רבו יחיא קאפח, והרב שלום קורח שהעתיק ממנו בשנת ה'תרצ"ח את 20 המחזורים שנותרו עד שנת ו' אלפים פ'. הנימוק להוספת השנים הוא כי דברי הגמרא אינם כפשוטם וכעין דברי הרמב"ם. בחיבור משנת ה'תרע"ד של יוסף אסבאג ממקנס ממשיך הלוח עד שנת ו'ט"ז בטורים מקבילים לטור המסתיים בשנת 6000.

בספר העיבור של רבי אברהם בר חייא, בנוסח שהודפס בשנת ה'תרי"א על ידי צבי פיליפובסקי על פי כתב יד אוקספורד, שנכתב בשנת ה'רל"ו, מופיעה טבלה לחישוב תקופת שמואל עד האלף השמיני, בניגוד לשאר כתבי היד ובניגוד למה שמופיע גם בנוסח הדפוס, שהטבלה מגיעה עד מחזור 315, שהוא האחרון באלף השישי (315 * 19 = 5985), בגלל דברי רב קטינא. במהדורת גולדברג-רוזנקרנץ של ספר יסוד עולם מאת יצחק בן יוסף הישראלי, הודפסה טבלה לחישוב מולד הלבנה משנת צ"ו עד סוף האלף השביעי באמצעות דילוגים של 13 מחזורים (עיגול דרב נחשון). בניגוד לדפוס הראשון, שהשתמש בדילוגים קצרים יותר וסיים בסוף האלף השישי, ובניגוד לכל כתבי היד, שמתחילים מבריאת העולם ומגיעים עד סוף האלף השישי בדילוגים של 18 מחזורים (שיוצרים במצטבר "תקופה קטנה" של 216 מחזורים = 4104 שנים, שלאחריה המולדות חלים בנסיגה של שעה אחת בדיוק).

ביאת המשיח
בעקבות דברי רב קטינא רווחת האמונה כי עד שנת ששת אלפים מוכרח שיבוא משיח, שהרי לאחר מכן ייחרב העולם. הרב יוסף חיים מבגדאד כתב כי משיח מוכרח לבוא יותר ממאה שנים לפני סוף האלף השישי כדי שעד סוף האלף יהיה זמן מספיק להתקיימות הנבואות שנאמרו על ימות המשיח.

בספר "עולמו של צדיק" מובא תיאורו של הרב סלמאן מוצפי, מה יעשו היהודים אם האלף השישי יסתיים ומשיח עדיין לא יגיע:

ב הובאו כמה דעות תנאים ואמוראים לגבי משך זמן ימות המשיח. לפי רוב הדעות לא ייתכן שהעולם יחרב כבר בתחילת האלף השביעי כי לא נשאר מספיק זמן.

שמואל אורבך בספרו "גבול אדום" מתאר את התקופה שלפני סוף האלף השישי, כתרחיש דמיוני הוא מתאר שלושה אנשים החוזרים בזמן אל הרמב"ם, והוא כותב להם "אגרת לאלף השישי" בה מובאים דבריו במורה נבוכים שהוזכרו לעיל.

ראו גם
 תורת השמיטות
 אסכטולוגיה
 אחרית הימים
 חישוב הקץ

לקריאה נוספת
 הרב ברוך אפשטיין, תוספת ברכה פרשת בראשית, עמודים 7–14, "מעין חקירה קלה מתי נברא העולם". לקריאה באתר אוצר החכמה.

קישורים חיצוניים
 חורבן העולם באתר ויקישיבה
 חורבן העולם באלף השביעי באתר אוצרות אחרית הימים.

הערות שוליים

מיסטיקה יהודית
אסכטולוגיה יהודית