דוד ויהונתן

סיפורם של דָּוִד וִיהוֹנָתָן מופיע בתנ"ך, בספר שמואל א.

פגישתם של דוד, לימים מלך ישראל, ויהונתן, בנו של שאול המלך, מתוארת מיד לאחר תיאור הקרב בין דוד וגוליית:
.

עוד קודם לפגישה זו הופיע דוד בבית שאול, כאשר נקרא לנגן בפניו בכינור (), אך התנ"ך אינו מספר לנו על פגישה בין דוד ליהונתן בשלב זה. רד"ק מציין שעד לפסוק העוסק ביהונתן ודוד מסופר על "יונתן", ומפסוק זה ואילך מסופר על "יהונתן", אך אינו מציע הסבר לשינוי זה.

סיפור אהבתם זה לזה, כפי שהוא מתואר בתנ"ך, מופלא בעוצמות הרגשיות המופיעות בו. הפרשנים לא הניחו קיומה של אהבה גופנית או מינית בין דוד ויהונתן, והביאו אותה כדוגמה לאהבה שאינה תלויה בדבר.

בשלהי המאה העשרים הועלתה פרשנות בדבר אפשרות למערכת יחסים רומנטית בין דוד ויהונתן. עמדה זו יוצגה על ידי אנשים התומכים בנראוּת ושוויון זכויות חברתי ללהט"ב. עד היום מתנהל ויכוח על אופי היחסים בין דוד ויהונתן.

בתנ"ך 

בקשר בין דוד ויהונתן ניכר אופיו העצמאי של יהונתן. בניגוד לאביו שמפגין עוינות רבה כלפי דוד, יהונתן רואה בו את המלך העתידי ומוכן להתבטל לפניו ולהיות לו למשנה, מה שמעורר את תרעומתו של אביו כלפיו. יהונתן דבק בעמדתו ומוכן להתעמת עם אביו, שמפגין יחס דיכוטומי אל דוד, מצד אחד מבקש להורגו ומצד שני לקרבו.

לעיתים יהונתן מצליח לשכנע את אביו בתומתו של דוד, כאשר הוא מסנגר על דוד לפניו. תגובתו של שאול בפעם אחת היא שבועתו בשם ה' שלא יפגע בדוד. "וַיִּשְׁמַע שָׁאוּל בְּקוֹל יְהוֹנָתָן וַיִּשָּׁבַע שָׁאוּל חַי ה' אִם יוּמָת." () ולעיתים הוא נכשל במאמציו, כאשר הוא מזכיר את דוד בסעודת ראש החודש המלכותית, מתבררת שנאתו הגדולה של שאול לידידו:
וַיִּחַר-אַף שָׁאוּל, בִּיהוֹנָתָן, וַיֹאמֶר לוֹ, בֶּן-נַעֲוַת הַמַּרְדּוּת: הֲלוֹא יָדַעְתִּי כִּי-בוחֵר אַתָּה לְבֶן-יִשַׁי, לְבָשְׁתְּךָ, וּלְבושֶׁת עֶרְוַת אִמֶּךָ. כִּי כָל-הַיָּמִים אֲשֶׁר בֶּן-יִשַׁי חַי עַל-הָאֲדָמָה, לא תִכּוֹן אַתָּה וּמַלְכוּתֶךָ; וְעַתָּה, שְׁלַח וְקַח אותוֹ אֵלַי--כִּי בֶן-מָוֶת, הוּא. ()
יהונתן מתעמת עם אביו ואומר: "למה יומת מה עשה". שאלה הגוררת התפרצות זעם של שאול, המנסה להכותו בחניתו. בעקבות כך ועל פי ההסכמה המוקדמת ביניהם, מדווח יהונתן לדוד כי לאור יחסו של אביו אליו, חייו בסכנה.

אצילות נפשו וותרנותו של יהונתן יורש העצר של המלכות, מומחשת בכך, שהוא מוכן לוותר על יעודו להיות מלך ישראל, כאשר הוא נוכח בכישוריו של דוד העולים על שלו. "...וְאַתָּה תִּמְלֹךְ עַל יִשְׂרָאֵל וְאָנֹכִי אֶהְיֶה לְּךָ לְמִשְׁנֶה וְגַם שָׁאוּל אָבִי יֹדֵעַ כֵּן." (). דבר שלא היה נהוג ונפוץ באותם ימים, שבהם היה נהוג להתנקש לעיתים אף בחיי אחים על מנת לזכות במלכות. דבר זה הוא יוצא דופן וחסר תקדים, בפרט לאור גבורתו הרבה וכישוריו הצבאיים והמנהיגותיים של יהונתן.

אהבת דוד ויהונתן
אהבת דוד ויהונתן מתוארת בפסוקים אחדים, כגון:
וַיִּכְרות יְהוֹנָתָן וְדָוִד, בְּרִית, בְּאַהֲבָתוֹ אותוֹ, כְּנַפְשׁוֹ. ()

שאול המלך הורה להמית את דוד, אך יהונתן המרה את פי אביו והסתיר את דוד:
"וַיְדַבֵּר שָׁאוּל אֶל-יוֹנָתָן בְּנוֹ וְאֶל-כָּל-עֲבָדָיו, לְהָמִית אֶת-דָּוִד; וִיהוֹנָתָן בֶּן-שָׁאוּל חָפֵץ בְּדָוִד מְאוד. וַיַּגֵּד יְהוֹנָתָן לְדָוִד לֵאמֹר, מְבַקֵּשׁ שָׁאוּל אָבִי לַהֲמִיתֶךָ; וְעַתָּה הִשָּׁמֶר-נָא בַבֹּקֶר, וְיָשַׁבְתָּ בַסֵּתֶר וְנַחְבֵּאתָ" ()

"וַיִּכְרות יְהוֹנָתָן עִם-בֵּית דָּוִד; וּבִקֵּשׁ ה' מִיַּד אויְבֵי דָוִד. וַיּוֹסֶף יְהוֹנָתָן לְהַשְׁבִּיעַ אֶת דָּוִד בְּאַהֲבָתוֹ אותוֹ כִּי אַהֲבַת נַפְשׁוֹ אֲהֵבוֹ" ()

"וַיִּשְׁתַּחוּ שָׁלשׁ פְּעָמִים וַיִּשְּׁקוּ אִישׁ אֶת רֵעֵהוּ וַיִּבְכּוּ אִישׁ אֶת רֵעֵהוּ עַד דָּוִד הִגְדִּיל. וַיּאמֶר יְהוֹנָתָן לְדָוִד, לֵךְ לְשָׁלוֹם: אֲשֶׁר נִשְׁבַּעְנוּ שְׁנֵינוּ אֲנַחְנוּ, בְּשֵׁם ה' לֵאמר, ה' יִהְיֶה בֵּינִי וּבֵינֶךָ וּבֵין זַרְעִי וּבֵין זַרְעֲךָ, עַד-עוֹלָם." ()

לאחר מותו של יהונתן בשדה הקרב נושא דוד את קינתו, ובה הוא מבכה את שאול ויהונתן, ואומר: "צַר-לִי עָלֶיךָ, אָחִי יְהוֹנָתָן, נָעַמְתָּ לִּי מְאוד; נִפְלְאַתָה אַהֲבָתְךָ לִי מֵאַהֲבַת נָשִׁים" ()

יש המפרשים את אהבתם כאהבה פיזית.

אהבה אפלטונית
אף על פי שבספר שמואל מוצגת אהבתם של דוד ויהונתן ככוללת חיבוקים ונשיקות, חז"ל פירשו את אהבתם כאהבה אפלטונית ולא יצרית, וציינו אותה כמופת לאהבה שאינה תלויה בדבר.	
אהבת דוד ויהונתן מוזכרת במסכת אבות, ה', ט"ז:	

ניר מנוסי מציין כי ייתכן שדווקא הקשר שאין בו כל תשוקות מיניות כלל, קשר רוחני לגמרי של רעות בין שני בני אותו מין, הוא הקשר שיכול להגיע למעלה הגבוהה הזו, של רעות וחיבור רגשי אמיתי, אף מעבר לקשר בין איש ואישה, בו קיימים בהכרח גם מתחים בין המינים.

אהבה רומנטית

בעת החדשה החלה להתבסס הפרשנות שלפיה הסיפור המקראי מתאר מערכת יחסים הומוארוטית בין דוד ליהונתן, או לפחות מכיל רמזים מעודנים לאפשרות זו. משנות השבעים של המאה העשרים החלה גישה זו לזכות בתמיכה מפורשת גם מצד חוקרי מקרא. בשנת 1978 תיאר טום הורנר, לראשונה בפירוט ובצורה מפורשת, את יחסי דוד ויהונתן כמערכת יחסים הומוסקסואלית, בספרו Jonathan Loved David שעוסק בהומוסקסואליות במקרא. הורנר מצא תימוכין לפרשנות זו במספר פרטים המוצגים בכתוב המקראי ביחס להתנהגותם של דוד ויהונתן, ובהקשר התרבותי של חברה הנתונה להשפעת התרבות הפלשתית, שלטענתו הייתה סובלנית כלפי הומוסקסואליות. חוקרים מאוחרים מתחו ביקורת על המתודולוגיה של הורנר בניתוח הכתובים. סילביה שרר ותומאס שטאובלי נסמכים בעיקר על עדויות לשוניות לאישוש הפרשנות של יחסים הומוסקסואליים. כנגד זאת נטען כי השימושים הלשוניים שציינו שרר ושטאובלי אינם מחייבים הקשר ארוטי.

משנות התשעים ואילך החלו להתפתח גישות פרשניות בחקר המקרא המבוססות על תאוריה קווירית. חוקרים המחזיקים בגישות אלה אינם מתיימרים לגלות את המשמעות ה"אמיתית" של הטקסט אלא מציעים קריאה חתרנית משלהם. חוקרים אלה מקבלים בדרך כלל את הפרשנות ההומוארוטית של יחסי דוד ויהונתן.

הגישה האורתודוקסית ביהדות ובנצרות מתנגדת לפרשנות זו ורואה בה חילול הקודש. שוללי פרשנות זו מצביעים על העובדה כי התנ"ך, שלא נמנע מלפרט את חטאיו וכשלונותיו של דוד בפרשת בת שבע ובמקרים נוספים, אינו מציג קשר מיני ביחסי דוד ויהונתן האסור באיסור חמור על פי המקרא, וממקרא הפסוקים משתמע תיאור חיובי של אהבה זו, ומשכך אין מקום לפרש כי מדובר באהבה מינית אלא מושג האהבה המדובר הוא רגשי, כמו לאחוות גברים והקרבה עצמית עד מסירות נפש הנפוצה לא אחת בין לוחמים. למשל כפי שמתבטא ב"שיר של רעי" שכתב דן בירן לזכרו של רעו-חברו סא"ל משה (סטמפל) פלס המוכר מאוד בביצוע הגבעטרון.

המפרשים את אהבתם של דוד ויהונתן כאהבה רומנטית סוברים כי מערכת היחסים הקרובה בין דוד ויהונתן, כפי שהיא מפורשת כתנ"ך כפשוטו, חשובה בכך שהיא מציגה מודל אפשרי של אהבה בין גברים. גם גישה זו מסתמכת על היעדר אזכור מפורש ליחסים מיניים. טענת המצדדים בגישה זו, היא כי כותבי התנ"ך בחרו - בעת עריכתם - להשאיר את הנושא מספיק מעורפל. אילו רצו - היו יכולים להבהיר שאין מדובר ב"משכב זכר", שהרי המונחים המדויקים והאיסורים היו מוכרים להם. אלא שתיאורה העז של אהבת יהונתן ודוד, באופן שאינו שולל אהבה גופנית אלא משאיר את התחום מעורפל דיו ולא חד משמעי, הוא תיאור שנעשה באופן חכם ואוהב אדם.

הדיון הציבורי בישראל, בתחום זה, הגיע לשיא בדברים שנשאה חברת הכנסת יעל דיין בכנסת, במסגרת נאום על הצורך בשוויון ללהט"ב, ובו ציטטה את הפסוקים המוכרים מקינת דוד.

ראו גם
 קינת דוד

לקריאה נוספת
 אברהם, נחום, "לשאלת טיב היחסים בין דוד ויהונתן ('נִפְלְאַתָה אַהֲבָתְךָ לִי מֵאַהֲבַת נָשִׁים' שמ"ב א, 26)", בית מקרא מח/ג (תשס"ג), עמ' 215–222

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

דוד
סיפורי ספר שמואל