אליס מונרו

אליס מונרו (באנגלית: Alice Ann Munro. שם נעוריה ליידלו, נולדה ב-10 ביולי 1931) היא סופרת קנדית, זוכת פרס נובל לספרות, ונחשבת לאחת מטובי הסופרים בתחום הסיפור הקצר.

סיפוריה עוסקים במצב האנושי ובמערכות יחסים כפי שהן נשקפות מבעד לעדשת חיי היומיום. רוב עלילות סיפוריה מתרחשות בדרום מערב אונטריו, והיא רכשה לעצמה מוניטין עולמי בתחום הסיפור הקצר. מונרו היא כלת פרס נובל לספרות לשנת 2013, כלת "פרס הסיפור הקצר הקנדי" וזוכת פרס מאן בוקר הבינלאומי.

קורות חיים 
אליס מונרו נולדה בווינגהם , אונטריו, עיירה כפרית קטנה, למשפחה של מגדלי שועלים ועופות. אביה היה רוברט אריק ליידלו, ואמה, הייתה מורה בבית ספר, אן קלארק ליידלו (שם נעוריה: צ'אמני). היא החלה לכתוב כבר בנעוריה וסיפורה הראשון "ממדי הצל", התפרסם בשנת 1950, בהיותה סטודנטית באוניברסיטת מערב אונטריו. בשנת 1951 עזבה את האוניברסיטה כדי להינשא לג'יימס מונרו ויחד עמו עברה לוונקובר שבקולומביה הבריטית. בין השנים 1953–1957 נולדו להם שלוש בנות, שילה, קתרין וג'ני. קתרין הלכה לעולמה חמש-עשרה שעות לאחר הלידה. בשנת 1963 עברו בני הזוג מונרו לוויקטוריה, ושם ייסדו את ההוצאה לאור מונרו בוקס. בשנת 1966 נולדה בתה אנדריאה, ובשנת 1972 התגרשה מבעלה ג'יימס. היא שבה לאונטריו ושם, בשנת 1976 נישאה לג'רלד פרמלין, אשר נפטר ב-2013. כיום חיה בעיירה קלינטון.

ספרה הראשון ריקוד הצללים המאושרים ראה אור בשנת 1968 וזכה בפרס הספרותי החשוב ביותר בקנדה.

מאז ראה ספרה הראשון אור, פרסמה מונרו עוד ארבעה עשר ספרים וזכתה בפרסים ספרותיים רבים ולשבחי הביקורות, בקנדה ובארצות אחרות. הניו יורק טיימס כתב עליה שהיא "בהחלט יכולה להיחשב לטובה מבין כותבי הסיפורת בצפון אמריקה". הבוסטון גלוב כתב שהיא מתעלה על ג'יימס ג'ויס ואנטון צ'כוב.

בספרה בריחה חושפת מונרו את סיפורן של שמונה נשים שונות, החוות אובדנים קשים והתנתקויות כואבות והתמודדותן עם כך. הלוס אנג'לס טיימס כתב על ספר זה, שהקריאה נעשית כדי לאתגר את הנחות היסוד והשקפות העולם של הקורא ובכך להעמיקן או לשנותן. בהקדמה לספר כותב ג'ונתן פרנזן על מונרו "כשאני קורא את מונרו, אני נכנס למצב של הרהור שקט שבו אני חושב על חיי שלי... היא אחת מקומץ סופרים... שאני חושב עליהם כשאני אומר שספרות היא הדת שלי.".

סיפורה "הדוב שהגיע מההר" עובד לסרט "הרחק ממנה" בכיכובה של ג'ולי כריסטי, שהוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2006.

בשנת 2013 זכתה בפרס נובל לספרות על היותה "אמנית הסיפור הקצר המודרני".

כתיבתה 
רבים מסיפוריה של מונרו מתרחשים בכפרים ובעיירות הקטנות של אונטריו, קנדה, ובעיקר במחוז הוּרון. עובדה זאת הפכה לאחד המאפיינים הבולטים בכתיבתה; הדמויות שבספרה מתעמתים לעיתים קרובות עם מנהגים מושרשים ודעות קדומות של אנשים שגרים במקומות קטנים.

 מאפיין חשוב נוסף הוא נקודת המבט של המספר היודע-כל, נקודת מבט שמשמשת אותה כדי להכניס סדר והיגיון בעולמה. הסופרת האמריקנית סינתיה אוז'יק כינתה אותה "צ'כוב שלנו". כמו ביצירותיו, גם בסיפוריה העלילה היא משנית, וההתרחשות האמיתית מתחוללת בנפשן של הדמויות. אחד הנושאים השכיחים בכתיבתה הוא הדילמות של נערה מתבגרת הלומדת להשלים עם משפחתה ועם העיירה שבה גדלה. בספריה האחרונים העבירה את מוקד התעניינותה לגיל המעבר ולמצוקותיו. בכל מקרה, על אף המוטיבים החוזרים, כל סיפור אצל מונרו הוא עולם בפני עצמו, כשהדמיון והמקוריות מספקים את העניין בסיפור החדש.

 עבודתה של מונרו הוגדרה כמהפכה ארכיטקטונית במבנה הסיפור הקצר, בייחוד בדרך שבה הוא נוסע קדימה ואחורה בזמן. הסיפורים שלה תוארו ככאלו שמגלמים יותר מאשר מתארים, חושפים יותר מאשר מתעדים. בסיפורה: "ספרות יפה" (Fiction) שנכלל בספר "יותר מדי אושר", מתארת מונרו ביותר משמץ של אירוניה את גישתם של הקוראים אל סיפורים קצרים. הגיבורה קונה ספר שיצא לאחרונה על ידי אחת ממכרותיה, והסתבר לה שזהו ספר שמכיל סיפורים קצרים בלבד. ואז היא מהרהרת לעצמה: "זה כשלעצמו מהווה אכזבה [שהספר מכיל סיפורים קצרים ולא רומן]. העובדה הזו, לכאורה, מפחיתה את הסמכות של הספר והופכת את הסופר למישהו שרק עומד בשעריה של הספרות ולא כאחד שכבר מעורה היטב בפנים".

 כשהוענק למונרו פרס נובל על סיפוריה הקצרים היא אמרה דבר דומה: "במשך שנים על גבי שנים חשבתי שהסיפורים הקצרים הם רק אימון לקראת כתיבת הרומן... ואז הבנתי שזה כל מה שאני יכולה לעשות, אז השלמתי עם זה. אני מניחה שהעובדה שאני מכניסה כל כך הרבה בסיפורים זאת דרך לפצות על כך".

ספריה שתורגמו לעברית
 ריקוד הצללים המאושרים (1968), תרגמה אורטל אריכה, מחברות לספרות, 2014.
 חיי נערות ונשים (1971), תרגמה שרה ריפין, זמורה ביתן, 1991. תרגום נוסף: אורטל אריכה, 2011.
 סודות גלויים (1994), תרגמה ליטל ידין, מודן, 2007.
 אהבתה של אישה טובה (1998), תרגם אמנון כ"ץ, מודן, 2000.
 שנאה, ידידות, חיזור, אהבה, נשואים (2001), תרגמה עדי גינזבורג-הירש, מודן, 2005.
 בריחה (2004), תרגמה עדה פלדור, מחברות לספרות, 2008.
 יותר מדי אושר (2009), תרגמה דנה אלעזר-הלוי, מחברות לספרות, 2010.
 המראה מקאסל רוק (2006), תרגמה אורטל אריכה, מחברות לספרות, 2011.
 חיים יקרים (2012), תרגמה אורטל אריכה, מחברות לספרות, 2013.
 משהו שרציתי לספר לך (1974), תרגמה אורטל אריכה, מחברות לספרות, 2015.
 מי את חושבת שאת? (1978), תרגמה אורטל אריכה, מחברות לספרות, 2017.
 הירחים של יופיטר (1982), תרגמה אורטל אריכה, מחברות לספרות, 2017.
 גלגולי האהבה (1986), תרגמה אורטל אריכה, מחברות לספרות, 2018.
 חברת נעורי (1990), תרגמה אורטל אריכה, מחברות לספרות, 2019.

קישורים חיצוניים 

 
 
 
 
 
 
 אריק גלסנר, הערה על זוכת הנובל אליס מונרו, פורסם ב"ידיעות אחרונות", 11 באוקטובר 2013
 
 

 Emily Todd VanDerWerf, כWhere to start with Alice Munro, the newest Nobel laureate for fiction
 Meghan O'Rourke, Tricked Up - Alice Munro rebels against realism, Slate 
מכּתביה:
 
 אליס מונרו, חצץ, באתר אלכסון, 17 בספטמבר 2013
 

על כתביה:
 

בריחה:
 אריאנה מלמד, 
 
 
 
 שושי בריינר, בשבח הסיפור הקצר של אליס מונרו, nrg , 16 ביוני 2009
יותר מדי אושר:
 
 
 
 
המראֶה מקאסל רוק:
 תלמה אדמון, הסיפור שלה: על "המראֶה מקאסל רוק" מאת אליס מונרו, nrg 22 במאי 2011
 
חיי נערות ונשים:
 
חיים יקרים:
 
ריקוד הצללים המאושרים:
 
 
 אריק גלסנר, על "ריקוד הצללים המאושרים", באתר "מבקר חופשי", 28 בדצמבר 2014, פורסם במקור במדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות"
אל מול האגם:
 
מי את חושבת שאת?:
 
 
 
הירחים של יופיטר:
 
 
 
חברת נעורי:

הערות שוליים

זוכי פרס נובל קנדים
זוכי פרס בוקר הבין-לאומי
חברות האגודה המלכותית לספרות
זוכות פרס נובל לספרות
זוכי פרס נובל לספרות
מחברי סיפורים קצרים
זוכי פרס או. הנרי
זוכות פרס מריאן אנגל
מקבלי עיטור מסדר אונטריו
זוכי פרס לנן: סיפורת
סופרות קנדיות
סופרים קנדים
קנדים שהופיעו ברשימת טיים 100
בוגרות אוניברסיטת מערב אונטריו
בוגרי אוניברסיטת מערב אונטריו
קנדיות שנולדו ב-1931
קנדים שנולדו ב-1931