הגירה לספסית

הגירה לֵסֶפְּסִית, או "הגירה לֵסֶפְּסְיָאנִית", היא מעבר של בעלי חיים ימיים מהים האדום לים התיכון וההפך, דרך תעלת סואץ. התופעה נקראת על שמו של פרדיננד דה לספס, מהנדס ויזם חפירת התעלה. לתופעה שמות נוספים, כגון "הפלישה האֵריתריאית", "פלישה לספסיאנית" או "הסינדרום הלספסיאני". הגירה בכיוון ההפוך, המכונה "הגירה אנטי-לספסיאנית", קיימת גם כן, אך היא נדירה.

הפלישה החלה סמוך לפתיחת התעלה ב-1869. בתחילה התגלה דג חדש אחת למספר שנים. בשנים האחרונות מתגלה מין חדש מדי שנה.

רקע 
פתיחת תעלת סואץ ב-1869 יצרה את המעבר הראשון למי ים בין הים התיכון לים האדום. הים האדום גבוה יותר, ולכן מימיו הם שזורמים אל הים התיכון. האגמים המרים, המהווים קטע מתעלת סואץ, בלמו את הגירת בעלי החיים והצמחים מהים האדום למשך כמה עשורים בשל מליחותם הגבוהה שלא אִפשרה את הישרדותם, אולם במרוצת הזמן השתוותה מליחות זו בהדרגה למליחות הים האדום בשל זרימת המים בין הימים. כשמחסום ימי זה הוסר, בעלי חיים וצמחים היגרו דרך התעלה והחלו לאכלס את מזרח אגן ים התיכון. הים האדום ככלל הוא בעל מליחות גבוהה יותר ועני יותר בחומרי מזון (נוטריאנטים) מהאוקיינוס האטלנטי, המחובר לים התיכון ממערב, כך שלמינים המהגרים מהים האדום היה יתרון על המינים המקומיים במזרח אגן הים התיכון, מכיוון שהם מותאמים למים דלי נוטריאנטים. כך החלו המינים של הים האדום לפלוש לביוטה של הים התיכון. מספרם של המינים שעשו את הדרך בכיוון ההפוך מזערי.

השפעת המהגרים על מינים מקומיים 
בנייתו של סכר אסואן על נהר הנילוס ב-1960 צמצמה את זרימת המים המתוקים הנושאים סְחופֶת עשירה בנוטריאנטים אל מזרח אגן ים התיכון, וכתוצאה מכך נפגעה דגת הים התיכון באופן ניכר. במקביל חולל שינוי זה תנאים אידיאליים לפולשים מהים האדום, ובכך תהליך הגירת המינים הפולשים הואץ אף יותר.

מינים פולשים הפכו לרכיב משמעותי במערכת האקולוגית של הים התיכון, ובעלי השפעות המסכנות מינים אנדמיים ים-תיכוניים רבים. בתחילת ההגירה הראו תצפיות על כמה קבוצות מהמינים האקזוטיים כי יותר מ-70% ממעשירי הרגל הלא מקומיים ו-63% מהדגים האקזוטיים בים התיכון מקורם באזור האינדו-פסיפי, כלומר הגיעו מהאוקיינוס השקט וההודי במעלה הים האדום אל מפרץ סואץ שבקצהו, ודרך התעלה אל הים התיכון.

התעלה הופכת למעבר הימי הראשון להגעת מינים פולשים אל הים התיכון. פגיעתם של כמה מהמינים הלספסיים הללו הפכה למשמעותית ביותר כאשר הם דחקו מינים מקומיים והפכו למחזה נפוץ באזור הלבנט. לפי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאביו, אמנת המגוון הביולוגי ואמנת ראמסאר, מינים אלו זרים לים התיכון, ונמצאים מחוץ לתחום תפוצתם הטבעי, שהוא באזור האינדו-פסיפי. כשמינים אלו מצליחים לבסס אוכלוסיות בים התיכון, להתחרות באופן ישיר במינים המקומיים ולתפוס את מקומם, הרי הם הופכים ל"מינים זרים פולשים" ומהווים איום חמור על המגוון הביולוגי המקומי.

הודעת ממשלת מצרים, מאוגוסט 2014, על כוונתה לכרות 35 ק"מ של תעלה חדשה במקביל לקיימת ולהעמיק ולהרחיב 37 ק"מ נוספים מתעלת סואץ הדאיגה ביולוגים ימיים, שחששו כי מעשה זה רק יחמיר את הפלישה מהים האדום לים התיכון, ויכשיר את המעבר לסוגי פולשים חדשים. ב-6 באוגוסט 2015 נחנכה תעלת סואץ החדשה, המקבילה לתעלה הקיימת ואורכה 72 ק"מ.

חדירת המינים לים התיכון שינתה את פני המערכת האקולוגית שלו, כך שיותר מ-300 מינים חדשים של צמחים ובעלי חיים פלשו אליו. מתוכם כ-67 הם מיני דגים, וכולם מאכלסים את האגן המזרחי ואותרו בקרבת חוֹפי ישראל. רוב הדגים בים האדום הם דגים טרופיים, שלא היו קיימים בים התיכון קודם לפתיחת התעלה. חלק מהמינים הפולשים נמצאים בהתפוצצות אוכלוסין ובתחרות על אתרי רבייה ומזון עם המינים המקומיים; הם דוחקים את הדגה המקומית מבתי הגידול הטבעיים שלה.

בשנים 2008–2011 נערך מחקר באמצעות חוקרים מאוניברסיטת חיפה, האוניברסיטה העברית, המכון לחקר הימים ואגמים בהשתתפות חוקר אמריקאי המתמחה במינים פולשים. ממצאיהם העלו מהפך דרמטי בהרכב הדגה: כ-54% מתפיסות הדגה באותה עת היו מינים פולשים, לעומת 29% כ-20 שנה לפני כן. ממצאים אלו מעידים על היקף פלישת המינים הימיים הגדול ביותר בעולם, המתרחש באגן המזרחי של הים התיכון – פלישה העלולה לפגוע פגיעה רבתי במינים המקומיים.

מינים פולשים

הרכבם של המינים הפולשים לים התיכון מים סוף:
 דגים: 67 מינים.
 רַכיכות: כ-137 מינים.
 סרטנים: 56 מינים.
 אצות: 96 זנים.
יש חסרי חוליות נוספים, כגון מדוזות, אלמוגים ופלנקטון.

להלן מספר דוגמאות של מינים פולשים לים התיכון של ישראל:
 המין הידוע ביותר הוא המדוזה מהמין חוטית נודדת. הוא פוקד את חופי ישראל מדי קיץ. מין זה השפיע מאוד על עונת הרחצה בים התיכון של ישראל.
 נימי דו-ימי התגלה לראשונה ב-2006 ומאז הספיק להשפיע על הדיג המסחרי ולדחוק את אוכלוסיית המולית האדומה. בשנת 2008 המין הגיע אף לטורקיה. הוא הנציג היחיד ממשפחתו בים התיכון.
 חלילון חלק (Fistularia commersonii), מהגר שהגיע עד חופי איטליה.
 לגינון נודד, דג ממשפחת הנַפּוּחיתיים, הנקרא בלשון העם "אַבּוּ נַפְחָא". דג זה בעל השפעה הרסנית על מינים מקומיים בשל היותו טורף רעבתן, אשר לו טורפים מועטים בשל אמצעי ההגנה שלו. זה דג רעיל ביותר, ובארץ נרשמו כמה מקרי הרעלה ממנו.
 זהרון הדור (Pterois miles), דג טורף ארסי.
 אבנוּן מגושם, התגלה בשנת 2011 ביפו. הוא הדג הארסי בעולם, לא ידוע בוודאות כיצד הגיע לים התיכון.
 שפמית ארסית (Plotosus lineatus), דג ממשפחת השפמיתיים, בעל ארס רב-עוצמה בקוציו העלול לשתק ובמקרים מסוימים להרוג בני אדם.

יש דגים פולשים רבים מ-39 משפחות שונות, 15 מהן הן חדשות בים התיכון. עם זאת, נטען כי שינויים אלו בים התיכון הם בלתי הפיכים, והמלצת החוקרים היא להגביל את דֵיג המינים המקומיים ובכך לאפשר להם להתרבות ולהתחרות עם המינים הפולשים.

רשימת המינים הפולשים
כ-3 מינים שהיגרו מהים התיכון אל הים האדום:
 קברנון החוף (Gobius paganellus)
 קברנון ענק (Gobius cobitis)
 מסר מלכותי (Argyrosomus regius)

רשימת הפולשים מהים האדום לים התיכון:
(השנה מציינת את הפעם הראשונה שהמין נתגלה בים התיכון.)

קישורים חיצוניים
 
 על פלישת דְגי ים סוף לים התיכון מאתר המשרד להגנת הסביבה
 מינים פולשים בים התיכון מאת ד"ר רותי יהל מצגת מאתר החברה להגנת הטבע
 רשימת מינים אקזוטיים בים התיכון מאתר הוועדה המדעית לחקר הים התיכון - CIESM.
 
 ד"ר דני גולני, הסינדרום הלספסיאני: הגירת בעלי-חיים ימיים מים סוף לים התיכון, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח (פורסם במגזין טבע הדברים, גיליון 3, אפריל-מאי 1994)

הערות שוליים

תעלת סואץ
ביולוגיה ימית
ים סוף