טורפדו מוסקבה

מועדון הכדורגל טורפדו מוסקבה (ברוסית: ФК Торпедо Москва) הוא מועדון כדורגל רוסי מעיר הבירה מוסקבה, אשר משחק בליגת המשנה הרוסית.

למרות ההצלחה המועטה יחסית ברוסיה (זכתה פעם אחת בגביע הרוסי בשנת 1993, סיימה במקום השלישי בשנת 2000 ולא הוכתרה פעם אחת כאלופה), הקבוצה הייתה אחת מהקבוצות החזקות בתקופת ברית המועצות והוכתרה שלוש פעמים כאלופת ברית המועצות (1960, 1965, 1976 סתיו) וסיימה עוד שש פעמים כמחזיקת הגביע הסובייטי (1949, 1952, 1960, 1968, 1972, 1986).

בעונת 2021/2022 תקציבו עמד על 480 מיליון רובל רוסי (כ־6.8 מיליון דולר).

המועדון מארח את משחקי הבית באצטדיון לוז'ניקי המשמש כאצטדיון חלופי עד להשלמת השיפוץ על אצטדיון הבית ההיסטורי אצטדיון אדוארד סטרלצוב, שעוצב על ידי האדריכלים מישל רמון ןאלכסיס פייר ממשרד האדריכלים הצרפתי MR&A.

היסטוריה

הקמה

מועדון טורפדו מוסקבה יונק את שורשיו ממועדון הספורט זאמוסקבורצקי שהוקם עוד ב־1910 והיה ממוקם בנפת דנילובסקי.

ב־17 באוגוסט 1924 נוסד מועדון "חרש הפרולטאריון" (Пролетарская Кузница), בעיר מוסקבה על ידי מפעל הרכבים על שם ליחאצ'ב (זיל) שהוקם במפת דנילובסקי ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא המועדון בשם זה. חברת זיל המשיכה לשמש כבעלים של המועדון במשך שבעה עשורים.

תור הזהב של טורפדו 
במהלך שנות ה-50 וה-60 הייתה טורפדו אחת הקבוצות החזקות בברית המועצות בפרט ובאירופה בכלל, כאשר בקבוצה שיחק הכדורגלן אדוארד סטרלצוב שכונה "פלה הרוסי".

בשנת 1957 הצטרפה טורפדו, ביחד עם שאר מועדוני הספורט הסובייטים בעלי השם "טורפדו" להתאחדות הספורט העממית הסובייטית "עמל".

הישג השיא של הקבוצה במפעלים האירופיים הוא העפלה לרבע גמר שלוש פעמים, פעמיים בגביע המחזיקות ופעם אחת בגביע אופ"א. עונה ראשונה כזאת הייתה עונת 1967/1968 בגביע המחזיקות. באותה העונה, עברה הקבוצה את קבוצות סצ'סנרינג זוויקאו המזרח-גרמנית וספרטק טרנבה הצ'כוסלובקית עד שהפסידה ברבע הגמר לקבוצת קארדיף סיטי מוויילס, הישג מכובד שלעצמו למעט ההפסד לקבוצה ממדינה קטנה יחסית.

בעונת 1986/1987 שיחקה הקבוצה בפעם השנייה בגביע המחזיקות, אז עברה את קבוצות האקה הפינית ושטוטגראט הגרמנית בדרך להפסד לז'ירונדינס דה בורדו הצרפתית ברבע הגמר.

לאחר התפרקות ברית המועצות
עם התפרקות ברית המועצות והקמת רוסיה, הייתה טורפדו מוסקבה אחד מששת המועדונים הרוסיים שיצאו מהליגה הסובייטית הבכירה להקמתה של הליגה רוסית ובכך הפכה לאחד המועדונים היחידים שלא ירד מעולם מהליגה הבכירה של ברית המועצות מאז הקמתה ועד פירוקה, ואחד המועדונים היחידים ששרדו מעל 50 עונות בליגה זו, ביחד עם דינמו קייב, דינמו מוסקבה, ספרטק מוסקבה וכן דינמו טביליסי, שירדה מהליגה הבכירה בשנת 1989 אך הייתה בליגה הבכירה 51 עונות.

הפעם השלישית והאחרונה בה הגיעה הקבוצה לרבע גמר מפעל אירופי כלשהו היה בעונת 1990/1991, אז העפילה לגביע אופ"א: היא עברה את קבוצות גאיס השוודית, סביליה הספרדית ומונקו הצרפתית בדרך להפסד לברונדבי הדנית בשלב רבע הגמר, הסיבוב הכי גבוה אליו הגיעה הקבוצה בהיותה נציגת ברית המועצות באירופה. מאז שיחקה הקבוצה מספר עונות באירופה, בגביע המחזיקות, גביע אופ"א וגביע האינטרטוטו.

הנסיגה וההתרסקות הכלכלית
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, מנכ"ל הקבוצה והבעלים היה ולדימיר אלשין, שנתמך על ידי פאבל בורודין, עובד הסגל הנשיאותי.

בשנת 1997, נמכרה הקבוצה לחברת לוז'ניקי, החברה שבבעלותה נמצא אצטדיון לוז'ניקי ולכן עזבה הקבוצה את אצטדיון טורפדו האגדי לאצטדיון לוז'ניקי החדיש והגדול יותר כשחברת זיל מקימה קבוצה חדשה במקום טורפדו, קבוצה שהפכה מאוחר יותר למועדון הכדורגל מוסקבה.

בסיום עונת 2006 של הליגה הרוסית, סיימה הקבוצה במקום ה-16 בליגה הרוסית הבכירה, דבר שגרם לירידה ראשונה בתולדות הקבוצה לליגת המשנה.

ב-2010 הקבוצה זכתה באליפות הליגה החובבנית ברוסיה והעפילה לליגה השנייה, בנובמבר 2010 הייתה לאלופת אזור מערב של הליגה הרוסית השנייה והבטיחה את מקומה בליגת המשנה.

בעונת 2012/13 הקבוצה שמרה על מקומה בליגת הכדורגל הלאומית, שהחליפה את הליגה הרוסית הראשונה כליגת המשנה הרוסית. לקראת העונה הקבוצה שינתה את מדי הקבוצה וחתמה על חוזה חסות חדש עם חברת אדידס, כאשר חברת הרכבים המוסקבאית חזרה להוות הבעלים והספונסר הראשי של הקבוצה.

ב-2014 העפילה לליגת העל הרוסית בכדורגל לאחר 7 שנות התמודדות בליגות הנמוכות, אך בסיום עונת 2014/15 סיימה אחרונה ונשרה בחזרה לליגת המשנה.

בשל בעיות כלכליות רבות עברה להתמודד בליגה הרוסית השנייה. בעונת 2016/2017 נצמדה לראשות טבלת הליגה אך כשלה בהעפלה לליגה הרוסית הראשונה.

עידן אוודייב
בספטמבר 2017 המועדון עבר לידיים פרטיות ונרכש על ידי איש העסקים רומן אוודייב ובנק האשראי המוסקבאי שבבעלותו, תוך שהוא מבטיח למחוק את חובות המועדון שעמדו על מיליארד רובלים ולשפץ את אצטדיון הקבוצה. הקבוצה חתמה על הסכם חסות עם חברת Ingrad, חברת ההימורים BingBoom והחברה הדרום-קוריאנית Intraros. בשנת 2017 ילנה ילנצבה, שכיהנה כסמנכ"לית אצטדיון אדוארד סטרלצוב ומנכ"לית האצטדיון משנת 2013, מונתה לנשיאת המועדון, משרה שהחזיקה עד מאי 2020. אוודייב הציג פרויקט לשיפוץ האצטדיון והפיכתו לארנה מודרנית שתכלול גם מרכזי מסחר ומושבים מקורים.

בעונת 2018/2019 הקבוצה נצמדה לצמרת טבלת הליגה השנייה, בה התמודדה וסיימה כאלופת המרכז בליגה השנייה, מה שהבטיח לה מקום בעונת 2019/2020 בליגה הלאומית, הליגה השנייה בחשיבותה.

לקראת עונת 2019/2020, ב-4 ביוני 2019 מונה סרגיי איגנשביץ' למאמן הקבוצה וב-22 ביוני 2019 הקבוצה ערכה משחק ידידות עם מועדון הכדורגל שפילד, המועדון הוותיק בעולם, במלאת 95 שנה למועדון טורפדו, במה שמהווה למפגש הראשון של טורפדו עם קבוצה מערב אירופית מאז 2004.

בליגה, הקבוצה פתחה את העונה עם רצף של 10 ניצחונות, שמהווה להישג שיא בליגת הכדורגל הלאומית וניצבה בראשות טבלת הליגה, כשבמאזנה 16 ניצחונות. באותה עונה הקבוצה העפילה לשלב רבע הגמר בגביע הרוסי, לראשונה מזה 13 שנה. אך סיימה את העונה במקום הרביעי.

עם זאת עונת 2020/2021 התחילה רע. אם בתחילה האוהדים לא היו מרוצים ממינויו של סרגיי איגנשביץ', משום שהגיע מצסק"א, הם הניחו לו בשל ההצלחה היחסית: למחזור 25 בעונת 2019/2020 טורפדו הגיעה למקום הראשון אך בהמשך ירדה למקום הרביעי. התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה הביאה לירידה באינטנסיביות האימונים בקבוצה ובעונה החדשה טורפדו לא הצליחה להיצמד לצמרת טבלת הליגה כשהיא עם מאזן של ארבעה הפסדים בחמישה משחקים. נוסף לכך ההפסד לשיניק יארוסלבל בשלב 64 האחרונות ב, במה שהעלה את חוסר האמון של האוהדים כלפי המאמן שדרשו את התפטרותו. עם זאת, הבעלים הביעו בו אמון, הציעו תקציב של 315 מיליון רובל (4 מיליון דולר) ויעד להעפיל לליגת העל בתום עונת 2020/2021, אלא שלאחר רצף כישלונות במרץ 2021 איגנשביץ' פוטר.

עונת 2021/2022 הפכה לעונה השמינית בליגת הכדורגל הלאומית. העונה החלה בניצחון 1:2 על קובאן, הניצחון הביתי הראשון הגיע במחזור השני על ספרטק-2 בתוצאה מוחצת של 5:0 ולא הפסידה ב־11 המחזורים הראשונים של העונה וכשהיא מוליכה את טבלת הליגה במשך 8 מחזורים רצופים. הקבוצה המשיכה ביכולת טובה לאורך כל העונה ועלתה בסיומה בחזרה לליגת העל, לאחר 7 שנות היעדרות.

ברם, היא לא הרשימה בעונת 2022/2023 עם מאזן של 12 הפסדים, 3 שוויונות וניצחון אחד ב-16 המחזורים הראשונים. ואחרי שסיימה במקום 16 והאחרון ירדה חזרה לליגת המשנה.

מתקנים ואצטדיון הקבוצה

אצטדיון הקבוצה הראשון היה האצטדיון על שם מפעל סטלין שהועבר בשנת 1931 לידי התאחדות תעשיית הרכב, שהחזיקה בבעלות על הקבוצה. טורפדו אירחה באצטדיון זה עד 1941.

לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון לוז'ניקי. הקבוצה אירחה באצטדיון זה גם בשנים 1998—2008. במשך זמן קצר הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון ספרטק על שם פיודור צ'רנקוב. הקבוצה אירחה את מרבית משחקיה באצטדיון טורפדו על שם אדוארד סטרלצוב, שנבנה בשנת 1959 ושימש תחילה כמגרש אימונים. נוהל על ידי מפעל זיל והכיל בשיאו 13,400 מושבים. משחק הבכורה נערך ב-15 באפריל 1977 (טורפדו נגד צ'רנומורץ). בשנים 1978—1997 ובשנים 2009—2013 שימש כמגרש הקבוצה. עד ה-21 ביולי 1997 האצטדיון נקרא בפשטות אצטדיון טורפדו. בשנים 1997—2010 המועדון שימש כמגרש הבית של קבוצת טורפדו-זי"ל. ב-2020 נסגר לצורך הריסתו ובניית אצטדיון חדש על חורבותיו.

בשנים 2012—2015 טורפדו אירחה את משחקי הבית שלה באצטדיון סאטורן-1991 שבראמנסקויה.

משנת 2020 מארחת באופן זמני באצטדיון "עיר הספורט לוז'ניקי" (Спортивный городок Лужники), מגרש ספורט בלוז'ניקי המכיל 1,872 מושבים. טורפדו מארחת באצטדיון זה עד להשלמת בניית אצטדיון טורפדו החדש, שבנייתו החלה בשנת 2020. עיר הספורט היא אזור שנוצר במיוחד לספורט ותחרויות ברמות שונות בשטחו של אצטדיון לוז'ניקי ובו מגרש כדורגל בגודל 105×68 מטרים עם דשא טבעי המצויד במערכת חימום ו-8 מסלולי אתלטיקה סביב המגרש. בבניין המתחם ישנם ארבעה חדרי הלבשה מצוידים בריהוט ומקלחות. מרכז עיתונות ותחנת עזרה ראשונה.

מתקן האימונים של הקבוצה ממוקם בעיר ברוניצי במחוז מוסקבה, ששופץ לקראת מונדיאל 2018 ושימש את . המתקן כולל מגרש הכדורגל בגודל 105×68 מטר, ספסלים, חדרי שיפוט והלבשה, מערכת תאורה מלאכותית. סביב למגרש ישנם יציעים ל־500 מושבים, כולל מושבים לאנשים עם מוגבלות בניידות. בנוסף, ישנם בנייני מנהלה ומשק. בבניין יש חדר ישיבות עם קיבולת של לפחות 100 אנשים, שיכול להכיל צלמים וגם מרפאה. שטח המתחם כולו, יותר מ־26 אלף מטרים רבועים.

בתקופה הסובייטית, הקבוצה נהגה להתאמן במתקן האימונים בעיר מיאצ'קובו, שבפרברי מוסקבה.

הישגים לפי עונה

ברית המועצות

רוסיה

יריבויות

היריבות עם ספרטק

בתקופה הסובייטית הייתה לטורפדו יריבות מרה עם ספרטק מוסקבה ופעמים רבות שהקבוצות נפגשו בגמר הגביע הסובייטי. ב-2015 הן נפגשו ביניהן בפעם האחרונה, כשבסיום אותה עונה טורפדו נשרה לליגת המשנה.

הקבוצות נפגשו ביניהן 145 פעמים, מהם ניצחה ספרטק 52 פעם, טורפדו — 49 פעמים.

הקבוצות נפגשו לראשונה במסגרת אליפות העיר מוסקבה ב-6 באוגוסט 1925 כשספרטק נקראה אז "קרסניה פרסניה" וטורפדו נקראה "חרש הפרולטריון" (RDPK). משחק ראשון במסגרת ליגת העל הסובייטית בכדורגל נערך ביניהן ב-24 במאי 1938 באצטדיון סטאלינץ והסתיים בניצחון טורפדו בתוצאה 3:2.

הקבוצות נפגשו 4 פעמים בגמר הגביע הסובייטי בכדורגל: ב-1947 (ספרטק ניצחה), 1952 (טורפדו ניצחה), 1958 (ספרטק ניצחה) וב-1972 (טורפדו ניצחה בבעיטות עונשין).

הקבוצות נפגשו ביניהן בפעם האחרונה באוטקריטיה ארנה, ב-21 במרץ 2015 במסגרת ליגת העל הרוסית בכדורגל, במשחק שהסתיים בתוצאה 1:0 לספרטק.

סטטיסטיקה

היריבות עם שאר מועדוני מוסקבה 
לקבוצה קיימת יריבות מרה גם עם קבוצת דינמו מוסקבה, לאור העובדה ששתיהן מתקשות לשחזר את הישגיהן מהתקופה הסובייטית. הקבוצות נפגשו ביניהן לראשונה באוגוסט 1938 ובתקופה הסובייטית הן נפגשו ביניהן 115 פעמים, 25 פעמים הן נפרדו בשוויון, דינמו ניצחה 50 פעמים, בעוד טורפדו ניצחה את דינמו 40 פעמים. מאז 1991 המאזן נותר לטובת דינמו, שניצחה 12 משחקים, בעוד טורפדו ניצחה 7 משחקים ו-15 מפגשים נוספים הסתיימו בתיקו. הן נפגשו בפעם האחרונה באוקטובר 2018 בשלב 32 האחרונות במסגרת הגביע הרוסי בכדורגל 2018/2019 ובו טורפדו הפסידה לדינמו בתוצאה 1:0 משער שהובקע בבעיטת עונשין.

במהלך התמודדות טורפדו בליגה הלאומית התפתחה יריבות מתוחה עם חימקי, עמה נפגשה מספר פעמיפ בקרב על צמרת הטבלה. בנוסף, הקבוצה פגשה את חימקי במסגרת שלב רבע גמר הגביע הרוסי בכדורגל 2019/2020, שבו הפסידה והודחה מהמפעל.

לקבוצה הייתה יריבות חזקה עם צסק"א ולוקומוטיב בתקופת ברית המועצות, אך מאז 1991 אומנם כל מפגש של טורפדו עם הקבוצות המוסקבאיות אחרות הוא דרבי עירוני, אך אינו מהווה ליריבות מתוחה.

טורפדו במפעלים האירופיים

שמות הקבוצה
הקבוצה החליפה את שמה מספר פעמים לאורך השנים, כאשר שמה כיום, "טורפדו" ניתן לה רק בשנת 1936, 12 שנה לאחר הקמתה. הקבוצה שינתה את שמה ל"טורפדו-לוז'ניקי" עם מכירתה לתאגיד לוז'ניקי ב-1996 אך שינתה את שמה בחזרה ל"טורפדו" עם הפיכת המועדון השני בשם טורפדו מוסקבה ל"מועדון הכדורגל מוסקבה".

שמות הקבוצה לאורך השנים הם:
 חרש הפרולטאריון (1924–1931)
 חברת הרכבים המוסקבאית (1931–1932)
 המפעל על שם סטלין (1933–1935)
 טורפדו (1936–1995, 1998 ואילך)
 טורפדו-לוז'ניקי (1996–1997)

בעלים, יצרני תלבושות וספונסרים ראשיים 
המועדון הוקם על ידי מפעל הרכבים זיל, על שרידיו של מועדון ספורט מתקופת הצאר, ZKS, ששיחק בצבעי שחור ואדום. זיל שימשה כספונסר ובעלי הקבוצה במשך 70 שנה, עד להתפרקות ברית המועצות.

בשנות ה-90 של המאה העשרים, מפעל הרכבים חווה קשיים כלכליים והמועדון נרכש על ידי איש העסקים ולדימיר אלשין, שבהמשך מכר את אחזקותיו לחברת לוז'ניקי שהחזיקה גם בבעלות על האצטדיון באותו השם. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, המועדון היה בבעלות עסקן הספורט אלכסנדר טוקמאנוב, עד 2012 עת נרכש המועדון מחדש על ידי מפעל זיל.

בספטמבר 2017, על רקע פשיטת רגל של המפעל, מועדון טורפדו נרכש על ידי איש העסקים רומן אוודייב, הבעלים של חברת Rossium ובנק האשראי המוסקבאי, שהפכו לספונסרים החדשים. אוודייב גם רכש את אצטדיון אדוארד סטרלצוב והחל לקדם תכניות שיפוץ שלו בכוונה להשלימו עד שנת המאה למועדון (2024).

סגל

סגל הקבוצה 
נכון ל-17 ביולי 2022:

 (קפטן שני)

 (בהשאלה מרוסטוב)

 (בהשאלה מרוסטוב)

שחקנים בולטים ששיחקו במועדון

מאמנים

סמל הקבוצה 

הסמל המזוהה עם הקבוצה הוא האות Т, המייצג את "טורפדו" והגלגל התעשייתי, המייצג את תעשיית הרכב ברוסיה, שליוותה את המועדון ותמכה בו במרבית שנות קיומו בתקופה הסובייטית.

תארים והישגים

ראו גם
טורפדו (אגודת ספורט)

קישורים חיצוניים

 

 ערוץ הווידאו של הקבוצה באתר יוטיוב

הערות שוליים

קבוצות כדורגל רוסיות
מוסקבה: מועדוני כדורגל
קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1924
קבוצות כדורגל ששיחקו בליגה הבכירה ברוסיה
קבוצות כדורגל ששיחקו בליגה הבכירה בברית המועצות
קבוצות כדורגל שזכו באליפות ברית המועצות