יחיאל צ'לנוב

יחיאל יפים ולדימירוביץ' צְ'לֶנוֹב (נכתב גם צ'לינוב, טשלנוב, טשלינוב; בכתיב יידי: טשלענאָוו; בכתיב רוסי: Иехиэль (Ефим Владимирович) Членов; בכתיב לטיני: Efim Wladimirovich (Yehiel) Tschlenow, או Chlenov; ט"ו בתשרי תרכ"ד, ספטמבר 1863, קרמנצ'וג, פלך פולטבה, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – י"ט בשבט תרע"ח, 31 בינואר 1918, לונדון, בריטניה) היה רופא ומנהיג ציוני, אשר שימש במשך שנים רבות יושב ראש הקונגרסים של ציוני רוסיה.

קורות חיים

השנים הראשונות
יחיאל צ'לנוב נולד למשפחה חסידית בעיר קרמנצ'וג שבפלך פולטבה, אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית. בשנת 1876 עבר למוסקבה והתחיל לימודי רפואה באוניברסיטת מוסקבה, שאותם סיים בשנת 1888. בזמן לימודיו התקרב לתנועות מהפכניות ברוסיה, והחל להתעניין ברעיונות הנרודניקים. לאחר סיום לימודיו החל קריירה רפואית במוסקבה.

פעילותו הציונית הראשונית
בעקבות הפוגרומים של שנת 1881 ("הסופות בנגב") עזב את החוגים המהפכניים הרוסיים והתקרב ל"חובבי ציון". ביחד עם אוסישקין הקים חוג ציוני ראשון במוסקבה, ולאחר מכן הקים בשנת 1884 ביחד עם הרב יעקב מזא"ה ופסח מרק את אגודת "בני ציון". בשנת 1897 השתתף בקונגרס הציוני הראשון בבזל, והצטרף לתנועה הציונית.

מנהיג ציוני רוסיה
בשנת 1902 היה יושב ראש קונגרס מינסק. בקונגרס הציוני השישי ("קונגרס הבוכים") בשנת 1903 הנהיג את הסיעה של הציונים הרוסיים שהתנגדה לתוכנית אוגנדה ויחד עם 128 חברי הקונגרס עזב את המליאה כמחאה על קבלת התוכנית. כנגד התוכנית כתב צ'לנוב מספר מאמרים בשם הכולל: "ציון ואפריקה". יחיאל שימש יושב ראש הקונגרס ה-3 של ציוני רוסיה בהלסינקי בשנים 1905–1907. התוכנית העיקרית שנידונה שם הייתה גיוס משאבים לרכישת קרקעות בארץ ישראל.

בתפקידים ציוניים בכירים
בקונגרסים הציוניים הכללים נבחר צ'לנוב כחבר אוצר התיישבות היהודים וכחבר בקרן קיימת לישראל. מתוקף תפקידו החדש ביקר בשנים 1907–1909 בארץ ישראל ורכש אדמות ליד הכנרת, במקום בו הוקם היישוב החקלאי מגדל. בשנים הבאות השקיע את מאמציו בכתיבה על נושאי חינוך ופיתוח הציונות בעתיד, וכן המשיך בכתיבת מאמרים כנגד תוכנית אוגנדה. ב-1911 עבר לברלין, שהפכה למרכזה הקבוע של התנועה הציונית עד שנת 1921 ועמד בראש חברת "גאולת הארץ" שהקים אוטו ורבורג. ב-1911 נבחר לוועד הפועל של הקונגרס הציוני, שהיה הגוף בעל הסמכויות הגדולות ביותר בקונגרס. באותה שנה, האגודה "שארית ישראל" ממוסקבה, שהוא היה אחד מראשיה רכשה את אדמת הכפר הערבי ג'ממה בנגב הצפוני, והקימה על שטחה את חוות רוחמה. במסגרת תפקידו השתתף ב-1912 בחנוכת הטכניון בחיפה. 

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר יחד עם ההנהלה הציונית לקופנהגן, ומשם ללונדון, בה שותף בפעולתם המדינית של ד"ר חיים ויצמן ונחום סוקולוב.

קו מדיניות בשנותיו האחרונות

צ'לנוב דגל בקו שעל התנועה הציונית להישאר נייטרלית במלחמה ולא להתערב לטובת אף צד. הוא התנגד נמרצות להקמת הוועדה לענייני המזרח על ידי ציוני גרמניה, שכן זה היה עלול להביא לדעתו לאנטישמיות ברוסיה. הוא התנגד ליוזמה של זאב ז'בוטינסקי להקמת גדודים עבריים בתמיכת בריטניה, וכן ליוזמתם של חיים ויצמן ונחום סוקולוב לגיוס התמיכה היהודית באימפריה הבריטית. צ'לנוב קיבל בקור רוח את הצהרת בלפור (1917), והתנגד לתהלוכות שמחה בעקבותיה.

קונגרס ציוני רוסיה ב-1917
לאחר מהפכת פברואר נהפכו כל המפלגות ברוסיה חוקיות, ובין 24 ל-31 במאי התקיים הקונגרס הכללי של כל ציוני רוסיה, ששם יוצגו המפלגות עם כל המצעים האפשריים. המפלגות הגיעו להסכמה על קווי מדיניות במצב החדש.

במהלך אחת משליחויותיו למען התנועה הציונית בלונדון בשנת 1918 נפטר יחיאל צ'לנוב מדלקת ריאות בעקבות סיבוכים של השפעת הספרדית, בן 54 במותו.
הותיר אחריו אשה, רבקה, שעלתה לארץ ישראל ב-1922 עם שני בניה (זאב ובנימין) ובתה הד"ר פני צ'לנוב-קריגר שנישאה לד"ר משה קריגר.
שרידיו הועלו לישראל בשנת 1961, והוא נקבר בבית הקברות טרומפלדור.

הנצחתו
המושב תלמי יחיאל בדרום הוקם על שמו. בערים רבות בארץ קרואים על שמו רחובות, בהן בירושלים, בתל אביב, בחיפה, בפתח תקווה, בחולון ובראשון לציון.

מבחר מכתביו
 יחיאל צ’לינוב: פרקי חייו ופעולתו, זכרונות, כתבים, נאומים, מכתבים, תל אביב: דפוס הוצאת ארץ ישראל, תרצ"ז-1937.

 Palästina oder ein anderes Land? rede von E.W. Tschlenow auf dem VII. Zionisten-Kongress in Basel, 1905 (herausgegeben von der Zionistischen Propaganda-Kommission), Berlin: Verlag der ’Jüdischen Rundschau’, ‪1906. 
 Эволюция политического сионизма и задачи текущего момента, Санкт-Петербу́рг, 1907. 
 Fünf Jahre der Arbeit in Palästina [חמש שנות עבודה בפלשׂתינה] / von E.W. Tschlenoff, Berlin: Jüdischer Verlag,‪ 1913. 
 Der Krieg, die russische Revolution und der Zionismus: Rede / von E.W.Tschlenow auf der Delegierten-Konferenz der russischen Zionisten in Petrograd, 1917 (hrsg. vom Kopenhagener Bureau der Zionistischen Organisation), Copenhagen:‪ typ.M.Truelsen, 1917. 
 La guerre, la révolution russe et le Sionisme: discours prononcé à la Conférence des sionistes russes, à Petrograd, le 24.mai-6. juin 1917, Copenhague:‪ Bureau d’organisation sioniste, 1917.

לקריאה נוספת
 אַ מאָנומענט פאַר ד"ר יחיאל טשלענאָוו (אַרויסגעגעבען דורך דעם הויפט-ביוראָ פונ’ם איד' נאָציאָנאַלפאנד), ‬האג: איד' נאָציאָנאַלפאנד, 1918.

 Ein Denkmal für Jechiel Tschlenow, Den Haag:‪ Hauptbureau des Jüdischen Nationalfonds, ‪ 1918. 
 A memorial to Jechiel Tschlenow, The Hague:‪ Head Office, Jewish National Fund, ‪1919.

קישורים חיצוניים

 
 
 מרק פרלמן, 
 
  (על יחיאל צ'לנוב ומנחם אוסישקין), 
  (נקרולוג מפורט)
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 דיוקנו (מתוך Ost und West)
 A memorial to Jechiel Tschlenow, 1909 לקריאה ולהורדה חופשית 
יחיאל וסופיה צ'לנוב ''החדשות ממוסקבה מאד מעציבות אותי'', אתר אוצרות, 19 בנובמבר 1917
יחיאל צ'לנוב, באתר הבנק אוצר התיישבות היהודים
 
 Otto Warburg, "Dr. Echiel Tschlenow", In: Ost und West, Jg 18 (1918) Nr 3, S. 65-76 (in Compact Memory) 
 Bodenheimer, Max Isidor, an Tschlenow", In: Der Jude [1916–1928], Jg 3 (1918) Nr 1, S. 24-27 (in Compact Memory)

הערות שוליים

יהודים אוקראינים
פוליטיקאים יהודים רוסים
רופאים יהודים רוסים
פעילים ציונים ברוסיה
ציוני ציון
משתתפי הקונגרס הציוני העולמי הראשון
משתתפי הקונגרס הציוני העולמי השני
ראשוני הציונות
ראשי ההסתדרות הציונית
גואלי אדמות בארץ ישראל
אישים שהועלו לקבורה בשנית בארץ ישראל
אישים הקבורים בבית הקברות טרומפלדור
אישים שעל שמם יישובים בישראל
רוסים שנולדו ב-1864
רוסים שנפטרו ב-1918