חירבת עזון

חירבת עזוּן (בערבית: خربة عزون), המכונה לעיתים גם טָבְּסוּּר (تبصر), היה כפר ערבי בשרון הדרומי, כ-19 קילומטרים דרומית-מערבית לטולכרם, מצפון למושבה רעננה. מקור תושבי הכפר היה בכפר עזון שבשומרון, מזרחית לקלקיליה. חלק מאדמות הכפר נקנו במרץ 1921 מתושבי הכפר בתיווכו של יהושע חנקין, ועליהם הוקמה רעננה. במהלך מלחמת העצמאות באפריל 1948 תושבי הכפר ברחו או גורשו לכפרים עזון ועיזבת א-טביב.

היסטוריה

העת העתיקה
באתר בו היה ממוקם הכפר נערכה חפירה וסקר ארכאולוגי בשנות ה-60, והתגלו שרידים של ריצפות פסיפס צבעוניות ולבנות, בור מים ויסודות של קירות עבים. בשטח נרחב בשוליים המזרחיים של הגבעה עליה עמד הכפר וממזרח לה, התגלו מבנים ומיתקנים מהמאה ה-4 עד המאה ה-8. בין השאר ריצפת פסיפס לבן, תעלה מטויחת המוליכה לבריכת אגירה מטויחת גדולה, מצבורי חרסים גדולים, עמודים ובסיסים משיש וקברים. כל אלו תוארכו לתקופה הביזנטית. בשטח האתר נמצאו גם חרסים ונרות מהתקופה הביזנטית ומראשית התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל, לרבות ומטבעות. כמו כן נמצאו עדויות לייצור זכוכית במקום בצורת שברי כבשנים, אפר רב ופסולת של זכוכית גולמית המרוכזים בעיקר בצפון האתר.

במפת PEF משנת 1880 מצוין שכפר Tabsor נמצא בגובה של כ-120 רגל (כ-40 מטר). הכפר שכן על הדרך בין כפר סבא לכפר אל-חרם.

מלחמת העולם הראשונה 
במהלך נסיגתם צפונה, ביסס הצבא העות'מאני קו ביצורים בשרון שכלל בין היתר גם מתחם בגבעות טבסור. ב-19 בספטמבר 1918 , במהלך מתוכנן היטב, כבש גדוד הודי שהיה חלק מחטיבה 19 של הצבא הבריטי את המתחם ("קרב טבסור").  בתאריך 20 אוקטובר 2021 התקיים טקס בנוכחות שר החוץ ההודי, שגריר הודו בישראל, ראש עירית רעננה ואורכים נכבדים, ונקבע שלט הוקרה לחיילים ההודים, למרגלות הגבעה.

בתקופת המנדט
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בחירבת עזון הייתה אוכלוסייה של 700 מוסלמים ו-9 נוצרים. במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-980 מוסלמים ו-14 נוצרים, ונמנו בכפר כ-231 בתים ובית ספר יסודי לבנים.

לאחר הקמת רעננה ב-1922 היו היחסים בין התושבים היהודים לבין התושבים הערבים לרוב טובים.

על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945 שטחו הכולל של הכפר 5,328 דונם טורקי, מתוכם 2,348 בבעלות ערבית, 2,807 דונם בבעלות יהודית, ו-173 דונם בבעלות ציבורית. הסקר שעסק גם בנתוני אוכלוסייה, לא מציין כל נתון לגבי גודל אוכלוסיית הכפר.

ב-21 בדצמבר 1947 עזבו רוב תושבי הכפר, כנראה מחשש להתקפה יהודית; היה זה הכפר הראשון שננטש באזור השרון. ב-2 באפריל 1948, שלושה ימים אחרי שהאצ"ל חטף את נכבדי שיח' מוניס וגרם לבריחת תושביו, עזבו תושבי חירבת עזון את כפרם בהוראת "ההגנה", והתמקמו בכפרים עזון ועיזבת א-טביב, ממזרח לקלקיליה.

לאחר הקמת המדינה
בדצמבר 1948 ביקשה מועצת רעננה לספח את שטח הכפר למושבה.

ב-1949 התיישבה במקום קבוצת עולים חדשים ניצולי שואה. בראשם היה עולה בשם בנימין וולפוביץ' (לימים ראש עיריית רעננה), ובאפריל 1949 בחרו לעצמם ועד מקומי, בו כיהן וולפוביץ' יחד עם משה זילברברג, יוסף שפירא ואחרים. במשך השנים חלק מהתושבים עזבו ובמקומם נכנסו לגור בכפר תושבים אחרים. בשנת 1961 הודיעה מועצת רעננה על תוכנית לפינוי והריסת בתי הכפר הרעועים, ובניית שיכון חלופי לתושבים. ב-1963 עוד התגוררו במקום 15 משפחות שהמתינו לדיור חלופי.

בתי הכפר נהרסו בסוף שנות ה-60 ואלה מהם שנשארו נתכסו בצמחייה. השטחים סביב הכפר פותחו כאזורי מגורים ותעשייה, אך לב הכפר עמד בשיממונו עד לאמצע שנות ה-80. רק קיר בודד אחד (ייתכן שמדובר בקיר של מסגד הכפר) עמד על תלו, ובסמוך לו פעל בית כנסת קטן. בעקבות מעשי ונדליזם, שלוו בכתובות גרפיטי בערבית, הוחלט להרוס גם את השריד האחרון של הכפר. לאחר שנים מעטות הוקם על שטח הכפר הקאנטרי קלאב העירוני הראשון של רעננה.

לקריאה נוספת 
 רועי מרום, "ההתיישבות הערבית המחודשת באזור רעננה", בתוך: יצחק שטייגמן, משממה למושבה פורחת – רעננה – דגם להתיישבות פרטית בארץ ישראל (1981-1922), ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2017, עמ' 435–448.

קישורים חיצוניים 

 מפת PEF, באתר עמוד ענן

הערות שוליים

קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
השרון: קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
רעננה: היסטוריה
בצרה