מי מריבה

סיפורי מסה ומריבה ומי מריבה הם שני סיפורים דומים המתוארים בספר שמות ובספר במדבר, בהם משה מכה במטהו סלע יבש ויוצאים ממנו מים.

התיאור המקראי

תיאור מסה ומריבה שבספר שמות
בספר שמות, מתואר אירוע שבו בני ישראל מגיעים לרפידים ודורשים ממשה מים, לפני שימותו בצמא. משה מתפלל לה' ונענה שעליו להכות בצור לעיני זקני בני ישראל. משה ממלא את דבר ה' וכנראה יוצאים מהסלע מים (המקרא לא מתאר את ההמשך).

תיאור מי מריבה שבספר במדבר

בספר במדבר מתואר אירוע בו אחרי מות מרים בני ישראל צמאים למים ורבים עם משה ואהרן. משה מתפלל אל ה' ונענה שעליו לקחת את המטה, להקהיל את עדת בני ישראל ו"לדבר אל הסלע לעיניהם" ועל ידי כן מהסלע יצאו מים. משה מקהיל את העדה וקורא להם  (משמעות המילה "מורים" היא לפי הפשט גנאי בדומה למילה "ממרים"). משה מכה את הסלע פעמיים ומהסלע יוצאים מים רבים.

היחס בין המעשה בספר שמות למעשה בספר במדבר
ישנם פרטים מקבילים רבים בין הסיפור שבספר שמות לסיפור שבספר במדבר. רבי יוסף בכור שור הסביר שמדובר על אותו מעשה, אלא שכדי לחבר אותו עם פרשת המן, הוא נכתב גם בספר שמות. ראיה לפירושו היא הפסוק ב שמזכיר את 'מסה' ו'מי מריבה' יחד: "אשר נסיתו במסה, תריבהו על מי מריבה". פרשנים רבים חלקו על כך, אך חוקרים רבים מסכימים גם הם שמדובר בגרסאות שונות של אותו מעשה. הקושי בכך הוא שלפי המקרא יש פערי זמן ומקום גדולים מאוד בין המעשים: הראשון בשנה הראשונה במדבר סיני, והשני בשנה הארבעים בקדש, קצה ארץ אדום (במזרח).

ניתוח ופרשנות למעשה בספר במדבר

באר מרים

רש"י מציין שהסלע הוא באר מים נסית שלוותה את בני ישראל בנדודיהם במדבר סיני ובעבר הירדן, ומסביר שהבאר סירבה לתת מים בגלל מות מרים:  דהיינו, הבאר הייתה בעצם סלע שנבעו ממנו מים, והסלע היה מתנהל עם בני ישראל במסעותם. כשמרים מתה, הפסיקו המים לנבוע מן הסלע, והוא הסלע עליו הכה משה. למדים זאת מסמיכות המקרים של "וַתָּמָת שָׁם מִרְיָם ... וְלֹא-הָיָה מַיִם, לָעֵדָה". דהיינו שעם מותה של מרים נסתתמו המים.

חטא משה
בספר במדבר מסופר שה' כעס על משה ואמר לו, שמכיון שלא קידש את שמו לפני בני ישראל, הוא לא יכניס אותם לארץ ישראל:.

בביאור החטא נאמרו דעות רבות, שאפשר לסווגם לשלושה היבטים: 
 מעשי משה: לפי רש"י, החטא הוא שמשה היכה את הסלע, למרות שה' ציווה לדבר אליו; אולם הרמב"ן‏‏ הקשה על הסבר זה, שה' אמר במפורש למשה לקחת איתו את המטה; משמע שעליו להשתמש בו. את הצווי "ודברתם אל הסלע" מפרש, שידברו 'על הסלע', כלומר, אודות הסלע. לדעת הרמב"ן החטא של משה היה בכך שהכה פעמיים ולא פעם אחת; אולם אבן עזרא הקשה שלפי הסבר זה, לא מובן למה אהרון גם נענש.
 דברי משה: ישנם המפרשים שהחטא הוא בכך שכינה את בני ישראל בכינוי "מורים", אולם אבן עזרא הקשה על הסבר זה, מכך שמשה השתמש בביטוי זה שוב בספר דברים, משמע שלא חשב שיש בעיה בביטוי. דעה אחרת אומרת, שהחטא היה בכך שמשה אמר: "המן הסלע הזה נוציא לכם מים", ולא הדגיש בדבריו שה' הוא זה שמביא את המים. 
 אופי משה: הרמב"ם פירש שחטאו היה שנטה אחר הרגזנות, ובכך הטעה את עם ישראל לחשוב שהקב"ה כועס עליהם, דבר שלא היה נכון; אולם הרמב"ן הקשה על הסבר זה, שמהכתוב משמע שהחטא הוא שלא האמינו בה'. משה מנדלסון ורבי אברהם מנחם רפאפורט מפרשים שחטאם של משה ואהרן היה שפחדו מפני הקהל וברחו לאהל מועד.

על פי רבי ישעיה הלוי הורוביץ מדובר בגזירה קדומה שמשה לא יכנס לארץ ישראל, כיוון שעם ישראל לא ראוי להנהגה ניסית בארץ ישראל, והחטא היה רק תואנה.

ישנם עוד פירושים רבים. שמואל דוד לוצאטו ציין כי מצא 13 פירושים מהו החטא.

חטאו של משה בספר תהילים
בפרק ק"ו בספר תהילים, מתואר המעשה בקצרה: . מפרשי המקרא הראשונים פירשו פסוקים אלו בשני אופנים. יש מהם שפירשו שמשה ואהרן המרו את רוח ה', וה' ביטא בשפתיו גזרה שלא יכנסו לארץ. אחרים פירשו שבני ישראל הם שהמרו ומררו את רוחו של משה, והוא ביטא בשפתיו אמירה לא נכונה, ועל כך נענש.

חשיבות המטה
המטה מופיע בסיפור כמה פעמים. ה' מצווה על משה לקחת את המטה: קַח אֶת-הַמַּטֶּה וְהַקְהֵל אֶת-הָעֵדָה אַתָּה וְאַהֲרֹן אָחִיךָ וְדִבַּרְתֶּם אֶל-הַסֶּלַע לְעֵינֵיהֶם וְנָתַן מֵימָיו וְהוֹצֵאתָ לָהֶם מַיִם מִן-הַסֶּלַע וְהִשְׁקִיתָ אֶת-הָעֵדָה וְאֶת-בְּעִירָם. וַיִּקַּח מֹשֶׁה אֶת-הַמַּטֶּה מִלִּפְנֵי יְהוָה כַּאֲשֶׁר צִוָּהוּ. וַיַּקְהִלוּ מֹשֶׁה וְאַהֲרֹן אֶת-הַקָּהָל אֶל-פְּנֵי הַסָּלַע וַיֹּאמֶר לָהֶם שִׁמְעוּ-נָא הַמֹּרִים הֲמִן-הַסֶּלַע הַזֶּה נוֹצִיא לָכֶם מָיִם. וַיָּרֶם מֹשֶׁה אֶת-יָדוֹ וַיַּךְ אֶת-הַסֶּלַע בְּ מַטֵּהוּ פַּעֲמָיִם וַיֵּצְאוּ מַיִם רַבִּים וַתֵּשְׁתְּ הָעֵדָה וּבְעִירָם. 

- השימוש דווקא במטה מעורר שאלה. במאמרו, מציע אבוהב כי התשובה טמונה בארועים שקדמו למעשה מי מריבה. הוא מביא את דברי רבי יהודה אריה ליב אלתר שהסביר שמחלוקת קורח ועדתו יצרה פילוג בעם. בכדי ללמד את העם את חשיבות האחדות, ה' מצווה את נשיאי השבטים להניח מטה בפתח אוהל מועד ויום למחרת מטה אהרון, משבט לוי פרח. ובכך הביע האל את סמליות המעמדות וחשיבותם של הלוויים, והעם קיבל את הדבר. אותה הטקטיקה נמצאת גם בסיפור שלנו, כשהקב"ה ציווה את משה להשתמש דווקא במטה. הרמב"ם מציע שהשימוש במטה בסיפור שלנו, מצביע על הרצון למנוע פערים בין המעמדות, למנוע מריבות שיוצרות פירוד והבניה חברתית בעייתית ולאחד את העם סביב מנהיגותו של משה.

לקריאה נוספת
חטאו של משה מתוך גליונות נחמה ליבוביץ.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

נדודי בני ישראל במדבר
סיפורי ספר שמות
סיפורי ספר במדבר
נסים בתנ"ך
חטאים במקרא
פרשת חקת
פרשת בשלח
משה