אלן ג'ונסון-סירליף

אֶלן ג'ונסון-סירליף (באנגלית: Ellen Johnson-Sirleaf, נולדה ב-29 באוקטובר 1938) היא פוליטיקאית ליברית אשר כיהנה כנשיאת ליבריה בשנים 2006–2018. היא האשה הראשונה שנבחרה להנהגת מדינה ביבשת אפריקה. מכונה בפני תומכיה "אשת הברזל", כפי שכונתה בשעתה ראש ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר. כלכלנית בהכשרתה. זכתה, יחד עם שתי נשים נוספות, בפרס נובל לשלום לשנת 2011, על מאמציה להענקת שוויון זכויות לנשים ומאבקה לקידום זכויות האדם.

תחילת דרכה 
ג'ונסון סירליף, נולדה במונרוביה, בירת ליבריה לאם ממוצא מעורב של שבט הקרו וגרמניה, ואב משבט הגולה. ולמרות שעל פי מוצאה היא לא נחשבת "ליברית אמריקאית" כלומר צאצאית של קבוצת המיעוט של צאצאי העבדים מאמריקה, לעיתים קרובות היא זוהתה עם הקבוצה. אביה היה פעיל פוליטי והיה הראשון משבטו שישב בפרלמנט.
היא התחתנה בגיל 17 לג'יימס סירליף ובשנת 1961 התגרשה ממנו בגלל התעללות מצידו. באותה התקופה עבדה כספרנית ונאלצה לגדל את ארבעת ילדיה בבית הרוס.
היא למדה בתיכון מתודיסטי במונרוביה, ובהמשך קיבלה תואר בחשבונאות מהקולג' לעסקים במדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית ולאחר מכן תואר בכלכלה מאוניברסיטת קולורדו, וכמו כן קיבלה תואר בניהול ציבורי (Master of Public Administration) מאוניברסיטת הרווארד ב-1971, והייתה פעילה בארגונים חברתיים.
עם גמר הלימודים היא חזרה לליבריה ועבדה בממשלתו של ויליאם טולברט והייתה לעוזרת של שר האוצר.

מאבקים פוליטיים וגלות כפוייה 
בתום לימודיה האקדמיים שבה ג'ונסון סירליף לליבריה ומונתה לעוזרת שר האוצר בממשלתו של ויליאם טולברט. ב-1979 מונתה להיות שרת האוצר של ליבריה. בזמן שהייתה שרת האוצר של ליבריה היא תמכה בעקביות בכלכלה החופשית ובמערב ובזכות זה הייתה לחביבת האמריקאים וקרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי. סמ"ר סמואל דו תפס את השלטון ב-12 אפריל 1980 בהפיכה צבאית; טולברט נרצח וכל ארבעת חברי ממשלתו הוצאו להורג בידי כיתת יורים. דו ותומכיו השתלטו על המדינה והובילו טיהור נגד הממשלה הקודמת. סירליף קיבלה בתחילה תפקיד בממשלה החדשה כנשיאת הבנק הליבריאני לפיתוח והשקעות, אם כי היא ברחה מהארץ בנובמבר 1980 לאחר שביקרה בפומבי את דו ואת מועצת הגאולה לעם על ניהולם של המדינה. שנה לאחר מכן נרצח הנשיא טולברט על ידי רב-סמל סמואל דו ובוצעה הפיכה במדינה שבעקבותיה נאלצה לעבור לגלות בקניה, שם עבדה בסיטיבנק, המספק שירותי בנקאות ללקוחות פרטיים.
התמיכה האמריקאית והבינלאומית למעשה הצילו את חייה בתקופות שבהן עברה משפטי ראווה, נשפטה למאסר ויציאה לגלות.

ב-1985 שבה לליבריה כדי להתמודד לפרלמנט, אולם בנאום שנשאה מתחה ביקורת על הממשל של דו, ובשל כך נעצרה ונשלחה ל-10 שנים בכלא. אולם גל מחאות בינלאומי ולחץ אמריקאי הביא לשחרורה כעבור זמן קצר. לאחר מכן עברה להתגורר בוושינגטון הבירה, שם עבדה בבנק העולמי. ב-1997 שבה פעם נוספת לליבריה והתמודדה על הנשיאות נגד צ'ארלס טיילור, בו תמכה שבע שנים קודם לכן כשביצע את ההפיכה במדינה שהביאה לסיום שלטונו של סמואל דו. בבחירות היא קיבלה 10% בלבד מקולות הבוחרים. הנשיא טיילור הציג את ההתמודדות שלה נגדו בבחירות כבגידה והעמיד אותה לדין במשפט ראווה, דבר שאילץ את ג'ונסון סירליף לחזור לגלות נוספת בארצות הברית. במהלך תקופתה בגלות סירליף הייתה בכמה תפקידים מפתח ביניהם עבדה באו"ם וחקרה את רצח העם ברואנדה ואת תפקידיהן של הנשים בהובלה לשיחות השלום. כמו כן סירליף הקימה תאגיד בשם "קורמה" ששם לו למטרה לסייע ליזמים ממדינות אפריקה.

בחירות 2005 ובחירתה לנשיאה 

במרץ 2003, לאחר שהושג הסכם שלום לסיום מלחמת האזרחים העקובה מדם במדינה, נאלץ צ'ארלס טיילור לוותר על כסאו ולצאת לגלות, דבר שאיפשר לג'ונסון-סירליף להכשיר את הקרקע לקראת התמודדותה בבחירות ב-2005. בזמן זה כיהנה בתפקיד ראש הוועדה לרפורמת העמלות במדינה. בבחירות 2005 הללו התמודדה מול שחקן הכדורגל הבינלאומי ג'ורג' ואה, שזכה לפופולריות בציבור, ובמיוחד בקרב צעירי ליבריה העניים והמובטלים. בסיבוב הראשון הוביל וואה על ג'ונסון סירליף בהפרש של שמונה אחוזים, אולם בסיבוב השני, שהתקיים בנובמבר 2005 קיבלה ג'ונסון-סירליף כ-60% מקולות הבוחרים וב-16 בינואר 2006 נכנסה לתפקידה כנשיאת ליבריה. בטקס ההכתרה שלה הגיעו פוליטיקאים מכובדים מרחבי העולם כולל מזכירת המדינה של ארצות הברית קונדוליזה רייס והגברת הראשונה לורה בוש.

מדיניות 
כנשיאה, התמודדה ג'ונסון-סירליף מול מגוון רחב של בעיות חמורות במדינה, כשהמשימות העיקריות שלפניה הן טיפול באבטלה הגבוהה (75% - 80%), שיקום התשתיות שנהרסו עקב 14 שנות מלחמת אזרחים ונטרול השסע החברתי במדינה. במישור הפוליטי, היה עליה להתמודד עם רבים מתומכיו (ואף קרובי משפחתו) של הנשיא הקודם טיילור, שעדיין איישו עמדות פוליטיות בכירות.

כמו כן פעלה להשיג השקעות זרות וסיוע חוץ, ובין השאר חתמה עם נשיא סין, חו ג'ינטאו, על שבעה הסכמי סחר בין המדינות, בעת ביקורו של ג'ינטאו בליבריה בפברואר 2007. בנוסף דאגה ג'ונסון-סירליף לחידוש אספקת החשמל לבירה מונרוביה תוך 150 יום מכניסתה לתפקיד, כשהיא מכריזה כי "חיבור העיר לרשת החשמל מסמל את המסע שליבריה עושה מחושך לאור".

סירליף התמקדה רבות בבעיות הנשים במדינה. הנושא של אונס לפני כהונתה היה טאבו והיא קידמה חוקים חדשים שהרחיבו את ההגדרה של אלימות מינית וגם ענישה וההשלכות של אונס. היא הבטיחה לאכוף את החוקים נגד אונס בלי פחד וזה עבר בחקיקה של המדינה. על אף כינויה אשת הברזל הצהירה ג'ונסון כי היא רוצה להביא "רגישות אימהית" לנשיאות כדי לרפא את הפצעים העמוקים שנגרמו ב-14 שנים של מלחמות אזרחים עקובות מדם, מלחמות שהרסו את ליבריה עד היסוד.
סירליף הצליחה לשמר את השלום לאחר מלחמת האזרחים, לחזק את יחסי החוץ, לתקן את הכבישים ואת התשתיות בליבריה. סירליף גם שיפצה בתי ספר ובתי חולים וקידמה את מצב הפליטים במדינה. סירליף היא הראשונה להילחם בשחיתות ואכן זכתה לשבחים על מאבקה ועקשנותה על שקיפות במכרזי הענק לשיקום תשתיות.
סירליף נלחמה בשחיתות מבית והדבר בא לידי ביטוי בכך שהשעתה את בנה מתפקידו וקנסה אותו. בנה, צ'ארלס סירליף היה סגן נגיד הבנק המרכזי של ליבריה והוא הושעה מכיוון שלא הצהיר במועד על נכסיו כפי שאמור היה לעשות עם מינויו.
סירליף ביקשה לייצג לא רק את עצמה אלא את אפריקה כולה.
מגזין פורבס הכתיר אותה כאחת מ-10 הנשים הכי משפיעות בעולם.

מדיניות חוץ 
כבר בתחילת דרכה כנשיאת ליבריה שמרה על יחסים קרובים עם שכנותיה ביבשת. ביקורה הראשון מחוץ לגבולות ליבריה היה למען מפגש עם נשיא חוף השנהב לורן גבאגבו במטרה לשפר את היחסים בין ליבריה לחוף השנהב, בעקבות תמיכת חוף השנהב בארגון המורדים MODEL בעת מלחמת האזרחים השנייה בליבריה.

החל מתחילת דרכה הייתה סירליף בעלת יחסים קרובים לארצות הברית. היא הייתה הנשיאה הראשונה והיחידה אשר איפשרה להקים מטה צבאי של ארצות הברית באפריקה, אך בסופו של דבר המטה לא הוקם בליבריה אלא בגרמניה.
במרץ 2006, פנתה סירליף לקונגרס האמריקאי במטרה שיעזור לה "להפוך את ארצה לנקודת אור, דוגמה לשאר מדינות אפריקה למה שאהבה וחירות יכולות להשיג".

בזכות קשריה הטובים של סירליף וחתימתה עם נשיא סין, חו ג'ינטאו, בעת ביקורו בליבריה בפברואר 2007 על שבעה הסכמי סחר בין המדינות, ליבריה זכתה לשיפור תשתיות התקשורת הארציות שלה בתמיכתה של סין. וכמו כן בניית קמפוס חדש באוניברסיטת ליבריה.

סירליף וישראל 
ביקורה הראשון היה ב-2007 כאורחת מרכזית בכנס של נשים מנהיגות של משרד הביטחון.
ביוני 2016 הגיעה סירליף לישראל כדי לקבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה על מאמציה להענקת שוויון זכויות לנשים ומאבקה לקידום זכויות האדם. היא הודתה לישראל על הסיוע במאבק באבולה ודיברה על הצורך לנתץ חומות בהקשר של הסכסוך הישראלי פלסטיני.
בביקורה היא נפגשה עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, נשיא המדינה ראובן ריבלין, שר האנרגיה יובל שטייניץ ושרת המשפטים איילת שקד. כמו כן היא ביקרה ביד ושם, בכותל המערבי ובמקומות הקדושים. בביקורה אמרה: "במהלך ביקורי עם משלחתי, אנו רוצים ללמוד מההתקדמות המשמעותית שישראל עשתה, ובעיקר בתחום החקלאות שבו אנו מתפלאים כל פעם מחדש. מה שעשיתם בתחום המים הוא דבר מדהים. יש הרבה דמיון בין ליבריה לבין ישראל. אני רוצה להודות לישראל על הסיוע שלה במהלך משבר האבולה, כאשר היא הצטרפה יחד עם כוחות אחרים ויוזמות בילטרליות על מנת לעזור לנו לנצח את המחלה"

זכויות להט"ב 
בדצמבר 2011, הילרי קלינטון נשאה נאום בו הודיעה כי ארצות הברית תפעל למען שימור זכויות הקהילה הגאה בעולם. ברוב מדינות אפריקה כיום, קיימים חוקים פליליים כנגד הומוסקסואליות.
בליבריה יחסים הומוסקסואליים נחשבים ללא חוקיים וניתן להיאסר עד שנה בעוונם.
בפברואר 2012 עלתה הצעת חוק כי תקופת המאסר על יחסים הומוסקסואליים תעלה ל-10 שנות מאסר, סירליף התנגדה לקבלת חוק זה אך עם זאת אינה נלחמה לביטול שנת המאסר שקיימת עד היום.
מקורבים לסירליף טוענים כי אם תתקומם למען ביטול המאסר זוהי התאבדות פוליטית מבחינתה.

אלן ג'ונסון סירליף שמרה על הסטטוס קוו הקיים בליבריה בנוגע לקהילת הלהט"ב. מצד אחד טענה כי אין מקום לביטול המאסר משום שהחברה אינה מוכנה לקבלת שינויים כה גדולים אך מצד שני לא הייתה מוכנה לחתום על חוקים חדשים שמחמירים את ההתנהלות בליבריה כנגד קהילת הלהט"ב.

פרסים והוקרה

ב-2011 זכתה בפרס נובל לשלום, יחד עם בת ארצה לימה בואי ועם תוואכול כרמאן מתימן. הפרס הוענק להן על "מאבקן הלא-אלים לקידום זכויות הנשים ולדמוקרטיה".

מלבד פרס נובל זכתה בפרסים ותוארי כבוד רבים, ביניהם מדליית החירות הנשיאותית (2007), פרס אינדירה גאנדי (2012), ותוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות רבות.

ביבליוגרפיה 
 
גולן, תמר. ""אשת הברזל" הראשונה של אפריקה", מסע אחר, (נסקר ב-19.03.2017).
 
אייכנר, איתמר, 08.06.2016. ""גולדה של אפריקה" בישראל: "גאה שהלכתי בדרכה"", ווינט, http://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-4813139,00.html, (נסקר ב-19.03.2017).
All Africa, 15.03.2006. "Liberia: Presidnt Sirleaf Thanks U.S. congress, Asks for Continuing Support", (accessed 19.03.2017).
Chapman, Annsley, and Cheryl Seelhoff. "Liberia, Chile and Jamaica Inaugurate First Female Leaders." Off Our Backs 36, no. 2 (2006):
Bauer, Jacqui. "Women and the 2005 Election in Liberia." The Journal of Modern African Studies 47, no. 2 (2009): 193-211.
Cooper, Helene. "IRON LADY: The Promise of Liberia's Ellen Johnson Sirleaf." World Affairs 173, no. 4 (2010): 43-50. .

קישורים חיצוניים

 
 ביוגרפיה נרחבת 
 כתבה על בחירתה לנשיאות של ג'ונסון סירליף באתר "מסע אחר"

הערות שוליים 

נשיאי ליבריה
זוכות פרס נובל לשלום
זוכי פרס נובל לשלום
פוליטיקאים ליברים
כלכלנים ליברים
שרי אוצר
נאשמים במשפטי ראווה
נשיאות
עובדי הבנק העולמי
ילידות 1938
אישים שהופיעו ברשימת טיים 100
זוכות פרס 100 נשים (BBC)
נשים ליבריות
בוגרי בית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד