נילי מירסקי

נילי מירסקי (3 בדצמבר 1943 - 30 בינואר 2018) הייתה עורכת ישראלית, מתרגמת מרוסית ומגרמנית לעברית, דוקטור בספרות צרפתית, רוסית וגרמנית. לימדה בחוג לספרות, בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. זכתה בפרסים רבים על עבודתה, בהם פרס טשרניחובסקי לתרגום בשנת 1989 ופרס ישראל לספרות, בתחום התרגום, לשנת תשס"ח (2008).

ביוגרפיה 
מירסקי נולדה ברחובות ב-1943, בתם הבכורה של משה ויוהנה (לבית אילגובסקי) בּוֹלֶסלַבְסקי, וגדלה בתל אביב. סבה, יהודה בולסלבסקי, היה בעל חנות ספרים ברוסית ברחוב אלנבי, בה בילתה שעות רבות בילדותה. עם סבתה נהגה לדבר רוסית בלבד וכך למדה את השפה. אחותה, ימפה בולסלבסקי, הייתה בת זוגו של המשורר מאיר ויזלטיר.

בשנת 1957 סיימה את לימודיה בבית-הספר העממי "טשרניחובסקי" בתל אביב, וב-1961 סיימה את לימודיה בגימנסיה "תיכון חדש".  

את לימודיה האקדמיים התחילה בשנת 1962 באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים לפילוסופיה ולספרות אנגלית, ובשנה זו גם נישאה לסמיון מירסקי, עולה חדש מרוסיה. ב-1963 המשיכה בלימודיה באוניברסיטה העברית, בחוגים לספרות אנגלית ולספרות עברית. בשנת 1964 הפסיקה את לימודיה בירושלים, ונסעה עם בעלה למינכן, גרמניה, שם למדה באוניברסיטת מינכן, בחוגים לתולדות האמנות והיסטוריה.

בלי לסיים את התואר חזרה ב-1967 ארצה, התחילה ללמוד באוניברסיטת תל אביב, בחוגים לספרות אנגלית ולתורת הספרות הכללית, וקיבלה תואר ראשון (בהצטיינות) ב-1971. בשנת 1971 חזרה לאוניברסיטת מינכן, והפעם למדה בחוג ללימודים סלאבים, עם התמקדות בספרות רוסית (חוג ראשי), ובחוגים לספרות גרמנית ואנגלית (חוגים משניים), וכעבור ארבע שנים קיבלה תואר שני, וחזרה לישראל. באותה עת התגרשה מבעלה שנשאר במינכן.

ב-1971 פנה אליה מנחם פרי, עורכו של כתב-העת המתוכנן 'סימן קריאה', והציע לה להיות מתרגמת קבועה של הרבעון העתידי. עבודות התרגום הראשונות שלה פורסמו בכתב-העת (בגיליון הראשון, בספטמבר 1972, הופיע תרגומה לסיפור "סמיון" מאת אנדריי פלאטונוב) ובשובה ארצה היא הצטרפה אל בין עורכי המשנה שלו. בין תרגומיה אלה: סיפורת של היינריך בל, אנדריי פלאטונוב, בוריס פסטרנק, אנדריי ביילי, ועוד רבים.

בשנים 1976–1979 לימדה ספרות רוסית וספרות גרמנית בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1979 החליטה לעזוב את החיים האקדמיים ולהתמסר לתרגום, מרוסית ומגרמנית, וקיבלה משרה של מתרגמת ועורכת בהוצאת עם עובד.
עם ייסודה של "הספרייה" (שהתגלגלה אחר-כך ל"הספרייה החדשה") בהוצאת סימן-קריאה/הקיבוץ המאוחד, עברה לעבוד כ"מתרגמת הבית" במסגרת החדשה הזאת. כן העבירה סדנאות לתרגום באוניברסיטת תל אביב, במסגרת החוג לתורת הספרות הכללית.

בשנת 1994 חזרה לעבוד בהוצאת עם עובד, שם קיבלה עליה, יחד עם אילנה המרמן, את עריכת סדרת-הדגל של ההוצאה, "ספריה לעם". שימשה כעורכת הסדרה לצידם של תרזה בירון-פריד ומשה רון. בסוף 2011 פרשה מ"עם עובד" והצטרפה להוצאת "אחוזת בית".

במשך שנים פרסמה רשימות ומאמרים בענייני ספרות, בין השאר בכתב-העת האקדמי "הספרות", בחוברות הרבעון "סימן קריאה" (שנמנתה עם חברי המערכת שלו) ובמוספים הספרותיים של "הארץ", "דבר", "ידיעות אחרונות" ו"מעריב"; כן כתבה את הערכים בספרות רוסית, החל באות סמ"ך, ב"אנציקלופדיה העברית".

פרסים והוקרה
בשנת 1989 זכתה בפרס טשרניחובסקי לתרגום, ובשנת 1997 – בפרס משרד החינוך למתרגמים, שבו זכתה בשנית בשנת 2007. באותה השנה הוענק למירסקי פרס על מפעל חיים ליצירה בתחום התרגום, במסגרת פרסי שר התרבות לספרות. ובשנת תשס"ח 2008, זכתה בפרס ישראל בספרות, בתחום התרגום:

על מלאכת התרגום העידה:

מירסקי, שהייתה פסנתרנית נלהבת מאז ילדותה, ראתה דמיון רב בין התרגום לבין הנגינה. 
לאחר מותה עיריית תל אביב קבעה לוחית הנצחה לזכרה בכניסה לביתה בסימטת גן מאיר 8. בנוסף זכתה בפרס שרת התרבות לתרגום עבור תרגום הספר "פליקס קרול: וידוייו של מאחז עיניים" מאת תומאס מאן

מבחר ספרים שתרגמה

תרגומים מרוסית

תרגומים מגרמנית

פרוזה
יורג ינאץ', מאת ק"פ מאייר, דביר, 1977
אפי בריסט, מאת תיאודור פונטאנה, אחרית דבר מאת נילי מירסקי, עם עובד, 1981
הנני, אבי, מאת פרידריך טורברג, עם עובד, 1982
אחשוורוש, היהודי הנודד, מאת שטפאן היים, אחרית דבר מאת נילי מירסקי, עם עובד, 1983
קדירת הזהב וסיפורים אחרים, מאת ארנסט תיאודור אמדיאוס הופמן, הקיבוץ המאוחד, תשמ"ד 1983
בית בודנברוק, שקיעתה של משפחה, מאת תומאס מאן, אחרית דבר מאת נילי מירסקי, עם עובד, 1985
שישה שאינם יודעים מכשול מהו, מאת האחים גרים, ציורים קלוד לפואנט, עם עובד, תשמ"ו 1986
מוות בוונציה וסיפורים אחרים, מאת תומאס מאן, הספרייה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1988
סיפורי הופמן, מאת ארנסט תיאודור אמדיאוס הופמן, הקיבוץ המאוחד, תש"ן 1990
העולם האחרון, מאת כריסטוף ראנסמאייר, הקיבוץ המאוחד, תשנ"א 1991
אחיינו של ויטגנשטיין, סיפורה של ידידות, מאת תומאס ברנהרד, עם עובד, 1996
מוות בוונציה, מאת תומאס מאן, הספרייה הקטנה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 2005
פליקס קרול: וידוייו של מאחז עיניים, מאת תומאס מאן, אחוזת בית, 2016.
הטירה, מאת פרנץ קפקא, אחוזת בית, 2019 (את שני הפרקים האחרונים תרגם רן הכהן).

מסות
 "על תיאטרון המריונטות", מאת היינריך פון קלייסט.
 "משימתו של המתרגם", מאת ולטר בנימין.

מאמריה
 "האשליה האבודה של הרומאנטיקה", ידיעות אחרונות, ספטמבר 1979.
 "הטריטוריה השלישית: הרהורים לא אקאדמיים בבעיות התרגום הסיפרותי", סימן קריאה, 8, 1978.

לקריאה נוספת
 אילן בר-דוד, "מירסקי, נילי", לקסיקון הֶקְשֵרִים לסופרים ישראלים (תשע"ד 2014), עמ' 607–608.

קישורים חיצוניים

 
 
 
 תרגומיה של נילי מירסקי באתר הספריה החדשה
 
 
 
 
דפנה לוי, רומן רוסי - ראיון עם נילי מירסקי, מוסף הספרים של ״לאשה״, מאי 2008 ( ובבלוג ״המדור לאיבוד קרובים״).
 שאלון בנושא תרגום עם נילי מירסקי, כתב-העת 'הו!' גיליון 13, התפרסם בבלוג 'קורא בספרים', ספטמבר 2016
 
מכּתביה:
 
 
 
לאחר מותה:

הערות שוליים 

מתרגמות ישראליות
מתרגמים ישראלים
זוכות פרס ישראל לספרות ושירה
זוכי פרס ישראל לספרות ושירה
זוכי פרס ישראל לשנת 2008
זוכות פרס טשרניחובסקי
זוכי פרס טשרניחובסקי
מתרגמות מגרמנית לעברית
מתרגמים מגרמנית לעברית
מתרגמים מרוסית לעברית
עובדי הוצאת עם עובד
בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
נשות היישוב ילידות הארץ
אנשי היישוב ילידי הארץ
בוגרות תיכון חדש
בוגרי תיכון חדש
בוגרות אוניברסיטת תל אביב
בוגרי אוניברסיטת תל אביב
נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
ישראליות שנולדו ב-1943
ישראלים שנולדו ב-1943
ישראליות שנפטרו ב-2018
ישראלים שנפטרו ב-2018