חדר אוכל

חדר אוכל הוא חדר שבו מגישים ארוחות לסועדים.

בניגוד למסעדה, בחדר אוכל הארוחות אינן מוגשות בתשלום ישיר ומלא. במקום זאת קיימות מספר אפשרויות אחרות. במקרים רבים הארוחות בחדר האוכל מוגשות ללא תשלום. אפשרות נוספת היא הגשת הארוחות בחדר האוכל בתמורה לתשלום מסובסד. אפשרות זו נמצאת לרוב בשימוש במסגרת בתי ספר ובמקומות עבודה. כמו כן, הארוחות יכולות להיות מוגשות בתשלום עקיף. למשל, כחלק מתשלום עבור כלל השירות בבית מלון.

סוגים של חדרי אוכל
ישנם שני סוגים של חדרי אוכל - משפחתי וקבוצתי.
 חדר אוכל משפחתי הוא חדר או אזור מוגדר של בית המגורים, המיועד לשימושה של המשפחה המתגוררת בבית זה. בבתי דירות בישראל, כאשר חדר האוכל הוא מתחם פתוח לסלון או למטבח, הוא מכונה   "פינת אוכל".
 חדר אוכל קבוצתי הוא חדר שבו מוגשות ארוחות לקבוצות גדולות של סועדים. חדרי אוכל קבוצתיים יכולים לשמש גם למטרות נוספות כמו טקסים, מסיבות, הרצאות וכו'. דוגמאות עיקריות לחדרי אוכל מסוג זה:
 בצבא: חיילי הבסיס אוכלים בחדר אוכל המחובר למטבח הבסיס, לפעמים ישנו גם חדר אוכל נפרד לקצינים.
 בקיבוץ: חדרי אוכל בקיבוצים הם חדרי אוכל משותפים לכלל חברי הקיבוץ, חדר האוכל הוא אחד המוסדות שמייחדים את הקיבוצים מיתר צורות ההתיישבות ומשמש כמרכז החיים של הקיבוץ.
 במקום עבודה: חדר אוכל לשירותם של העובדים במקום עבודה זה ואורחיהם.
 בבית מלון ובאוניות נוסעים: משמש את אורחי המלון או האונייה ומתפקד לרוב גם כאולם אירועים.
 בבתי חולים ובתי אבות: משמש את המאושפזים/הדיירים אך לא את אורחיהם.
 בבית ספר: חדרי אוכל קיימים בבתי ספר המנהיגים יום לימודים ארוך וכן בפנימיות לעיתים חדר אוכל כזה מכונה מזנון או קפיטריה.

חדר האוכל בצבא

חדר האוכל קיים ברוב בסיסי צה"ל, והוא משמש להגשת ארוחות לחיילי הבסיס. בבסיסים גדולים מתקיימים מספר חדרי אוכל, למשל לשם הפרדה בין חוגרים לקצינים.

המזון המוגש בחדר האוכל מוכן במטבח הבסיס הצמוד לחדר האוכל, או מוכן במטבח חיצוני ומובא אל מטבח הבסיס רק לשם חלוקתו. בחדר האוכל מתקיימת הקפדה על הכשרות, ובדרך כלל מוגשות בו ארוחת צהריים בשרית וארוחות בוקר וערב חלביות. בפסח מוגש בחדר האוכל מזון כשר לפסח.

תפעול חדר האוכל נעשה על ידי חיילים שזה תפקידם הצבאי, וכן על ידי כלל חיילי הבסיס, במסגרת תורנות מטבח. בניגוד למסעדה, הפתוחה במשך כל שעות היום, חדר האוכל פתוח רק בשעות קבועות מסוימות, לארוחת בוקר, ארוחת צהריים וארוחת ערב. בבסיסים פתוחים, שהחיילים אינם לנים בהם, מספר הסועדים בארוחת הבוקר ובארוחת הערב מצומצם יחסית למספר הסועדים בארוחת הצהריים.

חדר האוכל בקיבוץ

חדר האוכל בקיבוץ היה אחד המאפיינים של חיי השיתוף בקיבוץ - בבתי החברים לא היה מטבח (או שהיה מטבח זעיר), והאוכל לחברים הוגש בחדר האוכל. האוכל הוכן והוגש על ידי חברי הקיבוץ, שעבדו בחדר האוכל בתורנות. סביב האכילה המשותפת התפתח הווי שכלל אף סלנג ייחודי, למשל המילה "כולבויניק" או "ציבורית" התייחסה לכלי אשפה שהוצב במרכז השולחן.

לפני הקמת בתי תרבות ומועדונים לחבר, שימש חדר האוכל, בהיותו האולם הגדול ביותר בקיבוץ, כמקום כינוס באירועים שונים ובמיוחד את "אספת הקיבוץ" שקבעה את כללי הקהילה הקיבוצית.

עם תהליך הפרטת השירותים בקיבוצים נסגרו חדרי האוכל ברבים מהם, ויש שהסבו את חדר האוכל למסעדה הפתוחה לציבור הרחב. בספר חדרוכל בו מכונסים מתכונים, תמונות וסיפורים הקשורים להווי חדר האוכל הקיבוצי נחשפת משמעותו הרגשית של חדר האוכל ומעמדו כציר מרכזי בקיבוץ, על התמונה העולה מאיסוף החומר וקיבוצו אמר אחד ממחבריו בריאיון לעיתון הארץ: "הקיבוצים במצב הכי קשה הם אלה שבהם חדר האוכל לא פעיל. הם נגמרו כקיבוץ. האנשים כבר לא נפגשים, כל מה שאיחד אותם - הלב של הקיבוץ - הפסיק לפעום. כל אחד מסתגר בפינה שלו וזה עצוב מאוד. ישנו געגוע עצום לאוכל כסמל לקהילה שהייתה ואיננה. בקיבוצים רבים מתעקשים להחזיק את חדר האוכל כי מבינים שבלעדיו לא יהיה קיבוץ. לפעמים כל ההיכל הזה מתוחזק רק כדי להיפתח בחגים או בארוחה של שישי בערב, העיקר להמשיך ולתפקד כקהילה סביב האוכל".

בספרו של צבי דרור, שיצא בקיבוץ לוחמי הגטאות, מתועדת "תפילת האשכבה לחדר האוכל", שנסגר ב-1970 ורגע לפני פתיחת חדר אוכל במתכונת חדשה:

.

בשנות ה-80 פרסם עמנואל טל מחקר על חדר האוכל הקיבוצי. במאמר "פרקים בהתהוותו ועיצובו של חדר האוכל הקיבוצי" הוא מספר כיצד החל בשנות ה-20 המוקדמות, בכל עלייה חדשה אל הקרקע היו מקימים קודם כל את צריף חדר האוכל. "השינויים באורחות חייה של החברה הקיבוצית השתקפו לאורך כל דרכה בצורתו של חדר האוכל ובסדרים הנהוגים בו".

חדר האוכל בבתי ספר

בישראל התקיימו משנות העשרים של המאה ה-20 עד שנות ה-70 חדרי אוכל בבתי ספר יסודיים. במטבח הצמוד נלמדו שיעורי תזונה או כלכלת בית, במהלכם הכינו התלמידים חלק מארוחת הצהריים ושימשו כתורנים בהגשת הארוחה. היוזמה הראשונית להסעדה בבתי ספר וגני ילדים הייתה של ההסתדרות הציונית הדסה, המימון הושג מכספי הארגון, מהעיריות, מכספי תורמים כגון אלפרד מונד ומתשלומי הורים. הדסה הצהירה על מגוון מטרות למיזם, ביניהן: הספקת מזון בריא, חינוך לצרכנות נבונה של מצרכים מקומיים ועונתיים, הקניית ידע בתזונה ובישול, היגיינה, נימוסים והליכות וניהול משק בית.

במדינות רבות נהוג יום לימודים ארוך ובמסגרתו התלמידים אוכלים ארוחת צהריים בחדר האוכל. בארצות הברית יש המבקרים את שיטת ההסעדה בבתי הספר המעודדת צריכת מזון בעל ערך תזונתי נמוך וארוחות המבוססות על חטיפים, משקאות קלים, מזון שעבר עיבוד רב ומזון מטוגן.

ראו גם 
 חדר האוכל הממלכתי (הבית הלבן)
 רפקטוריום

לקריאה נוספת
 חיים אסי וורדי עופר. "חדרוכל סיפורים מתכונים קיבוץ" לנצ'בוקס תל אביב 2012

קישורים חיצוניים

 
 חדר האוכל של קיבוץ גבעת השלושה הישן, כתבות הערוץ המקומי בפתח תקווה.
 
 
 
מיכאל יעקובסון: סקירה על בניין חדר האוכל בקיבוץ כפר בלום, באתר 'חלון אחורי', 14.12.13
מיכאל יעקובסון: סקירה על שלושה חדרי אוכל בקיבוצים לוחמי הגטאות, ראש הנקרה ועין המפרץ, באתר 'חלון אחורי', 18.8.2014

הערות שוליים

שירותי אירוח ואוכל
אוכל, חדר