צ'רלי ביטון

צ'רלי שלום ביטון (נולד ב-11 באפריל 1947) הוא פעיל חברתי ישראלי וחבר הכנסת לשעבר מטעם חד"ש, ממייסדי הפנתרים השחורים. ביטון הוא פעיל למען זכויות בני עדות המזרח. היה בעבר פעיל שמאל רדיקלי.

ביוגרפיה
ביטון נולד בקזבלנקה, מרוקו, עלה עם משפחתו לישראל בגיל שנתיים, וגדל בשכונת מוסררה שבירושלים.

נמנה עם מייסדי תנועת המחאה הישראלית הפנתרים השחורים ב-1971. היה מזכיר התנועה בשנים 1973–1977. ב התמודד ברשימת "הפנתרים השחורים-דמוקרטים ישראלים" שלא עברה את אחוז החסימה. הוא נידון למאסר של שבעה חודשים בגין תקיפת שוטר ב-1974, במהלך המחאה, אך סירב לרצות את העונש בפועל וירד למחתרת. לבסוף החליט להסגיר את עצמו, ואז קם לובי פוליטי שלחץ לשחרורו, והוא אכן קיבל חנינה כחמישה שבועות לאחר תחילת ריצוי עונשו.

בין פעולות המחאה הנוספות שנקט עם ארגונו נמנים:
זריקת שק עם עכברים לביתו של שר הסעד.
גנבת בקבוקי חלב שהיו מונחים בלילות בדלתות הבתים של אחת השכונות האשכנזיות המבוססות. במקומם השאיר פתק עם הסבר: "בקבוק זה יכל להאכיל 10 חתולים ובמקום זה לקחנו אותו לשם האכלת 10 ילדי משפחות מצוקה".
פריצה למפעל שמן תעשיות וחלוקת השלל שנבזז שם למשפחות מצוקה.

ב-1977 נבחר ל כסיעת הפנתרים השחורים במסגרת חד"ש. ושימש כחבר הכנסת מטעם חד"ש עד הכנסת השתים עשרה (1992). במהלך כהונתו בכנסת ה-12 התפצל מחד"ש ופעל כסיעת יחיד בשם "הפנתרים השחורים". ב-1992 התמודד ב ברשימת "התקווה", עם לאה שקדיאל שלא עברה את אחוז החסימה.

ביטון, שכונה בפי ראש הממשלה, מנחם בגין, "סר צ'ארלס ביטון" (לטענתו של ביטון, כשנבחר לכנסת חיבקו בגין ואמר לו שהוא "במפלגה הלא נכונה", כיוון שאביו של ביטון היה חבר תנועת החירות), נחשב לאחד מחברי הכנסת הצבעוניים והשונים ביותר מחברי הכנסת האחרים. למשל, ב-23 בדצמבר 1978 כבל עצמו באזיקים אל דוכן הכנסת. יושב ראש הישיבה, משה מרון, נאלץ להפסיק את הישיבה. ביטון ביקש לשחררו מהאזיקים. מספר חברי הכנסת ניסו לשחררו, אך רק לאחר התערבות כלבן הכנסת, הוא שוחרר. באותו היום התראיין לנחמן שי, ואמר כי הוא "כאיש שמייצג את השכונות, את האנשים המדוכאים, את האנשים הדפוקים - אני חושב שמדי פעם הכנסת צריכה לדעת מה זה אנשים דפוקים". ביטון הורחק מהכנסת לחמש ישיבות כעונש על הכבילה.

בספטמבר 1980 היה ביטון, לצדו של תופיק טובי, לחבר הכנסת הראשון שנפגש בפומבי עם ראשי אש"ף, ובהם יאסר ערפאת וסגנו אבו איאד, יחד עם אורי אבנרי בבלגרד. הדבר היה עוד לפני חקיקת חוק איסור המפגשים עם אנשי אש"ף. כשחזר לישראל אמר: .

מאז פרישתו מהכנסת עסק ביטון בפעילות פוליטית רק לעיתים מזדמנות והתפרנס כיבואן בגדים. בין היתר, השתתף בהפגנות הסטודנטים נגד ועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה והעלאת שכר הלימוד. בשנת 2007 הקים תנועה חברתית, שפרט לפעילים ממוצא מזרחי, כוללת פעילים יוצאי ברית המועצות לשעבר וכמה יוצאי אתיופיה. ביטון הסתייג ממפלגת ש"ס, בה תמך תקופה מסוימת, ואמר עליה "הם הפקק שסתם את ההתפתחות החברתית של עדות המזרח".

בעקבות האינתיפאדה השנייה והמשך האלימות הפלסטינית, התרחק ביטון מהשמאל הפוליטי הישראלי. בריאיון לעיתון "מקור ראשון" ב-9 בינואר 2009 אמר ביטון שערפאת הונה אותו ואת חבריו, וכי אין פרטנר פלסטיני להסכמים מדיניים עם ישראל.

בשנת 2011 נטל חלק פעיל בהפגנות במסגרת מחאת האוהלים.

בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, הודיע על תמיכה במפלגת ש"ס בראשות אריה דרעי על אף שגינה את המפלגה בעבר.

חיים אישיים
ביטון, נשוי ואב לחמישה, מתגורר במבשרת ציון. בנו החורג הוא ד"ר שי פרוינד, שהיה ממובילי מחאת הרופאים המתמחים ב-2011.

קישורים חיצוניים

 
 פנתר אדום ריאיון עם צ'רלי ביטון ב"כל העיר", 1/08/1980

הערות שוליים

חברי כנסת מטעם חד"ש
חברי כנסת מטעם סיעות יחיד
הפנתרים השחורים
מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בישראל
מורשעים בפגיעה בעובד ציבור בישראל
ישראלים שקיבלו חנינה
עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
חברי הכנסת התשיעית
חברי הכנסת העשירית
חברי הכנסת האחת עשרה
חברי הכנסת השתים עשרה
ישראלים שנולדו ב-1947
מבשרת ציון: אישים