לא תחנם

לא תְּחָנֵּם היא קבוצת איסורים בהלכה היהודית שמקורם בציווי מקראי יחיד, ואשר עיקרם הוא התרחקות יהודים מגויים מחשש להיטמעות בתרבותם.

האיסור כולל: איסור על מכירת קרקע בארץ ישראל לגויים, איסור נתינת מתנת חינם לגוי, וכן איסור לספר בשבח גויים.

מקור האיסור
בתורה, בספר דברים () מצווה משה את בני ישראל לפני כניסתם לארץ על מחיית שבעה עממים העובדים עבודה זרה מן הארץ:

פשט הדברים מלמד על איסור לחון ולחמול על שבעת העממים, שהרי מצווה להכריתם מן הארץ. עם זאת, חז"ל הבינו שמדובר בציווי לדורות בעל משמעויות קונקרטיות. אך מכיוון שבהרחבת האיסור אין אפשרות להישאר בהבנה של איסור חמלה בלבד, נפסקו להלכה שלושה איסורים, המתבססים על שלוש קריאות שונות של המילה 'תחנם':
 לא תַחֲנֵם - "לא תיתן להם חניה בקרקע"; איסור על מכירת בתים ושדות בארץ ישראל לעובדי עבודה זרה.
לא תְחָנֵּם - "לא תיתן להם חן"; איסור לספר בשבחם של עובדי עבודה זרה.
 לא תְחִנֵּם - "לא תיתן להם מתנת חינם"; איסור על נתינת מתנות לעובדי עבודה זרה.

אחת המטרות של ההלכות הללו היא מניעת התקרבות לגויים על מנת שלא ללמוד ממעשיהם.

האיסור "לתת להם חניה בקרקע" נועד גם למנוע מהם להיאחז בארץ ישראל וכפי שכתב הרמב"ם "שאם לא יהיה להם קרקע, ישיבתן ישיבת עראי היא". לאיסור זה ישנם גם פסוקים מפורשים בדרך הפשט:  וכן פסוק נוסף:

פרטי הדינים 
הרמב"ם מסביר בפירוט את הדינים הנובעים מהמצוה "לא תחנם":

חניה בקרקע 
הדינים בארץ ישראל:

 אין מוכרים להם בתים, ואין מוכרים להם שדות.
 משכירים להם בתים, ובלבד שלא יעשו שכונה (= שלושה בתים סמוכים). ומותר להשכיר להם בתים רק ל"אוצר" (= מחסן) אבל לא למגורים, כי הם עלולים להכניס לשם עבודת אלילים, בניגוד לפסוק .
 אין משכירים להם שדות. .
אין מוכרים להם פירות ותבואה מחוברים לקרקע. אבל מוכרים להם פירות ותבואה תלושים. ומותר למכור להם פירות ותבואה מחוברים, בתנאי שהם מתחייבים לקצוץ אותם מייד.

הדינים בסוריא קלים יותר: מוכרים להם בתים, אבל לא שדות; ומשכירין להם בתים ושדות.

חן 
אסור לספר בשבחם, ואפילו לומר "כמה נאה עובד כוכבים זה בצורתו". קל וחומר שאסור לספר בשבח מעשיו, או לחבב דבר מדבריו. מפני שגורם להדבק עמו וללמוד ממעשיו הרעים.

מתנת חינם 
ואסור לתת להם מתנת חנם. אבל נותנים מתנות-חינם לגר תושב, שנאמר : לגר במתנה, ולנכרי במכירה.

אולם מפרנסים עניי עובדי כוכבים עם עניי ישראל (מכספי צדקה), ומאפשרים לענייהם ללקט לקט שכחה ופאה, מפני דרכי שלום.

השלכות אקטואליות

מסירת שטחים לערבים 
בזמן המאבקים נגד מסירת שטחים בהסכמי אוסלו, הועלה על ידי אנשי ימין דתיים גם איסור זה, בטענה שהממשלה עוברת על איסור תורה במוסרה שטחים של ארץ ישראל לשליטת הרשות הפלסטינית. כך גם בזמן המאבקים נגד ההתנתקות מגוש קטיף ורצועת עזה.

מכירת דירות לערבים 
יש רבנים האוסרים למכור דירה לערבים, הנתפסים לעיתים כצאצאי הישמעאלים, או כנענים שהם משבעת העממים מחמת איסור 'לא תחנם' שלדעתם חל גם עליהם. גם לדעת הסוברים שאין איסור לא תחנם בגויים שאינם עובדי עבודה זרה יש להימנע מלמכור דירה לערבים מחמת שיש מצווה לדאוג שהארץ תהיה בידי היהודים ולא תשתקע בידי הגוים, ולכן מותר לקנות קרקע מגוי אפילו בשבת כמבואר בשולחן ערוך.

היתר המכירה בשנת השמיטה 

לפני שנת השמיטה, נוהגים חקלאים רבים על-פי היתר המכירה, המאפשר להם למכור את אדמותיהם לנכרים על-מנת להפקיע מהן את איסורי השמיטה. אחת הטענות העיקריות נגד היתר המכירה היא, שמכירת האדמות לנכרים אסורה מהתורה משום "לא תחנם". מעבר לכך, אם המכירה בוצעה על-ידי שליח - אין לה תוקף, כי אין שליח לדבר עבירה.

תומכי ההיתר התייחסו לטענה זו בכמה דרכים.

1. איסור "לא תחנם" תלוי בקדושת הארץ לעניין המצוות התלויות בארץ. לכן האיסור חל רק בזמן שהמצוות התלויות בארץ נוהגות מן התורה. אבל בימינו קדושת הארץ נוהגת מדרבנן בלבד, וכך גם איסור "לא תחנם".

2. האיסור חל רק על מכירה הנותנת לקונה הנכרי אחיזה בקרקע. אבל המכירה לפני השמיטה מטרתה הפוכה - לחזק את האחיזה בקרקע של המוכרים היהודים, שיוכלו להמשיך ולהתפרנס מחקלאות. . .

3. האיסור חל רק על מכירה לצמיתות, או על השכרה. אולם מכירה זמנית, למשך שנת השמיטה בלבד, אינה נכללת לא בגדר "מכירה" ולא בגדר "שכירות", ולכן הדין אינו חל עליה.

4. לדעת אלו הטוענים שאינם רואים את המוסלמים כעובדי עבודה זרה (דעת מיעוט),ומתעלמים מהקשר האפשרי של יושבי הארץ לשבעת העממים ובכללם הכנעני ,האיסור חל רק על שבעת העממים, או על גויים עובדי עבודה זרה. אבל אין איסור למכור למוסלמים ישמעאלים.  . . ולדבריו, זו אחת הסיבות שלא תיקנו היתר מכירה בזמן התלמוד: .
 ., ומכאן הסיק הרב קוק, שבכל הדינים הנוגעים לישיבה בארץ-ישראל אין צורך בקבלה בפני בית-דין, אלא מספיק שהגוי אינו עובד עבודה זרה, ולכן ניתן להתייחס למוסלמי כאל גר תושב. רבנים אחרים בדורו חלקו על דעה זו: הנצי"ב כתב שמוסלמי אינו גר תושב, כי לא קיבל על עצמו גרות בפני בית-דין של ישראל: . והחזון אי"ש כתב שאינו גר תושב כי אמונתו סותרת את התורה: .
5. האיסור אינו חל על נכרי שממילא כבר יש לו קרקע בארץ ישראל: .
 האוסרים טוענים כנגד כך, שבכל המקורות העוסקים באיסור "לא תחנם", במשנה בגמרא ובפוסקים, לא נכתב חילוק בין אם לקונה כבר יש קרקע או לא.
6. במקום שיש הפסד גדול ליהודי אם לא ימכור, התירו לו למכור. לדוגמה:
 אם גוי לקח את ביתו של יהודי בכוח, מותר ליהודי לתבוע אותו לדין ולקבל תשלום, למרות שבפועל התוצאה היא מכירת הבית לגוי.
 אם יהודי חייב להשכיר את השדה שלו, ואינו מוצא יהודים שישכרו אותו ממנו, יש רבנים שהתירו להשכיר לגוי.
 אם יהודי גר בעיר של גויים, ורוצה לעבור לגור בעיר של יהודים, וחושש שאם יעבור - הגויים ייקחו את ביתו בכוח או יחריבוהו, מותר לו למכור את ביתו לגוי.
7. האיסור אינו חל כאשר ארץ ישראל שייכת בפועל לשלטון נכרי, כמו שהיה בזמן הכיבוש העותמאני, כשכל הקרקעות נחשבו לרכוש המלך, והחקלאים היהודים נחשבו לחוכרים בלבד: . .
 טענה זו בטלה לאחר הקמת מדינת ישראל: .

ראו גם
 גר תושב
 הלכות הרחקה מגויים

קישורים חיצוניים 
 ארץ חמדה, "שנת השבע", שיעור 20–22 - היתר מכירה ו"לא תחנם". אוסף מקורות, הסברים ושאלות חזרה

הערות שוליים 

תרי"ג מצוות
גוי (יהדות)
פרשת משפטים
פרשת ואתחנן
איסורי עבודה זרה
ארץ ישראל ביהדות