שמעיה

שמעיה היה נשיא הסנהדרין בזוג הרביעי בתקופת הזוגות (סוף תקופת החשמונאים), המאה השנייה לפני חורבן בית המקדש השני. הוא היה חברו של אבטליון, שהיה אב בית הדין.

לפי המסורת נמצאים קבריהם של שמעיה ואבטליון בגוש חלב בסמוך לכניסה לכפר. זהו מבנה קטן ובו סרקופג כפול. קבריהם היו מקובלים על עולי הרגל בימי הביניים.

אזכוריו במקורות
שמעיה ואבטליון היו גרים – הם עצמם, או שהיו רק בני גרים. לפי דברי התלמוד הבבלי היו מבני בניו של סנחריב.

הלל הזקן מכנה את שמעיה ואבטליון "שני גדולי הדור" ומוכיח את בני בתירה על שלא שמשו אותם כראוי:

על בית מדרשם של שמעיה ואבטליון מסופר בסיפור על מסירותו של הלל ללמוד מהם:

התלמוד מספר על פגישה של הכהן הגדול בשמעיה ואבטליון (בתרגום לעברית):
.

סיפור זה נתפס כמלמד על היחס המעריך שהיה לחכמי הדור כלפי שמעיה ואבטליון, שזכו לכבוד יותר מהכהן הגדול. במדרש הגדול מופיע הסיפור בגרסה קצת שונה, על פיה הכהן הגדול הוא שאמר על שמעיה ואבטליון שהם עושים מעשה אהרן.

במשנה מובאת דעה שעקביא בן מהללאל ביזה את שמעיה ואבטליון על רקע היותם גרים ובעקבות זאת נידו אותו החכמים:
"מעשה בכרכמית שפחה משוחררת שהייתה בירושלים והשקוה שמעיה ואבטליון. אמר להם: דוגמה השקוה. ונידוהו, ומת בנידויו, וסקלו בית-דין את ארונו".

בהלכה
זכריה פרנקל כותב על שמעיה ואבטליון: "מן שמעיה ואבטליון נודעו הלכות אשר העידו אחרים בשמם, אבל הם עצמם לא באו במשנה וברייתא בין שוני ההלכות."

במחלוקת של תקופת הזוגות, המחלוקת על הסמיכה ביום טוב, שמעיה היה בדיעה שיש לסמוך.

שאר ההלכות המובאות בשם שמעיה מובאות במשותף עם אבטליון.

אלו כוללות:
 את האיסור להקריב קרבן חגיגה בשבת, עליו חלק יהודה בן דורתאי, חכם בן ימיהם:
"יהודה בן דורתאי פירש הוא ודורתאי בנו, והלך וישב לו בדרום, אמר אם יבוא אליהו ויאמר להם לישראל מפני מה לא חגגתם חגיגה בשבת מה הן אומרים לו? תמהני על שני גדולי הדור שמעיה ואבטליון שהן חכמים גדולים ודרשנין גדולים ולא אמרו להן לישראל חגיגה דוחה את השבת".
עדות שהובאה בשמם מתייחסת לדין מוקצה ביום טוב:
"חיה שקננה בפרדס צריכה לזמן וצפור דרור צריך לקשור בכנפיה כדי שלא תתחלף באמה וזו עדות שהעידו מפי שמעיה ואבטליון"
על ההלכה שאמר ר' יוסי: "שהעובר פוסל (מלאכול בתרומה) ואינו מאכיל", מובא בגמרא: "זו עדות העיד ר' יוסי מפי שמעיה ואבטליון והודו לו".
"עד שבאו שני גרדיים משער האשפות שבירושלים והעידו משום שמעיה ואבטליון, שלשת לוגין ה מים שאובין פוסלין את המקוה".

מאמרו במסכת אבות
מאמרו המפורסם של שמעיה במסכת אבות (פרק א משנה י), משקף את המתח ששרר בין חכמי הפרושים לבין בית הורדוס בימי בית שני.

בפירוש המשנה כתבו המפרשים כי שמעיה הציב הנחיות לחיים טובים ונכונים.
אהוב את המלאכה - אסור לאדם להתבטל, וכתב רבי עובדיה מברטנורא: "אפילו יש לו במה להתפרנס, חייב לעסוק במלאכה, שהבטלה מביאה לידי שעמום".
ושנא את הרבנות - רבנות זאת השררה. ראוי לאדם שלא יבקש לעצמו שררה (פירוש המשניות לרמב"ם).
אל תתוודע לרשות - רשות אלו השלטונות. אל תשבע אמונים לשלטון, אם השלטון אינו טהור. הרקע לאמירתו זאת היה כנראה האירוע בקשר עם עדותו של הורדוס בפני הסנהדרין.

במחקר
יש המזהים עם שמעיה לפחות את חלק מהאזכורים של "סמייאס", הנזכר שלוש פעמים אצל יוסף בן מתתיהו, ובמיוחד בהקשר של משפטו של הורדוס על הרג המורדים בגליל ללא משפט, המתוארך לשנת 47 לפנה"ס. באותו סיפור מוזכר סמאייס כ"איש צדיק ולפיכך עשוי לבלי חת" אשר הוכיח את המלך והסנהדרין על שאינם דואגים לקיום תקין של משפטו של הורדוס. זיהוי זה מופיע אצל זכריה פרנקל, המסתמך על צבי גרץ ובין החוקרים המאוחרים מסכים איתו אריה כשר. כנגד הזיהוי יצא יצחק אייזיק הלוי שהביא מגוון של ראיות נגד הזיהוי וטען שבכל האזכורים סמאייס הוא שמאי הזקן. אברהם שליט הלך בעניין זה בדרכו של הלוי.

על תקופת חייו המדויקת נחלקו הדעות. נחמן קרוכמל כותב שהוא נפטר לפני ר"ס לשטרות (בערך 52 לפנה"ס), ולדברים אלו מסכים גם יצחק אייזיק הלוי, הטוען ששמעיה ואבטליון כבר לא היו בחיים בעת משפט הורדוס. הלוי טוען ששמעיה ואבטליון כבר היו ראשי הסנהדרין בימי שלומציון המלכה, על סמך האמרה בספרי "הלל הזקן עלה מבבל בן ארבעים שנה ושימש חכמים ארבעים שנה".

לעומת זאת, המזהים את שמעיה עם סמאייס בהכרח ידחו את פטירתו של שמעיה אל אחר משפט הורדוס, שהיה בערך בשנת 47 לפנה"ס, ואף אל תוך תחילת ימי מלכות הורדוס.

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

 
 
צבי ויצמן, מדוע שנא שמעיה את הרבנות? הבלוגים של תפוז
הרב אורי שרקי - שיעור מוקלט, שמעיה ואבטליון ארכיון השיעורים של מכון מאיר
משה לייב ליניינבלום, פעולות נשיאי ישראל בזמן הבית השני

הערות שוליים

נשיאי הסנהדרין
גרים במשנה ובגמרא
הזוגות