צבי אבני

צבי אבני (נולד ב-2 בספטמבר 1927 בזארבריקן, גרמניה) הוא מלחין ישראלי. חתן פרס ישראל לשנת ה'תשס"א (2001).

קורות חיים 
אבני נולד בשם הרמן יעקב שְׁטֶיְינְקֶה (Hermann Jakob Steinke') בזארבריקן שבגרמניה של ויימאר בשנת 1927, ועלה לארץ ישראל כילד ב-1935. את ילדותו ונעוריו עשה בחיפה. כשהיה בן 11 נחטף אביו, שהיה נהג משאית, בידי חוליית פורעים בקרבת הכפר אכזיב. גורלו לא נודע, ורק כעבור שבע שנים קיבלה אמו של אבני אישור מן הרבנות על הכרה בהיותו חלל. אמו, שלא יצאה לעבוד עד אז ולא ידעה עברית, נאלצה למצוא עבודה לפרנסת שניהם. אל המוזיקה הגיע בכוחות עצמו. הוא למד לנגן בכלים עממיים כמפוחית, מנדולינה וחלילית. באופן ספונטני החל לחבר מוזיקה כבר מילדותו, ורק בגיל 16 החל ללמוד פסנתר וספרות מוזיקלית בצורה מסודרת. בין מוריו הראשונים נמנים הפסנתרן פרנק פלג והמלחין אבל ארליך. תוך כדי שירותו הצבאי בחיל הים, החל ללמוד הלחנה באקדמיה למוזיקה בתל אביב. מאוחר יותר המשיך לימודים אצל פאול בן-חיים ואצל מרדכי סתר שבהדרכתו סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה בתל אביב בשנת 1958. תוך כדי לימודיו ולאחריהם עבד במשך שמונה שנים כמורה למוזיקה בבתי ספר וכן ניהל את הקונסרבטוריון העירוני של לוד בשנים 1958–1961. בין השנים 1962–1964 שהה בארצות הברית, שם השתלם בהלחנה אצל אהרן קופלנד ולוקס פוס וכן פעל בהמלצתו של אדגר וארז בתחום מוזיקה אלקטרונית באוניברסיטת קולומביה בהדרכת ולדימיר אוסצ'בסקי.

עם שובו מארצות הברית השתלב צבי אבני בחיי המוזיקה הקלאסית בארץ. בין התפקידים שמילא: ניהול הספרייה המרכזית למוזיקה בישראל, יו"ר איגוד הקומפוזיטורים בישראל, יו"ר הנהלת נוער מוזיקלי בישראל (תפקיד בו הוא מכהן עדיין) ועורך ירחון הנוער המוזיקלי "גתית" במשך שנים רבות.

ב-1971 הוזמן לנהל את המעבדה למוזיקה אלקטרונית באקדמיה למוזיקה בירושלים, שייסד יוסף טל ב-1961. הוא השתלב במהירות בחיי המוסד ובשנת 1976 מונה לפרופסור. במהלך השנים הפך צבי אבני לאחד המורים המשמעותיים להלחנה בישראל והשפיע על דורות של תלמידים.

כמלחין התבסס מעמדו כאחד היוצרים החשובים ביותר של הדור השני. יצירותיו בתחומים השונים של המוזיקה זכו במספר רב של ביצועים והקלטות בישראל וברחבי העולם.

סגנונו האישי, המשלב בין המסורתי לחדשני, בין המזרחי למערבי, העמיד את אבני, לא אחת בעל-כורחו, מול חיצי הביקורת. בכמה מקרים הוא השיב מלחמה במאמרים שנונים, נוקבים ומעוררי מחשבה.

יצירותיו
בהתפתחותו הסגנונית של צבי אבני ניתן להבחין בשלוש תקופות:

תקופה ראשונה - סוף שנות החמישים וראשית שנות השישים. כאן ניכרת השפעתם של מוריו מרדכי סתר ובעיקר פאול בן-חיים. השפעה זו באה לידי ביטוי בכתיבה מודאלית ובמחויבות סגנונית לצורות המסורתיות ולרוח הים-תיכונית. לכאן שייכים "שלושה שירי לילה זעירים" על-פי מילותיה של לאה גולדברג, שלושה שירים מתוך "שיר השירים" 1955, "החמישייה לכלי נשיפה" 1959, פסטורל וריקוד לקלרינט ופסנתר 1957 ו"קשתות קיץ" לרביעיית מיתרים 1962 ועוד.

תקופה שנייה - אחרי שובו מארצות הברית בקיץ 1964 ועד תחילת שנות השמונים. כאן ניכרת השפעתה הבולטת של רוח המודרניזם האירופאי והאמריקאי והחיפוש אחר שילוב בין הסגנונות והטכניקות שסיגל לעצמו בתקופת לימודיו מחוץ לישראל לבין הרוח המסורתית והמחויבות למלודיה. לצד השילובים בין מזרח למערב שאפיינו גם את התקופה הראשונה, הופיעו שילובים חדשים, בין תיווי מסורתי לתיווי חדשני, בין טונאלי וא-טונאלי, בין הקלטה אלקטרונית לביצוע חי ובין המלודי למופשט.

יצירת המפתח לתקופה זו היא "הרהורים על דרמה" לתזמורת (1965), שזכתה להצלחה גדולה בישראל ומחוצה לה במשך שנים רבות וכן "חמש פנטומימות" לאנסמבל קאמרי (1968), המבוססת על חמישה ציורים מפורסמים של ציירים בני זמננו ונכתבה לסדנת המלחינים הראשונה שאורגנה על ידי אבני במסגרת פסטיבל ישראל. הייתה זו היצירה הראשונה מבין יצירות רבות, שבהן הוא מתייחס לאמנות הפלסטית, עקב התעניינותו הרבה בציור עוד משנות נעוריו. לתקופה זו שייכות גם יצירות קאמריות כמו "מעבר לפרגוד" לרביעיית פסנתר (1979), "לדה והברבור" לקול וקלרינט (1975) ו"דימויים ליום חג" לתזמורת סימפונית גדולה (1970). מקום מיוחד תופסת בתקופה זו הסונאטה השנייה לפסנתר "אפיטף", שיש בה גם התייחסות למיסטיקה יהודית ברוח רבי נחמן מברסלב (1979).

במדיום האלקטרוני יצר אבני בתקופה זו את "אפיזודות ליריות" לאבוב וסרט מגנטי (1972) ואת "סינכרומוטראסק" - פרודיה קוואזי-אקספרסיוניסטית עם טקסט של המלחין לזמרת-שחקנית וסרט מגנטי.

בתקופה השלישית שהחלה בתחילת שנות השמונים, ניכרת בסגנונו התקרבות מחודשת לטונאליות, דבר המורגש במיוחד בהתייחסותו למלודיה, שלעיתים קרובות מזכירה מוטיבים בעלי אופי פולקלוריסטי יהודי. היצירות הבולטות בתקופה זו הן "מוזיקה תוכניתית 1980" לתזמורת סימפונית, ששלושת פרקיה נושאים שמות ציוריים וכן "מזמור לסַנְטוּר" בליווי תזמורת קאמרית (1982) ו"מטמורפוזות על כוראל של באך" (1985). מקום מיוחד תופסת בתקופה זו היצירה "הזהו אדם", מחזור של חמישה שירים לסופרן ותזמורת סימפונית ע"פ פואמות של פרימו לוי, שזכתה לביצועים רבים בישראל ומחוצה לה.

בשנות החמישים ועד תחילת שנות השישים, עסק אבני רבות גם בחומר פולקלוריסטי וערך עיבודים להרכבים שונים של למעלה ממאה שירים פופולריים. במסגרת עיסוקיו אלה השתתף גם בתחרות פסטיבל הזמר והפזמון 1961, שבה זכה בפרס הראשון שירו "שאני עמך" למילים של רעייתו הראשונה, פנינה אבני (1927 – 1973).

מאפיינים מרכזיים של סגנונו

המלחין ד"ר מיכאל וולפה מציין כמה מאפיינים מרכזיים ביצירותיו של צבי אבני כדלהלן:
 המנגינה הארוכה שנעה סביב ציר מלודי ראשי ורציף הנישא על ידי כלים סולניים ואוניסוני גדולים לסירוגין כפי שהדבר מופיע ביצירה "הרהורים על דרמה" (1965).
 וארייציות מתפתחות: כלומר התפתחות אסוציאטיבית של חומרים מוזיקליים המגובשים בתוך רצף של חטיבות עוקבות. על פי מודל זה, כפי שהוגדר על ידי ארנולד שנברג עובר הרעיון המוצג בתחילת היצירה תהליך של הרחבה, פיתוח ושינוי המוליך אותו למקומות חדשים, רחוקים מן המקור עד שלעיתים אינם דומים לו כלל. דוגמאות לכך אפשר למצוא בסונאטה "אפיטף" (1979), ב"מטאמורפוזות על כוראל של באך" (1985) וברביעייה מספר שלוש לכלי קשת "שבילי הזמן" (2003).
 טכניקות חדשניות: תיווי פרופורציונלי וגרפי, אפקטים כליים מיוחדים או שימוש חופשי בתבניות חוזרות כחומרי מסגרת בתוך יצירות שהתיווי שלהן הוא מסורתי.
 ציטוטים מרומזים - לעיתים ניתן למצוא ציטוטים מכוונים כמו ב"מוזיקה תוכניתית 1980" ששם מופיעות ציטטות מהסימפוניה השביעית של בטהובן או השיר "אין אדיר", המופיע בפרק השלישי של הסימפוניה "חזיונות מדבר" (1990).
 רגישות לגוונים השונים של כלי הנגינה: זו משפיעה על רגעים מופשטים יותר - לרוב במבואות ובחלקי הסיכום של היצירות - בהם ישנו ויתור זמני על הקו המלודי הברור או על בהירות טונאלית. דוגמות מובהקות לכך: התחלת היצירה "מזמור לסנטור" (1982), "ספינת השעות" לתזמורת (1999), מחזור השירים "הזהו אדם" (1998).
 תוכניתיות: יצירות רבות של אבני מתייחדות בכותרות תוכניתיות שיש בהן כדי להשפיע על דמיונו של המאזין. חלק ניכר מן הכותרות קשור באהבתו לאמנות הציור כגון "חמש פנטומימות" (1968), "מוזיקה תוכניתית" (1980) ו"מיראז' - ע"פ ציורים של חואן מירו" (2004) ועוד.
 ריבוי החומרים: צבי אבני משתמש במגוון של סגנונות וטכניקות, ונותן ביטוי למגוון זה בכל אחת מיצירותיו. במובן זה ניתן לראות בו אמן פוסט-מודרני. עם זאת, יש אצלו תמיד מעין מוטיב מרכזי בעל אופי ברור, המאחד את כל הרעיונות לכדי תמונה צלילית אחת. כמה מיצירותיו המאוחרות כגון "אפרופו קליי" למקהלה (2000) ו"נוקטורן עם דבורים וגחליליות" לשלישיית כלי פריטה (2002), יכולות לשמש דוגמה לכך.
 הרבדה והטרופוניה: החומרים השונים יכולים להופיע בזה אחר זה או לחלופין במרקם רב-קולי, בו מושמעים כמה מן החומרים סימולטנית. בכמה מיצירותיו נגזרת ההרמוניה ממנגינה יחידה, המנוגנת או מושרת ברצף ריתמי קרוב בין הקולות השונים.
 חיפוש אחר דרכי ביטוי לזהותו היהודית של היוצר: בשנותיו המאוחרות הולכת וגדלה אצלו הנטייה לשימוש בחומרים בעלי זיקה יהודית ובכותרות הנוגעות לחיפושים אחר השורשים היהודיים של היוצר. קשת ההשפעות נמתחת מעולמם של האגדה והניגון החסידי, ששימש השראה לסונאטה "אפיטף" ועד למילותיו הנוקבות של המשורר היהודי-איטלקי ניצול השואה פרימו לוי המופיעות במחזור השירים הזהו אדם.

רשימת יצירות
יצירות לתזמורת
תפילה לכלי קשת (1961)
הרהורים על דרמה (1965)
ממעמקים- לרביעייה או תזמורת כלי קשת (1969)
דימויים ליום חג (1970)
על נהרות בבל (1971)
על כף ים מוות זה (1974)
טורסו (1977)
מוזיקה תוכניתית 1980
מטמורפוזות על כוראל של באך (1985)
חזיונות מדבר (1991)
תעלומת המפלצת המשולשת (טקסט: חנה ידור-אבני) (1995)
שאלו שלום ירושלים (1997)
תרועה ליום חג (1998)
אם זהו אדם (1998)
ספינת השעות (1999)
דין ודברים (2002)
שבילי הזמן - רביעיית כלי קשת מס' 3 (2003)
באך במזרח (2006)

יצירות לכלי סולו ותזמורת:
שני פרקי תהילים (1975)
 לדוד מכתם (1975)
קדיש (1987)
 מזמור (1988)
מזמור (2001)
 קרב יום (1964)
קונצ'רטו (2001)

מוזיקה קאמרית:
 פסטורל וריקוד (1995)
 חמישיית כלי נשיפה של עץ (1959)
 קשתות קיץ - רביעיית כלי קשת מס' 1 (1962)
 שני קטעים לארבעה קלרינטים (1965)
 צלליות (1966)
 חמש פנטומימות (1968)
 ממעמקים - רביעיית כלי-קשת מס' 2 (1969)
 ארבעה קטעים פשוטים (1970)
 שני פרקי תהילים (1975)
 לדוד מכתם (1975)
 מעבר לפרגוד (1979)
 טנדו (1982)
 קדיש (1987)
 רביעיית סקסופונים (1990)
 פגוטי פוגאטי (1991)
 אודך כי עניתני (1992)
 דין ודברים (2002)
 נוקטורן עם דבורים וגחליליות (2002)
 שבילי הזמן - רביעיית כלי-קשת מס' 3 (2003)
 מיראז' (2004)
 גשרים (2004)
 "בתנועה זוגית" (2006)

יצירות לפסנתר:
 סונטה לפסנתר מס' 1 (1961)
 קפריצ'יו (1955)
 אפיטף - סונטה מס' 2 (1979)
 על סף הזמן - סונטה מס' 3 (1983)
 טריפטיכון (1993)
 מאז ומשם - פרלוד ופסקאליה (1998-1994)
 פרקי יומן (2001)
 ארבעה אינטרלודים של סתיו (2006)

יצירות לכלי יחיד:
 שאקונה - נבל (1962)
 אלגיה - צ'לו (1967)
 הדים מן העבר - קלרינט (1970)
 ויטראז' - נבל (1990)
 נוף אנתרופומורפי מס' 1 - חליל (1996)
 נוף אנתרופומורפי מס' 2 - אבוב (1996)
 נוף אנטרופומורפי מס' 3 - קלרינט (1997)
 קצרצרית לקלרינט - קלרינט (1998)
 יזכור - חליל (2000)
 כעוף החול - ויולה (2001)
 שלושה מונולוגים - בסון (2002)
 שלושה קטעים - צ'לו (2003)
 היה איש (לזכרו של אורי אדלמן ז"ל)- קרן יער (2004)
 שלושה ניגונים לחנה'לה - קלרינט (2004)
 אינטרמצו - קונטרבס (2006)
 פרלוד וסקרצו - חליל או פיקולו (2007)

יצירות קוליות:
 שלושה שירים מתוך "שיר השירים" - סופרן או טנור ופסנתר (1957)
 שלושה שירי לילה זעירים (ע"פ טקסטים של לאה גולדברג) - סופרן או טנור ופסנתר (1957)
 ליד עומקו של נהר (על-פי טקסטים של מתי כץ) - מצו-סופרן ופסנתר (1975-1969)
 לדה והברבור - סופרן או מצו-סופרן וקלרינט (1976)
 אהבה תחת שמש אחרת (על-פי טקסטים עממים מתורגמים לעברית על ידי רינה שני) - מצו-סופרן, חליל, כינור וצ'לו (1982)
 שלושה שירים ליריים - מצו-סופרן, קרן אנגלית ונבל (1991)
 שלושה שירי לדינו (טקסטים פולקלוריסטים) - קול ופסנתר (1995)
 שני נוקטורנים ואינרטמצו (טקסטים: כריסטין הזנקלוור-זביידה) - סופרן, חליל (או קלרינט) ופסנתר (2000-1999)
 השתקפות (טקסט: אמיר גלבוע) - מצו-סופרן ופסנתר (2004)
 כאחד הדוממים (טקסטים: אברהם חלפי ויהודה עמיחי תרגום ליידיש: ברכה קופשטיין) - אלט וכלי הקשה (2003)

מוזיקה לסרטים
 דיוקנו של אמן - משה קסטל, בהפקת שרות הסרטים הישראלי, תסריט ובימוי : יונה זרצקי, 1984.

פרסים ואותות הוקרה
 פרס מיוחד של מקהלת רינת 1965
 פרס אקו"ם עבור הרהורים על דרמה 1966
 פרס ליברסון עבור "ממעמקים" 1969
 פרס אנגל של עיריית תל אביב-יפו עבור "דימויים ליום חג" 1973
 פרס אקו"ם לפרסום היצירה עבור "אפיטף" סונטה לפסנתר מס' 2 1981
 פרס אקו"ם על מפעל חיים לשנת 1986
 פרס קיסטרמאייר מאגודת הידידות גרמניה - ישראל לשנת 1990
 פרס ראש הממשלה על מפעל חיים לשנת 1998
 פרס האמנות מטעם מדינת סאארלנד (גרמניה) 1998
 פרס ישראל לשנת 2001
 פרס א.מ.ת בקטגוריה תרבות ואמנות בתחום -מוזיקה (הלחנה) לשנת 2015

לקריאה נוספת
 צבי אבני, במפעם אישי: פרקי חיים במוזיקה, הוצאת מבע, 2012.
 יהואש הירשברג ורקפת בר-שדה, בהשתתפות יוסף גולדנברג, לירן גורקביץ' וצבי אבני, צבי אבני: חייו ויצירתו, ירושלים: כרמל, תשפ"א 2020.

קישורים חיצוניים
 

 ביוגרפיה של צבי אבני 
 85 שנה להולדתו של צבי אבני באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים

זוכי פרס ישראל למוזיקה
מלחינים מן המאה ה-20
מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
מלחיני מוזיקה אלקטרונית
מלחיני מוזיקה אלקטרונית ישראלים
זוכי פרס אנגל
זוכי פרס אקו"ם
זוכי פרס א.מ.ת.
ישראלים ילידי גרמניה
אנשי העלייה החמישית
סגל האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
מורים למוזיקה בישראל
יקירי תל אביב-יפו לשנת 2004
ישראלים שנולדו ב-1927