יעקב זרובבל

יעקב זרובבל (14 בינואר 1886 - 2 ביוני 1967) היה ממנהיגי מפלגת פועלי ציון שמאל, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני ונשיאות אספת הנבחרים וחבר הנהלת הסוכנות היהודית.

ביוגרפיה
יעקב זרובבל נולד בפולטבה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) בשם יעקב ויתקין. הצטרף לתנועת פועלי ציון והשתתף בוועידת פולטבה של פועלי ציון, שהתקיימה בשנת 1906. היה חבר מרכז המפלגה בווילנה וחבר הוועד המרכזי של פועלי ציון ברוסיה.
ערך בגליציה את העיתון "דער יידישער ארבייטער". בעקבות פעילותו הציונית ו"החתרנית" בעיני השלטונות, נאסר מספר פעמים על ידי הממשל הצארי.

בשנת 1910 עלה לארץ ישראל והצטרף להנהגת פועלי ציון בארץ ישראל יחד עם דוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי. נבחר להיות סגנו של יצחק בן-צבי בנשיאות מועצת המפלגה. הצטרף למערכת "האחדות" (ביטאון המפלגה, שבן-גוריון היה מעורכיו הראשיים) ובשנת 1911 (בעקבות ועידת פועלי ציון באותה שנה) מונה לתפקיד העורך הראשי של העיתון ולמזכיר המפלגה. לאחר שנדון למאסר על ידי השלטון העות'מאני על עבירת צנזורה, נמלט בשנת 1915 לארצות הברית (יחד עם בן-גוריון ובן צבי).

זרובבל המשיך לעסוק בענייני המפלגה, ועם פרוץ מהפכת אוקטובר נסע לרוסיה ומשם עבר לפולין. בשנת 1920, לאחר הקמת הקומינטרן, הנהיג (יחד עם נחום ניר-רפאלקס) את הפלג שפרש מפועלי ציון והקים את פועלי ציון שמאל. הוא היה מראשי תנועה זו, פעל מחוץ לארץ ישראל (בעיקר בפולין) ואף ביקר מספר פעמים בישראל, אך כאדם החשוד כקומוניסט מסוכן לא הורשה על ידי שלטונות המנדט הבריטי לחזור ולהשתקע בארץ ישראל עד שנת 1935, אז חזר. היה ממנהיגי מפלגת פועלי ציון שמאל בארץ ישראל, ושימש מטעמה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני ונשיאות אספת הנבחרים.

בשנת 1944 הוביל את מפלגתו להופעה משותפת עם מפלגת השומר הצעיר ועם הליגה הסוציאליסטית בבחירות להסתדרות, ובשנת 1946 הוליך לאיחוד בין פועלי ציון שמאל לבין התנועה לאחדות העבודה, שהביא ליצירת המפלגה החדשה התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון. לאחר מכן, בשנת 1948, היה בין המובילים לאיחוד מפלגתו החדשה עם מפלגת פועלים השומר הצעיר ולהקמת מפ"ם. משנת 1948 היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית ומנהל מחלקת יהודי המזרח התיכון וב-1951 עבר לנהל את ארכיון העבודה בוועד הפועל של ההסתדרות.
על שמו נקראו רחובות בתל אביב בפתח תקווה ובחיפה.

משפחתו
בנו הוא בר (ברלה) זרובבל, אביו של הסוציולוג אביתר זרובבל. חתנו הוא שמעון ארם, בנו של משה ארם. בנו של שמעון הוא צבר ארם, אמן לחימה שחזר בתשובה.

כתביו
 אין אנהויב: ארטיקלען זכרונות, תל אביב: נייע קולטור, 1938. 
 בלעטער פון אַ לעבן, תל אביב: פרץ-ביבליאטעק, תשט"ז. (מהדורה נוספת: "אין טעג פון מלחמה און רעוואָלוציע: בלעטער פון אַ לעבן", תל אביב: פראלאג י"ל פרץ, תשכ"ז-1966.) 
 געשטאלטן, תל אביב: פארלאג י.ל. פרץ, 1967.

בעברית
 בימי מלחמה ומהפכה, תל אביב: הוצאת י"ל פרץ, 1966.
 ביקור בברית המועצות: רשמים ופגישות, תל אביב: י"ל פרץ, 1964.
 עלי חיים (פרקי זכרונות), תל אביב: ספרית י"ל פרץ, 1960.

היסטוריה ופוליטיקה
 דער פלסטינ-ארבייטער פאנד (עם ש-טש - שלימאוויטש [אברהם רוצקי]), וינה: פלסטינ ארבייטער פאנד, [תר"ס-]. (מהדורות נוספות: שם, [תר"ע-]; "דער פאלעסטינא ארבייעטער פאנד", ורשה: ארבייטער היים, תרע"ז; שם, [תר"צ-].) 
 בער באראכאוו – זיין לעבען און שאפען, ורשה: ארבעטער היים, 1926. 
 פועלי ציוניזם קאָנטראַ פּאַלעסטינע צענטריזם (צו דער דיסקוסיע איבער די פּראָבלעמען פון פועלי ציוניזם), ורשה: דפוס Grafia, 1934. 
 בארג חורבן: קאפיטלען פוילן, בואנוס איירס: צענטראל-פארבאנד פון פוילישע יידן אין ארגענטינע, 1946. מהדורה נוספת: שטוטגרט: פארטיי ארגאניזאציע פועלי ציון <שמאל> אין שטוטגרט, 1948.) 
 דרייסיק יאריקער ויכוח, מינכן: ניי וועלט, תש"ח-1948.

קישורים חיצוניים 

 יעקב זרובבל באתר תנועת העבודה הישראלית
 
 
 
מפרי עטו 
  (בגיליון העשור ל"על המשמר")

הערות שוליים

חברי פועלי ציון
חברי הנהלת הסוכנות היהודית
ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
אנשי העלייה השנייה
חברי אספות הנבחרים
ציונים סוציאליסטים
פעילי פועלי ציון שמאל
פעילי ההסתדרות הכללית
עורכי עיתונים בשפה העברית
עיתונאים כותבי עברית
עורכי עיתונים ביידיש
עיתונאים כותבי יידיש
כותבי זיכרונות ישראלים
ישראלים שנולדו ב-1886
ישראלים שנפטרו ב-1967