מעשר עני

מעשר עני היא מצווה מהתורה, להפריש עשירית מיבול התבואה השנתי. החקלאי מצוּוה להפריש ה"מעשר עני" בנוסף על המעשר הראשון, ולתתו כמתנה לעניים נוסף על שאר מתנות העניים המוזכרות בתורה. 

על פי מקורות חז"ל מעשר עני נוהג בשנה השלישית והשישית למניין שנות מחזור השמיטה, במקום מעשר שני שנוהג בשאר השנים.

מקור הדין 
מקור הדין מן התורה הוא בספר דברים , פסוקים כ"ח-כ"ט:

וכן בספר דברים :

מכאן למדו חז"ל שמחזור מעשר שני ומעשר עני מורכב משלוש שנים, שנתיים מעשר שני, ושנה שלישית מעשר עני, עוד שנתיים מעשר שני ושנה שישית מעשר עני. לאחר מכן שנת שמיטה שבה אין תרומות ומעשרות וחוזר חלילה.

השנה הנוכחית () היא שנת  במחזור ולכן היא שנת .

פרטי המצווה

חישוב המעשר
מתוך כלל הפירות בשדה, לאחר שהפריש בעל השדה מעשר ראשון ללוי יש להפריש מהפירות שנותרו מעשר (10%) נוסף שהוא כ-9% מכל הפירות שהיו בתחילה.

חלוקת התבואה
חלוקת המעשר נעשה בשדה אחרי שסיים החקלאי לאסוף את הפירות או התבואה. 
ויש מצווה לתת לכל אחד מהעניים מנה שתספיק לו לשבוע וחכמים קבעו שיעור שווי של שתי סעודות, שכך נהגו לאכול בזמנם. 
ומחשבים את כמות הסעודות בהתאם לכמות בני הבית אצל העני שניזונים מהמעשר. 

כשאין מספיק תבואה לכל העניים, צריך בעל השדה להניח את הפירות לפני העניים והם יחלקו אותם ביניהם. 

אם חילק לכל אחד מהעניים שהגיעו לשדה "כדי שובעו" ונשאר לו פירות מעשר מותר לתת להם יותר ממזון שתי סעודות וכן מותר לו לשמור את הנותר לקרוביו העניים, אך בתנאי שלא ישמור להם יותר ממחצית המעשר. 
ואם העניים לא באו לשדה יכול בעל השדה לחלק לעניים שהוא בוחר ואין הגבלה של כמות לכל עני.

העני והתבואה
אדם נחשב עני כאשר יש ברשותו פחות ממאתים זוזים, סכום מינימלי לצורכי מחייה.

במעשר עני אין קדושה ולכן רשאי העני לאכלו בכל מקום שירצה, וכן רשאי למוכרו.
כדי למנוע סרבול מיותר, רשאי החקלאי להלוות לעני כסף, ולנכות את דמי החוב ממעשר העני, ובעצם להשאירו אצלו.

ראו גם
מעשר שני
ביעור מעשרות
תרומות ומעשרות

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים
 

תרומות ומעשרות
מצוות שבין אדם לחברו
פרשת ראה
מתנות עניים