שחר (אל)

שחר (באוגריתית 𐎌𐎈𐎗) הוא אל הזריחה במיתולוגיה הכנענית, ותאומו של שלם אל השקיעה. שניהם נולדו כתוצאה מיחסי מין בין ראש הפנתיאון הכנעני אל לבין "אתֿרת ורחמי", כלומר האלה אשרה והאלה ענת או שם כפול של האלה אשרה. סיפורם מוזכר בשירה האוגריתית ב"שיר האלים הנעימים והיפים".

בלוח משירת אוגרית, ובו לחש נגד נשיכות נחשים, הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, הדמות המרכזית השנייה, שמש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים. סדר הופעת האלים הוא אל, בעל, דגן, ענת ועשתרת (מופיעות יחד), ירח, רשף, טֿיטֿ וכמוש, מלך, כושר וחסיס, שחר ושלם, וחורון. כאשר מוזכר חורון חלה תפנית, אך אין לכך קשר לשחר ושלם. מעון שחר ושלם הנזכר בלוח הוא "שממ" (השמים). בלוח הממשיך את הלוח הזה, בשל ערפל שכיסה את הארץ גברה "חמה" (ארס), ובין האלים הרבים שנזכרו כאוספי ה"חמה" מוזכרים שוב שחר ושלם. 

שמו מופיע כרכיב תיאופורי בכתבי אוגרית בשם 𐎛𐎍𐎌𐎈𐎗 (אִלשחר), וכן בשמות התאופוריים הפיניקיים 𐤔𐤇𐤓𐤁𐤏𐤋 (שחרבעל) ו-𐤏𐤁𐤃𐤔𐤇𐤓 (עבדשחר). 

במקרא ישנם מספר תיאורים מואנשים של השחר, בלא ה"א הידיעה כאילו היה שם פרטי: "אעירה שחר", "כנפי שחר", "כעפעפי שחר". ייתכן שההאנשה המטפורית היא שריד לתפיסה קדומה יותר של שחר כאלוהות.

ייתכן ששחר נזכר בתנ"ך בספר ישעיה: . ישעיהו מלגלג על מלך בבל, אשר ראה עצמו כצאצאו של שחר. השם "הילל בן שחר" תורגם בתרגום השבעים כ"הספרוס" (ἑωσφόρος) ובוולגטה כ"לוציפר", ובהמשך קיבל בנצרות את משמעות האנטיכריסט.

ביהדות השם הילל בן שחר אינו כינוי לשטן כמו בנצרות.

ראו גם
 שפש

קישורים חיצוניים
 פרשנות לספר תהילים ס"ח

הערות שוליים

אלים כנעניים
אלי שמש