ישראל עמיקם

עו"ד ישראל עמיקם (16 בינואר 1902, ח' בשבט תרס"ב - 5 בספטמבר 1957) היה יושב ראש גדוד מגיני השפה בחיפה, והאחראי להכנסת השפה העברית למברקה הארץ-ישראלית בזמן המנדט הבריטי.

ביוגרפיה
נולד בירושלים לחוה ליבה בת יהושע יאניווער ולחיים שלמה מסיוף. הצטרף לרעיון הציוני מגיל צעיר, וקיבל חינוך מסורתי וכללי. בגיל 12, בהשפעת ז'בוטינסקי, שינה את שם משפחתו לעמיקם.

בשנת 1918, בגיל 16, התגייס כחייל מתנדב אל הגדודים העבריים ושירת באותה מחלקה שבה שירתו דוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי. הוא כתב על הגדודים מחזה בשם "מחיי הגדוד העברי" וכתב על הגדודים בעיתונות. בהמשך היה פעיל בין יוצאי הגדודים העבריים.

למד בבית המדרש למורים "מזרחי" ובית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, והוסמך למשפטים. בשנת 1937 הוסמך כעורך דין.

לאחר מלחמת העולם הראשונה נשא את ציפורה בת ברוך מרקוס, רבהּ של חיפה, ועבד בדואר המנדטורי בתור רואה חשבון. בשנים 1925–1935 עבד כפקיד בחברת החשמל.

במקביל, עמיקם כתב בדואר היום מאמרים בנושאים שונים. אחרי מאורעות תרפ"ט פרסם בשם העט י.ע. חוברת בשם "ההתקפה על הבית היהודי בתרפ"ט" (תמוז תרפ"ט).

ב-1946 נאסר על ידי הבריטים כחשוד בקשרים עם ארגוני המחתרת. בשנת 1948 היה פעיל ב"הגנה" בחיפה, ובהיותו מצטיין בקליעה למטרה, פעל כצלף בעמדה קדמית בהדר הכרמל.

בי"א בניסן ה'תש"ח (20 באפריל 1948) נהרג בנו הבכור, , בהתקפה על מצודת נבי-יושע (מצודת כ"ח).

ביולי 1948 נתמנה למנהל המחסנים הראשיים של הדואר. הוא פרש מהדואר בסוף יולי 1951. בשנת 1954 קיבל משרה זמנית בתפקיד של יועץ משפטי במחלקת מס הקנייה באגף המכס. הוא התאבד בחיפה ב-ט' באלול תשי"ז, במחאה על שנציבות שירות המדינה סירבה לתת לו זכויות של עובד קבוע הזכאי לפיצויים ופנסיה במידה שדרש. בעיתון חרות טען אב"א אחימאיר שעמיקם לא קיבל עבודה קבועה בגלל עברו כתומך ז'בוטינסקי.

על שמו נקרא רחוב בחיפה. ארכיונו נמסר למכון ז'בוטינסקי.

נקבר בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.

מאבק למברקים בעברית
לפי החלטת חבר הלאומים נקבעו בארץ ישראל שלוש שפות רשמיות: אנגלית, עברית, ערבית. הבריטים לא יישמו את החלטת חבר הלאומים, ולגביהם היו רק שתי שפות: אנגלית וערבית. עמיקם החל במסע להכנסת השפה העברית לפקידות הממשלתית, ובמיוחד למברקי דואר. הוא נאבק לקבל עבור בנו תעודת לידה בעברית.

את המאבק למברקים בעברית הוא החל בכתיבה לעיתונות ובהמשך פנה למנהל הדואר, שהשיב לו בסוף 1928 שהדבר אינו אפשרי.
לאחר שהמזכיר הראשי של ממשלת המנדט השיב פניו ריקם, החל עמיקם בכתיבת מכתבי דרישה לכל רמות הממשל הבריטי, והגיע עד למלך בריטניה. כמו כן, הכין שורה של תזכירים לוועדת המנדטים שליד חבר הלאומים, שקבעה שיש צדק בטענתו. שלוש פעמים רצופות הופיעו באי-כוח המעצמה המנדטורית (מזכיר הממלכה לענייני חוץ בבריטניה) בפורום הבינלאומי העליון – "חבר הלאומים" – הגנו בעקשנות על עמדתם, וטענו, כי הנהגת משלוח מברקים באותיות עבריות יגרום קשיים טכניים, אדמיניסטרטיביים, כספיים וחוקיים. בספטמבר 1932 נפגש בעניין עם הנציב העליון. ביולי 1933 הגיש לנציב העליון עצומה שחתמו עליה מנהיגים יהודיים באותה תקופה.

לבסוף, אילץ חבר הלאומים את הבריטים לשלב את השפה העברית כשפה רשמית שנייה, והללו קיבלו את הגזרה, אך הפעילו אותה רק ביישובים עבריים. במאי 1935 הגיש עמיקם תלונה נוספת לחבר הלאומים, בדרישה להרחיב את השירות לכל סניפי הדואר ובמיוחד לירושלים, יפו וחיפה. חבר הלאומים הכין על התלונה דו"ח נוסף בו הובעה תקווה שהשירות יורחב כדי למנוע את אפליית העברית. באפריל 1938 הוחל בקבלת מברקים בעברית בהדר הכרמל. בהמשך הורחב השימוש באות העברית לשאר המקומות בהם היה רוב יהודי. בשנת 1944 התלונן עמיקם על שבירושלים ובחיפה אין מקבלים מברקים באותיות עבריות בשבת ודרש שגם פקידים לא יהודים יוכשרו להעביר מברקים באותיות עבריות.

את מאבקו זה תיעד עמיקם בשנת תש"ז (1947) בספר בשם "כ"ב אותיות לוחמות לזכותן".

מפעילויותיו הציבוריות
מראשוני ההגנה בירושלים.
יושב ראש גדוד מגיני השפה העברית בחיפה.
חבר הנהלת בנק זרובבל תל אביב.
חבר הנהלת הלוואה וחסכון חיפה.
מזכיר התאחדות החיילים המשוחררים העברים בצבא הימי.
היה ידידו של רמז, ויזם את בולי מועדים לשמחה היוצאים מאז כל שנה.

כתביו
המתקפה על היישוב היהודי בארץ ישראל בתרפ"ט, חיפה: אלול תרפ"ט
 כ"ב אותיות לוחמות לזכותן, חיפה, ה'תש"ז

קישורים חיצוניים
 
 
 
  ישראל עמיקם מציג את המברק הראשון בעברית, 1935

הערות שוליים

לוחמי ההגנה
מחיי הלשון העברית
לוחמי הגדודים העבריים
חיפה: אישים
אנשי היישוב ילידי הארץ
בוגרי בית הספר המנדטורי למשפטים
הדואר המנדטורי
מתאבדים ישראלים
אבות שכולים: חללי צה"ל
אישים הקבורים בחיפה
ישראלים שנולדו ב-1902
ישראלים שנפטרו ב-1957