הרפתקאותיו של סופר בלש

הרפתקאותיו של סופר בלש (באנגלית: The Great Mouse Detective) הוא סרט הרפתקאות בלשי מונפש משנת 1986, שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והופץ על ידי סרטי וולט דיסני. זהו הסרט באורך מלא ה-26 של דיסני והוא בוים על ידי ג'ון מסקר, רון קלמנטס, דייוויד מישנר ובארני מאטינסון (במלאכת הבימוי הראשונה שלהם). כל הדמויות הראשיות הן עכברים וחולדות החיים בלונדון הוויקטוריאנית.

הסרט מבוסס על ספרה של הסופרת איב טיטוס "בזיל מרחוב בייקר" , ונשען רבות על דמותו ועלילותיו של שרלוק הולמס. טיטוס קראה לדמות הראשית על שם השחקן בזיל רת'בון, שנודע בעיקר בזכות תפקידיו כשרלוק במספר סרטים (גם בסרט זה נעשה שימוש בקולו לדמותו של הולמס, מתוך קלטת קול על "אגודת אדומי השיער" משנת 1966, 19 שנים לאחר מותו). שרלוק הולמס השתמש בשם "בזיל" כשם בדוי לעצמו בסיפורו של ארתור קונאן דויל "פרשת פיטר השחור".

הסרט הופץ לבתי הקולנוע ב-2 ביולי 1986, וזכה לביקורות חיוביות ולהצלחה כלכלית, בניגוד חד להכנסות הנמוכות בקופות לסרט ההנפשה הקודם של דיסני, "הקדרה השחורה" (1985). ואכן, הצלחתו של הסרט באותה עת נזקפה לזכותו בשמירה על אולפני ההנפשה של וולט דיסני כעסק חי לאחר הכישלון של הסרט הקודם על ידי חידוש אמון ההנהלה העליונה במחלקה זו, ובכך הכינה את הקרקע לרנסאנס של דיסני כאשר סרטי הנפשה באורך מלא הפכו למוצר המכניס והריווחי ביותר של התאגיד.

תקציר העלילה 
העלילה עוקבת אחר בלש-עכבר בשם בזיל, שחי במאורה קטנה ברחוב בייקר 221 ב' (ביתו של שרלוק הולמס) אשר מנסה לפתור, ביחד עם עוזרו דוסון, את תעלומת חטיפתו של יצרן צעצועים במרדף אחר אויבו המושבע, ראטיגן.

מדבבים ודמויות

מדבבים בגרסה העברית 
 גדי לוי – בזיל
 אוהד שחר – ד"ר דוסון / ד"ר ווטסון
 אסף דגני – ראטיגן
 יואב בר-לב – מר פלאברשם / שרלוק הולמס / דמויות שונות
 שמחה ברבירו – פידג'ט / דמויות שונות
 יעל עמית – מלכת עכבריה / גברת ג'ודסון
 שירלי לילו – מיס קיטי מאוס / קליינטית
 הדר שחף-מעיין – ברמנית
 גילן שחף – דמויות שונות

הפקה 
הרעיון לעשות סרט הנפשה על שרלוק הולמס המשלב בעלי חיים נדון לראשונה במהלך ההפקה של "הרפתקאות ברנרד וביאנקה" (1977). הקרדיט שייך לאמן הפריסה הוותיק ג'ו הייל, שהציע לעבד את סדרת ספרי הילדים "בזיל מרחוב בייקר" מאת איב טיטוס, אך הפרויקט נפל בין הכיסאות בגלל קווי הדמיון ל"הרפתקאות ברנרד וביאנקה". בשנת 1982, רון קלמנטס הציע לעבד את סדרת ספרי הילדים לסרט הנפשה באורך מלא, ויחד עם אמן הסיפור פיט יאנג, הרעיון הוצג לנשיא דיסני רון מילר שאישר את הפרויקט. מוקדם יותר בקריירה שלו, קלמנטס יצר סרט הנפשה קצר באורך 15 דקות אודות שרלוק הולמס. מכיוון שהאנימטורים לא היו מרוצים מהכיוון אליו הוביל הסרט "הקדרה השחורה", "בזיל מרחוב בייקר" אושר כפרויקט חלופי.

בארני מאטינסון וג'ון מסקר הוקצו כבמאים ראשיים בעוד דייוויד מישנר צורף גם כבמאי שותף. מילר שימש כמפיק של הסרט. הרעיון הראשוני עבור הקורבן היה עבור אוליביה - אז דמותה הייתה בוגרת ומושא אהבה פוטנציאלי לד"ר דוסון, אך מילר הציע שהדמות תהיה "ילדה קטנה, מישהי שהם [הקהל] יכולים לרחם עליה". אחת הדמויות שנשמטו הייתה יונה מלשנית (משחק מילים באנגלית ל-"stool pigeon") שתמיד הסתובבה בארמון בקינגהאם ונתנה לבזיל מידע אודות תככים ומעשי נוכלויות. הכותבים השמיטו את הדמויות שבזיל נעזר בהן כדי שהוא יפענח דברים בעצמו.

עם עזיבתו של מילר בשנת 1984, הדירקטוריון מינה את מייקל אייזנר, שהתפטר באותה העת מסרטי פרמאונט, להיות המנכ"ל החדש של החברה. אייזנר גייס את ראש מחלקת ההפקה הקודם ג'פרי קצנברג להיות יו"ר האולפן בחטיבת הסרטים של דיסני. לאחר הקרנת הסיפור של הסרט, אייזנר וקצנברג התלוננו על הקצב האיטי של העלילה והורו לשכתב אותו מחדש לפני תחילת מלאכת ההנפשה. למרות שההפצה המיועדת נקבעה לחג המולד 1987, מייקל אייזנר קיצץ את תקציב ההפקה המיועד - 24 מיליון דולר - בחצי, כאשר הוא קיבל אור ירוק עם 10 מיליון דולר, תאריך ההשקה הועבר ליולי 1986, דבר המעניק לצוות ההפקה שנה אחת להשלים את הסרט. כדי להחליף את מילר שהיה מפיק, יו"ר סרטי ההנפשה, רוי א. דיסני, הקצה את מאטינסון לתפקיד הבמאי/מפיק, אך האחרון מצא את שתי המשימות קשות מדי והחליט להישאר כמפיק בלבד. מסקר ומישנר נשארו כבמאים, אבל עקב לוח הזמנים המקוצר של ההפקה, קלמנטס הפך לבמאי נוסף.

בעקבות הפגנת ביצועי הכנסות ברמה נמוכה מהמצופה של הסרט "שרלוק הולמס הצעיר" (1985) של פרמאונט/אמבלין, אייזנר החליט לשנות את שמו של הסרט מ-"Basil of Baker Street" (בזיל מרחוב בייקר) ל-"The Great Mouse Detective" (סופר בלש עכבר), בתחושה שהשם "בזיל" היה "אנגלי מדי". הכותרת החדשה של הסרט התבררה כלא פופולרית בקרב יוצרי הסרט עד כדי כך שהאנימטור אד גומברט כתב תזכיר סאטירי בין משרדי, לכאורה על ידי מנהל האולפן פיטר שניידר, שהעניק לסרטי דיסני הקודמים כותרות גנריות כגון "Seven Little Men Help a Girl" (שבעה גברים קטנים עוזרים לנערה), "The Wonderful Elephant Who Could Really Fly" (הפיל המופלא שיכול באמת לעוף), "The Little Deer Who Grew Up" (הצבי הקטן שהתבגר), "The Girl with the See-through Shoes" (הנערה עם הנעליים השקופות), "Two Dogs Fall in Love" (שני כלבים מתאהבים), "Puppies Taken Away" (כלבלבים גנובים) ו-"A Boy, a Bear and a Big Black Cat" (ילד, דוב וחתול שחור גדול). כותרים גנריים אלו יהפכו מאוחר יותר לקטגוריה בשעשועון "ג'פרדי!".

ליהוק 
לאחר שורה של שחקנים אמריקאים ובריטים שנגשו עבור תפקידו של בזיל, השחקן בארי אינגהאם זכה בתפקיד תוך שש דקות מהאודישן שלו. ואל בטין היה בחירתו הראשונה של רון קלמנטס עבור התפקיד של ד"ר דוסון. עבור אוליביה, סוזן פולאצ'ק נבחרה על פני מאות מועמדות אחרות ואילו אלן יאנג, שדיבב את סקרוג' מקדאק ב"חג שמח מיקי מאוס", נבחר לדבב את אביה היריאם בגלל המבטא הסקוטי האותנטי שלו.

כאשר יוצרי הסרט צפו בסרט הקומדיה "שמפניה לקיסר" משנת 1950, כדי לבחון את הופעתו של רונלד קולמן כמודל אפשרי לבזיל, הם החליטו מיד ללהק את וינסנט פרייס, שגם כיכב בסרט, בתור ראטיגן. כשחקן ותיק עם רזומה של חמישים ושתיים שנה, פרייס היה מוכן לעשות אודישן לתפקיד ואף ציין כי "אם מישהו מלבד דיסני היה מבקש ממני, הייתי נעלב". לאחר מבחן קול, אמן הדיבוב הוותיק קנדי קנדידו הקליט בשעה אחת את הדיאלוגים שלו עבור דמותו של פידג'ט. כדי להגביר את גובה הצליל, קלטת הדיבוב שלו הואצה. הקול הטבעי של קנדידו נשמע בסצנת המסבאה כשאחד העכברים צועק על הדיונון.

הנפשה 

בזיל עוצב לראשונה על פי בינג קרוסבי, אבל האנימטורים בסופו של דבר לקחו השראה מלסלי הווארד. בתחילה, דמותו של ראטיגן עוצבה באופן רזה ודמוי עכברוש. לאחר הקרנת "שמפניה לקיסר", האנימטור גלן קין ציין שבעקבות הליהוק של פרייס, "הקול והגישה רבי ההבעה שלו נתנו לנו השראה להמשיך ולעצב מחדש את הדמות". בנוסף, במהלך פגישה אחת, גלן קין החליט לבסס את הגזרה של ראטיגן על מנכ"ל דיסני דאז, רון מילר, שהיה שחקן פוטבול לשעבר בלוס אנג'לס ראמס. יתר על כן, קין הרים את אישיותו כשהוא נובר ב"תמונות של אנשים מלונדון במאה ה-19, של עובדי רכבות, והיה בחור אחד שעישן סיגר - היה לו כובע צילינדר ופשוט היה משהו בבחור הזה - הראטיגן הזה... העכברוש הזה עם הסיגר, לבוש מהמסד ועד הטפחות, הוא היה חד ומושלם - הוא חולדת ביוב הלבוש כמו מלך והוא חי כמו מלך!". האנימטורים המפקחים הבאים כללו את מארק הן עבור בזיל, הנדל בוטוי עבור דוסון, רוב מינקוף עבור אוליביה, אנדראס דג'ה עבור המלכה עכבריה, ראובן אקינו עבור גברת ג'ודסון, ומייק גבריאל עבור טובי ופליסיה.

סצנת הגמר המקורית הייתה אמורה להתרחש על מחוגיו של הביג בן כאשר ראטיגן בסופו של דבר נופל אל מותו. עם זאת, האנימטור מייקל פראסה ניגש למסקר עם הרעיון להציג מחדש את הקרב הסופי באופן כזה שהדמויות יפרצו לתוך הביג בן כאשר גלגלי השיניים של השעון מהווים איום נוסף, מסקר הסכים לרעיון הזה. ההשראה של פראסה לסצנה זו הייתה סרט האנימה היפני, "לופן השלישי: טירתו של קליוסטרו" (1979), סרט הביכורים של האנימטור הייאו מיאזאקי שהוא חלק מזיכיון "לופן השלישי"; הסרט, שפראסה היה מעריץ שלו, הציג סצנת שיא שכללה מספר דמויות בינות גלגלי שיניים ענקיים בתוככי מגדל שעון. פראסה וצוותו נשלחו ללונדון לסקירה בווידאו וקיבלו גישה חסרת תקדים לתוך מערכת השעון של הביג בן. מכיוון שהפעמונים היו מצלצלים בכל רבע שעה, הצוות השלים את המחקר תוך שעה אחת.

האנימטורים פיל ניבלינק וטד גילו בילו חודשים בעיצוב החלק הפנימי של הביג בן, כאשר כל גלגל שיניים הופק כמודל wireframe בגרפיקה ממוחשבת שהודפסה ומוקמה על גבי תאי הנפשה שעליהם נוספו הצבעים והדמויות. סצנת השיא בעלת שתי הדקות השתמשה אפוא ב-Computer-generated Imagery (CGI), מה שהפך אותו לסרט דיסני הראשון שעשה שימוש נרחב בהנפשה ממוחשבת, עובדה בה השתמשה דיסני כדי לקדם את הסרט במהלך שיווקו.

הסרט היה העבודה האחרונה שהציג את אריק לארסון כיועץ ההנפשה לפני פרישתו. לארסון היה האחרון מבין תשעת הזקנים של דיסני, הקבוצה שהגדירה חלק ניכר מבימוי הסרטים של דיסני מאז שנות ה-30. כמחווה, דמותו של ד"ר דוסון עוצבה על פי לארסון.

הפצה 

במהלך ההקרנה הראשונית בבתי הקולנוע, את הסרט ליווה הסרט הקצר, "מנקי השעון".

מדיה ביתית 
לאחר ההוצאה המחודשת לבתי הקולנוע בפברואר 1992, הסרט שוחרר ב-VHS ולייזרדיסק ביולי 1992. המכירות הוכנסו להשהיה זמנית ב-30 באפריל 1993. הוא הופץ שוב ב-VHS ב-3 באוגוסט 1999 (שהכיל גם משחק בתוכו) וב-DVD בשנת 2002 עם סרט קצר של מייקינג אוף. בבריטניה, הוא הופץ לראשונה ב-VHS בשנת 1992 ושוב בשנים 1993 ו-1995.

בישראל 

בשנת 1987, הסרט הופץ בישראל עם תרגום בכתוביות תחת עבודתה של שפרירה זכאי. שנה לאחר מכן, ב-1988, הוצאת יבנה הוציאו לאור את ספר הילדים בזיל הבלש הגדול, שהכיל את עלילת הסרט לצד איורים. כמו כן, בנוסף לשמו המקורי של הסרט, הוא ידוע בארץ גם בשם עלילות סופר בלש.

עד לשנת 2023, הסרט היה מבין סרטי ההנפשה באורך מלא היחידים של אולפני ההנפשה של וולט דיסני שלא דובב לעברית. על פי שפרירה זכאי, במאית הדיבוב של רוב סרטי דיסני עד שנת 2008, הסרט כמעט ודובב בשנות התשעים, אך דיסני עצרו את המשך ההפקה. הסרטים הנוספים שלא דובבו בנוסף אליו הם "סלודוס אמיגוס", "הבה לי מוזיקה" ו"עת הזמיר". ב-4 באפריל 2023, עלה הסרט לראשונה בדיבוב לעברית בספק שירותי הזרמת המדיה דיסני+. הסרט דובב באולפני דאבי דאב כשעל מלאכת בימוי הדיבוב הייתה אחראית ענת ניב.

קבלה ומורשת

ביקורת 
הסרט קיבל דירוג "שני אגודלים למעלה" ממבקרי הקולנוע ג'ין סיסקל ורוג'ר איברט. בביקורת המודפסת שלו עבור שיקגו טריביון, סיסקל שיבח את הסרט בהתלהבות כ"סרט ההנפשה הבלתי נשכח מזה 25 שנה" ש"משוטט בהיקף רגשי נרחב, לוקח אותנו מחמוד למפחיד, מהכרה לפלא". כמו כן, בביקורת המודפסת שלו עבור שיקגו סאן-טיימס, איברט העניק לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה ושיבח את ההנפשה של הסרט והשווה את הסרט לתקופת תור הזהב של דיסני. הוא סיכם ש"התוצאה היא סרט כמו 'הרפתקאותיו של סופר בלש', אשר נראה מונפש יותר מכל סרט אחר ב-30 שנה האחרונות".

במגזין Time Out הלונדוני נכתב, "כרגיל עם הפילם נואר [...] זה הנבל שגונב את ההצגה והאחד שזוכה לאהדה במהלך הקרב עוצר הנשימה במרומי גלגלי השיניים והרצ'טים של הביג בן". נינה דרנטון מהניו יורק טיימס החמיאה בכך ש"הגיבורים מעניינים וקוסמים, לנבלים יש את הניצוץ המיוחד הזה של דיסני - נבלים הומוריסטים שבאמת נהנים להיות מרושעים - והתסריט שנון ולא רגשני יתר על המידה". ז'והנה שטיינמץ, גם משיקגו טריביון, דירגה את הסרט בשלושה וחצי כוכבים (מתוך ארבעה) וכתבה "הסרט הזה נחמד, נחמד, נחמד, אבל זה דרגת נחמד גבוהה יותר מ"הרפתקאות ברנרד וביאנקה" (1977) ו"השועל והכלבלב" (1981). המפתח להנפשת דיסני טובה הוא אופי והבעת פנים, וסרט זה שופע בשניהם".

באתר הביקורות Rotten Tomatoes הסרט קיבל דירוג חיובי של 80% עם דירוג ממוצע של 7.1/10 על סמך 25 ביקורות. הקונצנזוס באתר על הסרט מציין כי "'הרפתקאותיו של סופר בלש' אולי לא מדורג עם הקלאסיקות של דיסני, אך זהו סרט חביב ומשעשע עם כמה סצנות ויזואליות בסגנון אפל". Metacritic העניק לסרט ציון של 73 על סמך 13 ביקורות, מה שמציין "בדרך כלל ביקורות חיוביות".

מבקר ההנפשה צ'ארלס סולומון סיווג אותו כאחד מסרטי ההנפשה הטובים ביותר של שנות ה-80, תוך שהוא מבליט את עבודתו של קין על דמותו של ראטיגן.

הכנסות 
הסרט הכניס כ-50 מיליון דולר ברחבי העולם (מול תקציב של למעלה מ-14 מיליון דולר) במהלך יציאתו לאקרנים. הצלחתו הרווחית של הסרט, לאחר הביצועים הנמוכים של קודמו, העניקה ביטחון להנהלה החדשה של דיסני בחיוניות של מחלקת ההנפשה שלהם, אם כי היא נעקף בקופות על ידי "פייבל והחלום האמריקאי". הסרט קיבל כותרת חדשה בשם "The Adventures of the Great Mouse Detective" כאשר הופץ מחדש ב-14 בפברואר 1992, שם הכניס 13,288,756 דולר. הסרט זכה בממוצע של 38.7 מיליון דולר באמריקה הצפונית עם הפצתו המקורית והוצאתו המחודשת.

במדיה אחרת 
בזיל ופרופסור ראטיגן היו דמויות בקבלת הפנים בפארקי דיסני, עד ששניהם הוצאו מכלל שימוש לאחר 2004.

בסדרת הטלוויזיה "Darkwing Duck" מופיע פסל קטן בדמותו של בזיל. לחלק מהדמויות מהסרט יש הופעות קמע חוזרות בסדרת הטלוויזיה "בית העכבר".

פרופסור ראטיגן הוא אחד הנבלים עם תפקיד מרכזי בסרט האנתולוגיה "Once Upon a Halloween" משנת 2005. הוא גם אחד הנבלים במשחק הלוח Disney Villainous.

בזיל מופיע כדמות שניתן לשחק במשחק הווידאו Disney Heroes: Battle Mode משנת 2018.

בנוסף, לכבוד יום השנה ה-75 של מיקי מאוס בשנת 2004, תוכנן סרט תחת הכותרת "The Search for Mickey Mouse" (החיפוש אחר מיקי מאוס), בו מיקי נחטף על ידי כוחות לא ידועים, מה שמאלץ את מיני מאוס לגייס את בזיל כדי לחקור את היעלמותו. עם זאת, הפרויקט בוטל לאחר שסבל מבעיות תסריט.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

אולפני ההנפשה של וולט דיסני: סרטים
דיסני: סרטי הנפשה
סרטי 1986
סרטי בלשים
סרטים אמריקאיים
סרטים על עכברים
שירים על פשע
שרלוק הולמס