יחזקאל קויפמן

יחזקאל קויפמן (17 בדצמבר 1889 – כ"א בתשרי תשכ"ד, 9 באוקטובר 1963) היה פרופסור, פילוסוף וחוקר מקרא, חתן פרס ישראל במדעי היהדות לשנת תשי"ח (1958) ושני פרסי ביאליק לחכמת ישראל. שימש כראש החוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים והיה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1959.

תולדות חייו
יחזקאל קויפמן נולד בדוניביץ, מחוז פודוליה, שהייתה בשליטת האימפריה הרוסית להורים שומרי מסורת. אביו מרדכי נחום קאופמן היה סוחר בדים. קויפמן התחנך בחדר, ולאחר מכן למד תלמוד ופוסקים בבית מדרש, ועברית, דקדוק עברי ומעט ספרות עברית מפי מורה פרטי. למד בישיבה המודרנית "יבנה" באודסה מיסודו של חיים טשרנוביץ; מתלמידי פרופ' קלויזנר, שרשם עם ברוך קרוא את הרצאותיו, ומזה נדפס החלק הראשון של ספרו: "ההיסטוריה של הספרות העברית החדשה". למד ב"האקדמיה היהודית" ["קורסים ללימודי המזרח" היה השם הרשמי] מיסודו של הברון הרוסי-יהודי דוד גינזבורג בסנט פטרבורג. ב-1918 סיים את לימודיו באוניברסיטת ברן בפילוסופיה ובבלשנות שמית. קויפמן עבר לברלין שם עבד במסגרת מפעל אנציקלופדיה יודאיקה. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל והחל ללמד בבית הספר הריאלי בחיפה. בשנת 1949 עבר לירושלים, והיה פרופסור למקרא באוניברסיטה העברית עד 1957, וכן ראש החוג למקרא.

קויפמן היה חבר המועצה הספרותית של מוסד ביאליק, וזכה פעמיים בפרס ביאליק לחכמת ישראל, בשנת תרצ"ג על ספרו "גולה ונכר", ובשנת תשט"ז על חיבורו המקיף "תולדות האמונה הישראלית". ביאליק, שקרא את הספר "גולה ונכר" עוד לפני צאתו לאור, והיה מושפע ממנו עמוקות, כתב ליהודה לייב מאגנס כי הוא "ספר גדול, שלא היה כמוהו בישראל זמן רב... לבי אומר לי כי נמצא גואל למחשבה העברית".

נפטר בירושלים.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.

השקפותיו

מונותאיזם
קויפמן נודע בעיקר בעמדתו שהמונותאיזם הישראלי הופיע באופן ספונטני בתקופה קדומה מאוד, בניגוד לתפיסה ההגליאנית של אסכולת ולהאוזן, שרווחה אז, שעל פיה המונותאיזם הישראלי התפתח באופן הדרגתי מאמונות אליליות. קויפמן מאמין שישנה השפעה אלילית על הדת הישראלית, אך מהותה שונה. 

לפי קויפמן, החידוש העיקרי באמונה הישראלית לא היה הרעיון שקיים אל אחד בלבד, אלא הרעיון שאל זה אינו כפוף לחוקי הטבע או לכל חוק אחר, ושהוא קודם לכול - בניגוד לאלים פוליתאיסטיים, שכפופים לדבר מה שהיה קיים לפניהם, אותו קויפמן מכנה "הוויה קדמונה". לאלים פוליתאיסטיים יש סיפור על היווצרותם – בניגוד לאל היהודי, הנוצרי והמוסלמי. סיפור קורות חייו של האל הופך אותו למוגבל – בידי הוויה קדמונה, אויבים אלוהיים אחרים, רגשות וגורל. כל אלו לא קיימים בדתות המונותאיסטיות, אותן קויפמן מכנה "ישראליות". האל בדתות הישראליות אינו מוגבל. ההבדל בין מונותאיזם לפוליתאיזם אינו כמות האלים. 

,  

לפי קויפמן לא היו מלחמות בין ישויות אלוהיות שונות לבין אלוהי ישראל.

אפותיאוזה
בתחום האפותיאוזה כתב קויפמן כי האלילות מאמינה בעליית בני אדם למדרגה אלוהית. כלומר, בנוסף לאלים יש חצאי אלים (בני-אדם שעלו למדרגת אלים). האלילות מעלה לדרגת חצאי אלים את האבות הקדומים, מלכים וגיבורים. ואילו בדת ישראל אין חצאי אלים, ובני האלוהים מספר בראשית – הדבר הדומה ביותר לחצאי אלים בדת הישראלית, גם הם לא נבראו מאל דרך הפריה טבעית, אלא מהמלאכים.

ביקורת המקרא
בתחום ביקורת המקרא נודע קויפמן בעמדתו המהפכנית כלפי תורת התעודות בניסוחו של ולהאוזן. קויפמן קיבל את העיקרון של חלוקה למקורות נפרדים, אך קבע, בניגוד למקובל אז, שהמקור הכהני בתורה נתחבר לפני המקור הדברימי, בתקופת בית המקדש הראשון. עמדה זו משפיעה רבות על תפיסת התפתחות החוק המקראי ומשמעות הנבואה הקלאסית בישראל. שיטתו של קויפמן, שהציגה את היהדות הקדומה באופן חיובי כמבשרת המונותאיזם (בניגוד לאנטישמיות המחקרית של ולהאוזן, שראה בספר ויקרא יצירה מאוחרת המייצגת דת טקסית מנוונת), הסירה את התדמית השלילית שדבקה בביקורת המקרא בעיני חוקרים יהודים והייתה הפתח של רבים להיכנס אל התחום.

קויפמן גם טבע את המושג "סיבתיות כפולה", בספרו "תולדות האמונה הישראלית".

החינוך הפרוגרסיבי
קויפמן גם נחשב למנסח הבולט בתקופתו, לשלילת החינוך הפרוגרסיבי: .

"גולה ונכר"
בחיבורו "גולה ונכר" התעמק קויפמן בשאלת קיום העם היהודי בגולה, והסיק כי הגורם העיקרי ששמר על העם היהודי ומנע את היטמעותו בעמים אחרים הוא 'הכרת האומה את עצמה כנושאת ערכים דתיים קדושים'. במקביל הגיע קויפמן לתובנה כי קיומם של היהודים בימי הביניים על הקשיים בהם, היה מסוכן פחות לעומת החיים בגולה בתקופה המודרנית בצל האנטישמיות העממית וללא "ההגנה של חומות הגטו והזכויות שנתנו לו המושלים" בימי הביניים. יהונתן כהן מתאר את דברים אלו שנכתבו בשנות ה-20 כ"פרקי נבואה ממש", על רקע השואה בה התממשו נבואות הזעם של קויפמן.

"חורבן הנפש"
בחיבורו "חורבן הנפש" טען שלמרות ההרגל לתרגם את המילה "אנטישמיות" כ"שנאת ישראל" הרי תרגום זה אינו מדויק. "האנטישמיות אינה שנאת ישראל בעצם, אלא היא שיטה של קטרוגים הבאה לבסס ולהצדיק את השנאה לישראל או את הרע הנעשה לישראל". האנטישמיות אינה רגש למרות שהיא כרוכה בו, אלא אידיאה, תורה, ולפרקים גם 'שיטה מדעית' להצדקת שנאת ישראל ולא לבאר אותה. היא מטעימה לשנאה טעמים, באמצעות עלילה, קטרוג שקר וסילוף שאינם טעמיה וגורמיה האמיתיים. ומכיוון שהאנטישמיות היא אידיאה או תורה, היא יכולה להופיע בפני עצמה ללא שנאה הן מיהודי והן מגוי.

קויפמן המשיך ופירט את השקפותיו על האוטואנטישמיות שהיהודים ירשו לדבריו מתקופת ההשכלה ועד פרסום המאמר בשנות ה-30, והראה כי האוטואנטישמים אימצו את השקפתה וגישתה של האנטישמיות מבחינת "שקר, הכללה, ייהוד והחמרה". קויפמן הדגים כיצד האוטואנטישמים, לעיתים מתוך אהבת ישראל – כאמור, אנטישמיות אינה רגש ויכולה להתקיים בנפרד משנאה – מאמצים את השקרים שהופצו על העם היהודי, מכלילים את היהודים כולם בפשעים של יחידים, מכנים כ"חטאים יהודיים" עוולות אשר נפוצים בקרב כלל האומות ונוקטים בסטנדרט כפול כאשר הם מאשימים את היהודים במעשים אשר אינם נחשבים כלל לפסולים כשהם מבוצעים בידי עמים אחרים.

קויפמן מטעים שאנטישמיות מתאפיינת בסגנונה ותוכנה הבא להצדיק את הדין על היהודים מפני שהם יהודים. תוכחה וקיטרוג כלפי ישראל, כשהם לעצמם, אינם אנטישמיות. ואנטישמיות היא מה שהיא גם כשהיא מתלבשת בלבוש של לאומיות ואהבת ישראל.

הנצחה
על שמו נקראים רחוב בשכונת רמות בירושלים, רחוב בשכונה ה' בבאר שבע, רחוב המחבר את הטיילת התל אביבית לשדרות ירושלים ביפו ורחוב בחיפה סמוך לבית בירם בו לימד.

על שמו קרויה הקתדרה למקרא שבאוניברסיטה העברית בירושלים.

ספריו החשובים
 תולדות האמונה הישראלית – יצירתו הגדולה על המונותאיזם היהודי.
מכבשונה של היצירה המקראית – כרך מאמרים שמהווה כעיין השלמה לתולדות האמונה הישראלית.
 פירושים למקרא מבוססים על גישתו הייחודית בביקורת המקרא.
 גולה ונכר, ב' כרכים.
 הסיפור המקראי על כיבוש הארץ (תשט"ו).
 ספר שופטים מבואר בידי יחזקאל קויפמן (1968).
 ספר יהושע מבואר בידי יחזקאל קויפמן.

ספר יובל
 מנחם הרן (עורך), ספר היובל ליחזקאל קויפמן: מחקרים במקרא ובתולדות האמונה הישראלית, מוגשים לו בהגיעו לשיבה, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשכ"א.

לקריאה נוספת
 אליעזר שביד, תולדות פילוסופיית הדת היהודית בזמן החדש - חלק רביעי, הוצאת עם עובד, 2006, פרק שישי: ייחוד דתו וגורלו של העם היהודי בהסתכלות מדעית (משנתו של יחזקאל קויפמן), עמ' 138–169

קישורים חיצוניים

 
 
 כרטיס אישי ואודותיו, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
 
 
 
  (עם פטירתו), 
 
 
 
 
 
 
 

מפרי עטו:
 מקומו ההיסטורי של ספר איוב, מאמר מאת יחזקאל קויפמן במאגר המידע מקראנט
 סיכומים של פרקי הספר תולדות האמונה הישראלית, באתר יחזקאל קויפמן
 יחזקאל קויפמן, "חורבן הנפש", מהדורה מוגהת ומוערת עם הקדמה מאת ד"ר יהונתן כהן, השילוח גיליון 12, דצמבר 2018 (המאמר פורסם לראשונה בכתב העת 'מאזניים' בטבת תרצ"ד – חורף 1933–1934)

הערות שוליים

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
אנשי העלייה הרביעית
בוגרי אוניברסיטת ברן
חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
זוכי פרס ישראל למדעי היהדות
פילוסופים ישראלים
חוקרי מקרא ישראלים
סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מקרא
זוכי פרס ביאליק לחכמת ישראל
יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
סגל בית הספר הריאלי
זוכי פרס ישראל לשנת 1958
ישראלים שנולדו ב-1889
ישראלים שנפטרו ב-1963