יפתח ספקטור

יפתח ספקטור (נולד ב-20 באוקטובר 1940) הוא טייס קרב בחיל האוויר הישראלי, אחד מאלופי ההפלות של תקופת מטוסי הסילון, לזכותו הפלת 12 מטוסי אויב. שימש בין היתר כראש מחלקת מבצעים בחיל האוויר וכמפקד בסיס תל נוף. סיים את שירותו בדרגת תת-אלוף, נחשב על ידי רבים לאחד מטייסי הקרב הטובים ששירתו אי פעם בחיל האוויר הישראלי.

ילדותו
אביו, צבי ספקטור, היה מפקד פעולת כ"ג יורדי הסירה, ונספה כאשר יפתח היה בן שבעה חודשים.
ספקטור גדל בקיבוץ חולתה ובקיבוץ גבעת ברנר עם אמו שושנה ספקטור שהייתה קצינת השלישות של הפלמ"ח.

שירותו הצבאי
התגייס ב-1958 לקורס טיס וסיים אותו ביולי 1960. הוצב בטייסת העקרב והטיס מטוסי סופר מיסטר, את טבילת האש שלו עשה באפריל 1961 בקרב אוויר בו רשמה הטייסת את הפלת המיג הראשונה שלה. בשנת 1962 גילם את דן הטייס בסרטו של אילן אלדד "סיניה", המבוסס על מקרה אמיתי, לצד דינה דורון ושמעון ישראלי. ב-1965 עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 בטייסת הקרב הראשונה.

במלחמת ששת הימים היה טייס מיראז' 3, ובין השאר הוביל את זוג המטוסים שתקף את ספינת הביון האמריקאית "ליברטי". לאחר המלחמה הדריך בבית הספר לטיסה תחת פיקודו של רן פקר. במאי 1970 מונה למפקד טייסת 101. עם תחילת כהונתו הדיח ספקטור מהטייסת שליש ממצבת הטייסים הפעילה. תקופת פיקודו התאפיינה במבצעים וקרבות אוויר רבים, אך גם במקרים רבים של חוסר ציות להנחיות ולפקודות הממונים עליו, וכדבריו "התאמנתי בחוסר ציות", כשמנגד דרש מפקודיו ציות מוחלט ואף הדיח טייסים מובילים כישראל בהרב.

באוגוסט 1971 סיים את כהונתו כמפקד טייסת 101 והוטל עליו להקים טייסת מטוסי "פנטום", טייסת אבירי הזנב הכתום. ב-13 בספטמבר 1973, כחודש לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, השתתף בקרב אוויר המוני מעל חופי סוריה ובו הפיל שני מטוסי מיג 21. במלחמת יום הכיפורים פיקד על הטייסת שביצעה 760 גיחות קרביות (מהם השתתף בעצמו ב-42), ארבעה ממטוסיה הופלו אך היא לא ספגה אבדות בנפש. במהלך המלחמה הוטל על הטייסת שלו להפציץ את המטכ"ל הסורי בדמשק. כוח של שמונה מטוסים מהטייסת בהובלת ספקטור נסוג לאחור בדרכם ליעד בשל עננים שסיכנו את המטוסים בהתנגשות בהרי הלבנון. כוח אחר, מטייסת 119, ביצע את משימת ההפצצה בהצלחה באותו יום לאחר שהצליח למצוא פרצה בעננים ולהגיע ליעד. אף שהחלטתו של ספקטור להימנע מתקיפה בנסיבות שהיו גובתה על ידי מפקד חיל האוויר, היא גררה ביקורת ועוררה ויכוח פנימי בחיל האוויר הישראלי. בדצמבר 1973 העביר את הפיקוד לרן גורן. לאחר המלחמה שימש כראש ענף אימונים אוויריים ועסק ביישום לקחי המלחמה.

ספקטור השלים במסגרת שירותו הצבאי תואר ראשון בהיסטוריה ומזרח-תיכון מאוניברסיטת תל אביב בהצטיינות, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת UCLA שבלוס אנג'לס בהצטיינות יתרה. לאחר לימודיו התמנה ב-1977 לראש מחלקת מבצעים אוויר. בתפקידו זה פעל לקידום ההצטיידות והלחימה בכלי נשק מתוחכמים ומל"טים וקידם הכנסת מסוקים למבצעים. כמו כן היה ספקטור, ביחד עם דודיק רוטנברג, איש הצנחנים ומגיבורי הקרב על גבעת התחמושת, ומוקי בצר, מפקד פלוגה בסיירת מטכ"ל, מיוזמי ומקימי יחידת שלדג. ב-1978 התפטר ספקטור מחיל האוויר על רקע חילוקי דעות בעניין פיתוח מטוס ה"לביא", על אף ההחלטה לרכוש מטוסי F-16 (עמדתו הייתה שיש לבחור באחת החלופות ולדבוק בה).

ב-1979 התבקש ספקטור לחזור לשירות. הוא מונה למפקד בסיס רמת דוד וראש פרויקט קליטת מטוסי ה-F-16. במסגרת הקמת שלוש טייסות F-16 הראשונות לקח חלק בפעילות מבצעית על המטוס. השתתף במבצע אופרה להשמדת הכור האטומי בעיראק ב-1981, אך מאחר שסבל מעייפות מאחר שלא ישן לילה קודם, כמו גם מחוסר התמצאות רגעית, ככל הנראה עקב נטילת תרופה ערב לפני המבצע, שחרר את החימוש שלא מעל המטרה והחטיא אותה. בשנים 1982–1984 שירת כמפקד תל נוף ובתפקידו זה השתתף במלחמת לבנון הראשונה. ספקטור דחה הצעות לקידום, וב-1985 השתחרר מהצבא.

לאחר שחרורו מצה"ל

לאחר שחרורו, בחר ספקטור ליישם את ניסיונו הצבאי בתחום הטכנולוגי. הוא המציא את מערכת "הילה" (HALO), מערכת אוויונית למסוקים בשדה הקרב. במסגרת חברת אלביט תכנן, פיתח ושיווק מערכת זו אשר קידמה משמעותית את המבצעיות ובטיחות הטיסה (עיקריה אומצו לאחר מכן במערכות רבות בעולם). המערכת או מרכיבים שלה נרכשו על ידי חילות האוויר של ישראל, ארצות הברית ומדינות נוספות, וכמו כן נמכרת למסוקים אזרחיים הפועלים בתנאים קשים. המערכת הניבה הכנסות של מעל 400 מיליון דולר. מערכת "הילה" הוגשה פעמיים כמועמדת לפרס ביטחון ישראל; זכתה פעמיים במקום שני (אחרי הלוויין "עמוס" וטנק ה"מרכבה"). ספרו "חלום בתכלת שחור", שיצא לאור ב–1991, מספר על חוויותיו במלחמת יום הכיפורים. הספר זיכה את מחברו בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.

ספקטור הקים מספר חברות ומיזמים בתחומי התעופה, הבנייה ומערכות ממוחשבות. מן המייסדים והבעלים של חברת יסיס בע"מ המייצרת מערכות תוכנה מהירות לניהול ארגונים ושימשה טייסות ומחלקות בבתי חולים בארץ ובעולם. מאוחר יותר מכר ספקטור את חברת יסיס. משנת 2001 ועד לביצוע תוכנית ההתנתקות ב-2005 היה פעיל ב"תנועה להפרדה חד-צדדית מן הפלסטינים". בשנת 2003 היה מחותמי "מכתב הטייסים" שהצהירו על סירובם לבצע מה שהם מגדירים כפעולות בלתי חוקיות ובלתי מוסריות בשטחים, וכתוצאה מכך הודח משירות המילואים. מאוחר יותר הדגיש ספקטור שהוא אינו מתנגד לסיכולים ממוקדים ככלל, אלא לאלו שבהם עלולים להיפגע אזרחים. ספרו "רם וברור" - העוסק, בין השאר, במכתב הטייסים - יצא לאור ב-2007 בהוצאת ידיעות ספרים.

בשנת 2014 הקים את תנועת "דוגמה אישית" שמטרתה להקים גוש דמוקרטי ציוני גדול, על מנת להשיג הפרדה מהפלסטינים, ולהבטיח מדינה יהודית, דמוקרטית והגונה.

בתשפ"ג (2023) קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן., על עבודה שכותרתה: "תסמין ריכטהופן: מיקוד משימתי - תרומות, עלויות ונזקי הפרזה", בהנחיית פרופ' אבי שגיא ופרופ' אורי בר-יוסף.

ספקטור נשוי לעליזה סמואל, ולהם ארבעה ילדים.

פירוט ההפלות
להלן טבלת ההפלות:

קישורים חיצוניים

 
 
 
 יפתח ספקטור: חלום בתכלת שחור הוצאת כתר, 1991

הערות שוליים

תתי-אלופים בחיל האוויר
טייסי חיל האוויר הישראלי
מפקדי בסיס רמת דוד
מפקדי בסיס תל נוף
אלופי הפלות ישראלים
סרבנים ישראלים
זוכי פרס יצחק שדה
יפתח
ראשי מחלקת מבצעים בחיל האוויר
גבעת ברנר: אישים
בוגרי אוניברסיטת תל אביב
בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
עובדי אלביט מערכות
שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
ישראלים שנולדו ב-1940