מאכל לאומי

מאכל לאומי הוא מאכל הנתפס כטיפוסי וכאופייני לבני לאום, קבוצה אתנית או אזור גאוגרפי מוגדר, ומזוהה באופן מובהק עם בני מוצא זה. על פי רוב, אין מדובר בהגדרה רשמית (אף שישנן מדינות המגדירות מאכל לאומי בחקיקה רשמית), אלא בהשקפתם של בני אותו מוצא או אחרים המתבוננים מבחוץ בתרבותם, ורואים במאכל מסוים מכנה משותף לאותה קבוצת אנשים ולעיתים סמל לתרבותם. באופן דומה ל"מאכל לאומי", קיימים גם "משקאות לאומיים" המזוהים במובהק עם בני לאום או מוצא מוגדר.

אוכל ולאומיות
השימוש במונח "מאכל לאומי", יחד עם "מטבח לאומי", רווח החל מן המאה ה-19, עם התפשטות הרעיון של מדינות הלאום באירופה. הגדרתם של לאומים התבססה במידה רבה, בצד מקורות אתניים וגאוגרפיים, על מאפיינים תרבותיים שניתן לייחסם קולקטיבית לקבוצת אנשים רחבה, כגון שפה ומנהגים – ובכללם מנהגי בישול ואכילה. התפתחות של תנועת הגירה מסיבית בין הלאומים השונים, כמו גם התפתחותה של תנועת התיירות הבינלאומית במהלך המאה ה-20, חיזקו תפיסות ותדמיות של מאכלים לאומיים בין בני לאומים שונים לבין זולתם.

בצד השימוש במאכל לאומי כסמל חיובי המגדיר קבוצת אנשים סביב אלמנט שגאוותם בו, התפתח גם שימוש במאכלים לאומיים כסטיגמה שלילית שמדביקים בני לאום אחד על זולתם בהתייחסות מזלזלת. דוגמה לכך ניתן לראות בכינוי "צפרדעים" (Frogs) שנוקטים בו אנגלים כלפי צרפתים, על שום נוהגם לבשל ולאכול בעלי חיים הנחשבים כדוחים בעיני בני תרבות אחרת, או כינוי הגנאי "קראוט" (Kraut - כרוב) שהצמידו לגרמנים בשל נוהגם, שלאנגלים נראה בזוי, לאכול כרוב חמוץ. בקרב גרמנים ואוסטרים מקובל לכנות איטלקים, בזלזול, "זוללי ספגטי" (Spagettifressern). על כן, יש הרואים בשלילה התייחסות למושג "מאכל לאומי" ורואים בו משום "לאומנות קולינרית". חוקרי גסטרונומיה וקולינריה מצביעים על כך שרווחות טעויות רבות בכל הייחוס של מאכלים לאומיים ללאום זה או אחר, והגדרתם של מאכלים שונים כלאומיים מתבססת במקרים רבים על סטריאוטיפים בלתי מבוססים ועל בורות.

מאכל מסוים יכול להיחשב ל"מאכל לאומי" במטבחים שונים. לעיתים, בתוך אותה מדינה, באזורים שונים או בקרב קבוצות אתניות שונות יהיו מאכלים אזוריים שונים שיזכו לכינוי "מאכל לאומי". כך למשל - בעוד שהרושטי נחשב למאכל הלאומי בקרב התושבים המתגוררים באזורים הדוברים גרמנית - בשווייץ, הפונדו נחשב למאכל הלאומי בקרב התושבים המתגוררים באזורים הדוברים צרפתית של שווייץ. בירה נחשבת המשקה הלאומי הן בקרב תושבי גרמניה, הן בקרב תושבי בריטניה והן בקרב תושבי הולנד, כמו גם מדינות רבות אחרות; וודקה נחשבת למשקה הלאומי בקרב תושבי רוסיה, פולין, פינלנד ושוודיה.

כאשר בני לאומים שונים טוענים לבעלות על אותו מאכל לאומי, עלולה להתפתח ביניהם יריבות על רקע זה. לבנונים שזעמו על תחושת הבעלות של ישראלים כלפי חומוס, לא השלימו עם העובדה שלספר השיאים של גינס נכנסה צלחת החומוס הגדולה ביותר, בעלת משקל של 400 ק"ג וקוטר של 4 מטרים. כך אירע שאיגוד התעשיינים הלבנונים ארגן את הכנתה של צלחת חומוס כבדה יותר, והיריבות ממשיכה עדיין להדהד בין שני הלאומים.

המאכל הלאומי של ישראל
לישראל אין מאכל כלאומי רשמי אבל ישראלים רבים רואים בפלאפל בפיתה את המאכל הלאומי. הפלאפל בפיתה מוגש בליווי סלט ישראלי, טחינה, צ׳יפס וירקות מוחמצים.
פלאפל בפיתה זכה לפופולריות לאחר העצמאות של מדינת ישראל ובשנות החמישים על ידי עולים מתימן, על אף שלא היה מאכל אופייני לארץ מוצאם. הם היו הראשונים שהחלו להגיש את הפלאפל בתוך פיתות עם סלט ישראלי. מאמר בעיתון היהודי "The Palestine Post" ב -19 באוקטובר 1939 הוא האזכור הראשון למושג פלאפלים המוגשים בפיתות.

כשם שיש מחלוקת האם קיים מטבח ישראלי, כך שישנה מחלוקת מהו המאכל הלאומי של ישראל. סקרים שנערכים מראים כי דעת הקהל הישראלית נוטה להתייחס לפלאפל ולעיתים גם לחומוס כאל מאכל לאומי. דווקא מקורם של שני מאכלים אלה במטבחים מקומיים של אזור המזרח התיכון הקלה על קבלתם כמאכלים לאומיים, שכן שני אלו לא היו חקוקים בתודעה הישראלית כבעלי קישור מובהק לקבוצה אתנית מסוימת, זאת כאשר הקישור המקובל בהקשר זה מתייחס בראש וראשונה למסורת קולינרית מזרח אירופאית ומולה למסורת קולינרית 'מזרחית'. או, במילים אחרות, יש להניח כי מאכל לאומי המקושר למסורת קולינרית של קבוצה אתנית מסוימת היה מעורר התנגדות אצל קבוצות אחרות.

"שיר הפלאפל", של להקת איילון משנות ה-50 (מילים: דן אלמגור) מדגים את ההשקפה של דעת הקהל הישראלי על מאכל זה ואת היחס הישראלי למאכלים לאומיים אחרים.

רשימה חלקית של מאכלים ומשקאות הנחשבים "לאומיים"

מאכלים
 אורוגוואי - פאריז'אדה, צ'יוויטו
 אוסטריה - זאכרטורט, שניצל וינאי, שטרודל
 אוסטרליה - פיש אנד צ'יפס, פשטידת בשר אוסטרלית, וג'ימייט
 אוקראינה - בורשט
 איטליה - פסטה, פיצה, ריזוטו
 אזורי איטליה:
בולוניה - ראגו, ספגטי בולונז
פירנצה - ביסטקה אלה פיורנטינה
ג'נובה - פוקצ'ה
נאפולי - פיצה מרגריטה, ג'לאטו
מילאנו - ריזוטו, אוסובוקו
רומא - ספגטי קרבונרה
טורינו - אגנולוטי
ונציה - סקמפי
 אינדונזיה - סאטאי, גאדו גאדו, נאשי גורנג, רייסטאפל (שולחן אורז)
 איסלנד - האקארל
 אירלנד - קולקנון
 ארגנטינה - אסאדו, ריבת חלב, אלפחור
 ארצות הברית - המבורגר, נקניקייה בלחמנייה, פאי
 אתיופיה - אינג'רה
 בלארוס - לביבה (דראניקי)
 בלגיה - טוגנים, מולים
 ברזיל - פייז'ואדה
 גרמניה - כרוב כבוש ונקניקייה
 דנמרק - סמורברוד, פריקדלר
 הודו - סמוסה, נאן, צ'אפאטי, צ'טני, דאל
 הולנד - הטספוט
 הונגריה - גולאש
 הממלכה המאוחדת - פיש אנד צ'יפס
 הרשות הפלסטינית - מקלובה, מוסחן, ספיחה, פלאפל, חומוס
 ונצואלה - ופאביון קריולו
 טיבט - טסאמפה, מומו
 טריפולי - מפרום, פקילה, קוסקוס, חריימה, אסידה
 ירדן - מנסף
 יוון - מוסקה, סלט יווני
 יפן - סושי, טמפורה
 ישראל - פתיתים, פלאפל (בפיתה)
 כף ורדה - קצ'ופה
 לבנון - קובה, טבולה
 מלזיה - סטאי, רוטי קנאי
 מצרים - מלוח'יה
 מקסיקו - טאקו, גואקמולה
 מרוקו - קוסקוס
 ניו זילנד - פיש אנד צ'יפס
 ניקרגואה - גאלופינטו
עיראק - סמק מסגוף, קליצ'ה
ערב הסעודית - קבסה
 סין - אורז
 מטבחי סין השונים:
 בייג'ינג - ברווז בנוסח פקינג
 גואנגדונג - דים סאם
 סצ'ואן - גונגבאו ג'ידינג (עוף קונג פאו)
 ספרד - טאפס, פאייה
 סקוטלנד - האגיס
 פולין - ביגוס, פירוגי, נקניקייה
 פרו - סביצ'ה
 צרפת - בגט, קרואסון, פואה גרא
 אזורי צרפת:
 אלזס - כרוב כבוש
 בורדו - צלי ברוטב בורדלז
 בורגונדי - קוק או ואן, ביף בורגיניון
 לורן - קיש לורן
 נורמנדי - קממבר
 פרובאנס - בויבז, סלט ניסואז, רטטוי
 קוריאה - קימצ'י
 קנדה - סירופ מייפל
 מדינות קנדה:
אונטריו - טארט חמאה
 אלברטה - אומצה
 ניופאונדלנד - פיש אנד צ'יפס
 קוויבק - פוטין, מרק אפונה
 קולומביה הבריטית - אומצת סלמון
 קניה - אוגלי
 קפריסין - חלומי
 קרואטיה - זגורסקי שטרוקלי
 רומניה - ממליגה
 רוסיה - שצ'י, פירושקי, פלמני
 שוודיה - סמרגוסבורד, קוטבולאר
 שווייץ - רושטי, פונדו, שוקולד
 תאילנד - פאד תאי, טום יאם
 תוניסיה - קוסקוס, פריקסה, מרדומה, ספינץ', בריק, שקשוקה
 טורקיה - פילאף, דונר קבב, קופטה, בורק
 סוריה - פלאפל, זלאביה, כוסא מחשי, מג'דרה, קובה

משקאות
 איטליה - יין, אספרסו, גראפה
 איסלנד - ברניווין
 ארגנטינה - מאטה
 ארצות הברית - קוקה-קולה, בירה
 בולגריה - רקיה
 ברזיל - קפיריניה, קפה, קשאסה
 גרמניה - בירה, שנאפס
 דנמרק - אקוואויט
 הודו - צ'אי, לאסי, בירה
 הולנד - אדבוקט
 הממלכה המאוחדת - בירה, תה, ג'ין
 יוון - אוזו
 יפן - תה, סאקה
 מקסיקו - טקילה
 סין - תה
 ספרד - יין, סנגריה
 סקוטלנד - וויסקי
 פולין - וודקה, בירה, שנאפס
 פינלנד - וודקה
 צ'ילה - פיסקו
 צ'כיה - בירה
 צרפת - יין
 אזורי צרפת:
 ברטאן - סיידר
 נורמנדי - קלבדוס
 מרסיי - פסטיס
 שראנט - קוניאק
 שמפאן-ארדן - שמפניה
קובה - רום
 קוריאה - סוג'ו
 רוסיה - וודקה, קבאס
 תוניסיה - בוכא
 טורקיה - ראקי, קפה טורקי, תה תפוחים

קישורים חיצוניים

 מחקר מאוניברסיטת בן-גוריון על התרבות הישראלית - בין היתר דן בהיות הפלאפל המאכל הלאומי הישראלי

הערות שוליים