הדרך הגרמנית המיוחדת

הדרך הגרמנית המיוחדת (בגרמנית: Sonderweg – זונדרווג) היא תזה היסטוריוגרפית שנויה במחלוקת שהופיעה לראשונה בשנות ה-40 של המאה ה-20, בניסיון להסביר את הסיבה לבחירתה של גרמניה באפיק הנאצי, בעוד שתופעה דומה לא קרתה בשאר מדינות המערב. הטענה המשותפת לכל ההיסטוריונים של הדרך הגרמנית המיוחדת היא כי האופי, המבנה החברתי וההתפתחות המוסדית בגרמניה, לכל המאוחר מהמאה ה-19, הובילו את ההיסטוריה הגרמנית בדרך הייחודית לה, באופן שאינו נורמלי ביחס לשאר מדינות המערב (ובפרט הממלכה המאוחדת, ארצות הברית וצרפת).

מקור המונח
השימוש במונח "זונדרווג" הופיע לראשונה בגרמניה בתקופת הרייך השני, אז השתמשו בו השמרנים במשמעות חיובית – כלומר, הצלחתה של האימפריה הגרמנית למצוא את דרך המלך בין הקיפאון האוטוקרטי של האימפריה הרוסית לבין הרפיסות וחוסר היעילות של הדמוקרטיה בבריטניה ובצרפת. השמרנים הגרמנים טענו כי המשטר ברייך השני, המסתמך על עוצמתו של הצבא ועל "מהפכה מלמעלה" מצד הממשלה האוטוריטרית, הוא המקור לדרך הגרמנית המיוחדת המונעת התדרדרות לקיצוניות המסוכנת ממזרח וממערב.

שנות השישים: אסכולת בילפלד
בשנות השישים צמחה גרסה שונה של התזה, המקובלת יותר כיום על ידי החוקרים, המתייחסת למהפכות 1848 כאל נקודת המפנה בהיסטוריה הגרמנית. גרסה זו התפתחה בקרב חוקרי אסכולת בילפלד, ששאבו את השראתם מהמרקסיזם ומתאוריית המודרניזציה של מקס ובר.

על פי טענתם, בניגוד לצרפת ובריטניה, עברה גרמניה "מודרניזציה חלקית" בלבד, בה המעבר לכלכלה קפיטליסטית לא לווה במהפכה בורגנית. כך, נשארו בגרמניה המסורות הפוליטיות הקדם-תעשייתיות שהובלו בעיקר על ידי האריסטוקרטיה הישנה והצבא. הבורגנות הגרמנית, על פי תזה זו, התנכרה לפוליטיקה ופנתה תחת זאת אל תחומי ה"תרבות" (בגרמנית: Kultur). גם כאשר התרחשה מהפכה במשטר בגרמניה באיחודה הלאומי, הייתה זו מהפכה שהתבצעה "מלמעלה" בידי האליטה הפרוסית. את החולשה של הבורגנות הגרמנית נוטים חוקרי אסכולת בילפלד להסביר באמצעות האופי הייחודי הגרמני העוין לפוליטיקה במובנה המערבי, וכמו כן בכך שהאיחוד הלאומי בגרמניה היה מאוחר יחסית למדינות מערב אירופה, ולכן לא נוצר בה מעמד בורגני מאוחד וחזק.

ביקורת התזה
ביקורת מרכזית כלפי תזת הדרך הגרמנית המיוחדת היא נקודת ההשוואה הנורמטיבית שלה. הטענה היא, שהשוואת ההיסטוריה הגרמנית להיסטוריה צרפתית או אנגלית על פי הקריטריונים שלהן הופך את המבט על ההיסטוריה הגרמנית לנגזרת של היסטוריות אחרות. במילים אחרות, המחקר על ההיסטוריה הגרמנית הופך למחקר על מה שלא קרה בגרמניה, מה שבעז נוימן מכנה היסטוריה של non-event. נשאלת השאלה, מדוע להשוות את ההיסטוריה הגרמנית דווקא לאנגליה ולצרפת, ולא למדינות אחרות? מדוע יש להניח כי ההיסטוריה האנגלית, למשל, היא הנורמלית?

ביקורת נוספת מתייחסת להנחה בבסיס תזת הדרך הגרמנית המיוחדת (בייחוד בגרסת אסכולת בילפלד) כי המעמד הבורגני הוא במהותו סוכן של שינוי פוליטי, ולכן המנטליות של הבורגנות הגרמנית היא האשמה בכך שלא הייתה מהפכה דמוקרטית בגרמניה. נשאלת השאלה, האם המעמד הבורגני תמיד מחויב לערכי החירות, הפרלמנטריזם והליברליזם? דורון אברהם טוען כי הבורגנות בגרמניה פיתחה מעין "ליברליזם מיליטריסטי", הדוגל בצבאיות ככלי להשתתפות עממית, ולכן אין מקום לטעון שהבורגנות בגרמניה נכשלה, אלא שמטרותיה היו אחרות.

ביקורת אחרונה מתייחסת למסגרת הזמן הנכללת בתזה. הדרך הגרמנית המיוחדת מתארת מסלול הדרגתי של ההיסטוריה הגרמנית ששיאו ברייך השלישי. המבקרים טוענים כי קביעת נקודת הסיום בגרמניה הנאצית מטה את הדיון, וניתן באותה מידה לסמן את נקודת הסיום ברפובליקה הפדרלית של גרמניה במאה ה-21 – ובכך להציג את הנאציזם כסטייה מההיסטוריה הגרמנית ולא כתכלית שלה.

ספרים עיקריים של תזת הדרך הגרמנית המיוחדת
 אג"פ טיילור, מהלך ההיסטוריה הגרמנית - תולדות התפתחותה של ההיסטוריה הגרמנית מאז שנת 1815 מאנגלית : חיים איזק. תל אביב: זמורה ביתן, 1983 (1945)
 דניאל יונה גולדהגן, תליינים מרצון בשירות היטלר - גרמנים רגילים והשואה. תל אביב: ידיעות אחרונות, 1998

ספרי ביקורת על התזה

מקורות

 בעז נוימן, נאציזם, האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2007
 יורגן קוקה, "תולדות גרמניה לפני היטלר: הוויכוח על 'הדרך הגרמנית המיוחדת'" בתוך משה צימרמן (עורך), דרכה המיוחדת של גרמניה בהיסטוריה, הוצאת מאגנס, 1989: 19-34
 דורון אברהם, "אזרחות צבאית או צבא האזרחים? ליברליזם ומיליטריזם בגרמניה, 1813-1862" בתוך היסטוריה: כתב העת של החברה ההיסטורית הישראלית (17, שבט תשס"ו): 21-50
 עודד היילברונר (עורך), "הרייך חסר המנוחה": הרייך הגרמני השני (ירושלים: הוצאת מגנס, תשנ"ח)

ראו גם
 המאבק להתגבר על העבר

דרך הגרמנית המיוחדת
גרמניה הנאצית
חקר השואה