מיכה אולמן

מיכה אולמן (נולד ב-11 באוקטובר 1939) הוא אמן ופסל ישראלי. חתן פרס ישראל לשנת ה'תשס"ט (2009). עבודותיו, העוסקות בזיכרון ובהיסטוריה האנושית וכן ביחס בין האדם לטבע, משתמשות בתצורות אמנותיות שונות מתחומי הפיסול.

ביוגרפיה 
מיכה אולמן נולד בתל אביב ללילי ויצחק אולמן. בנעוריו למד בבית הספר החקלאי הכפר הירוק. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל מוצנח. לאחר השירות היה שותף לגרעין נח"ל בקיבוץ ארז. חי ופועל ברמת השרון.

בין השנים 1960–1964 למד אולמן אמנות ב"בצלאל". לאחר סיום הלימודים יצא לשנת לימודי המשך בבית הספר המרכזי לאמנות ולאומנות בלונדון, שם התמחה בתחריט. עם שובו לישראל, בשנת 1966, עבד כמאייר וכמעצב גרפי בעיתון "מעריב". תחריטי המתכת שיצר, ובהם תיאורי נוף, הוצגו בשנת 1969 ב"גלריה דוגית" בתל אביב. ב-1970 קיבל משרת הוראה ב'בצלאל', בתחילה כמורה לרישום ותחריט.

המעבר מייצוג אמנותי אל 'פעולה' ממשית בחלל התרחש במהלך שנות השבעים של המאה ה-20, בהשפעת האמנות המינימליסטית והאמנות מושגית, שפרחו באירופה ובארצות הברית. במסגרת השפעות אלו החל אולמן ליצור גרסה מקומית של אמנות אדמה, שסממנה המרכזי היה חפירה של בורות באדמה.

בהשפעתו של הפסל יצחק דנציגר התארגנה בשנת 1972 קבוצה של אמנים שכללה את אולמן ויצרה מקבץ של פעולות אמנותיות באזור שבין קיבוץ מצר לכפר הערבי מייסר תחת הכותרת פרויקט מצר-מסר. אולמן, בעזרת בני נוער משני היישובים, חפר בור בכל אחד מן היישובים וביצע ביניהם החלפת אדמות סמלית. לצידו משה גרשוני כינס אספת חברים ובה חילק את האדמות קיבוץ מצר לחבריו, אביטל גבע יצר בשטח שבין שני היישובים ספרייה מאולתרת, המורכבת מספרות שמוחזרה ממפעל הנייר "אמניר".

הרדיקליות של עבודתו, והיחס שפיתח בין האמנות לבין המרחב הפוליטי, תרמו לפופולריות של אולמן ב"בצלאל", שהגיעה לשיאה במהלך "מרד הסטודנטים". בעקבות אירועי המרד פוטר בשנת 1978 ממשרתו.

בשנת 1980 השתתף בביאנלה ה-39 של ונציה, לצד משה גרשוני. בתערוכה שנקראה "אשמורת שלישית: חפירות הגנה, אדמה ומלט" הציג בורות פעורים בחלל הביתן הישראלי ובהם שקועים מבנים בנויים מאדמה.

אולמן יוצר בעיקר פסלי חוצות וידוע בעיקר בזכות סדרת פסלי "האדמה". רבות מיצירותיו כוללות חפירה באדמה, התעסקות עם אדמה וחול אך גם עם יציקות בטון ופלדה. יצירתיו "הבית" ו"יסוד" מוצבות בשדרות רוטשילד בתל אביב.

פסלים שלו מוצבים בגרמניה, צרפת, פולין, יפן, איטליה, פינלנד ועוד. היצירה המוכרת ביותר שלו היא כנראה הספרייה הריקה בכיכר בבל במרכז ברלין, פרויקט שיצר לזכר שריפת הספרים בגרמניה הנאצית.

בשנת 2004 יצר את "אנדרטת נצר אחרון" בהר הרצל בירושלים לזכר חללי צה"ל שעלו לארץ מן השואה ונפלו על תקומת המדינה במלחמת העצמאות ללא אפשרות להקים לעצמם דור המשך.

בשנת 2009 הוענק לו פרס ישראל לפיסול.

בשנת 2011 הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו בשם "שעון חול" במוזיאון ישראל.

יצירתו של מיכה אולמן בשנות השבעים הייתה מעורבת, והגיבה - בכל סגנון שבחר ליצור בו - למציאות חברתית ישראלית. אז עשה זאת כמתעד מצבים עירוניים או כמגרה מחשבה באמצעות אירועים אמנותיים. כך בפרויקט מצר-מסר משנת 1972, בשיתוף עם אביטל גבע, הוחלפה אדמה בין כפר ערבי (מסר) לקיבוץ ישראלי (מצר). לאחר תקופה של יצירה אינטימית ביותר בתחום הרישום, תוך התייחסות לנוף, החל את סדרת פסלי האדמה שלו (אלה נגלו לראשונה לציבור בשנת 1980, בביינאלה של ונציה). פסלים אלה, עם הרישומים שליוו אותם, נתפסו כמעט מיד כציון-דרך, הם מזכירים "קברים", "מקלטים", "כיסאות" מטים ליפול. זהו פיסול היונק הן ממציאות פוליטית, חומרית וקיומית מקומית והן מתפיסת פיסול בינלאומית פוסט מינימליסטית (עיסוק במניפולציות של צורות יסוד תוך טעינתן במשמעות רגשית). פסליו מבטאים תחושות של התגוננות, התחפרות, מוות, ייאוש ונפילה, ולפעמים גם תקווה ושאיפה להתעלות רליגיוזית (למשל בפסל שיצר בגיא בן-הינום בתערוכה "80 שנות פיסול" של מוזיאון ישראל, 1984). פסליו של אולמן מייצגים קטע מהותי של החוויה הישראלית המודרנית.

גלריה

הוראה 
 1978-1970 - בצלאל, ירושלים
 1976 - מרצה אורח, האקדמיה לאמנויות יפות, דיסלדורף, גרמניה
 1979 - פיסול ורישום בחוג לאמנות, אוניברסיטת חיפה
 1985-1979 - הפקולטה לאדריכלות ותכנון ערים, הטכניון, חיפה
 1991 - פרופסור באקדמיה בשטוטגרט.

פרסים 
 1963 - פרס סונבורן, האקדמיה לאמנות ולעיצוב "בצלאל", ירושלים.
 1971 - פרס קולינר, מוזיאון ישראל, ירושלים.
 1980 - פרס סנדברג, מוזיאון ישראל, ירושלים.
 1985 - פרס פונדיק, מוזיאון תל אביב לאמנות.
 1989 - מלגה שנתית, ברלין
 1995 - תערוכת הפרס ע"ש קטה קולביץ, האקדמיה לאמנויות, ברלין, גרמניה.
 1996 - פרס זוסמן, יד ושם, ירושלים.
 1996 - חבר באקדמיה הגרמנית לאמנויות, ברלין, גרמניה.
 1997 - פרס החברה לתרבות ולשלום בינלאומי, עמאן, ירדן.
 1998 - פרס ירין, קרן התרבות אמריקה-ישראל.
 2000 - פרס חיים גמזו, מוזיאון תל אביב לאמנות.
 2004 - דוקטור לשם כבוד, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
 2005 - פרס תומא, באדן ויטמברג, ברנאו, גרמניה.
 2009 - פרס ישראל בתחום הפיסול.

יצירות אמנות במרחב הציבורי 
 שמים, אבן גיר, תל חי, 1983
 ברזל וכבל, גיא בן הינום, ירושלים, 1984
 אשת לוט, אדמה, הר סדום, 1984
 יסוד, בטון וחול, שדרות רוטשילד 129, תל אביב, 1989
 שחודנייה (מזרח), אספלט, לודז', פולין, 1991
 פני הים, יציקת בטון, אבן כורכר וזכוכית, רח' אלנבי 22–24 תל אביב, 1992
 אף-אחד, פלדת קורטן וחול חמרה, גרופיוס באו, ברלין, גרמניה, 1992
 ספריה, בטון וזכוכית, כיכר בבל , ברלין, גרמניה, 1995
 מים, כיכר ציון ורחוב האחים, ירושלים, 1997-1996

לקריאה נוספת 
 יגאל צלמונה ואורחים, שעון חול: עבודתו של מיכה אולמן, הוצאת מוזיאון ישראל, ירושלים 2011; רונית שטיינברג, עמ' 387–389 ועוד; חיים באר, עמ' 412-416; רחל אליאור, עמ' 433-441; אמיתי מנדלסון עמ' 442–443

קישורים חיצוניים 

 מיכה אולמן באוספי מוזיאון ישראל
 
 מיכה אולמן, באתר ארופיאנה 
 קורות החיים של מיכה אולמן, באתר פרס ישראל
 נימוקי השופטים בהענקת פרס ישראל למיכה אולמן, באתר פרס ישראל
 
 
 
 
 
 
 
 יאיר גרבוז, "הבסיס" שיחות על אמנות ישראלית - מיכה אולמן ונחום טבת, רדיו תל אביב, 2016
 
 רחל אליאור, יום השוויון –באמנות הפיסול ומלאכת המחשבת של מיכה אולמן ובהיסטוריה של הלוח במחשבה היהודית

הערות שוליים 

פסלים ישראלים
ציירים ישראלים
זוכי פרס ישראל לפיסול
זוכי פרס סנדברג לאמנות ישראלית
בוגרי הכפר הירוק
בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
השואה באמנות: אמנים
מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
זוכי פרס אריק איינשטיין: אמנות פלסטית
ישראלים שנולדו ב-1939