פרקי דרבי אליעזר

פִּרְקֵי דְּרַבִּי אֱלִיעֶזֶר (בראשי תיבות: פדר"א) הוא ספר מדרשים ואגדות על התורה, והוא מן החיבורים הנפוצים שבספרות האגדה היהודית. על פי המסורת החיבור מיוחס לתנא רבי אליעזר בן הורקנוס ולבית מדרשו, אך במחקר מקובל שהוא חיבור פסאודואפיגרפי מתקופת הגאונים שנכתב במאה השמינית בארץ ישראל או בסביבתה.

שם החיבור וייחוסו לרבי אליעזר בן הורקנוס
החיבור מכונה בכתבי יד ואצל חכמי ימי הביניים "פרקי (או: פרקים) דרבי אליעזר", או "פרקי רבי אליעזר" וכדומה, ולעיתים "פרקי דרבי אליעזר הגדול", אבל גם "ברייתא דרבי אליעזר". חכמי ימי הביניים ייחסו את החיבור לתנא רבי אליעזר בן הורקנוס, אך כבר ר' אברהם זכות, כותב ב"ספר יוחסין" שהספר הוא מאוחר ואינו מר' אליעזר בן הורקנוס. בעקבות יום-טוב ליפמן צונץ מקובל במחקר שפרקי דרבי אליעזר הוא חיבור פסאודואפיגרפי מאוחר בהרבה.

שני הפרקים הראשונים של החיבור מוקדשים לסיפור התקרבותו לתורה של רבי אליעזר בן הורקנוס, והסיפור משמש כמעין הקדמה לחיבור וכרקע על אודות המחבר. פרקים אלה שאובים מאבות דרבי נתן נוסח ב' פרק י"ג, ושאלת מקוריותם בפרקי דרבי אליעזר שנויה במחלוקת בין החוקרים. חוקרים רבים משערים כי פרקים אלה הם הוספה מאוחרת ואינם מקוריים בחיבור. השערה זו מתבססת על כך שברשימת ספרים מן הגניזה הקהירית ישנה עדות על כתב יד שבו החיבור מתחיל בפרק ג'. בנוסף, באחד מכתבי היד נמצאת כותרת החיבור רק בפרק ג'. על פי השערה זו אין כל עדות פנימית בחיבור עצמו על ייחוסו לרבי אליעזר דווקא, ושם החיבור "פרקי דרבי אליעזר" נקבע משום שהוא החכם הראשון המוזכר בו בראש פרק ג': "רבי אליעזר בן הורקנוס פתח...", וכפי המקובל לקרוא את שמות החיבורים על שם החכם הראשון המוזכר בהם. אליעזר טרייטל חולק על כך, ולדעתו אין להוציא את הפרקים מחזקתם, וזאת משני נימוקים: פרקים אלה מופיעים בכל כתבי היד השלמים של החיבור הקיימים; לשון הפרקים שונה במקצת ממקורו באבות דרבי נתן בצורה המתאימה ללשונו המיוחדת של פרקי דרבי אליעזר.

זמן החיבור ומקומו

הראשון שביסס את איחורו של החיבור לראשונה הוא צונץ ובעקבותיו הדעה המקובלת במחקר היא שהחיבור נכתב במאה השמינית בערך. צונץ מתארך את הספר לבין תחילת המאה השמינית לאמצע המאה השמינית. הראיות שצונץ מביא לחסם התחתון הן: המחבר מרבה להתייחס בדרשותיו לישמעאל ולמלכות בני ישמעאל, ולגנות את שלטונם. השם ישמעאל נדרש בראש פרק ל"ב כך: . בסוף פרק ל' בא בחיבור החזון אפוקליפטי הבא:

לדברי צונץ, ה"בניין בהיכל" הוא כיפת הסלע שנבנתה בהר הבית בסוף המאה השביעית ופסילת "סלע מלכות" מתייחסת לטביעת מטבעות מוסלמיות, שאף היא אירעה בסוף אותה מאה, כמו כן ישנו דמיון רב לספרות הגאונים, ישנו דמיון מופלג לתרגום הירושלמי וכן אמרות משיחיות הקובעות את השנה בה מצפים לגאולה כשנת 729. מכך יש ללמוד שהחיבור לא נכתב לפני סוף המאה השביעית. פירקוי בן באבוי, שפעל בסוף המאה השמינית או בראשית המאה התשיעית, מצטט מפדר"א, ומכאן שאין החיבור מאוחר למאה התשיעית.

אשר למקום החיבור, ההתייחסות הרבה לשלטונו של ישמעאל מלמדת שהוא נתחבר באחת מארצות האסלאם – ככל הנראה בארץ ישראל או בסביבתה. דבר זה עולה גם מכך שהחיבור (בפרק ח') מדגיש ביותר את זכותם הבלעדית של חכמי ארץ ישראל לקבוע את לוח השנה, ולדבריו אפילו רועי צאן ובקר והדיוטות בארץ ישראל עדיפים על צדיקים ונביאים שבחוצה לארץ, ורק לתושבי ארץ ישראל הזכות לקבוע את לוח השנה. כמו כן מוזכרים בו מנהגים ארץ-ישראליים שונים. כך, למשל, המנהג להוציא את הבתולים באצבע שנזכר בחיבור בפרק ט"ז (מצוטט בהמשך) מוזכר במפורש בספר החילוקים כמנהג ארץ-ישראלי.

מבנה החיבור
מקובל במחקר שפרקי דרבי אליעזר הוא פרי יצירתו של יוצר יחיד, ובכך הוא שונה ממדרשי האגדה האחרים שקדמו לו (ובכלל מחיבורי חז"ל הקלאסיים), שאין להם מחבר יחיד והם מוגדרים כיצירה קיבוצית. החיבור כולל חמישים וארבעה פרקים (או חמישים ושניים פרקים על פי חלוקה שונה מעט של הפרקים, כך למשל במהדורת היגר ובכתבי יד אחרים) שבהם דורש המחבר את פרשות התורה החל מימי הבריאה ועד קורות ישראל במדבר. בתוך כך משלב המחבר גם דרשות ופרקים שלמים על פרשות שונות מספרי הנביאים והכתובים.

שאלת שלמות החיבור
החיבור כפי שהוא בידינו היום הוא בעל מבנה חסר, והשאלה אם כך נכתב או שמא במשך הדורות אבדו ממנו פרקים שנויה במחלוקת. הרב חיים פאלאג'י בפירושו לספר, כתב על סוף החיבור: . צונץ תיאר את הבעייתיות של מבנה החיבור: ראשית, הטקסט (בדפוסים הרגילים, שהיו לפניו) מסתיים במקום בלתי אפשרי – באמצע עניין ממש. בנוסף על כך הוא הצביע על שני קווים מבריחים, דהיינו, מעין שני יסודות שעליהם מבסס המחבר את פרקי החיבור השונים, שהם חסרים בסופם:
 בראש פרק י"ד מביא המחבר מסורת על אודות ירידת אלוהים לארץ עשר פעמים, והירידות הללו מתוארות בהמשך, כל ירידה במקומה – אבל הירידה האחרונה היא הירידה השמינית (בפרק נ"ד), ואילו שתי הירידות האחרונות חסרות.
 החל באמצע החיבור מסתיימים חלק מהפרקים במטבעות ברכות מתוך תפילת שמונה עשרה. הברכה הראשונה, "מגן אברהם", מופיעה בסוף פרק כ"ז, הברכה השנייה באמצע פרק ל"א, וכך הלאה. אבל הברכה האחרונה היא ברכת רופא חולים, ושאר הברכות חסרות. מכאן ביקש צונץ להעלות בהיסוס את ההשערה שהחיבור לא שרד בשלמותו.

רד"ל חיזק את השערת צונץ ובהקדמה לפירושו הביא למעלה מתריסר ציטוטים מפדר"א בכתבי חכמי ימי הביניים, שאינם נמצאים בחיבור הקיים כיום – ומכאן הוא למד שבעבר היה החיבור שלם ומלא יותר, והיו בו פרקים נוספים. לדעת רד"ל, שבעת פרקי רבי אליעזר שצורפו למדרש סדר אליהו מקורם בחיבור זה. הוא מבסס את הצעתו על דבריהם של בעל הרוקח (רבי אלעזר מוורמייזא) ושל בעל ילקוט שמעוני, שמצטטים משבעה פרקים אלו תוך כדי שהם מכנים אותם לעיתים "פר"א" (פרקי רבי אליעזר).

תפיסה זו של צונץ ושל רד"ל, שלפיה אבדו מהחיבור המקורי פרקים וחלקים במהלך הדורות, נפוצה ביותר במחקר. טרייטל חולק על כך, ולדעתו החיבור כפי שהוא כיום יצא כך מתחת ידי המחבר, ומעולם לא היו בו פרקים נוספים. לטענתו, בדיקה מקיפה של כל כתבי היד של פרקי דרבי אליעזר והתחקות אחר סגנונו המיוחד של החיבור מערערת את השערת צונץ ורד"ל, ובדיקה מדוקדקת של הציטוטים שרד"ל מסתמך עליהם מעלה כי רובם ככולם אינם ציטוטים מפרקי דרבי אליעזר. טענת צונץ שהחיבור נקטע באמצע עניין מתבססת על מהדורת דפוס משובשת, שנדפסה על פי כתב יד שהיה חסר בסופו קטע גדול שמצוי בכל שאר כתבי היד השלמים, ושם באה הדרשה במלואה וכן דרשות נוספות.

אשר לטענת צונץ בדבר ה"קווים המבריחים" הקטועים, מצביע טרייטל על כך שחסרות שתי חתימות ברכות גם באמצע – ברכת הסליחה וברכת הגאולה – ושלפיכך סביר יותר להניח שלא עלה בידי המחבר עצמו להשלים את יצירתו. ראיה נוספת לעניין זה היא ברכת "על הגרים גרי הצדק" הארץ-ישראלית הנמצאת כבר בפרק י' (והיא ברכה שאמורה הייתה להיות הרבה לאחר הברכה המופיעה אחרונה בחיבור), שכשלעצמו נראה תלוש מההקשר הכללי, מה שמעלה אפשרות שהמחבר תכנן חיבור ארוך יותר וכבר הכין את הפרק הזה מראש, אך שמשלא עלה בידו להשלים את תוכניתו המקורית, סיפח את הפרק למקום שנראה לו ההולם ביותר.

לדעת טרייטל, אפשר למצוא רמז לטענה שהחיבור חסר מראשיתו בדרשה החותמת את החיבור:

להשערת טרייטל, סיום החיבור בדרשה זו אינו מקרי, אלא בכך מבקש המחבר לרמוז לקורא שלא עלה בידו לסיימו והחיבור תם ולא נשלם.

הסוגה הספרותית
פרקי דרבי אליעזר שונה מן הספרות המדרשית הקלאסית: אין בו דרשות על כל פסוק ופסוק (כמו שיש למשל בבראשית רבה ובשיר השירים רבה) והוא גם אינו ערוך על פי פרשות ועניינים נבחרים (כמו ויקרא רבה או פסיקתא דרב כהנא למשל). אף על פי שנתחבר בידי אדם אחד אין הוא עשוי מקשה אחת ויש בו סגנונות שונים, ולפיכך החוקרים אינם תמימי דעים בשאלה לאיזה סוגה יש לשייך את החיבור. יוסף היינימן ואחרים נוטים לראות את פדר"א כקרוב לסוגה המכונה "מקרא משוכתב" (סוגה שלהּ שייכים כמה מהספרים החיצוניים, כגון ספר היובלים, וכן ספר הישר המאוחר), שכן היסוד הזה של שכתוב סיפורי מקרא בהרחבות דרשניות, בקיצורים ובשינויי סדר, בולט בחיבור ביותר. רינה דרורי חולקת על היינימן, ולדעתה לפנינו מדרש חכמים רגיל. היא מבליטה את דרכו של החיבור לייחס דרשות רבות לחכמים שונים ואת שימושו המרובה במונח המדרשי "שנאמר", המופיע בו פעמים רבות. רחל אדלמן מההיברו קולג' שבבוסטון מציעה לראות את החיבור כ"מדרש סיפורי".

החיבור ופרקיו - מבט כללי
פרקי דרבי אליעזר אינו בעל מבנה אחיד ומסודר. החיבור נפתח בשני פרקים המספרים את תולדותיו של רבי אליעזר בן הורקנוס. בפרק ג' באות דרשות אודות ימי הבריאה, ומכאן ואילך הוא משכתב פרשות מספרי בראשית ושמות. שני הפרקים האחרונים (נ"ג-נ"ד) הם חטיבה שעוסקת בענייני לשון הרע – "הלשנה", בטרמינולוגיה הייחודית של החיבור; חטיבה זו מסתיימת בדרשות על ההלשנה של בני ישראל בסיפור נחש הנחושת, והדרשה האחרונה כוללת את משל "הפועלים הזריזים והפועלים העצלים".

החיבור משכתב ומרחיב את ספרי בראשית ושמות בעיקר, פעם באריכות ופעם בקצרה, אבל אין הוא דורש את כל ספר בראשית, והוא גם אינו צמוד תמיד לסדר המקרא. מדי פעם עורך המחבר את דרשותיו על פי חטיבות נושא, ועובר גם לדרוש פרשות שונות מן הנביאים ומן הכתובים. לדוגמה, המחבר מקדיש את עשרים הפרקים הראשונים לדרשות על פרשת בראשית, ובאמצע פרק כ"ב הוא עובר לפרשת נח. אבל בתוך כך הוא משלב פרק שלם לסיפור קורותיו של יונה במעי הדג (פרק י'); ושני פרקים שלמים (ט"ז-י"ז) הם חטיבה שעניינה גמילות חסדים לחתנים ולאבלים. בהמשך, כשבא המחבר לספר את תולדות אברהם אין הוא הולך על פי סדר המקרא אלא מעדיף לסדר את קורות אברהם על פי מסורת "עשרת הניסיונות" שנתנסה בהם אברהם. הפרקים האחרונים של ספר בראשית (יהודה ותמר, התוודעות יוסף לאחיו ועוד) אינם נזכרים בחיבור כלל, ומאידך גיסא המחבר משלב בחיבורו את מגילת אסתר בהרחבה רבה (פרק נ').

שמות החכמים בחיבור
דרשות רבות בחיבור מיוחסות לרבי אליעזר ולחכמים שונים שחלקם מאוחר בהרבה לרבי אליעזר בן הורקנוס. רד"ל, שביקש להגן על התפיסה המסורתית המייחסת את החיבור לרבי אליעזר, טען שרוב השמות שנראים כשמות אמוראים הם בעצם שמות תנאים בעלי שם דומה. הוא ייחס את גיבוש החיבור לבית מדרשו של רבי אליעזר שפעל גם בדורות שאחריו, ואת שמות החכמים המאוחרים הסביר כתוספות מאוחרות שחדרו לחיבור. דעה זו אינה מקובלת במחקר. מאז צונץ מקובל לראות את הייחוסים הללו כפסאודואפיגרפיים. כך למשל בפרק מ"ג מספר החיבור בהרחבה על מעשיהם של ריש לקיש ורעיו ועל חזרתו בתשובה, כשאת דברי השבח על ריש לקיש הוא שם בפיו של התנא בן עזאי שחי שלושה דורות לפניו. דוגמה נוספת: רבי לויטס איש יבנה נזכר פעם אחת ויחידה במשנת אבות ושוב אין הוא נזכר בשום מקור תלמודי, אבל החיבור מצטט מפיו דרשות אחדות שבמקורות קדומים הן מיוחסות לחכמים אחרים.

מקורות החיבור וזיקתו לספרות לא-תלמודית
החיבור שואב את מסורותיו מן המקורות התלמודיים: משנה ומדרשי אגדה ארץ-ישראליים. אף שהחיבור הוא ארץ-ישראלי, במספר מקומות נראה שאף התלמוד הבבלי שימש לו כמקור. החיבור מרבה להשתמש גם בספרות לא-תלמודית, וזו אחת מהתופעות המייחדות אותו.

זיקתו לספרות החיצונית של ימי בית שני
החיבור כולל מסורות אגדה המשתלשלות מהספרות החיצונית של ימי בית שני. כך למשל בפרק כ"ב מזהה פדר"א את "בני האלהים" שנזכרו ב עם המלאכים שנפלו מן השמים, כרווח בספרות החיצונית (ספר חנוך א'), ובניגוד לדעת חכמים, שהתנגדו נחרצות לפירוש זה.

זיקתו לספרות האסלאם
לאגדה על אודות גירוש הגר וישמעאל (פרק ל') יש רקע מוסלמי ברור, כפי שעולה משמות הנשים עאישה (כשם אשתו של מוחמד) ופאטמה (כשם בתו של מוחמד), המיוחסות בידי המחבר לנשותיו של ישמעאל (אגדה זו קיימת גם בתרגום המיוחס ליונתן, וראו להלן). לאגדה זו מקבילות מוסלמיות, והדעה הרווחת שמקורה מוסלמי. לדעת אביבה שוסמן, מקור הסיפור יהודי.

זיקתו לתרגום המיוחס ליונתן
בעשרות רבות של מקבילות קיים דמיון עז, לעיתים עד כדי זהות מילולית, בין פרקי דרבי אליעזר ובין התרגום הארמי לתורה המיוחס ליונתן (תרגום שחובר כנראה בערך באותם תקופה ואזור שבהם חובר פדר"א), ועמד על כך לראשונה צונץ. רד"ל סבור שהתרגום תלוי בחיבורנו ושואב ממנו, וכך סבור גם אביגדור שנאן, אבל לא כל החוקרים מקבלים הכרעה זו.

זיקתו לפיוט
לחיבור גם זיקה לפיוט הארץ-ישראלי הקדום, הבאה לידי ביטוי הן במסורות משותפות הן בקרבה הלשונית. כך, למשל, המסורת הנזכרת בחיבור (פרק מ"ו) שיש לעמוד על הרגליים ביום כיפור משום שישראל דומים ביום זה למלאכים, קרובה למסורת הפייטנים יניי ורבי אלעזר בירבי קליר. (על הקרבה הלשונית ראו להלן.)

הלכה חיצונית
לעיתים החיבור מציע מסורות שאין מקורן בהלכה ובמסורת הרבנית. להלן דוגמה אחת: החיבור משתמש בדרשותיו כדי לנגח את השלטון החדש – האסלאם – והוא מוצא במקרא רמזים בגנותו של ישמעאל. העובדה שישמעאל נולד לפני שאברהם נימול משמשת בידיו כלי לניגוח, וכך הוא דורש בפרק כ"ט את הכתוב :

בכך מסביר המחבר מדוע נבחר דווקא יצחק להיעקד על המזבח ולא ישמעאל: מכיוון שישמעאל הוא "בן הערלה" (כך מתבטא המחבר במפורש בפרק ל"א על ישמעאל), דהיינו שהוא נולד לאברהם כאשר היה עדיין ערל. אבל ההלכה כאן היא חריגה ביותר ואינה ידועה משום מקום בספרות התלמודית. על פי האמור כאן, איסור ערלת העץ מתבטא בכך שיש לכרות את פירות העץ בשלוש השנים הראשונות; דבר זה אינו מתאים להלכה הרבנית – אבל מסורת זו עולה בקנה אחד עם המסורת המובאת אצל פילון האלכסנדרוני ואצל החכם הקראי יפת בן עלי.

הלכה ומנהג
בנוסף לדרשות האגדה הרגילות, שהן עיקר מניינו ובניינו של החיבור, מכיל פדר"א גם תכנים אחרים. בין היתר מופיעים בו פרקים העוסקים בענייני אסטרונומיה ובקביעת לוח השנה. פדר"א הוא החיבור העברי המוכר הראשון שמזכיר את מחזור העיבור של שבע פעמים בתשע עשרה שנים. ההלכה והמנהג תופסים בחיבור מקום מרכזי ביותר. מחבר פדר"א נוהג לארוג את סיפורי האגדה שלו מתוך מטרה ברורה לבסס את מנהגי זמנו ומקומו. הוא רגיל לייחס מנהגים שונים לימי המקרא, ומתוך כך הוא מסיק:  ולשונות כיוצא באלה. וכך מתאר פדר"א בפרק ט"ז את מעשיו של יצחק ונישואיו עם רבקה:

בסיפור אגדה זה מבקש המחבר לחזק את מנהג מקומו שהיו מוציאים את הבתולים באצבע.

גם מנהג כיסא של אליהו בברית מילה נזכר לראשונה בפרקי דרבי אליעזר (סוף פרק כ"ט):

מנהגים נוספים שמקורם בפרקי דרבי אליעזר והובאו משם לספרות ההלכה: מנהג לעמוד על הרגליים במשך כל יום הכיפורים, הסתכלות בציפורניים בעת ההבדלה, אבלים הולכים לבית הכנסת בשבת, חתן לא יוצא לבדו לשוק, תקיעת שופר באלול.

האגדות בחיבור
להלן דוגמאות אחדות ממסורותיו של החיבור שמתוכן ניתן לעמוד על דרכו ועל סגנונו המיוחד.

המקרא אינו מספר את קורותיה של דינה בת יעקב לאחר שנאנסה. החיבור משלים את החסר, ובתוך כך הוא גם מבהיר שיוסף לא נשא אישה מבנות מצרים אלא אישה ממשפחתו – אסנת בת דינה. וכך הוא אומר בראש פרק ל"ח:

כך דרכו של החיבור במקומות נוספים לזהות קשר משפחתי בין דמויות שהוזכרו במקרא בהקשרים נפרדים. למשל לפי החיבור, בעלת האוב שהלך אליה שאול הייתה אמו של אבנר בן נר; האישה מצרפת מסיפורי אליהו הייתה אמו של יונה הנביא; האישה השונמית מסיפורי אלישע הייתה אחותה של אבישג השונמית ששירתה את דוד; האיש שנגעו עצמותיו בקבר אלישע וחיה הוא שלוּם בן תקווה בעלה של חולדה הנביאה, והוא גם אביו של חנמאל בן שלוּם בן דודו של ירמיהו הנביא.

אגדה אופיינית נוספת בחיבור מספרת על ביקוריו של אברהם אצל בנו ישמעאל לאחר שנאלץ לגרש אותו במצוות שרה:

גם במקומות נוספים מזהה החיבור שמות לדמויות אנונימיות במקרא. לאמו של אברהם הוא קורא עתריי (בניגוד למה שמוזכר בתלמוד ששמה היה אמתלאי), לאשתו של לוט - עירית, לבתו של לוט - פליטת, ולחכמים שהורו לכותים את "משפט אלוהי הארץ" - רבי דוסתאי ורבי ינאי.

מספר אגדות שמקורן בפרקי דרבי אליעזר התפרסמו במיוחד, על ידי כך שרש"י הביא אותן בפירושו למקרא:
 מות שרה נגרם על ידי סמאל שסיפר לה על עקידת יצחק, ופרחה נשמתה (פרק ל"ב).
 ההסבר לכך שרבקה ביקשה מיעקב להביא שני גדיי עזים כדי להכין מטעמים ליצחק: "וכי שני גדיי עזים היה מאכלו של יצחק? אלא להקריב אחד קרבן פסחים, ואחד עשה מטעמים" (פרק ל"ב).
 היבוסים ששלטו בירושלים בתקופת דוד היו צאצאיהם של החתים, והברית שאברהם כרת אתם כשקנה את מערת המכפלה היא זו שמנעה את כיבוש העיר מאתם בתקופת השופטים. (פרק ל"ו; הובא ברש"י על )
 כשהספינה שהיה בה יונה נטרפה בים, ראו המלחים ששאר הספינות בים שטות במים רגועים, ורק הים שסביבם סוער (פרק ט).

הרמב"ם הקדיש פרק שלם במורה נבוכים (חלק ב', פרק כ"ו) לדון באגדה אחת מפרקי דרבי אליעזר שלדבריו היא המאמר התמוה ביותר שראה בכל הספרות היהודית: "שמים מאי זה מקום נבראו? מאור לבושו שהוא לבוש... הארץ מאי זה מקום נבראת? משלג שתחת כיסא כבודו" (פרק ג'). הרמב"ם התקשה מבחינה פילוסופית להבין מה היה הצורך של המחבר להניח שהעולם נברא מחומר קדום יותר. גם הרמב"ן בפירושו על התורה נדרש להסביר את המדרש הזה.

סגנון ולשון
סגנונו של החיבור הוא ייחודי. המחבר רגיל להתנסח בסגנון המקרא ובסגנון הפיוט הקלאסי שקדם לו אך במעט. להלן כמה דוגמאות:
 האישה מכונה בחיבור "עזר". כך למשל מונה החיבור את ארבעת הזוגות שקבורים במערת המכפלה:  (סוף פרק כ);
 עשרת הניסיונות שנתנסה בהם אברהם אבינו מכונים בחיבור בלשון יחיד "נס": ;
 בית קברות מכונה "בית מלון" (וכך מתנסח גם הפייטן יוסי בן יוסי); לאחר שאדם הראשון גורש מגן עדן אומר החיבור: ;
 לעיתים משתמש החיבור בסמיכות נרדפים כדרך שנמצא אצל הפייטנים. כך למשל במקום "עץ" כלשון המקרא או "אילן" כלשון חכמים הוא מעדיף לומר: "עץ אילן":  (פרק ה).

בפרק מ"א מתאר החיבור את מעמד הר סיני בסגנון נשגב זה:

להלן דוגמאות לשימושי לשון ייחודיים שאין כמותם ביתר הספרות המדרשית: המונח "ולא עוד אלא" משמש לעיתים קרובות בחיבור בהוראת "דבר אחר" ובהוראת "ויש אומרים", ולא בהוראה הרגילה שלו של תוספת וחידוש על מה שנזכר לפניו. בספרות המדרשית משתמשים במילה "נימים" למיתרי הכינור, ואילו מחבר פדר"א מכנה אותם "נבלים"; כך בפרק י"ט הוא מציין שהכינור שניגן בו דוד היה בעל עשרה "נבלים", והכוונה היא למיתרים.

תפוצת החיבור
פרקי דרבי אליעזר הוא ממדרשי האגדה הנפוצים ביותר. הוא מצוטט רבות בכתביהם של גאונים וראשונים מכל תפוצות ישראל, זכה לכתבי יד ודפוסים רבים ביותר (ראו להלן) וכמה מנהגים הנפוצים היום מקורם בחיבור זה (ראו לעיל). כבר רבנו תם עמד על חשיבותו של החיבור בענייני מנהג, וראה אותו כאחד מן המקורות הקדומים בני הסמכא ש"הרבה מנהגים בידנו על פיהם".

כתבי יד
פדר"א בולט בין מדרשי האגדה במספר הרב של כתבי היד שזכה בהם. במכון לתצלומי כתבי יד עבריים בירושלים מקוטלגים למעלה ממאה כתבי יד של החיבור. מהם שלמים ומהם למחצה, לשליש ולרביע. כמו כן שרדו מעט קטעי גניזה. כתבי היד המרובים נבדקו לראשונה בידי הרב הרפורמי לואיס בארת (Lewis M. Barth), והשינויים הרבים בין כתב יד אחד למשנהו גרמו לו לתהות שמא יש לפנינו חיבורים דומים אך לא זהים שנקבצו תחת שם זהה. על פי מחקר פילולוגי של טרייטל, כתבי היד העיקריים של החיבור – שמספרם מסתכם בלמעלה משני תריסרים – מתפלגים עקרונית לשלושה ענפי נוסח, בנוסף לכתבי יד נוספים שזיקתם לענפי הנוסח השונים אינה מובהקת. לחלק ניכר מכתבי היד אין ערך טקסטואלי משום שהועתקו מן הדפוסים השונים ומכתבי יד אחרים.

שני כתבי יד של החיבור סרוקים באתר האינטרנט של לואיס בארת.

מהדורות דפוס
מאז המצאת הדפוס נדפס החיבור יותר מחמישים פעמים. הוא נדפס לראשונה בקושטא בשנת ה'רע"ד, ולאחריו בוונציה בשנת ה'ש"ד עם תיקונים של חלק מהשיבושים שנפלו בדפוס הראשון. כל הדפוסים האחרים מקורם בדפוס ונציה. הדפוסים הנפוצים בימינו סובלים מצנזורה קשה (גם במהדורה החדשה שיצאה לאור על ידי הוצאת זיכרון אהרן בשנת תשס"ה-תשס"ו נותרו שיבושים שמקורם בצנזורה).

מהדורות מחקריות
מיכאל היגר פרסם מהדורה בכתב העת "חורב" והיא כוללת חילופי נוסח מכתבי יד אחדים, אך כולם קרובים יחסית לכתב היד שבגוף המהדורה. בכתב היד שעומד ביסוד מהדורה זו נפל שיבוש משמעותי בפרקים ל"ה-ל"ו שנבע מסדר שגוי של דפי כתב היד שממנו הועתק. בפרויקט השו"ת לצד פרקי דרבי אליעזר בנוסח הרווח, מופיע פדר"א של מהדורת היגר. קיימת גם מהדורה אלקטרונית במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית, המבוססת על כתב יד תימני, כשהשיבושים הגלויים שנפלו בכתב היד מתוקנים בדרך כלל על פי כתבי יד תימניים אחרים.

ב-2012 התפרסם הספר פרקי דרבי אליעזר נוסח, עריכה ודוגמת סינופסיס של כתבי היד של אליעזר טרייטל, המתבסס על עבודת הדוקטור שלו ועוסק בנוסחו של המדרש, בעריכתו ובאופיו.

עד כה לא זכה החיבור למהדורה מדעית. חיים מאיר הורוויץ התעתד להוציא מהדורה חדשה של החיבור אך הדבר לא יצא אל הפועל. בשנת תשל"ב יצא לאור טופס פדר"א האישי שלו והוא דפוס ונציה עם חילופי נוסח מכתבי יד אחרים וכן מאות מראי מקומות לכתבי הראשונים הדנים בחיבור, שנרשמו בשולי הדפים.

תרגומים
החיבור תורגם ללטינית בידי הרב וִילֶם הֶנְרִיקוּס ווֹרְסְטיּוס (Willem Henricus Vorstius) בשנת 1644. תרגום אנגלי של פדר"א על פי כתב יד נעשה בשנת 1916 בידי הרב יואל בן מאיר פרידלנדר (Gerald Friedlander), שגם צירף למהדורה מעט חילופי נוסח, וכן פירוש ומראי מקומות נרחבים למקורות ומקבילות מן הספרות החיצונית. בשנת 1983 תרגמו מרק-אלן ואקנין () ואֵריק סְמילֶביץ' (Eric Smilévitch) את החיבור לצרפתית. מיגל פרס פרננדס (Miguel Perez Fernandez) תרגם את החיבור לספרדית בשנת 1984. בשנת 2004 תורגם הספר לגרמנית על ידי דאגמר בֶּרְנֶר-קליין (Dagmar Börner-Klein), ויצא לאור בברלין.

פירושים
 הפרוש הראשון שנכתב לספר היה זה של רבי ידעיה הבדרשי נדפס במהדורת זיכרון אהרן ירושלים תשס"ה.
 פרוש רבי יהודה אבן מלכה עם הגהות רבי יצחק דמן עכו, פורסם על ידי יוסף פנטון.
 דון יצחק אברבנאל כתב במאה ה-14 פירוש ארוך על פרק כ"ט בפרקי דרבי אליעזר העוסק בברית בין הבתרים ובארבע המלכויות, וזהו החלק הראשון של הספר "ישועות משיחו".
 "בית הגדול - ביאור מספיק" זהו הפירוש הסדיר הראשון לחיבור מאת רבי אברהם אהרן ברודא שנדפס בווילנה בשנת תקצ"ח.
 "מדרש תנאים" פירוש חשוב ומקיף, נכתב בידי רבי זאב וולף איינהורן בשנת תקצ"ט (חלק א של הספר).
 הפירוש המעמיק והמקיף ביותר לפדר"א הוא זה של רבי דוד לוריא (רד"ל) שיצא לאור בוורשה בשנת תרי"ב (1852). פירוש זה כולל דיונים נרחבים במקורות וכן מקבילות מן הספרות התלמודית הענפה לדרשות החיבור, ולא פוסח גם על פרטים ופרטי פרטים הן מצד התוכן והן מצד הלשון. בהקדמה הוא כותב שבהתאם לכך שהחיבור שימש רבות את המקובלים הראשונים, קיימות לדעתו מקבילות רבות בין פרקי דרבי אליעזר לספר הזוהר ולכתבי האר"י ותלמידיו, ובפירושו הוא עורך השוואות רבות כאלו. המהדורה כוללת הגהות ותיקונים רבים לנוסח הדפוס שעמד לפניו, שנעשו על פי גרסות הילקוטים השונים, מובאות בספרות הראשונים ועל פי סברה, אך רק חלקן מקובלות על החוקרים.
 באור לפרק ו מאת הרב בנימין דיסקין.
 ולא עוד אלא באור מאת הרב אליהו האיתמרי לכל המקומות שבהם נאמר "ולא עוד אלא" בפדר"א.
 פר אחד מאת רבי חיים פלאג'י איזמיר תר"מ.

כמו כן היעב"ץ כתב הגהות לספר, המהדורה בה מופיעים כל הפרושים היא מהדורת זיכרון אהרן ירושלים תשס"ה.

כתבי יד ודפוסים של פרקי דרבי אליעזר

כתבי יד של פרקי רבי אליעזר, באתר של לואיס ברט
מהדורות
 
 
 
 
 
 
 
 
 פרקי דרבי אליעזר (כולל "באור מספיק"), מהדורת ורשה תרל"ד, סרוקה באתר "דעת"
 
מיכאל היגר ערך את פרקי דרבי אליעזר וכתב עליו מבוא, הערות והשווה נוסחאותיו:

ראו גם
פרקי דרבי יוסי

לקריאה נוספת

מחקרים על פרקי דרבי אליעזר
 יעקב אלבוים, "המליצה המוטיב והעניין: לדרך עיצובו של הסיפור בפרקי דרבי אליעזר", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי, יג-יד (תשנ"ב), עמ' 99–126.
יעקב אלבוים, "משיחיות בפרקי דרבי אליעזר אפוקליפסה ומדרש", תעודה יא (תשנ"ו), עמ' 245–266.
 יוסף היינימן, אגדות ותולדותיהן: עיונים בהשתלשלותן של מסורות, ירושלים: כתר, תשל"ד, עמ' 181 ואילך.
 שלמה אהרן ורטהיימר, "פרק האחרון מפרקי רבי אליעזר", בתי מדרשות, א, מהדורה חדשה (ירושלים: תשכ"ח), עמ' רלח-רמג.
 אליעזר טרייטל, פרקי דר' אליעזר: נוסח, עריכה ודוגמת סינופסיס של כתבי היד, האוניברסיטה העברית ויד יצחק בן-צבי, ירושלים תשע"ג 2012. .
הספר הוא הדפסה מחודשת של עבודת הדוקטור שהוגשה באותו שם לסינט של האוניברסיטה העברית במרחשוון תשע"א [2010].
 יום-טוב ליפמן צונץ (עם השלמות של חנוך אלבק), הדרשות בישראל, ירושלים: תש"ז, פרק טז, עמ' 134–140.
 עדיאל קדרי, "ברכה ומדרשה: נוסחאות ליטורגיות כמפתח פרשני בפרקי דרבי אליעזר", התפילה בישראל היבטים חדשים, בעריכת א' ארליך, באר שבע תשע"ו, עמ' 327–340.
 אביבה שוסמן, מקורו היהודי ומגמתו של סיפור ביקורי אברהם אצל ישמעאל, תרביץ מט (תש"מ), עמ' 325–345.
 דינה שטיין, מימרה, מגיה מיתוס: פרקי דרבי אליעזר לאור מחקר הספרות העממית, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשס"ה.
 דינה שטיין, "פרקי דרבי אליעזר וסדר אליהו: הערות מקדימות על פואטיקה ומרחב מדומיין במדרש המאוחר", מחקרי ירושלים בספרות עברית כד, תשע"א 
 אביגדור שנאן, "בין מדרש לתרגום, על תרגום התורה המיוחס ליונתן ומדרש פרקי דרבי אליעזר", תעודה יא (תשנ"ו), עמ' 231–243.

 Rachel Adelman, The Return of the Repressed: Pirque de-Rabbi Eliezer and the Pseudepigrapha, Leiden Brill, 2009
 Robert Hayward, "Pirqe de Rabbi Eliezer and Targum Pseudo Jonathan", Journal of Jewish Studies, 42 (1991), pp. 215-246
 Bernhard Heller, "Muhammedanisches und Antimuhammedanisches in den Pirke Rabbi Eliezer", Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums, LXIX (1925), pp. 47-54.
 Steven Daniel Sacks, Midrash and Multiplicity: Pirke de-Rabbi Eliezer and the Renewal of Rabbinic Interpretive Culture, 2009.

מחקרים כלליים
 רינה דרורי, ראשית המגעים של הספרות העברית עם הספרות הערבית במאה העשירית. תל אביב: המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 1988.

קישורים חיצוניים
 סינופסיס של פרקי דרבי אליעזר, מהדורת אליעזר טרייטל, באתר "מהדורא" (נדרשת כניסה לאתר, לאחר הרשמה בחינם, קודם לחיצה על הקישור)
 
 
 
 
 
 
 אפליקציה לאנדרואיד של הספר
 Pirqe Rabbi Eliezer - המיזם לעריכת הטקסט של המדרש. של אוניברסיטת דרום קליפורניה.

הערות שוליים

מדרשי אגדה
ספרי מדרשים
ספרי מדרשים ארץ-ישראליים
ספרות יהודית של ימי הביניים
מקרא משוכתב
פסאודואפיגרפיה