שלום סבא

זיגפריד שלום סֶבָּא (Siegfried Shalom Sebba; 14 בינואר 1897, גרמניה – 12 בפברואר 1975, גרמניה) היה צייר, מעצב תפאורה, צלם ומאייר ספרים ישראלי.

תולדות חייו ויצירתו 

סבא נולד בטילזיט שבמזרח פרוסיה ליעקב ומרים (לבית מייזל). היה בן הזקונים מבין חמשת ילדיהם. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הגרמני, שירת בחזית המערבית ואף נפצע. לאחר שחרורו מן הצבא למד ארכיטקטורה, מתמטיקה ופיזיקה בדנציג וקניגסברג ורכש את הכשרתו האמנותית בקניגסברג ובברלין. באמצע שנות העשרים וראשית שנות השלושים ערך מסעות בדרום-מזרח אסיה (אינדונזיה וחצי האי המלאי) (1924), אירופה וצפון אפריקה. לחלק מן המסעות יצא ככתב מאייר ומדווח בשליחות העיתון פרנקפורטר צייטונג (למשל, פינלנד בשנת 1925) וכן התלווה למשלחת המחקר של האנתרופולוג לאו פרובניוס (Leo Frobenius) למצרים העליונה ולנוביה (1926). בשנת 1927 יצא יחד עם הסופר יוזף רות לסיור בחבל הבלקן ואלבניה, שוב מטעם הפרנקפורטר צייטונג. כן ביקר בצרפת ובאלג'יריה (1930). עסק בציור, איור ספרים ועיצוב תפאורות במה להצגות בברלין, מינכן ודרמשטאדט. בשנותיו בגרמניה צייר בעיקר נופים ודיוקנאות (ובהם קורפוס מרשים של דיוקנאות עצמיים). בין השאר צייר דיוקנאות של חבריו היהודים פריץ אלברט ליפמן שזכה לימים בפרס נובל לרפואה ואחיו הדרמטורג הנודע, היינץ (1926), ושל השחקן והבמאי היהודי קורט גירון (1929). כן פרסם מאמרים בנושא עיצוב חלל הבמה בתיאטרון ובאופרה. עם עליית הנאצים לשלטון נמלט לבזל ומשם לסטוקהולם, שם המשיך לעצב תפאורות לבמה. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והשתקע בגבעתיים, שם התגורר ברחוב הפסגה 28. עזב את הארץ בשלהי שנת 1967 והשתקע בהופהיים-אם-טאונוס שבמערב גרמניה שם חי עד יום מותו.

עם עלייתו לארץ ישראל זנח זמנית את הציור (למעט ציורים ורישומי הכנה שעשה לתלבושות הצגות בתיאטרון הבימה) ופתח בתל אביב (רחוב רנ"ק 13) סדנה לצילום ולייצור כלי נחושת דקורטיביים. חזר לציור בשנת 1944. בשנותיו בארץ צייר מספר ציורי קיר שהגדול שבהם, "אחווה" (1956-8), הושמד עם הריסת בית המלין בתל אביב בשנת 2018. ציור קיר קרמי גדול שעשה בשנת 1948 במלון השרון בהרצליה ("הדייגים העליזים", בביצוע השתתפה הקרמיקאית דבורה בלומנטל) כוסה לפני מספר שנים בלוחות גבס מצופים בטפט ונחשף שוב לעין הציבור באוגוסט 2022. מעבודותיו הקירוניות שרדו גם שלוש יצירות בטכניון בחיפה (שני ציורי פרסקו בנושאי "הבריחה מהטבע" ו"אילוף הטבע" ועבודת מוזאיקה, "השומר", בבניין פישבך, הפקולטה להנדסת חשמל (הטכניון), ועבודה לזכר הנופלים בבית יד-לבנים בגבעתיים. כן יצר קיר פסיפס גדול מלבנים הניצב במתחם הגן הארכאולוגי אשקלון (1954) וסורג מתכת דקורטיבי בבית הוועד הפועל של ההסתדרות בתל אביב (1955). סבא עיצב את התפאורה והתלבושות לארבע הצגות בתיאטרון הבימה בשנות השלושים והארבעים: "וילהלם טל" על פי מחזהו של פרידריך שילר (1936); "מרד המתים" של אירווין שו (1937); "המגפה הלבנה" של קארל צ'אפק (1938); "אדיפוס המלך" של סופוקלס (1947). החל משנת 1959 ועד שנת 1966 עיצב ואייר את כריכותיהם של תשעה ספרים שראו אור בהוצאת עם עובד (ספריה לעם).

סגנונו של שלום סבא מגלה השפעה חזקה של תנועת "החפציות החדשה" (Neue Sachlichkeit) הגרמנית ובמיוחד של מקס בקמן (Max Beckmann). משנות העשרים ועד ראשית שנות החמישים מופיעים בציוריו דמויות ועצמים כבדים ומסיביים בעלי נפחיות עגלגלה המודגשת בקווי מתאר עבים וברורים.

במסגרת מסורת הציור הישראלית, ניתן לראות בסבא את אחד האמנים הטרום-כנעניים הבולטים באותן השנים. ציורו המפורסם "הגז" משנת 1947 (אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות; הציור זכה בפרס דיזנגוף בשנת 1952) מחבר בין תפיסה כנענית אודות הקשר הפולחני בין אדם לאדמה ולחקלאות, לבין תפיסת "היהודי החדש" ("יהדות השרירים" של מקס נורדאו; "בראש ובראשונה – ידיים" של מאיר יערי). בציור אחר משנת 1946, "הרועה הצעיר" (גרסה נוספת של ציור זה נעשתה בשנת 1960), מופיע רועה צאן המחזיק בידיו טלה. הציור משתלב עם מוטיב "הרועה הנאמן" הנפוץ בתרבויות האזור: מדמותו של הרועה בתבליטים מסופוטמיים, ועד דמותו בדתות המונותאיסטיות (משה רבנו, ישו). ציורים אלה נעשו בהשראת ביקוריו התכופים של סבא בקיבוץ אפיקים שם התגורר ידידו הצייר לאו רוט.

עבודותיו של שלום סבא הוצגו בשלוש תערוכות יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות בשנים 1945, 1955 ו-1961. בתערוכה של שנת 1945 הציג סבא כמעט אך ורק עבודות שיצר מאז חזר לצייר כשנה קודם לכן. מרביתן של אלה נחלקו מבחינת נושאיהן לשלוש קבוצות עיקריות: סדנתו של הצלם (בציורים אלה בלט מוטיב מכונת ההגדלה המכוסה בבד אשר כונתה על ידי סבא "הסוס העיוור"); סדנת הפסל בלילה (עבודות שנעשו בעקבות ביקוריו של סבא בסדנאותיהם של משה ציפר ויצחק דנציגר, עמם היה מיודד); "מחזור מספר בראשית" שכללה שבע סצנות דרמטיות מספר בראשית. בתערוכה של שנת 1955 - תקופה בה הקדיש רבות מזמנו ומרצו לאמנות קירונית (ציורים ותבליטים) ברחבי הארץ - הציג סבא "חמש קומפוזיציות לציורי קיר על נושאים תנ"כיים" (כמתואר בכותרת קטלוג התערוכה). אלה היו חמישה תצלומים מוגדלים של חלק מסדרת רישומים קטני מידות, שחלקם נעשה בעיפרון וחלקם בטמפרה על נייר. רישומים אלה תיארו אירועים דרמטיים מספר בראשית וספר שמות:- נח משלח את היונה; אברהם בפרשת לך לך; עקדת יצחק; יעקב נאבק במלאך ומשה שובר את לוחות הברית. רישומים אלה היוו את סיכום מחקריו של סבא מאז שנת 1947 ואילך במה שכונה בפיו: "הרחבת החלל בתיאור הציורי". בכולם תואר המחזה בפרספקטיבה נועזת ובלתי שגרתית שהקנתה לו איכויות מונומנטליות.

בתערוכתו האחרונה במוזיאון (1961) הציג סבא את סדרת "האלמנטים" המהווה את שיא יצירתו המאוחרת. בסדרה זו קרא האמן תיגר על ההפשטה המוחלטת של חברי קבוצת אופקים חדשים. כמי שהיה אמון על מסורת "החפציות החדשה", סירב סבא לוותר על האובייקט כפי שעשו רבים מאמני קבוצת אופקים חדשים. בסדרת "האלמנטים" צייר סבא אלמנטים של מזון כחלב, ענבים, רימונים ועוד (בשנת 1960) ואלמנטים של חומרים כעץ, ברזל וכדומה (בשנת 1961). אלה הוצגו בדרך כלל כשהם מונחים על גבי משטחים נוקשים כאשר הן קווי המתאר הסגורים (מעין גריד בנוסח מונדריאן) והן (ובעיקר) הצבע מדגישים את חומריותם ו"מהותם" (ובמקרה של המזון אף טעמיהם) של האלמנטים ואת השתלבותם במרחב סביבם. לדברי קרלהיינץ גבלר - מחוקרי יצירתו של סבא - נהג האחרון להכין כשלושים גרסאות שונות של כל "אלמנט" בהן התקדם בצעדים קטנים ובדייקנות הולכת וגדלה אל נוסחה המוגמר והסופי של כל עבודה. "את תוקפם שואבים האלמנטים במידה רבה מתוך התפיסה המדויקת של מרקמיהם, מבנם, סמיכותם וצבעם הייחודי. האלמנט קובע באמצעות צבעו המיוחד, הקיים רק בו, את "המונוכרומיה המדורגת" של התמונה; כלומר - כל הצבעים המופיעים בתמונה הינם גוונים ושבירות לצבע הבסיסי והקובע של האלמנט הנדון. סבא מטפל בצבע האופייני ובמרקם העליון של התמונה - זה הנתפס מבחינה אופטית - במסירות וקפדנות כה רבים, והוא מוליכם עד לנקודה המדויקת ביותר. כך, ולמרות ההפשטה הטמונה בצירוף הצורות הלא-נטורליסטיות, אי אפשר להימנע מהחשק להשוותו לאמנים הקלאסיים...".

במהלך שנת 1961 יצר סבא ארבע עבודות גדולות יחסית במדיומים שונים (עירוב של קולאז', טמפרה, גואש ועוד על מצעי עץ ונייר) בעקבות ביקור בקיסריה ועתיקותיה. שלוש מהן כונו על ידו "ארכאולוגיה" והרביעית כונתה "קיסריה". עבודות אלו נעשו לאחר שיצר, כהרגלו, וריאנטים ורישומי הכנה רבים. בדיעבד היו אלו עבודותיו הגדולות האחרונות. לאחר ששב מגרמניה, שם הציג תערוכה בהופהיים-אם-טאונוס בשנת 1963, התמקד סבא באמנות הקולאז'. משנת 1964 ועד מותו בגרמניה בשנת 1975 יצר סבא למעלה ממאה קולאז'ים קטנים, שנושאיהם חידתיים, ואשר נצנוצי האור שלהם יוצרים עולם קסום ואפוף מסתורין. מעין "ברכת פרידה מהעולם החלדי המוכר".

תערוכות יחיד

 1925 - Zieglers Kabinett, פרנקפורט, גרמניה (ציורים ורישומים מדרום-מזרח אסיה).
 1937 - גלריה משכית, תל אביב (רישומי תפאורת במה ותלבושות להצגת "מרד המתים" בתיאטרון "הבימה").
 1945 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
 1947 - גלריה מקרא סטודיו, תל אביב (רישומי תפאורת במה ותלבושות להצגת "אדיפוס המלך" בתיאטרון "הבימה").
 1955 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
 1961 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
 1963 - Frankfurter Kunstkabinett, פרנקפורט, גרמניה.
 1981 - Staatliche Kunstsammlungen, קאסל, גרמניה.
 1983 - Stadtmuseum Hofheim am Taunus, גרמניה.  
 1987 - בית האמנים בירושלים.
 1994 - משכן לאמנות עין חרוד, המוזיאון הפתוח תפן.
 1995 - מוזיאון ישראל, ירושלים.

מבחר תערוכות קבוצתיות

 1926 - "הזצסיון הברלינאי" (Berliner Secession), ברלין.
 1926 - תערוכת אמנות בינלאומית (Internationale Kunstausstellung), דרזדן. 
 1946 - "אמנות שימושית", בית הנכות בצלאל, ירושלים.
 1947 - "אמנים נבחרים ארץ-ישראלים", בית הנכות בצלאל, ירושלים.
 1947 - "אמנות שימושית ומרשם תעשייתי בארץ-ישראל", בית הנכות בצלאל, ירושלים.
 1952 - "תערוכה ארצית של הציור והפיסול בישראל, למלאת 20 שנה ליסוד המוזיאון", מוזיאון תל אביב לאמנות.
 1957 - "Art et Travail", המוזיאון לאמנות והיסטוריה, ז'נבה.  
 1958 - "עשר שנות ציור ישראלי", מוזיאון תל אביב לאמנות.
 1959 - "התערוכה הכללית של אמני ישראל", מוזיאון תל אביב לאמנות.
 1980 - "המיתוס של כנען: השפעת תרבות המזרח הקדום על האמנות הישראלית בת-זמננו". אוניברסיטת חיפה.
 1983 - "אמנות עיצוב הבמה בתיאטרון העברי", אוניברסיטת חיפה, הגלריה לאמנות.
 1985 - "ציוני דרך באמנות ישראל", מוזיאון ישראל, ירושלים.
 1987 - "רובינא: ציירי הארץ מציירים את חנה רובינא", בית ראובן, תל אביב.
 1988 - "עם בונה ארץ", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
 1989 - "לחיות עם החלום", מוזיאון תל אביב לאמנות.
 1996 - "נמרוד: תמונה קבוצתית", מוזיאון ישראל, ירושלים.
 1998 - "עיצוב הבמה העברית מהדיבוק ועד כפר", מוזיאון מאנה-כץ, חיפה.
 2003 - "מחורבותיך אבנך - דימוי החורבה בישראל 2003-1803", זמן לאמנות, תל אביב.
 2008 - "העשור הראשון - הגמוניה וריבוי", המשכן לאמנות עין חרוד.
 2009 - "זולו: מסע והרפתקה באמנות ישראלית", מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, תל אביב.
 2011 - "המוזיאון מציג את עצמו: אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון", מוזיאון תל אביב לאמנות.
 2013 - "Faszination Fremde", מוזיאון Giersch, פרנקפורט.
 2014 - "בדילוג על המופשט: פנינים מאוסף יוסי ודניאלה ליפשיץ", האוניברסיטה הפתוחה, רעננה. 
 2017 - "ברלין עיר האורות: בין שתי מלחמות", מוזיאון בית הרמן שטרוק, חיפה.
 2019 - "זבת חלב", מוזיאון בית חנקין, כפר יהושע.

אוספים ציבוריים

 מוזיאון תל אביב לאמנות.
 משכן לאמנות עין חרוד.
 מוזיאון ישראל, ירושלים.
 מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם.
 מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, ניו יורק.
 המוזיאון העירוני לאמנות, קאסל, גרמניה.
 Hessisches Landesmuseum, דרמשטאדט, גרמניה.
 Stadel Museum, פרנקפורט, גרמניה.
 המוזיאון העירוני, הופהיים-אם-טאונוס, גרמניה.
 Frobenius-Institut, Goethe-universitat, פרנקפורט, גרמניה.
 גלריית טייט, לונדון.
 המוזיאון הבריטי, לונדון.

גלריה

כתביו בנוגע לתאוריה של אמנות הציור ועיצוב תפאורת במה

 זיגפריד סבא, "Variable Raumillusion Im Buhnenbild", בתוך כתב העת , ברלין, פברואר 1927, עמ' 49–53.
 שלום סבא, "לתיקונו של בימוי האופרה", בתוך כתב העת , גיליון ב', אפריל 1940, עמ' 59.
 שלום סבא, "מכתב ליוסף אופין (1953)", בתוך: שלום סבא, ספר התערוכה הרטרוספקטיבית, משכן לאמנות עין חרוד, 1994, עמ' 81–88.
 שלום סבא, "פרספקטיבה קירונית חדשה: טקסטים מאת שלום סבא", בתוך: שלום סבא, ספר התערוכה הרטרוספקטיבית, משכן לאמנות עין חרוד, 1994, עמ' 89–97.
 שלום סבא, "על הלשון האסוציאטיבית של הצבע", בתוך: שלום סבא, ספר התערוכה הרטרוספקטיבית, משכן לאמנות עין חרוד, 1994, עמ' 111–112.

סרט דוקומנטרי

שלום סבא 1975-1897, כתיבה: גליה בר-אור, בימוי והפקה: עדנה קוברסקי, עדן הפקות בע"מ, 1995 (כ-14 דקות).

לקריאה נוספת

 אליאס ניומן, .
 . 
 רות קלינגר, אמנות ואמנים בארץ-ישראל, הוצאת יבנה, תל אביב, 1946.
 .
 .
 גבריאל טלפיר, "שלום סבא (עשרים וחמש שנה לעלייתו ארצה)", בתוך כתב העת גזית, 1961, כרך י"ט, גיליון ג-ד (219–220), עמ' 11–12, לוחות 12–13.
 .
 .
 .
 .
 .
 . 
 סבא - צייר ופועל, קרלהיינץ גבלר (Gabler), קאסל, 1981 (בשפה הגרמנית. הספר המקיף ביותר על יצירתו של סבא).
  (עמ' 104, 138, 140, 142, 145-144, 156, 158). 
 .
  (עמ' 15–17, 135-134).
 .
 .
 סמדר שפי, "אופקים חדשים - עשר שנות אמנות", בתוך: צבי צמרת, חנה יבלונקה (עורכים), העשור הראשון תש"ח-תשי"ח, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 1997, עמ' 298-296.
 .
 .
  (עמ' 13-12, 87-86).
 .
 .
 .
  (עמ' 137, 153-149).
 נורית יערי, "אדיפוס המלך בין אתונה וירושלים", בתוך כתב העת זמנים, גיליון מספר 99, קיץ 2007.
 .
  (עמ' 166, 212, 213, 246).
 .
 .
 .
 .
 .
 . 
 .

קישורים חיצוניים

 
 גדעון עפרת, זיגפריד שלום סבא: אמנות ומלחמה 1946-1944, הרצאה מצולמת באתר תולדוט
 מיכאל יעקובסון: הריסה חסרת תרבות: ציור קיר חשוב ייחרב לטובת עוד מגדל מגורים, 19 בפברואר 2018, xnet
 מיכאל יעקובסון: סיבוב על חשיפת קיר האמנות "הדייגים העליזים" במלון השרון בהרצליה, באתר 'חלון אחורי', 25 בספטמבר 2022
 נורית יערי, אדיפוס המלך בתיאטרון הבימה 1947. החוג לאמנות התיאטרון, אוניברסיטת תל אביב

הערות שוליים

ציירים ישראלים
פסלים ישראלים
מעצבי במה ישראלים
ישראלים ילידי גרמניה
אנשי העלייה החמישית
זוכי פרס דיזנגוף
ישראלים שנולדו ב-1897
ישראלים שנפטרו ב-1975