נשר מפעלי מלט ישראליים

נשר מפעלי מלט ישראליים היא חברה ישראלית לייצור מלט וצמנט פורטלנד. נשר היא החברה הגדולה ביותר בישראל המייצרת מלט, והיוותה מונופול מוכרז בענף עד לשנת 2020.

החברה נשלטת על ידי לן בלווטניק, דרך כלל תעשיות. בעבר החזיקה כלל תעשיות ב-75% מנשר ו-25% הנוספים הוחזק בידי התאגיד האירי CRH. בשנת 2015 נמכרו מניות החברה האירית לכלל, המחזיקה עתה את מלוא הון המניות של נשר.

מקור השם 
המקור לשם "נשר" אינו ודאי. ההשערה הנפוצה היא שהמפעל נקרא על שם העוף נשר שחי באזור, אבל תפוצת עוף זה בארץ ישראל לא כוללת את אזור הר הכרמל.

השערה אחרת היא שלמייסד המפעל מיכאל פולק היה קשר עם מפעל מלט בגרמניה ששמו כלל את השם נשר בגרמנית, Geier; וכאשר נשאל פולק מה יהיה שם המפעל שהוקם בארץ ישראל, בחר בתרגום השם לעברית.

היסטוריה

רעיון הקמת בית חרושת למלט
בספרו "אלטנוילנד" (1902), חזה בנימין זאב הרצל את בנייתו של בית חרושת למלט בחיפה.
בשנת 1903 עלה לארץ ישראל מרוסיה המהנדס נחום וילבושביץ (וילבוש), הוא סייר בארץ כדי לבחון את אפשרויות הפיתוח בה. באותה תקופה לא היה בארץ ישראל מפעל לייצור מלט, והמלט יובא ממפעל קטן במצרים. וילבושביץ העריך שבעקבות הגידול בבנייה יגדל הביקוש למלט. הוא הציע להקים מפעל שתפוקתו תהיה 10,000 טון בשנה, והמליץ על הקמתו בחיפה, בגלל הקרבה לנמל חיפה, מסילת הרכבת החיג'אזית ומרבצי אבן גיר מתאימים בכרמל. התכנון והיישום של הקמת המפעל נשר חיפה נמשכו כ-20 שנה למקטעים, עד אשר בשנת 1923 הוקם המפעל הראשון, מפעל נשר חיפה. המהנדס היהודי-הונגרי ארפד גוט סייע בהקמת מפעל המלט ליד חיפה. בין המשקיעים בפועל בבית החרושת היה הבנקאי היהודי-הולנדי יעקובוס קאן (Jacobus Henricus Kann) שהיה הבנקאי הפרטי של בית המלוכה ההולנדי ויזם ציוני נלהב שהקים ומימן רבים מהמפעלים הציוניים. העיר נשר הייתה בתחילת דרכה התיישבות פועלים שעבדו במפעל נשר חיפה, עם הזמן גדלה התיישבות זאת לעיירה ובהמשך לעיר נשר. שמה המלא של החברה בהיווסדה: "חברת המלט צמנט פורטלנד, נשר בע"מ".

המשך פעילות החברה
בעקבות ביקוש גדול למלט שנוצר בעקבות גלי העלייה הגדולים של שנות ה-50 הקימה החברה את מפעל נשר רמלה. בשנת 1955 הגיע היקף הייצור של נשר לכ-563 אלף טון בשנה. בשנת 1954 ייצאה החברה כ-135 אלף טון מלט, 80% לטורקיה. בשנת 1960 רכשה הממשלה מניות בכורה בנשר. מניות חברת נשר הוחזקו בעיקרן על ידי החברה המרכזית וכור. בשנת 1964 נמכרו מעט מניות של החברה לכלל ואמפל. בשנת 1972 רכשה כלל את החברה המרכזית וכך הגיעה לבעלות על כמחצית המניות של נשר.

בשנת 1969 רכשה החברה את מפעל המלט 'שמשון' אשר בהר טוב, ליד בית שמש, אשר הגיע להליך פירוק. חברת נשר שדרגה את המפעל והביאה אותו לכושר יצור מלא. באפריל 2015, במסגרת הסדר בין נשר לרשות ההגבלים העסקיים, ומשרדי האוצר והכלכלה מכרה נשר את מפעל הר טוב למשפחת וייל וחברת שמשון.

מפעל נשר ברמלה שודרג בשנות ה-90, בשנת 1995 ו-1999 הוקמו 2 כבשנים המייצרים קלינקר בתהליך יבש, אלו החליפו את שלושת הכבשנים הישנים אשר ייצרו קלינקר בתהליך רטוב.

בספטמבר 2020 הודיעה הממונה על התחרות על ביטול מעמדו של מפעל המלט נשר כ"מונופול" לאחר שנתח השוק של המפעל ירד מ-90% ל-50%.

חברת "נשר" ומחיר המלט בישראל
במסמך ובו ניתוח שוק המלט בישראל שהוגש לוועדת הכלכלה בשנת 2008 נמצא שחברת נשר ניצלה לאורך שנים את מעמדה המונופוליסטי כדי לגבות מחיר גבוה עבור המלט. מחירים אלו גרמו לייקור עלויות הבניה והדיור, וכן לפגיעה עקיפה, המתבטאת בתשלום מיסים גבוהים יותר בגין מימון תשתיות ממשלתיות, כגון כבישים, בניית מנהרות וגשרים וחפירת תעלות.

זיהום אוויר מפגע ריח ופגיעה בסביבה
במשך עשרות שנים ועד שהוחלפו שלושת הכבשנים במפעל רמלה בשלהי שנות התשעים, נטען על ידי תושבי המושבים עזריה ויד רמב"ם השכנים למפעל כי הם סובלים ממחלות נשימתיות שונות המיוחסות לזיהום הרב שנפלט ממפעל נשר הסמוך. בנוסף נודעו מפעלי נשר השונים כי פגעו באופן קשה ובלתי הפיך בנוף בעקבות חציבה נרחבת.

בעוד בדיקות שערך המשרד להגנת הסביבה בשנת 2012 הראו שהיקף הפליטות של חומרים מזהמים לאוויר ביחס לתפוקות הייצור נמצא בקנה מידה זהה לאלו האירופיים עבור חלק מהחומרים, ועבור חלק מהחומרים הוא אפילו נמוך מהם באופן משמעותי. לפי דוחות מדד ההשפעה הסביבתית, מרשם פליטות לסביבה (מפל"ס) של המשרד להגנת הסביבה, נשר הוא המפעל הפרטי המזהם ביותר בישראל לאורך שנים, כך גם בדוח האחרון מאוגוסט 2022. לפי דוח מפל"ס לשנת 2021 הנזק הבריאותי והסביבתי של מפעל נשר מוערכת ב-860,000,000 ש"ח בשנה. רק תחנות הכוח המונעות בפחם מזהמות יותר ממפעל נשר, המפעל הפרטי הבא אחרי נשר ברמת הזיהום שלו מזהם פחות מחצי מנשר.

נשר רמלה מחזיקה בבעלות משותפת עם חברת ורידיס ואיגוד ערים דן לתברואה במפעל ה-RDF באתר המיחזור בחירייה. הכבשן הראשי של נשר רמלה מוזן ב'דלק תולד פסולת' ממתקן ה-RDF. המתקן המתופעל על ידי 'ורידיס', משום שאינו מטפל כראוי בפסולת הרטובה, הוא מפגע סביבתי של ריחות קשים לתושבי גוש דן בעוטף חירייה, מטרד שהיה נחלתם בעבר עת שימש אתר חירייה אתר להטמנת פסולת עד סגירתו ב-1998.

במאי 2022 הכריז משרד הבריאות בדיון בוועדת הפנים ואיכות הסביבה בכנסת כי לאור חריגות של המפעל התבצעה בדיקה אפידימיולוגית מעמיקה שמצאה עודף תחלואה בסרטן ביישובים רמלה ולוד.

המפעל חווה תקלות תפעוליות רבות מאוד, חלקן נראות לעין, כך למשל ביולי ואוגוסט 2022 התרחשו במפעל לא פחות מ-26 תקלות, כאשר על חלקן המפעל לא דווח כנדרש בהיתר הפליטה שלו .

בחודש אוגוסט 2022 קנס המשרד להגנת הסביבה את חברת נשר מפעלי מלט ישראליים בשישה מיליון שקלים בשל זיהום אוויר שנגרם על ידי מפעל נשר רמלה ליישובים הסמוכים למפעל.

ב- 23 במאי 2023 דיווח אתר שקוף - גוף התקשורת של הציבור על חשד של מחיקת נתונים על זיהום של כספית ממערכת המידע של מפעל נשר רמלה. המשרד להגנת הסביבה דיווח על פליטת כספית בכמות גבוהה מהתקן. כשביקשה אותם, הסתבר שהם לא נשמרו. המפעל טען בתגובה כי "חלק גדול מהסעיפים בהתראה חסרי כל בסיס".

מפעלים בשליטת החברה
מפעל נשר רמלה (ברמלה)
מפעל נשר חיפה (בנשר)

גלריית תמונות

ראו גם
 מלט בישראל

לקריאה נוספת
 צ. אשל המלט ויוצריו: נשר ביובלו, מפעלי מלט פורטלנד ישראליים נשר, 1976
 אהרון קמינקר, השכונה בצל ארובות העשן - זכרונות על שכונת נשר, 1978
 המלט ויוצריו - הרעיון ומימושו, נשר מפעלי מלט ישראליים והוצאת יבנה, 2002

קישורים חיצוניים 

 
היסטוריה של מפעל נשר, באתר החברה

 
 
 
 תמונות מאוסף נשר מפעלי מלט ישראליים, מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה

הערות שוליים

כור תעשיות
מונופולים בישראל
נשר בתרבות