אמונה באלוהים (יהדות)

ביהדות, אמונה באלוהים או אמונה במציאות השם היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות התורה, לפיה יש להאמין באלוהים. מצווה זו היא מאבני היסוד של היהדות, והיא אחד משלושה עשר עיקרי האמונה שמנה הרמב"ם.

רקע 
כשהמקרא וחז"ל משתמשים במילה אמונה לציון הקשר בין האדם לאל, אין הכוונה לאמונה אלא לביטחון שבאדם לאלוהיו – ואין כלל מדובר באמונה בעצם קיומו של האל, אשר לכאורה היא ברורה מאליה. חשוב לזכור כי שורשו של המושג 'אמונה' הוא א-מ-נ; והוא משמש במשמעות של מתן אמון או של אמינות ויציבות. גם הביטוי אָמֵן משמש להבעת אמון באמינותה של האמירה אליה מתייחס הדובר.

גם אצל חז"ל המילה מקבלת משמעות דומה. למשל: : "בשעה שמכניסין אדם לדין (של מעלה), אומרים לו: נשאת ונתת באמונה?". הווה אומר, מצופה שהאדם יתנהג כהלכה, ויקיים כיאות חיובים דתיים ומוסריים. לפיכך לכאורה קיים גבול התנהגות האדם כלפי האל וכלפי הבריות, שכן אותה המילה משמשת לשני האובייקטים האלו.

רק בימי הביניים, אני עדים לקיום דיון על קיומו של האל. ההוגים היהודים הרציונליסטים מימי הביניים ואילך הגדירו אמונה לאור המסורת הפילוסופית ממקורותיה היווניים, כקבלת דבר מה כנכון.

המקור בתורה ובהלכה 
בתורה נאמר: , ועל סמך פסוק זה פוסק הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה:

האמונה כאחת מתרי"ג המצוות

הרמב"ם, הרמב"ן, ספר החינוך ועוד, רואים באמונה אחת מתרי"ג המצוות. מאידך, בעל "הלכות גדולות" לא מנה אותה בספר המצוות שלו. על כך כתב הרמב"ן: "והנראה מדעתו שלבעל ההלכות שאין מנין תרי"ג מצות אלא גזירותיו יתעלה שגזר עלינו לעשות או מנענו שלא נעשה, אבל האמונה במציאותו [...] הוא העיקר והשורש שממנו נולדו המצוות לא ימנה בחשבונן".

רבי חסדאי קרשקש רואה סתירה מובנית בכך שהאמונה תהיה אחת המצוות. לדבריו כל מצווה תלויה בגורם המצווה, ואם כן מוכרח שתהיה אמונה באלוקים כמי שצווה את המצווה. אם נגדיר את מצוות האמונה כאחת המצוות, הרי האמונה קדמה לה, ואם מקור האמונה הזו הוא במצווה להאמין, הרי גם לה קדמה אמונה, ומהלך זה יחזור על עצמו בדומה ללולאה אינסופית.

גם אופי האמונה הנדרשת שנוי במחלוקת. לדעת הרמב"ם, המצווה היא בידיעה.

פרשנות המצווה
על פי הפרשנות צריך לקבוע את האמונה בתודעה, ולדעת שאין אפשרות אחרת מעקרונותיה. המצווה מחייבת פעולות המחזקות את האמונה והימנעות מעיסוקים הפוגעים בה.

על פי הפרשנות פירושה של המילה "אמונה" היא משורש אמון, שפירושה לסמוך על הבורא, ולהאמין שכל מעשיו הם אך ורק על מנת להיטיב לברואיו. לפיכך האמונה בו כוללת כמה חלקים.

א. הידיעה שהוא קיים.
ב. הידיעה שהוא אינו מוגבל, ושהוא היחיד בעל הכוחות.
ג. הידיעה שכל שרצונו להיטיב.
ד. הידיעה שבחר בעם ישראל להיות הם תכלית הבריאה ולהיטיב להם באחריתם.

כלל הידיעות הללו הם הנקראים "אמונה" ואם יחסר אחד מהם הרי זה חיסרון באמונה כולה.

לפי ההבנה הזאת זהו פירושו של הפסוק "אנכי ה' אלוהיך אשר הוצאתיך וכו'" שנאמר בתחילת מתן התורה, דע שאני אחד, שאני בעל הכוחות כולם, ושאני הוצאתיך כדי להיטיב לך.

ישנה מחלוקת בין ההוגים היהודיים, האם האמונה צריכה להיות מבוססת על מחקר ובירור שכלי, או להיות "אמונה תמימה" - נתינת אמון במסורת הדורות, ובלי להעמיק יתר על המידה בחקירת העניין, הבולט שבין המחזיקים בגישה האחרונה הוא רבי נחמן מברסלב.

טעם המצווה
מצווה זו היא היסוד הבסיסי ביותר ביהדות, כי האמונה נותנת תוקף לכל שאר המצוות.

חשיבות האמונה למוסר והאתיקה האנושית 
על פי היהדות, האמונה היא היסוד הבסיסי ביותר לעשיית הטוב ולהימנעות מרע שכן אמונה באלוהים משמעותה אמונה בחוקותיו כפי שנמסרו בתורה כגון האיסור לשקר, האיסור לרכל (להלן רכילות), האיסור לדבר לשון הרע, האיסור לגזול, האיסור לגרום צער לזולת באמצעות הדיבור.

קישורים חיצוניים
 
 הרב אביגדור אמיתי, אמונה טהורה - במה אנו מחויבים להאמין? במה מותר להאמין? במה אסור להאמין? במה לא נכון להאמין?

הערות שוליים

תרי"ג מצוות
מצוות עשה
פילוסופיה יהודית
אנוכי
פרשת יתרו
אלוהים (יהדות)
שש מצוות תמידיות