ג'ף בק

ג'ף בק (באנגלית: Jeff Beck; 24 ביוני 1944 – 10 בינואר 2023) היה גיטריסט רוק אנגלי. הוא אחד מתוך שלושה גיטריסטים – יחד עם אריק קלפטון וג'ימי פייג' – שהיו חברי להקת היארדבירדס.

מרבית יצירותיו היו אינסטרומנטליות, ואלבומיו נעו בין ז'אנרים רבים - החל מבלוז-רוק, הבי מטאל, ג'אז-פיוז'ן ושילוב בין רוק למוזיקה אלקטרונית. המעבר בין הסגנונות השונים הקשה על בק לשמור על קבוצת מעריצים קבועה.

למרות זאת, בק זכה לשבחים על עבודתו כגיטריסט, וזכה בחמישה פרסי גראמי בקטגוריית הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר.
הוא מוכר הודות לסגנון הנגינה המאוד ייחודי לו ודורג במקום החמישי ברשימת 100 הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים של כתב העת "רולינג סטון".
מחוץ לבמה, בק היה אספן נלהב של רכבי Hot Rod אמריקאיים ונודע כי ברשותו המבחר המפואר ביותר בכל הממלכה המאוחדת. כלי רכב אלו הופיעו לא מעט כנושאי אלבומיו האחרונים.

ביוגרפיה
כילד בן 10, בק שר במקהלת הכנסייה. כנער מתבגר הוא למד לנגן בגיטרה מושאלת, ולאחר מכן ערך כמה ניסיונות בהרכבת גיטרה בעצמו. בק ציין כי הגיטריסטים שהרשימו אותו ביותר והיוו עבורו השראה היו לס פול, קליף גאלאפ (הגיטריסט של ג'ין וינסנט ולהקת ה-Blue Caps, ר' בי-בופ-א-לולה) ומאוחר יותר גם צ'אק ברי. לאחר לימודיו התיכוניים, פנה בק ללמוד בקולג' וימבלדון לאמנות ועבד בעבודות מזדמנות כצייר ומאייר. אחותו של בק הכירה לו גיטריסט נוסף שהיה בתחילת דרכו בשם ג'ימי פייג'.

תחילת הקריירה בלהקת היארדבירדס
כמו כל גיטריסט מתחיל בשנות השישים, בק החל כגיטריסט מלווה. ג'ימי פייג' נהג לעזור לו כספית בכך שסידר לו לנגן בהקלטות שבהן לא יכול היה לנגן בעצמו בגלל התחייבויות קודמות. בשנת 1965, לאחר הופעה בהרכב רית'ם אנד בלוז, ובעקבות המלצתו של ג'ימי פייג', החליף בק את אריק קלפטון בלהקת היארדבירדס: "שנאתי לנגן בלהקה בשבועות הראשונים כי לאריק היו הרבה מעריצים...אבל לא היו בעיות". במהלך זמן שהייתו של בק בלהקה הוא הרבה להשתמש בטכניקות נגינה שהיוו נכס צאן ברזל לנגנים מאוחרים יותר, כדוגמת דיסטורשן, נגינת סולו מורכבת וכיוצא בזה. סיפורים אודות מזגו החם של בק נפוצו בשנים אלו. עקב היותו פרפקציוניסט, מספר בעיות טכניות גרמו לו לאבד את שלוותו בעת הופעות, אולם לא עד לכדי שבירת גיטרה.

בסרטו של מיכלאנג'לו אנטוניוני "יצרים" משנת 1966, בוימה סצנה בה בק שובר גיטרה כתוצאה מכשלים טכניים, והבמאי עצמו ציין כי היה עד למקרה שכזה בעת הופעת להקת המי. זמנו של בק בלהקה היה קצר ולמשך אלבום אחד (Roger The Engineer, 1966). בק עזב את הלהקה לאחר שנה וחצי בשל בעיות בריאות. הלהקה, שצירפה קודם לכן את ג'ימי פייג' כנגן בס, ביקשה ממנו שיחליף את בק כגיטריסט מוביל.

שנה לאחר מכן הקים בק להקה יחד עם הסולן רוד סטיוארט, הבסיסט רון ווד, הקלידן ניקי הופקינס ומיקי וולר על התופים. ללהקה קרא בשם "The Jeff Beck Group" והיא הוציאה שני אלבומים שנחשבו למובילים בז'אנר ההבי מטאל, "Truth" (אוגוסט 1968) ו-"Beck-Ola" (יוני 1969). אולם, בעקבות חיכוכים ואירועים שונים במהלך סיבוב ההופעות גרמו לפירוקה של הלהקה. ניסיונו של בק ליצור הרכב נוסף עם סטיוארט, הבסיסט טים בוגרט והמתופף קרמיין אפייס גם לא צלח, לאחר שסבל מפגיעות בראשו שגרמו לו לעזוב את הסצנה למשך שנה. בוגרט ואפייס הצטרפו מאז ללהקת "קקטוס".

לאחר החלמתו, שב בק והרכיב את הלהקה מחדש, עם חברים חדשים כבוב טנץ' בשירה, מקס מידלטון בקלידים, קלייב צ'מאן על גיטרה בס וקוזי פאוול על התופים. אף על פי שהמשיכה בשמה המקורי, הלהקה שינתה סגנון מוזיקלי מאז ימי ההרכב הראשון. הלהקה הוציאה שני אלבומים נוספים, "Rough and Ready" ו-"Jeff Beck Group", ששלטו בהם סגנונות כמוזיקת נשמה, רית'ם אנד בלוז וג'אז. רוב האלבום הראשון נכתב בידי בק, ואילו האלבום השני כלל קאברים לשירי נשמה אמריקאיים. מעט לאחר יציאת האלבום השני, להקת "קקטוס" התפרקה, ובוגרט ואפייס היו פנויים. בק פירק את הרכבו מתוך שאיפה לעבוד עם השניים, ושלושתם הקימו את "בק, בוגרט ואפייס".

ההרכב החדש הספיק להוציא אלבום אחד לפני פירוקו לאחר שנתיים. ההרכב לא זכה להצלחה והושווה רבות להרכבים כדוגמת "The Jimi Hendrix Experience", "קרים" ו"לד זפלין", למורת רוחם של חברי ההרכב.

קריירת סולו

ג'ף בק התחיל את הקריירה האישית באוקטובר 1974 בשלושה אלבומי ג'אז פיוז'ן בהפקת ג'ורג' מרטין (מפיק הביטלס). הראשון ביניהם, "Blow By Blow", הגיע למקום הרביעי ברשימת המצעדים. באלבומו השני, "Wired", בק החל לעבוד עם הקלידן יאן האמר (מלחין מנגינת "מיאמי מחלק מוסר").

בשנת 1981 הופיע בק לצד אריק קלפטון במספר הופעות צדקה לארגון אמנסטי אינטרנשיונל, והשתתף בביצוע רב אמנים כסטינג, פיל קולינס ובוב גלדוף בקאבר לשירו של בוב דילן "I Shall Be Released". בקונצרט צדקה נוסף למען גיוס כספים למחלת הטרשת הנפוצה, בק השתתף יחד עם קלפטון, ג'ימי פייג' בביצועים לשירים "Tulsa Time", "Stairway to Heaven" ו-"Layla". הייתה זו הפעם היחידה בה כל הגיטריסטים לשעבר של להקת היארדבירדס הופיעו יחדיו על במה אחת.

בשנת 1984 חזר לשתף פעולה עם רוד סטיוארט באלבום "Camouflage" בו הלחין וניגן.

בשנת 1985 הוציא בק את האלבום "פלאש", בהשתתפות מגוון זמרים, אך בעיקר כיכב בו רוד סטיוארט בביצוע של "People Get Ready", של קרטיס מייפילד, ששוחרר גם כסינגל והפך ללהיט.

לאחר הפסקה של ארבע שנים, הוא חזר למוזיקה אינסטרומנטלית עם האלבום "ג'ף בק בחנות הגיטרות" (1989), זה היה רק אלבומו השלישי שיצא בשנות ה-80. מאחר שבמהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 סבל מהפרעות שמיעה ממושכות. הוא זכה בגראמי השלישי שלו. צאת אלבומו "Jeff" משנת 2003 סימן את תחילת עבודתו של בק בשילוב מוזיקת בלוז/ג'אז עם המוזיקה האלקטרונית, עם עריכת סאונד שנראה שהושפעה מאמנים אחרים כוואן היילן וג'ו סטריאני.

בשנים האחרונות, בק השתתף באלבומים של אמנים כלס פול, סינדי לאופר ורוג'ר ווטרס. הוא הופיע גם באלבומו של גיטריסט קווין לשעבר בריאן מיי, "Another World" ובאלבומם של להקת זי זי טופ, "XXX". בק אף השתתף בפסקול הסרט תאומים וליווה את הזמרת קלי קלרקסון בגרסת הכיסוי לשירה של פאטי גריפין "Up To The Mountain" בתוכנית אמריקן איידול בשנת 2007.

בק הגיע לשתי הופעות בקיסריה ובתל אביב באוקטובר 2010.

ב-10 בינואר 2023 נפטר כתוצאה מדלקת קרום המוח.

השפעות
בק הוא לא הגיטריסט הראשון אשר התנסה בדיסטורשן אלקטרוני. אולם, הוא עזר להגדיר מחדש את תפקידה של הגיטרה החשמלית במוזיקת הרוק. עבודתו של בק עם להקת היארדבירדס וכן אלבום להקתו משנת 1968, "Truth", השפיעו השפעה ניכרת על מוזיקת ההבי מטאל, שפרצה במלוא כוחה בתחילת שנות ה-70. בק הוא מקור השראתם של גיטריסטים מודרניים רבים, שמרבים לציין אותו כמקור השפעתם.

דיסקוגרפיה

The Jeff Beck Group
 1968 Truth
 1969 Beck-Ola
 1971 Rough and Ready
 1972 Jeff Beck Group

Beck, Bogert & Appice
 1973 Beck Bogert Appice
 1974 Live In Japan, Japan only

אלבומי סולו
 1975 Blow by Blow
 1976 Wired
 1977 Jeff Beck With the Jan Hammer Group Live
 1980 There and Back
 1985 Flash
 1989 Jeff Beck's Guitar Shop
 1991 Beckology, Anthology
 1992 Frankie's House
 1993 Crazy Legs
 1999 Who Else!
 2001 You Had It Coming
 2003 Jeff
 2010 Emotion & Commotion

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

גיטריסטים בריטים
חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
זוכי פרס גראמי
אמני אפיק רקורדס
בריטים שנולדו ב-1944
אנגלים שנפטרו ב-2023
בריטים שנפטרו ב-2023