אורי שגיא

אוּרי שגיא (איזנברג) (נולד ב-5 באוגוסט 1943) הוא אלוף בצה"ל במילואים, בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף המודיעין בשנים 1991–1995.

ביוגרפיה
נולד במושב כפר ביאליק לשמשון איזנברג, יליד יסוד המעלה (1909), ופנינה לבית רובינשטיין (ילידת אוקראינה, 1909). הוריו הקימו את משקם בכפר ביאליק ב-1934. משפחתו מצד אביו היא דור שביעי בארץ ישראל ודור רביעי לחקלאים. נשוי לגילה ואב לשלושה ילדים. המשפחה מתגוררת משנת 1979 בכפר ביאליק.
בת נוספת מחוץ לנישואים נפטרה בגיל 19 ממחלת לוקמיה.

שירותו הצבאי
בשנת 1961 התגייס לצה"ל, ובחר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. היה מפקד מחלקה בגדוד 51. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה ב' בגדוד 51, אשר כבשה את תל עזזיאת שברמת הגולן כפלוגת החוד שהובילה את הגדוד בקרב על המוצב הסורי המבוצר. במלחמת ההתשה (בשנים 1968–1970) היה מפקד סיירת גולני והוביל אותה למבצעים רבים בלבנון, במצרים, בסוריה ובירדן, ובהם פיצוץ תעלת הע'ור והפשיטה על מוצב החרוט בירדן. בהמשך השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, וסיים כחניך מצטיין.

ב-1971 מונה למפקד גדוד 13 בגולני, והוביל אותו, בין היתר, במבצע קלחת 4 לכיבוש דרום לבנון בתגובה לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. נפצע קשה ברמת הגולן ממוקש ומטען שהניחה חוליית קומנדו סורית באוקטובר 1971. במלחמת יום הכיפורים היה עוזר רמ"ח מבצעים במטה הכללי. לאחר הסבה לשריון כיהן כמפקד חטיבת יפתח באוגדה 252 בסיני, ולאחר מכן כמפקד חטיבת גולני בשנים 1976–1977. בתפקידו זה פיקד במבצע יונתן (מבצע אנטבה) על כוח גולני. בהמשך שירת כסגן מפקד וכמפקד אוגדה 36 ברמת הגולן בשנים 1978–1980, וכראש חטיבת המבצעים במטכ"ל בשנים 1981–1982 בזמן מלחמת לבנון. בשנת 1983 הועלה לדרגת אלוף, ומונה לעוזר ראש אג"ם. בפברואר 1986 מונה למפקד פיקוד הדרום, אולם לאחר כחצי שנה התבקש על ידי הרמטכ"ל משה לוי להתמנות לראש מפקדת חילות השדה (מז"י) ומפקד גיס 479. כמפקד חילות השדה נאבק בתופעת ה"טרטורים" בצה"ל, ומיסד את הכשירות של חיילות היבשה באימונים, בפיתוח אמצעי לחימה והצטיידות התואמים את שדה הקרב המודרני.

ראש אמ"ן
בתפקידו האחרון בצה"ל, בשנים 1991 עד 1995, שימש ראש אגף מודיעין. במהלך תפקידו העריך לראשונה כי צפוי תהליך מדיני במזרח התיכון עם מדינות ערב והפלסטינים לאור מלחמת המפרץ הראשונה וקריסת ברית המועצות ומילא חלק פעיל במשא ומתן שהתקיים עם ירדן, עם סוריה ועם אש"ף, בהתרעה מפני טרור ומלחמה והאיום האיראני המתפתח. בשנת 1992 היה מעורב בהכנות למבצע שיח אטד - התנקשות בנשיא עיראק, סדאם חוסיין, באמצעות טילי "תמוז". שגיא התנגד למבצע בטענה כי סיכויי הצלחת הפעולה והסיכויים להחזרת הלוחמים בשלום הביתה קלושים, וההתנקשות תאחד את העולם הערבי נגד מדינת ישראל ותביא להתנגדות מדינות רבות לפעולה ממין זה של חיסול ראש מדינה. גם סא"ל דורון אביטל, מפקד סיירת מטכ"ל שנבחרה לביצוע המשימה, התנגד לפעולה. במהלך תרגיל על מודל למבצע, התרחשה תאונה קטלנית, כאשר אחד ממשתתפי התרגיל שיגר שני טילים לעבר מבנה מאויש; הטילים היו אמורים להיות משוגרים רק בחלק השני וה"רטוב" של התרגיל, בו היה המבנה אמור להיות ריק. מפגיעת הטילים נהרגו חמישה חיילים ונפצעו חמישה נוספים. שגיא מיהר למקום האירוע, עזר במתן עזרה ראשונה לפצועים ובארגון הפינוי לבתי החולים. האירוע נודע מאז בשם אסון צאלים ב'. לאחר האסון בוטל המבצע.

כראש אמ"ן היה מעורב בתכנון ובביצוע מבצע דין וחשבון. כמו כן מילא תפקיד מכריע בהחלטה על ההתנקשות במזכ"ל חזבאללה, עבאס מוסאווי; וכן בתכנון ובפיקוד על מבצע עוקץ ארסי, בו חטפו לוחמי סיירת מטכ"ל את מוסטפא דיראני, בניסיון להשיג מידע בנוגע לנווט הנעדר רון ארד וליצור קלף מיקוח על מנת לקדם את שחרורו של ארד.

שגיא סיים את תפקידו כראש אמ"ן ולאחר תקופת לימודים פרש מצה"ל בספטמבר 1997.

לאחר שחרורו
בשנת 1996 הודיע שגיא כי הוא שוקל להצטרף למפלגת העבודה, ודובר על התמנותו לחבר הכנסת ולשר, אך בסופו של דבר לא הצטרף ולא הציג את מועמדותו. בדצמבר 1999 מינה אותו ראש הממשלה אהוד ברק לראש הצוות למשא ומתן עם סוריה, והוא ניהל מגעים חשאיים ולאחר מכן גלויים עם המשלחת הסורית (עד מרץ 2000).

ב-1998 פרסם ספר בשם אורות בערפל שעסק גם באירועים אישיים וגם בתהליכי עבודת המודיעין בישראל. בין השנים 2000–2003 כיהן כיו"ר חברת "מקורות". לימד באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובמרכז הבינתחומי הרצליה קורסים בנושאי מודיעין, ביטחון לאומי ואסטרטגיה.

משהתמנה גבי אשכנזי לרמטכ"ל בשנת 2007, שימש שגיא, מפקדו לשעבר של אשכנזי בחטיבת גולני וחברו, כיועץ בכיר לרמטכ"ל ולראש אמ"ן, במילואים.

באוגוסט 2011 פרסם ספר נוסף, "היד שקפאה", בו מתאר שגיא את המשא ומתן הסמוי והגלוי בין ישראל וסוריה להסכם ביניהם בשנים 1999–2000, ואת שהתחולל בוועידת שפרדסטאון.

באוקטובר 2012 הצטרף שגיא למפלגת העבודה אך לאחר פחות מחודש פרש מהתמודדות במפלגה לאחר שיו"ר מפלגת העבודה, שלי יחימוביץ', טענה כי הועלתה נגדו טענה על הטרדה מינית שביצע לכאורה בשנת 1973. שגיא הגדיר את הטענות "הכפשות עלומות", והאשים את יו"ר מפלגת העבודה באי אמירת אמת ופגיעה בשמו הטוב; וזאת מבלי שאפשרה לו כלל לדעת את זהות המתלוננת ולהגן על עצמו. בספטמבר 2014, בעקבות ראיון נרחב שהעניק ל"הארץ" ובמסגרתו מתח ביקורת חריפה על התנהלותה אותה עת, פרסמה ח"כ שלי יחימוביץ' את גרסתה לפרישתו של שגיא, וטענה כי מתלוננת העידה בפניה על אונס עליו חלה התיישנות, עדות שגובתה בתצהיר ובבדיקת פוליגרף, וכי שגיא עצמו לא הכחיש את החשדות והעדיף להסיר את מועמדותו. שגיא שב והצהיר כי יחימוביץ' אינה דוברת אמת, וכי הכחיש בו במקום בפגישתם באופן נחרץ את ההאשמות כלפיו, ושב והכחישם בכלי התקשורת. בהמשך יצא שגיא בתגובה כתובה בעיתון "הארץ" בה קבל על הקלות הבלתי נסבלת של הוצאת דיבה, והצהיר כי זהות המתלוננת הגיעה אליו על דרך השמועה, וכי הוא כלל אינו מכיר אישה זו, היא לא שירתה תחת פיקודו ומעולם לא היה לו כל קשר אישי או חברתי עימה, וכי הוא נבדק בפוליגרף ונמצא שהוא דובר אמת בכל הסוגיות הללו. בתגובתו גם אמר כי אם יחימוביץ' לא תחזור בה, הוא יאלץ לתבוע אותה על הוצאת דיבה.

מורשת והנצחה 
אורי שגיא החל לעסוק בשימור והנצחה במהלך שירותו בצה"ל וביתר שאת עם שחרורו מצה"ל בשנת 1997,
 שימור תל עזזיאת ושחזור הלחימה בקרב על התל במלחמת ששת הימים. 
 הקמת אנדרטה להנצחת חללי סיירת גולני בפיקודו של אורי שגיא בשנים 1970-1967.

בכפר ביאליק
בין השנים 1995–1999 היה שגיא חבר ועד האגודה של כפר ביאליק, ובין השנים 1998–1999 היה יו"ר הוועד. כיו"ר הוועד ניסה לקדם פרויקט נדל"ן גדול להרחבת כפר ביאליק, שלא צלח והביא לסכסוכים בתוך היישוב שנדונו רבות בבתי המשפט.

שגיא הוא בעל משק חקלאי ועוסק בגידול זיתים וייצור שמן זית. בשנת 200 זכה במקום השני בתחרות שמן הזית המצטיין של השנה. בשנת 2015 זכה באות הוקרה לחקלאי מצטיין בענף הזית מטעם שר החקלאות ומועצת הצמחים.

במרץ 2015 זוכה שגיא מאישום פלילי בגין עבירת איום. בצד הזיכוי ציין השופט: "זיכוי של הנאשם מביצוע עבירה פלילית, אין משמעותו כי יש להשלים עם התנהגותו. במהלך האירוע מושא האישום, התנהג הנאשם בצורה בוטה ואגרסיבית, שכללה ביטוי ומעשה", גם אם סבר כי למעשהו קדמה התנהגות לא הולמת ולא נאותה מצד אחרים. השופט כתב בפסק הדין כי לאור בחינת היסוד ההתנהגותי והנסיבתי, אין מדובר במעשה איום פלילי, וזיכה את שגיא.

באוקטובר 2015 פסק בית משפט השלום בחיפה כי שגיא עשה שימוש חורג בקרקע שבבעלותו.

השכלה והתנדבות
שגיא הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. עבודת התזה שלו עסקה בגורמים סובייקטיביים ואובייקטיביים במחקר היסטורי ובמחקר מודיעיני. הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובוגר המכללה לביטחון לאומי בקרלייל בפנסילבניה שבארצות הברית.

מכהן בהתנדבות כנשיא מוסד "כפר ילדים ונוער אהבה" בכפר ביאליק לילדים בסיכון, וחבר דירקטוריון ב"כישורית" - מסגרת לחיים לבוגרים בעלי צרכים מיוחדים בקיבוץ כישור. מלמד בהתנדבות במכינה קדם צבאית בחנתון, שהיה ממייסדיה.

אחיינו הוא מפקד פיקוד העורף לשעבר, האלוף איל איזנברג.

שגיא מתגורר בכפר ביאליק.

ספריו
 אורות בערפל, ידיעות ספרים, 1998.
 היד שקפאה, ידיעות ספרים, 2011,

קישורים חיצוניים 

 
 ערוץ ה Youtube הרשמי של אורי שגיא
 אושרת קוטלר, רא"ל אמנון ליפקין-שחק והאלוף אורי שגיא בריאיון משותף נגד תקיפה באיראן. המגזין, חדשות 10, 05 בנובמבר 2011 (וידאו)
 , .
 .
 .
 אבי צור, "היינו קרובים להסכם עם סוריה הרבה יותר ממה שהציבור יודע", ריאיון עם האלוף אורי שגיא, "ביטאון הלוחם",  אפריל 2010 - גיליון 222, כפי שהועלה באתר "תנועה לשלום ישראל-סוריה".
 
 
 
 
 
 
 .
 .
 .
 
 
  ערוץ אורי שגיא ביוטיוב
 ,  16 באפריל 2018
 דודו צור, רון כתרי ואופיר שהם בראיון  עם האלוף אורי שגיא מבט מל"מ, גיליון 86, עמ' 34–37, אפריל 2020.

הערות שוליים 

אלופי צה"ל
מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
מפקדי עוצבת געש
מפקדי זרוע היבשה
חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
מפקדי חטיבת גולני
מפקדי סיירת גולני
ראשי חטיבת המבצעים
מפקדי פיקוד הדרום
ראשי אמ"ן
יושבי ראש מקורות
מפקדי חטיבת יפתח
כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
מפקדי גייסות בצה"ל
פעילי מפלגת העבודה
בוגרי אוניברסיטת תל אביב
אנשי המושב
ישראלים שנולדו ב-1943