מרסל דיבואה

מרסל-ז'אק דיבואה ("האב דיבואה"; בצרפתית:  Marcel-Jacques Dubois; 23 במרץ 1920 – 15 ביוני 2007) היה נזיר נוצרי-דומיניקני והוגה דעות ישראלי ממוצא צרפתי, חתן פרס ישראל. זוכה אות יקיר ירושלים לשנת 1989.

ביוגרפיה
מרסל דיבואה נולד בשנת 1920 למשפחה קתולית באזור ליל שבצפון צרפת. בגיל שמונה-עשרה הצטרף למסדר הדומיניקני. בשנת 1943, בזמן מלחמת העולם השנייה, היה אחד מארבעה-עשר אחים דומיניקנים שהצטרפו למשרד הרווחה הצרפתי, ופעל באזור ננסי. לבקשת ארגונים צרפתיים, הוא הסתיר ילדים יהודים במוסדות הכנסייה.

עם סיום המלחמה המשיך בלימודי התאולוגיה, אך כדי להתחמק מעימות עם משפחתו על דרך חייו הודיע כי הוא מתעתד להצטרף לצי הצרפתי. מאוחר יותר גמלה בלבו ההחלטה להקדיש את עצמו לנזירות. בזמן לימודי הדוקטורט שהה כשנה באוניברסיטת הרווארד, וסיים את כתיבתו ברומא. את עבודת הדוקטורט כתב על תפיסת הזמן של אריסטו.

בשנת 1962 נשלח לירושלים, לעמוד בראש המסדר הדומיניקני השוכן במנזר הלזריסטים שברחוב אגרון. שימש כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה העברית, ולימד בסמינר ללימודי נצרות ליהודים שפעל במנזר רטיסבון בירושלים. עסק בחקר הפילוסופיה היוונית וביחסים בין העם היהודי לכנסייה הקתולית. בשנת 1971 יצא בפומבי להגנת ישראל כנגד האשמות על פגיעה בנוצרים בירושלים. בשנת 1976, בעת חטיפת מטוס אייר פראנס לאנטבה, הציע עצמו כבן ערובה במקום הנוסעים שנחטפו.

משנת 1973 היה לאזרח ישראלי.

בשנת 1982, לאחר עליית ממשלת בגין לשלטון, התבקש להרצות ברדיו על נושא הסובלנות. לאחר ביקורת ציבורית על כך שאדם דומיניקני ירצה על סובלנות מאחר והדומיניקנים היו אחראים לגירוש ספרד, הוא התבקש למסור התנצלות על חלקם של הדומיניקנים בגירוש. מאחר שסירב להתנצל, בוטל השידור.

דיבואה פרסם מספר ספרים בתחומי מחקריו השונים. כמו כן, כנזיר במנזר דומיניקני, עסק בכתבי תומאס אקווינס. בין יתר פעולותיו הציבוריות ידועים במיוחד רבי-השיח הפומביים שניהל עם פרופ' ישעיהו ליבוביץ על היחסים בין היהדות לנצרות. דיונים אלו הוסרטו בבימוי יוסי אבישר ובהפקת האוניברסיטה הפתוחה בשנת 1992, בסדרה "שתי אוקטבות: 8 פרקים בין יהדות לנצרות". מלבד הדיונים הפומביים שניהלו, היו ליבוביץ ודיבואה ידידים קרובים, ונפגשו זה עם זה תכופות. דיבואה שימש גם כיועץ לאפיפיור בנושא היחסים הדתיים בין היהודים לנוצרים.

בשנת 1983 זכה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים. זכה בפרס ישראל לשנת ה'תשנ"ו (1996) על תרומה מיוחדת לחברה בישראל. בנוסף, קיבל את אות יקיר ירושלים, והיה לאביר אות לגיון הכבוד הצרפתי.

דיבואה נפטר ב-15 ביוני 2007 ונקבר במנזר בית ג'מאל.

ספרים
תולדות הפילוסופיה העתיקה מתלס עד אריסטו בעריכת אביטל וולמן

תרגומים
 יוהנס קרמואל לובקוביץ, על האתאיזם של הרבנים, הוצאת מאגנס
 אריסטו, המטפיזיקה: ספר דלתא, הוצאת מאגנס (יחד עם אביטל וולמן)

לקריאה נוספת
ריאיון עם האב מרסל דיבואה, מתוך ספרו של פרופ' דוד אוחנה, הישראלים האחרונים, עמ' 100–107
 אביטל וולמן, יוסף שורץ, הנוצרי משורר ציון. ספר זיכרון לאב מרסל-ז´אק דיבואה, הוצאת הקיבוץ המאוחד-כתר, 2012

קישורים חיצוניים

 
 
 
 במלאת מאה שנה להולדתו | יוסף שורץ, הנוצרי משורר ציון | יוסף שוורץ, על קווים מקבילים שנפגשים באינסוף | יוחנן פלוסר, הוא זכה לקיים בחייו את שלוש מצוות האהבה שביהדות | אביטל וולמן, בלא היהודים אני הנוצרי תלוי באוויר | לירן גורדון, שני טבעים באחדות אחת הגדולה משניהם | שי לביא, חברוּת במובן החמוּר | דוד נויהאוז, רז ישראל | דוד אוחנה, מסלול ישיר לאלוהים | באתר הארץ, 13 ביולי 2020

הערות שוליים

דומיניקנים
כמרים ישראלים
כמרים צרפתים
סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: פילוסופיה
זוכי פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
אנשי דת ישראלים
אנשי דת צרפתים
זוכי פרס יו"ר הכנסת
ישראלים ילידי צרפת
יקירי ירושלים
ישראלים שנולדו ב-1920
ישראלים שנפטרו ב-2007