מחזור כישור הזמן - מקומות

מחזור כישור הזמן היא סדרת ספרי פנטזיה המתרחשת בעולם דמיוני (מכונה לעיתים בשם "Randland") ובו עשרות מדינות, ערים ואתרים אחרים.

הבהרה: בקטע קיימים מספרי ספרים. המספרים הם של הספרים באנגלית. בתרגום לעברית פוצל כל ספר לזוג ספרים כך שהספר השביעי באנגלית הוא ה-13–14 בעברית.

ארצות הגבול
ארצות הגבול הן הארצות שעל גבול 'המצרים', שטח האופל. מזה שלושת אלפי שנה מנהלות ארבע ארצות הגבול - שאינר, ארפל, קנדור וסלדיאה מאבק חסר פשרות באופל, המיוצג באמצעות טרולוקים ומירדראלים הפושטים לעיתים על כפרים וחוות בארצות הגבול, ולעיתים מנהלים גם פשיטות גדולות בסדר גודל של אלפים. בארצות שמדרום לארצות הגבול אנשים אינם מאמינים בקיומם של יצורי אופל לעיתים קרובות, או שמאמינים שכולם נשמדו במלחמות הטרולוקים.

לארצות הגבול מנהגים וכללים חברתיים שונים מאלה שמדרומן: הן בין הארצות הבודדות שאינן משחקות בדאיס ד'אימר, משחק הבתים (המאבק בין בתי האצולה והשליטים על כוח, יוקרה ושלטון). בארצות הגבול אין איש רשאי לכסות את פניו בין חומות עיר; זהו אמצעי הגנה כנגד הסתננותם של מירדראלים. ערך חשוב בארצות הגבול הוא שמירה על חייה וכבודה של אישה. בשאינר, למשל, אין גבר רשאי להיכנס למגורי הנשים ללא רשותה של אישה, אפילו המלך בעצמו.

היחידה מבין ארצות הגבול שתוארה בסדרה הישר מעייניהן של הדמויות היא שאינר.

שאינר
שאינר היא המזרחית מבין ארצות הגבול. נהר הארינין מהווה את גבולה הדרומי של שאינר. בעבר גבלה בממלכת הדנאן מדרום, אך הדנאן נכחדה וננטשה, וכעת רואים עצמם הכפרים הבודדים באזור כשייכים לשאינר ומבקשים את הגנתו של מלך שאינר. ממזרח, גובלת שאינר ברכס שדרת העולם, ובשל כך עמדה מספר פעמים בפני התקפות איאלים. מצפון שוכנים המצרים, וממערב ממלכת ארפל. בירתה של שאינר היא פאל מוראן, עיר חדשה יחסית שנבנתה לאחר מלחמות הטרולוקים (לפני כ-2000 שנה; זמן קצר רק ביחס לערים אחרות).

ארפל
לא הרבה ידוע לנו על ארפל. מדרום היא גובלת בנהר הארינין, ממזרח בשאינר, מצפון במצרים, וממערב בקנדור. בירתה היא שול ארבלה, ומלכה נכון לזמן העלילה הוא פאיטר נאכימן.

קנדור
קנדור היא הקטנה שבאומות הגבול. ממזרח היא גובלת בארפל וממערב בסלדיאה, ובירתה היא צ'צין. מלכת קנדור בעת העלילה היא את'נייל, וכס מלכותה נקרא בשם כס העננים. מפקד צבאות קנדור מכונה בשם נושא החרב; נכון לזמן העלילה, נושא החרב הוא לורד באלדהיר.
בין השאר, קנדור מייצאת שיש משובח; חדרה של האמירלין במגדל הלבן מצופה בשיש מקנדור.

סלדיאה
סלדיאה היא הגדולה והמערבית שבארצות הגבול, וכנראה גם החשובה והעשירה שבהן. ממזרח גובלת בקנדור וממערב באוקיינוס האריתי, ובירתה היא מרדון. תושביה ידועים בעיניהם המלוכסנות, במזגם החם ובכך שהנשים יוצאות עם הגברים לקרב. מלכת סלדיאה היא טנוביה; מפקד הצבא הוא דבראם מבית באשר, לורד באשר, טיר וסידונה, מגן גבול המצרים, מגן לב המולדת, המפקד העליון של צבאות המלכה טנוביה מסלדיאה ודודה של המלכה, המשמש דמות משנית בעלילה. בתו של באשר, זארין (ידועה יותר בשם שבחרה לעצמה, פייל) נשואה לפרין אייברה.

ארד דומן
ארד דומן כמעט ולא מתוארת מבעד לעיני הדמויות בסיפור. היא שוכנת בין האוקיינוס האריתי להרי הערפל. לאורך המדינה זורם הנהר דגון, הנשפך לאוקיינוס האריתי, ובשפכו שוכנת בירת ארד דומן, בנדר אבאן. ארד דומן וטרבון נלחמות זו בזו ללא הכרעה כבר מאות שנים על מישור אלמות'. בארד דומן המלך או המלכה, הבאים ממעמד האצילים, נבחרים בידי מועצת הסוחרים (מועצה המורכבת מראשי גילדות הסוחרים) לכל ימי חייהם. סמכותם במדינה מוחלטת, אלא אם כן מחליטה מועצת הסוחרים להדיחם ברוב של שלושה רבעים. המלך האחרון בארד דומן לפני שזו שקעה בתוהו ובוהו עקב מרידות של תומכי הדרקון והמלחמה עם טרבון, היה המלך אלסלם, וכיום מקומו אינו ידוע. ארד דומן נכבשה בסוף הספר ה-11 על ידי רנד אל'תור.

נשות ארד דומן ידועות בקסמן המושך, שגרם לגברים רבים מכל העולם להניח את לבם והונם לרגליהן; בספר החמישי מתואר כיצד הקסימה ליאן שריף הדומנית, שומרת הרשומות לשעבר שהושתקה, חבורה של גברים בפונדק בלוגרד, למרות שלא התאמנה בפיתוי זה עשרות שנים.

מישור אלמות' וכף תומאן
מישור אלמות וכף תומאן ניצבות בין ארד דומן לטרבון, על חוף האוקיינוס האריתי. מאז ששקעה וננטשה אומת אלמות', כשלוש מאות שנים לפני תחילת העלילה, נלחמו טרבון וארד דומן זו בזו על השליטה במישור אלמות. כף תומאן הוא חצי אי היוצא ממישור אלמות' אל האוקיינוס האריתי. העיר הראשית בו (ולמעשה עיירה גדולה) היא פאלם, בה מתרחש חלק נכבד מן העלילה בספר השני, והיא המקום הראשון אליו פלשו הסינצ'נים שהגיעו מעבר לאוקיינוס האריתי, ובסיסם הראשי.

טרבון
טרבון היא מדינה גדולה, שבעבר הייתה אומת סחר ומקור לצבעים, שטיחים וזיקוקים, בשל בית אגודת המאירים (עושי זיקוקים) שהיה קבוע בבירתה, אחד משניים בכל העולם. טרבון שוכנת בין האוקיינוס האריתי להרי הערפל, מצפונה מישור אלמות', מדרום חוף הצללים (שטח חסר שלטון) ומדרום מזרח מדינת אמדיצ'יה. לאורך המדינה זורם נהר אנדהר, הנשפך לאוקיינוס סמוך לטנצ'יקו, בירת טרבון, המצויה על שלושה חצאי איים בשפכו של הנהר. בטרבון שולטת מערכת שלטון ייחודית: הסמכויות מתחלקות בין המלך, הפנארך ומועצת העם. נכון לעכשיו שולטים בטרבון הסינצ'נים, והפנארך הקודמת היא אמטרה אשר הפכה לדא'קובל (שפחה) של הגבירה הגבוהה סורוט ושוחררה בסוף הספר התשיעי.

אמדיצ'יה
אמדיצ'יה גובלת בטרבון ממערב. מדרום, מהווה נהר שאקיה את גבולה הדרומי, ומדרום לו חוף הצללים. ממזרח היא גובלת באלטרה, ובגהלדן ובהרי הערפל מצפון. בירתה של אמדיצ'יה היא אמדור. רשמית, שולט באמדיצ'יה המלך אלרון; למעשה, המדינה נתונה לשליטתו של מסדר ילדי האור.

חוף הצללים
חוף הצללים הוא שטח שומם והררי בפינה הדרום מערבית של היבשת, שכמעט ולא מוזכר בכלל. מלבד שני סטדינג של אוגייר המוזכרים כבדרך אגב - שאדון ומרדון, הוא ככל הנראה אינו מיושב.

טרמלקינג
טרמלקינג הוא אי גדול מעבר לחוף הצללים, שכמעט אינו מוזכר בסדרה. טרמלקינג הוא האי הגדול ביותר של אנשי הים, המאוכלס בעמי האמיאר. ובפסגת גבעה במרכז האי עומד פסל עצום של אישה האוחזת כדור בדולח בידה. הפסל קבור ברובו תחת האדמה, והוא למעשה הס'אנגריל החזק ביותר שנוצר אי פעם לאישה בעידן האגדות - אחד מן הצ'ואדן קאל הכבירים. לאנשי האי מערכת של אמונות ונבואות הקשורות לפסל ולדרקון שנולד שוב, הקורמור.

גהלדן
גהלדן היא אומה קטנה, הגובלת באמדיצ'יה מדרום, באלטרה ממזרח, באנדור מצפון ובהרי הערפל ממערב. בירתה היא ג'הנה, ומלכתה הנוכחית אליאנדרה מרתה קיגארין. זמן קצר לאחר תחילת העלילה נקרעת גהלדן על ידי הנביא, חיל שאינרי מטורף בשם מסאמה דגאר, המטיף לאמונה בדרקון שנולד שוב ורואה בו התגלמות הבורא בבשר. תוך זמן קצר מבואו לגהלדן התקבצו סביבו המונים המאזינים לדרשותיו, שורפים כפרים וחוות של כל אדם המסרב להישבע אמונים לדרקון, תחילה בגהלדן ואז בארצות הסובבות אותה. ארבעה ממלכי גהלדן מתו כשניסו להילחם בנביא, והאחרונה, אליאנדרה, נכנעה לרצונו וכך שרדה. לאחרונה נשבעה אמונים לפרין אייברה, שליחו של הלורד הדרקון, במטרה להגן על מה שנשאר מארצה מפני הנביא או כל אחד אחר.

אלטרה
אלטרה היא מדינה על חוף ים הסופות הגובלת באמדיצ'יה וגהלדן ממערב, באנדור מצפון ובמורנדי ואיליאן ממזרח. בירתה היא אבו דאר, השוכנת בקצהו של חצי אי גדול ובשפך הנהר אלדר. למרות השטח העצום הזה, שלטונה הממשי של מלכת אלטרה, טילין קווינטרה, מגיע רק למרחק מאה מיל מאבו דאר, ולמעשה היא אינה שולטת באופן מלא אף על חלקים מהעיר.

אבו דאר עצמה היא עיר גדולה השוכנת משני צידיו של שפך הנהר, לחוף מפרץ גדול. היא מוקפת בחומות עצומות, ובתיה כולם לבנים. בני אבו דאר ידועים לשמצה בעולם כולו ביצר הקרב שלהם, ולעיתים הנשים מסוכנות מהגברים. כל אדם באבו דאר נושא איתו סכין מעוקלת גדולה כעניין שבשגרה: סכין התלויה על חוט סביב לצווארה של כל אישה מעידה על מצבה המשפחתי, מספר בניה ובנותיה והאם הם חיים או מתים, לפי מערכת מסובכת של חוטים ואבני חן הכרוכים על הסכין. הרובע שבצדו המזרחי של הנהר נקרא רובע ראהד, ונודע לשמצה אף יותר כרובע מטונף ומסוכן.

איליאן
איליאן היא מן האומות החזקות בעולם. ממערב גובלת באלטרה, מצפון במורנדי, ממזרח במישורי מארדו הכמעט שוממים ובדרום בים הסופות. בירתה נקראת באותו השם, והיא שוכנת בקצהו של חצי אי גדול ובביצות שפך הנהר מנטהרדרל. לאיליאן העיר אין חומות; הביצות הסובבות אותה מגינות עליה ביעילות רבה יותר מכל חומה. באיליאן שולטת מערכת זוגית שבצידה האחד המלך, ובצידה השני מועצת התשעה, מועצה של תשעה לורדים רמי מעלה. שני הגורמים נאבקים זה בזה כבר מאות שנים: אנקדוטה מפורסמת מספרת כי אחד ממלכי איליאן שבנה את ארמונו המפואר והגבוה התיר למועצה לבנות לעצמה כל ארמון שהוא, ובלבד שלא יעלה בגובהו על ארמונו שלו. המועצה העתיקה את ארמון המלך במדויק, פרט לפרט, מלבד זאת שהיה נמוך מארמון המלך במטרים ספורים. מלך איליאן נכון לעכשיו הוא רנד אל'תור, אשר כבשה בספר השביעי. המלך הקודם היה מרטין סטפנוס, אך בשנים האחרונות למלכותו שלט באיליאן למעשה הארור סמאל, שכינה עצמו בשם לורד ברנד וכיהן במועצת התשעה.

מורנדי
מורנדי היא אומה קטנה ומישורית, הגובלת באנדור מצפון, מישורי מארדו ממזרח, אלטרה ממערב ואיליאן מדרום. בירתה היא לוגרד, והמלך נכון לזמן התרחשות העלילה, רודרן, שולט רק על הבירה וסביבותיה.

מישורי מארדו ופאר מאדינג
מישורי מארדו הם מישורי עשב גדולים הנמצאים בין איליאן ומורנדי לטיר ונהר הארינין, ובין גבעות קוניטרה לים הסופות. בעבר הייתה קיימת בהם אומה בשם מארדו, ובירתה, הקיימת עד היום, היא פאר מאדינג.

פאר מאדינג היא עיר יוצאת דופן, השוכנת על אי באמצע אגם קטן. במרכז העיר נמצא טר'אנגריל מיוחד חוסם את הכוח האחד, ולכן נשים מתעלות לא יכולות לחוש את המעיין, ועל אחת כמה וכמה לתעל בעיר. גברים מתעלים לא יכולים לתעל במעגל גדול יותר, שכולל מלבד העיר גם את כל האגם וסביבותיו. העיר היא מרכז מסחר לסוחרים מקאמלין, איליאן וטיר, וצומת דרכים ראשית באזור.

בעיר שולטת מועצה של יועצות, הנקראות כך משום שהיו יועצותיהן של מלכי מארדו בעבר הרחוק. מקום מושבה של המועצה הוא בהיכל היועצות, ארמון גדול הנמצא בכיכר היועצות, במרכז פאר מאדינג.

לעיר שלושה שערים, המובילים לשלושה גשרים החוצים את האגם הקטן. שלושה שווקים בהם מותר לזרים לסחור נמצאים בשלוש שדרות ראשיות המובילות אל השערים:
שוק אברהין נמצא בדרך המובילה לשער קאמלין וגשר אג'לון.
שוק אמהרה נמצא בדרך המובילה לשער איליאן וגשר איקיין.
שוק נתווין נמצא בדרך המובילה לשער טיר וגשר גוין.

על אף היותה של העיר סביבה ייחודית ובלתי נעימה בדרך כלל למתעלים, יצאו ממנה שלושה אשר התפרסמו מאוד בעולם: ראולין דרקסביין ויוריאן קשת אבן היו שניים מהדרקונים הכוזבים שזעזעו את העולם לפני מאות שנים, וקדסואן מליידרין היא אאס סדאי מהאג'ה הירוקה אשר יצרה לעצמה מעמד של אגדה חיה בקרב האאס סדאי.

פאר מאדינג נקראה בעבר בכמה שמות שונים מזה המוכר כיום, ביניהם ארן מאדור (בתקופתו של ראולין דרקסביין) ופל מוריינה (בתקופתו של יוריאן קשת אבן).

טיר
טיר היא אומה עתיקה אשר ככל הנראה קיימת מאז שבירת העולם. היא שוכנת בין מישורי מארדו לרכס שדרת העולם, ובין האדון מירק לים הסופות. תחרות עזה ורווית דם מתקיימת זה מאות שנים בינה לבין שכנתה ממערב, איליאן. בירתה, הנקראת באותו השם, שוכנת על נהר הארינין מצפון לדלתא של שפך הנהר, הנקראת גם אצבעות הדרקון.

בטיר הבדלי מעמד חדים וברורים בין האצילים לפשוטי העם. עד לכיבושה של טיר בידי הדרקון שנולד שוב, היה אסור לאחד מפשוטי העם לתבוע לדין אציל, והלורדים של טיר יכלו לעשות כרצונם בפשוטי העם. במעמד הגבוה ביותר נמצאים "הלורדים הגבוהים", השולטים בטיר חסרת מוסד המלוכה.

טיר העיר היא עיר גדולה, עמוסה ומלוכלכת למדי, והתוואי הבולט בה הוא האבן של טיר, מצודה עצומה בגודלה אשר נבנתה לאחר שבירת העולם על ידי הכוח האחד. נובא עליה שהיא לא תיפול עד שהדרקון שנולד שוב יאחז בקלנדור, החרב הנמצאת באולם הקרוי לב האבן במרכזה של המצודה. זהו פרדוקס שעליו תמהו רבים, מכיוון שאל לב האבן מגיעים רק פעם אחת בשנה הלורדים הגבוהים של טיר, ולא סביר שהדרקון שנולד שוב הוא אחד מהם, או אחד המשרתים המנקים את האולם.

האבן של טיר אכן לא נפלה לעולם, עד לבואו של הדרקון רנד אל'תור. אל'תור פשוט התגנב אל לב האבן בזמן שהאיאלים, "עמו של הדרקון" המצוין בנבואה, תקפו את האבן במפתיע. הוא אחז בקלנדור בעת שהקרב סער סביבו, ובכך הוכיח לעולם כולו שהוא אכן הדרקון שנולד שוב, על ידי הגשמת הנבואה המפורסמת ביותר על בואו.

כס האמירלין המכהנת בסדרה, סיואן סנצ'ה, היא מטיר. הארור בלאל "השתחל" לתוך מועצת העיר אחרי שחרורו משאיול גאל.

האדון מירק
האדון מירק הוא יער גדול, סבוך וביצתי המצוי מצפון לטיר. ביער בלתי עביר זה מוקמו מחנות המורדים ברנד אל'תור.

מאיין
מאיין היא אומה זעירה, כמעין נסיכות לחופי ים הסופות. מקור עושרה של מאיין הוא שוניות דגי השמן, אותם מכירים ספני מאיין בלבד. זה זמן רב מנסה טיר, שכנתה הגדולה של מאיין, להשתלט עליה ללא הצלחה. כבר זמן רב מצליחים שליטי מאיין לתמרן את שליטי טיר ולמנוע מהם את ההשתלטות על ארצם.

שליטת האומה נקראת "הראשונה למאיין". הנוכחית ניסתה לעגוב על רנד (ולאחר מכן על פרין אייברה) ללא הצלחה.

אנדור
ניתן לומר בביטחון כי אנדור היא הארץ הנצפית והמתועדת ביותר בסדרת הספרים, וזו שיש לנו עליה את הידע הרב ביותר. רוב הגיבורים הראשיים בסדרה מוצאם מאנדור (למרות שחלקם לא ידעו זאת משך רוב שנותיהם). אנדור היא בין הארצות הגדולות והחזקות, ומיקומה במרכז העולם הידוע. בירתה היא קאמלין, אחת הערים הגדולות והמפוארות בעולם (ככל הנראה, שנייה רק לטאר וולון). באנדור שולטת מאז ומתמיד מלכה. אנדור גובלת במורנדי, אלטרה וגהלדן מדרום, הרי הערפל ממערב ומישורי קרליין מצפון. ממערב מהווה נהר ארינין את הגבול בינה לבין קאירהיין.

אף על פי שאלו גבולותיה הרשמיים של אנדור, שלטונה הממשי של המלכה מגיע בקושי עד לנהר הארינל ולגשר הלבן. חלק מהמקומות שמעבר לנהר (כגון שני נהרות) כלל אינם מודעים להיותם חלק מאנדור באופן רשמי. למעשה, הסיבה היחידה לניסיון היאחזותה של אנדור באותם שטחים הם המיסים הנכבדים שעשויים להיכנס לקופתה של אנדור ממחנות הכרייה בהרי הערפל.

היסטוריה של אנדור
אנדור הוקמה לאחר מלחמת מאה השנים בידי המלכה אישארה. בכאוס הרב ששרר לאחר מותו של ארתור הוקינג, ניסו כל אציל ולורד בעלי השפעה להשתלט על הארצות שכבש המנהיג הדגול ולרשת את מקומו. אישארה, המלכה הראשונה של אנדור, ויתרה מראש על הניסיון לשלוט בכל הממלכה וביססה את אחיזתה בעיר קאמלין ובסביבותיה. השיטה הבטוחה הוכיחה את עצמה, ותוך מספר דורות התפשט שלטונה של אנדור אל נהר הארינין במזרח ואל מחוזות המערב. כיום, רוב בתי האצולה באנדור מייחסים את מוצאם למלכה אישארה. למעשה, הוכחת קווי הקשר אל המלכה המייסדת של אנדור היא תנאי מוקדם להמלכתה של מלכה.

דבר לא ידוע לנו על ההיסטוריה של אנדור החל מתקופה זו ועד לתקופה של התרחשות העלילה. שנים מספר לפני הולדתו של הגיבור הראשי חיתנה מלכת אנדור מודרליין את בתה, טיגריין, לטרינגייל דמודרד, לורד קאירהייני רב חשיבות ממשפחת המלוכה. כמובן שהנישואים היו נישואים פוליטיים, שנועדו להבטיח את השלום בין אנדור לקאירהיין לאחר מאות שנים של מלחמות ואיבה הדדית. לטיגריין וטרינגייל נולד בן, גאלאדריד (הידוע בשם גאלאד). כשגאלאד עדיין היה ילד הייתה גיטארה מורזו שומרת הרשומות בטאר וולון, וניחנה בכישרון מיוחד לחזות את העתיד. גיטארה סדאי הזהירה את טיגריין כי אם לא תטוש את בנה ואת ארצה ותלך לשממת איאל להפוך לעלמת חנית, אסון יומט על העולם כולו. טיגריין עשתה כמצוותה של גיטארה וברחה מאנדור בלי להודיע דבר לאיש, מעשה שהוביל בעקבות שנים להולדתו של רנד אל'תור על מורדות הר הדרקון.

זמן קצר לאחר בריחתה של טיגריין מתה מודרליין, וסביב כס האריה פרצה מלחמת אזרחים, שבסופה עלתה לשלטון מורגז לבית טרקנד. מורגז גם נשאה את טרינגייל דמודרד לבעל כדי לחזק את שלטונה וכדי לא להפר את הברית עם קאירהיין, ומנישואים אלה נולדו גאווין ואליין טרקנד. עשרים שנות שלטונה של מורגז התאפיינו בשלווה יחסית, עם גארת בריין כמפקד משמר המלכה ואלאידה סדאי כיועצתה של המלכה. בהגיעה לבגרות נשלחה אליין למגדל הלבן כמיטב המסורת של בית המלוכה באנדור, אלא שבמקרה של אליין הייתה זו יותר ממסורת: יורשת העצר האנדורית היא מתעלת בעוצמה גבוהה מאוד, ואילולא בואה של נינאב אל'מארה הייתה בוודאי האאס סדאי החזקה ביותר באלף השנים האחרונות.

האצולה האנדורית
באנדור יש יותר מ-400 בתי אצולה, אך רק 19 מהם חזקים מספיק על מנת לאסוף סביבם תומכים ולהציג מועמדות לכס האריה. בתים אלו הם:

שני נהרות
שני נהרות הוא מחוז קטן ונידח לרגלי הרי הערפל, שתושביו אינם מודעים להיותם, להלכה, אזרחי אנדור. העלילה מתחילה במחוז זה, וממנו מגיעים הגיבורים הראשיים של הסיפור: רנד אל'תור, מאט קוטון, פרין אייברה, אגווין אל'וור ונינאב אל'מארה. בשני נהרות ארבעה כפרים בלבד: מעבר דבן (הדרומי ביותר), שדה אמונד (הכפר ממנו הגיעו גיבורי העלילה), גבעת התצפית ומעבורת טארן, הנמצא על הנהר ממש בגבול שני הנהרות. אנשי שני הנהרות ידועים בקשיחותם ובמיומנותם האגדית בקשת ארוכה.

שאדאר לוגות
שאדאר לוגות היא עיר עתיקה באנדור, סמוך לגדות נהר הארינל ומצפון לגשר לבן. בעבר נקראה העיר ארידהול והייתה בת בריתה של מנטהרן, חלק מברית עשר הערים. בשלב כלשהו של מלחמות הטרולוקים הגיע לעיר אדם שקרא לעצמו מורדט. מורדט האמין בהתנגדות קיצונית, קשוחה ומוחלטת לכוחות האופל, נהנה מאהדה רבה בעיר ובמהרה מונה לתפקיד יועצו של המלך. עם שהותו בה הפכו האנשים לקיצוניים ופנאטיים יותר ויותר במלחמתם באופל. הם החלו לחשוד איש ברעהו בהיותו ידיד אופל, ופילוג, חשדנות ואימה נזרעו בליבותיהם של תושבי העיר. לבסוף הפכה ארידהול קיצונית ומכונסת בעצמה עד כדי כך שלא נשאר ממנה יצור חי מלבד מורדט.

אלפי שנים עמדה ארידהול בחורבנה, ואיש לא העז להיכנס לתוכה, בפרט בלילה. בעיר שכנו רק מורדט, בן אלמוות, ומאשדאר, ערפל קטלני וחסר תודעה המשוטט ומתפזר ברחובות העיר עם רדת הלילה, וכל הנוגע בו מת. עם השנים נשתכח שמה של ארידהול, והאנשים החלו לקרוא לעיר בשם שאדאר לוגות: המקום בו הצל אורב. כל אדם המכיר את סיפורה של שאדאר לוגות מבועת מן המחשבה להיכנס למקום, אך יצורי אופל כגון טרולוקים ומירדראלים חוששים מן המקום יותר מכולם, בזכרם את תיעובם של תושבי ארידהול הקדומה לאופל.

במהלך העלילה משמשת שאדאר לוגות לעיתים כרקע להתרחשויות חשובות בעלילה, שהראשונה שבהן מתוארת עוד בספר הראשון. בין השאר, כאן הורג רנד אל'תור את סמאל, ובסמוך לכאן מטהר עם נינאב את סאידין. לאחר פעולת טיהורו של סאידין, בה נעשה שימוש בכמות עצומה מן הכוח האחד, מושמדת שאדאר לוגות על ידי הכוח האחד, ובמקום בו עמדה נותר רק בור עצום באדמה.

קאירהיין
קאירהיין היא אומה עתיקה בין הרי שדרת העולם לנהר הארינין ולגבול אנדור, המדינה הריבונית היחידה שאיתה יש לקאירהיין גבול. בירתה נקראת גם היא קאירהיין. עושרה הרב של קאירהיין נובע מכך שאחד המעברים הבודדים בהרי שדרת העולם (מעבר ג'נגאי) נמצא בתחומה, ולכן הרבה מהסחר שמגיע מעבר לשממת האיאלים, משארה, עובר בתחומה של קאירהיין.

קאירהיין מפורסמת כארץ בה כל דבר מתנהל לפי דאיס ד'אימר, משחק הבתים, המאבק בין בתי אצולה על כוח, שלטון ויוקרה. הקאירהיינים מרמים ומתעתעים זה בזה על מנת להשיג יתרון על אויביהם, וכל דבר, החל מריגול וכלה ברציחות פוליטיות, כשר. בקאירהיין העיר ניתן להניח כי כל משרת, קצין או פונדקאי מרגל עבור בית אצולה כלשהו או עבור כמה מהם. המצב מגיע עד כדי כך, שקאירהיינים מסוגלים לתת עשר משמעויות שונות להרמת גבה או מצמוץ. רנד אל'תור נוכח בסיטואציות המגוחכות שאליהם עשוי המשחק להגיע בספר השני בסדרה, כשהצליח לקבל הזמנה למסיבה על ידי המלך בעצמו רק על ידי כך שלא עשה דבר: בכל פעם שהגיעה אליו הזמנה מבית אצולה כלשהו, שרף אותה והצהיר שאינו מתכוון לשחק במשחק הבתים. הדבר (בקאירהיין, משמעות ההצהרה "אני לא משחק במשחק הבתים" היא "אני שקוע במשחק הבתים עד צוואר") עורר את סקרנותם של בתי אצולה חשובים יותר וכך קיבל מכתבים מדי יום עד שהוזמן על ידי שני בתי האצולה החזקים בממלכה, ביניהם המלך בעצמו.

בעת שבירת העולם, היו הקאירהיינים (שרק החלו להתגבש כאומה) היחידים שנתנו לאיאלים מים ומקום לנוח בו בעת נדודיהם, כשכל השאר גירשו אותם בבושת פנים. המסורת על העם שהיטיב עמם עברה לאורך השנים אצל האיאלים, וכמה מאות שנים לפני ההווה הם מצאו את אותו העם - הקאירהיינים. האיאלים גמלו לקאירהיין טובה תחת טובה, והרשו להם לחצות את ארצם אל הארץ האגדתית שארה, ולנהל דרך השממה סחר מכניס רווחים. כמתנה נוספת הביאו האיאלים לקאירהיין העיר ייחור של אבנסדורה, עץ החיים, עץ אגדי שהכל סברו כי נכחד מן העולם.

מאות שנים צמח העץ בקאירהיין, עד שהמלך למן מבית דמודרד כרת אותו על מנת להכין לעצמו כס מלכות מפואר. האיאלים, בזעמם על חילול הקודש, פלשו לקאירהיין ושרפוה, אולם המלך למן הצליח להימלט מפניהם. ארבעת שבטי האיאלים שפלשו לקאירהיין המשיכו במרדפם אל טאר וולון, שכן ראו את העימות כהוצאה להורג (של המלך למן) ולא כמלחמה. בקרב שלג הדם על מורדות הר הדרקון נלחמו כל אומות העולם באיאלים. לא ניתן לדעת מי היה מנצח בקרב אדירים זה, שכן כשהצליחו להרוג את המלך למן חזרו האיאלים אל ארצם באמצע הקרב, שכן ראו את עניינם כסגור. בעקבות התבוסה האדירה שנחלה קאירהיין עלה לשלטון בית ריאטין.

טאר וולון
טאר וולון נחשבת כעיר היפה והגדולה בעולם, והיא בסיס כוחן של האאס סדאי. העיר מצויה על אי גדול בנהר ארינין, וגשרים עצומים מחברים בינה לבין היבשה. גם הגשרים וגם החומות נבנו בעזרת הכוח האחד מעט לאחר שבירת העולם, והם כמעט בלתי ניתנים לשבירה. מלבד הגשרים לטאר וולון גם שני נמלים, בצפונה ובדרומה. העיר טאר וולון נבנתה בידי בנאי האוגייר, ואלה טוענים (ובצדק) שזוהי מלאכתם היפה ביותר. בטאר וולון כל בניין, אפילו הפשוט ביותר, מעוצב כארמון, ולרבים מהבתים צורות המזכירות צדפים או חולות ים. על העיר כולה שולט המגדל הלבן, הבניין הגבוה בעולם שהוא ספק מצודה ספק ארמון, ובו שוכנות האאס סדאי.

השממה
השממה היא מדבר גדול המצוי מעבר להרי שדרת העולם ומדרום למצרים. בשממה חיים שנים עשר השבטים האיאלים בכפרים, אוהלים ולעיתים אף ערים קטנות, אם כי ללא חומה. העיר האמיתית היחידה בשממה היא רוהידין, אשר הייתה נטושה ושוממת עד לפני זמן מועט. השממה היא אחת משתי הדרכים היחידות בהם מגיע הסחר משארה, בצורת שיירות של סוחרים. הדרך השנייה היא בדרך הים מעבר למאיין.

המצרים
המצרים הם השטחים בצפון הנתונים לשלטונו של אדון האופל, והמצויים מצפון לארצות הגבול. במצרים שוכנים עשרות מינים של יצורי אימה כגון טרולוקים ומירדראלים. לבם של המצרים הוא שאיול גאל, הר אש גדול בו נמצא משכנו של אדון האופל.

שארה
שארה היא ארץ גדולה מעבר לשממות איאל, המהווה מקבילה היסטורית לסין, ומוגנת בידי תוואי קרקע קשה וחומות שהתושבים בנו. ממנה מגיע משי, שנהב ומוצרים אחרים בשיירות או בספינות, והסוחרים המגיעים לערי הגבול שלה אינם מורשים לעבור את חומות הערים אל תוך הארץ, ובשל כך ידוע לנו עליה מעט מאוד. לארץ שארה שמות רבים, ביניהם שמארה, קו'דנסין, טומקה, קיגלי ושיבאויה.

בשארה שולטת צורת משטר מיוחדת מאז שבירת העולם, על פיה המלך מומת שבע שנים לאחר תחילת מלכותו, ואז עולה לכס בת זוגו. גם היא מומתת לאחר שבע שנות שלטון, בן זוגה עולה על הכס וכן הלאה. המלך נקרא תמיד ש'בוטאי, והמלכה נקראת ש'בואן. תושבי שארה טוענים תמיד כי מות המלכים הוא "רצון התבנית". הם מכחישים בתוקף שמלחמות הטרולוקים פגעו בהם או שארתור הוקינג ניסה לכבוש את ארצם בדרך הים, למרות שהאיאלים ואנשי הים טוענים אחרת.

המתעלים בשארה
האנשים המתעלים בשארה נקראים בשם איאד, ולכאורה הם אינם מתעלים אלא במצוות השליט. עם לידתם של האיאד מקעקעים את פניהם. נשות האיאד אוכפות את חוקיהן בצורה נוקשה, וכמה מהן מקיפות תמיד את השליט, הש'בוטאי או הש'בואן. איאדים זכרים לא לומדים דבר, כולל קרוא וכתוב, ובהגיעם לגיל 21 או כשהם מתחילים לתעל (המוקדם שבהם) נשות האיאד הורגות אותם ושורפות את גופותיהם, לא לפני שהם משמשים להרבעה.

יחסי מין בין איאד לבין הלא-איאד גוררים עונש מוות לאדם שאינו מתעל, ואם הדבר נעשה בכפייה מצד האיאד עונש מוות גם לו. תינוקות מיחסים שכאלה ננטשים לבדם באזור שומם.

מחזור כישור הזמן