נאד

נֹאד הוא כלי קיבול לנוזלים העשוי מעור בעלי חיים שהיה בשימוש נרחב בעיקר בעת העתיקה.

שימוש
על פי רוב שימש הנאד לנשיאת מים, יין או נוזלים אחרים למרחקים או לחלופין, שימש מיכל לאחסון נוזלים כחלב או יין בבתי מגורים. לעיתים שימש מצוף אוויר לשם חציית נהרות ונחלים. המקרא משתמש לעיתים במילה הנרדפת "חֶמֶת" כמו בביטוי "חמת מים":  (בראשית, פרק כ"א, פס' י"ד), ובגמרא, בה סוגיות שלמות עסקו בדיני הנאד, נקרא הנאד "סיכתא".

אזכורים במקרא

במקרא מוזכר הנאד בעיקר כחלק מהצידה שלוקחים עמם אלו היוצאים למסע ארוך.
 אברהם צייד בחמת מים את הגר טרם שילחה עם ישמעאל:  (בראשית, פרק כ"א, פס' י"ד).
 כששאול מבקש מישי לשלוח אליו את בנו דוד, מצייד אותו ישי בנאד מים למסע:  (שמואל א', פרק ט"ז, פס' כ').
 יעל אשת חבר הקיני משקה מנאד חלב את סיסרא, שר צבאו של יבין מלך חצור טרם הרגה אותו בתקיעת יתד ברקתו:  (שופטים, פרק ד´, פס' י"ט).
 הגבעונים ניסו להוליך שולל את יהושע בן נון כי באו מארץ רחוקה בכך שהציגו בפניו נאדות יין שנסתדקו מבלייה:  (יהושע, פרק ט', פס' י"ג).

שם נרדף במקרא לנאד הוא נֵבֶל, למשל:  (שמואל א', פרק י' פסוק ג')

ביטויים נפוצים
המונח נאד בפני עצמו משמש בימינו בעיקר בהקשר המקראי של כלי קיבול, בעיקר בצירוף "נאד מים" או "נאד יין". יחד עם זאת המונח הושאל למספר ביטויים נוספים:
 נאד נפוח - ביטוי המתאר אדם גאוותן ויהיר, כמו נאד המנופח באוויר במקום בנוזלים.
 "נֹאד שֶׁל דְּמָעוֹת" - שמה של קבוצת כתובות שעל גבי הקברים שפרסם יהודה ליב גורדון.
 "נאד" - נכתב גם: נוד - מילה המשמשת לתיאור נפיחה.

ראו גם 
 מחבצה כלקוליתית

קישורים חיצוניים

 נֹאד, אנציקלופדיית המקרא של "גשר"
 נאד, SYT

כלי קיבול
אספקת מים
כלי קיבול בעת העתיקה