עינוי סיני

עינוי סיני הוא כינוי לשיטת עינוי באמצעות מים. בשיטה זו מטפטפים מים אט אט על מצחו של אדם.

היסטוריה 
שיטה זו של עינוי מיוחסת ל, עורך דין איטלקי בן המאה החמש עשרה. מרסלייס הבחין בחור שנפער באבן לאחר שטיפות מים נפלו עליה בזו אחר זו, ויישם את השיטה בגוף האדם.

לכאורה, העינוי בטפטוף מים הוא האיטיות שבה מתגבשת ונופלת טיפת מים. הקורבן יכול לחזות בקירוב מתי תיפול הטיפה הבאה, ותחושה של מתיחות מתחילה להצטבר. כאשר הטיפה לבסוף נופלת, מגיעה תחושת הלם והקלה, אלא שאז חוזרת תחושת המתיחות להצטבר לקראת הטיפה הבאה. מכיוון ששיטה זו אינה מחייבת מעורבות פעילה של המענה, ניתן לענות אדם בצורה זו למשך זמן רב.

אין ראיות לפיהן שימש עינוי זה את הסינים דווקא. ייתכן כי המונח הפופולרי עינוי סיני נבע מפעלול "תא עינוי המים הסיני" של הארי הודיני, יחד עם סיפורי פו מאנצ'ו של סקס רומר שהיו פופולריים בשנות ה-30 של המאה ה-19.

ביקורת 
תוכנית הטלוויזיה האמריקאית, "מכסחי המיתוסים", התייחסה למיתוס העינוי הסיני. הם הוכיחו כי כאשר הקורבן כבול, העינוי הסיני הוא אכן עינוי, אולם העינוי נגרם כתוצאה מהיותו כבול. ההגבלה על התנועה יעילה במיוחד גם ללא אי הנוחות בטפטוף איטי של מים. השפעת המים לבדם, ללא כבילה, כמעט ואינה משמעותית. התוכנית ביצעה ניסוי של טפטוף מים בשני משתתפים, האחד כבול והשני לא כבול. המשתתף הכבול דיווח על רמות גבוהות של לחץ וחרדה, בעוד שהמשתתף האחר דיווח על רמה קלה של חוסר נוחות.

שימוש בסלנג 
הביטוי "עינוי סיני" משמש כיום בהשאלה לתיאור כל סוג של סיטואציה מטרידה או מציקה. לדוגמה: "במסגרת לימודיי למבחן, נאלצתי לשנן בעל פה רשימה גדולה של נוסחאות - וזה היה עינוי סיני".

הערות שוליים

עינויים
מים