מגילת העצמאות

מגילת העצמאות היא המסמך המכריז על הקמתה של מדינת ישראל. "מגילת העצמאות" הוא אמנם שמה המקובל, אך שמה הרשמי הוא "הכרזה על הקמת מדינת ישראל", ובשם זה פורסמה בעיתון הרשמי (ע"ר 14.5.48, עמ' 1).
את המגילה הקריא דוד בן-גוריון בטקס הכרזת העצמאות שנערך בבית דיזנגוף (שדרות רוטשילד 16, תל אביב), בו שכן אז מוזיאון תל אביב הישן, ביום שישי, ה' באייר תש"ח, 14 במאי 1948, בשעה 16:00, 8 שעות לפני סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל.

מגילת העצמאות כוללת חמישה חלקים:
 סקירה היסטורית של זכותו של העם היהודי על ארץ ישראל, ושל הדרך שהובילה להכרזת המדינה. פרישת הבסיס ההיסטורי, המוסרי והמשפטי להקמת המדינה.
 הכרזה על הקמתה של מדינת ישראל.
 עקרונותיה של המדינה החדשה.
 פנייה אל גורמים שונים והצהרת כוונות.
 חתימות.
העתק של המגילה מוצג כיום בכנסת, אך המגילה המקורית אינה מוצגת לציבור הרחב. המסמך המקורי עליו נכתבה המגילה שמור בכספת מיוחדת בארכיון המדינה בירושלים, כאשר רק למעטים יש גישה אליו.

תוכן המגילה

זכותו הלאומית של עם ישראל
כמחצית ממגילת העצמאות מוקדשת להצגת הבסיס ההיסטורי, המוסרי והמשפטי לחידוש העצמאות היהודית בארץ ישראל ולהקמתה של מדינת ישראל. להלן העובדות ההיסטוריות מהעבר הרחוק והקרוב, שעמדו ביסוד המגילה לתפיסתם של יוצריה, ונסקרו בחלק זה של המגילה:
 ארץ-ישראל היא המקום בו קם העם היהודי, בה עוצבה דמותו הרוחנית, הדתית והמדינית ובה קיים ממלכה עשירה בתרבות. על אדמת ארץ-ישראל גובש ונכתב "ספר הספרים הנצחי" (כלשון ההכרזה) – התנ"ך. לפיכך לעם היהודי קשר הדוק אל כברת ארץ זו.
 העם היהודי הוגלה מארצו בכוח הזרוע לאחר תקופת בית שני, בניגוד מוחלט לרצונו. גם לאחר הגליה זו והתפזרותו של העם היהודי בתפוצות השונות, לא שכח את שייכותו לארץ ישראל ולא חדל מלהתפלל ומלקוות לשוב אליה ולחדש בתוכה את חירותו המדינית, במשך אלפיים שנה.
 בדורות האחרונים התרחשה שיבה המונית של יהודים אל ארץ ישראל, בגלי עלייה שהתגברו מאז המאה ה-18 ועוד יותר משלהי המאה ה-19 מהעלייה הראשונה ואילך, במסגרתן באו לארץ עולים, חלוצים ומעפילים. הם הפריחו שממות ובנו כפרים וערים, והחיו את השפה העברית, יישוב גדל ומנהל את משקו ותרבותו. היישוב חידש למעשה את הקיום היהודי החברתי, התרבותי והלאומי בארץ-ישראל. ההתיישבות היהודית המחודשת הביאה את ברכת הקידמה לכל תושבי הארץ, והיא שוחרת שלום. בניין הבית הלאומי היהודי בארץ-ישראל הוא עובדה קיימת, שאינה ניתנת לביטול.
 בשנת תרנ"ז (1897) התכנס הקונגרס הציוני בעקבות קריאתו של בנימין זאב הרצל, והכריז על זכותו של העם היהודי לתקומה לאומית מדינית בארץ ישראל. תוכנית בזל הציבה תוקף משפטי מודרני לזכות זו, וכן היוותה הצהרת כוונות.
 זכותו ההיסטורית של עם ישראל בארץ ישראל זכתה להכרה מצד ממשלת בריטניה בהצהרת בלפור מתאריך 2 בנובמבר 1917, ואושרה בכתב המנדט מטעם חבר הלאומים, אשר נתן במיוחד תוקף בינלאומי לקשר ההיסטורי שבין העם היהודי לבין ארץ ישראל ולזכות העם היהודי להקים מחדש את ביתו הלאומי.
 השואה, בה נרצחו מיליונים מיהודי אירופה, הוכיחה מחדש בעליל את ההכרח בפתרון בעיית העם היהודי מחוסר הארץ והעצמאות המדינית על ידי חידוש המדינה היהודית בארץ ישראל. מגילת העצמאות קובעת כי על מדינה זו להיות פתוחה בפני כל יהודי ולהעניק לעם היהודי מעמד של אומה שוות זכויות בתוך משפחת העמים.
 במלחמת העולם השנייה תרם היישוב העברי בארץ את מלוא חלקו למאבק האומות שוחרות השלום כנגד הנאצים, התגייסותו ומאמציו בתקופת המלחמה נזקפה לזכותו לקחת חלק בייסודה של ברית האומות המאוחדות.
 תוכנית החלוקה שהתקבלה בכ"ט בנובמבר 1947, חייבה את הקמתה של מדינה יהודית בארץ ישראל. הכרה זו בזכות העם היהודי להקים את מדינתו, אינה ניתנת להפקעה. החלטת האו"ם אינה מקור הזכות אלא הכרה בזכות הקיימת ממילא.

זכותו של העם היהודי למדינה מוצגת בהכרזת העצמאות כזכותו הטבעית של העם היהודי להיות ככל עם ועם, עומד ברשות עצמו במדינתו הריבונית. קביעת ארץ ישראל כמקום בו זכאי העם היהודי לממש את זכותו זוכה להנמקה נרחבת, על ידי הדגשת הקשר ההדוק של העם לארץ ישראל לאורך הדורות.

הכרזה על הקמת המדינה

החלק השני של מגילת העצמאות הוא ההכרזה "על הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל, היא מדינת ישראל." 

בחלק זה מוצגת תוכנית ביצועית: נקבע כי "החל מרגע סיום המנדט ועד להקמת השלטונות הנבחרים והסדירים של המדינה בהתאם לחוקה שתיקבע על ידי האספה המכוננת הנבחרת לא יאוחר מ-1 באוקטובר 1948 – תפעל מועצת העם כמועצת מדינה זמנית, ומוסד הביצוע שלה, מנהלת העם, תהווה את הממשלה הזמנית של המדינה היהודית, אשר תיקרא בשם ישראל".

אין במגילה התייחסות למאפיינים אחרים של מדינה עצמאית, כמו הרשות השופטת או גבולות המדינה (פרט לכך שהיא בארץ ישראל). בן-גוריון התנגד להכרזה על גבולות המדינה וטען כי גם בהכרזת העצמאות של ארצות הברית לא נאמר דבר על גבולות. המגילה אינה מתייחסת לירושלים ואינה קובעת את בירתה של המדינה.

עקרונות המדינה החדשה
עקרונות המדינה החדשה מצויים בחלק השלישי שלה. חלק זה מפרט את עקרונות היסוד שלאורם תפעל מדינת ישראל:
 מדינת ישראל תהא פתוחה לעלייה יהודית ולקיבוץ גלויות.
 מדינת ישראל תשקוד על פיתוח הארץ לטובת כל תושביה.
 מדינת ישראל תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל.
 מדינת ישראל תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין.
 מדינת ישראל תבטיח חופש דת, חופש מצפון, לשון, חינוך ותרבות.
 מדינת ישראל תשמור על המקומות הקדושים לכל הדתות.
מדינת ישראל תהיה נאמנה לעקרונותיה של מגילת האומות המאוחדות בהגשמת החלטת העצרת מיום 29 בנובמבר 1947 
מדינת ישראל תפעל להקמת האחדות הכלכלית של ארץ-ישראל בשלמותה.          .

עקרונות אלה מבססים את הגדרת אופייה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

בחלק הרביעי שיובא להלן (הצהרת כוונות) ישנה התחייבות מוגדרת וספציפית יותר ביחס לערביי ישראל.

הצהרת כוונות בפני אומות העולם
 האומות המאוחדות, בבקשה למתן יד לעם היהודי בבניין מדינתו ולקבלת מדינת ישראל לתוך משפחת העמים.
 הערבים תושבי מדינת ישראל, קריאה לשמירה על השלום וללקיחת חלק בבניין המדינה על בסיס אזרחות מלאה ושווה ונציגות במוסדות השלטון.
 המדינות השכנות ועמיהן, בקריאה לשיתוף פעולה ועזרה הדדית עם העם היהודי העצמאי בארצו.
 העם היהודי בתפוצות, בקריאה לעלות למדינת ישראל, לתרום לבניינה ולעמוד לימינה תמיד.

כתיבת המגילה

הטיוטות הראשונות
פנחס רוזן הטיל את ניסוח המגילה על מרדכי בעהם שהיה משפטן בכיר בתל אביב, ביום שישי, 23 באפריל 1948, שלושה שבועות לפני הכרזת העצמאות.
הטיוטה של בעהם התמקדה בנרטיב היסטורי של זיקת העם היהודי לארץ ישראל, והמדינה החדשה הוגדרה בה "מדינה יהודית חפשית ועצמאית".
בעהם, שהתקשה במשימה כבדת משקל זו, נועץ בחותנו וזה המליץ לו על שלום צבי דוידוביץ, רב קונסרבטיבי אמריקאי ודוקטור למדעי הרוח. את הטיוטה הראשונית כתבו בעהם ודוידוביץ' בהשראת הכרזת העצמאות של ארצות הברית והיא הייתה בעלת אוריינטציה דתית מובהקת בה אוזכר אלוהים מספר פעמים.

בהמשך העביר רוזן את הטיוטה לידיו של עורך הדין צבי ברנזון, היועץ המשפטי של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. שהוסיף להגדרת המדינה את המילה "דמוקרטית". במקביל ברנזון התייחס לאופייה של המדינה; עליה חופשית ליהודים, ערכים "ברוח חזון נביאי ישראל", לצד הבטחת זכויות אדם לכלל תושבי המדינה. בכך נענה ברנזון לדרישת האו"ם כי הכרזת העצמאות תבטיח משטר דמוקרטי וזכויות אדם. הניסוח של ברנזון התבסס על נאומו של זלמן רובשוב (שז"ר) מספר חודשים קודם לכן, אך ברנזון השמיט את המונח "ארץ מוצא" מרשימת הדברים שאסור להפלות בגינן.

הטיוטה של ברנזון הועברה לשכתוב בידי שלושה משפטנים: בעהם, אורי ידין וצבי עֵלי בֶּקֶר. בטיוטה שגיבשו "השלושה", הוסרה ההבטחה לשוויון כלפי ערביי ישראל ונמחקה כל התייחסות שיכולה להשתמע ממנה הכרה בגבולות תוכנית החלוקה.

המשך הניסוח אחרי ההצגה למנהלת העם
לאחר שהטיוטות הראשוניות הובאו למנהלת העם וספגו ביקורת חריפה, הוקמה ועדת חמישה בראשות משה שרת שניסחה טיוטה רביעית. ב-13 במאי לפנות ערב הוגשה הצעתה למנהלת העם. שרת עשה את רוב המלאכה, תוך התייעצות עם משפטנים מומחים. נוסח ההכרזה הושאל מכתב המנדט וממסמכים משפטיים רבים אחרים, וכל סעיף שלו התחיל במילים "הואיל ו...". בהצעה זו הוזכרה גם תוכנית החלוקה של האו"ם. מזכיר מנהלת העם כתב כי "בן-גוריון התנגד ל'הואיל' כי אינו עברי" וכן "התנגד למילים 'ישוב רב־איל', 'עוז וגבורה' וכיוצא באלה". כמו כן, התנגד להזכרה מפורשת של תוכנית החלוקה.

בתום דיון בטיוטה של שרת הוטל על ועדה בת ארבעה לנסח ניסוח אחרון. חבריה היו: בן-גוריון, הרב פישמן, ציזלינג ושרת. בערב ישב בן-גוריון וערך מחדש את הנוסח. רוב השינויים שלו לא היו מהותיים, אולם הנוסח קיבל אופי שונה. הוא השמיט את המילה "הואיל", הסיר מליצות מיותרות, קיצר את הנוסח ברבע ומחק את ההתייחסות לחלוקת הארץ. כמו כן, הסיר את קריאתו של שרת לאומות המאוחדות לתת יד "להגנה" על מדינת ישראל ואת קריאתו ל"עולם הנאור", שיעמוד "לימין העם היהודי בהקמת מולדתו". בבוקר הזמין את שלושת חברי הוועדה האחרים והציג בפניהם את הנוסח. שרת לא הגיע, אך ציזלינג ופישמן הגיעו ואישרו את הנוסח, לאחר ויכוח על פסקה שנועדה לגשר בין דתיים וחילוניים. פישמן התעקש על אזכור אלוהי ישראל במגילה, והסכים לנוסח "מתוך ביטחון בצור ישראל וגואלו", אולם ציזלינג דרש להסיר את כל הקטע, מכיוון שהתנגד למונחים דתיים. לבסוף הסכימו על הנוסח המקורי של בן-גוריון, הביטוי "צור ישראל" בלבד. ביטוי זה נבחר בכוונה, מכיוון שצור ישראל מתפרש לשני פנים - כשם ה' וגם כחוזק ישראל. בן-גוריון טען שהוא זה שהכניס למגילת העצמאות את הביטוי "צור ישראל", אבל על פי מחקר של פרופ' יורם שחר ביטוי זה תורגם בידי בעהם מהביטוי "divine providence" ("השגחה"), המופיע באנגלית בהכרזת העצמאות של ארצות הברית. בן-גוריון הוסיף את הטיעון המשפטי לגבי הזכות ההיסטורית והטבעית של העם על ארצו. באופן זה התקבל הנוסח הסופי של מגילת העצמאות. הרב יהודה לייב פישמן מימון טען בתוקף שיש לכתוב את שם ה' במפורש, אך לאחר שבקשתו לא נענתה, הוסיף לפני חתימתו את המילים בעזרת ה'.

ביום העצמאות 1965, אמר שרת כי בן-גוריון "נטל את ההגיוניות של המבנה" של הנוסח המקורי.

מלאכת הקליגרפיה של מגילת העצמאות הוטלה על המעצב אוטה וליש. במעמד הכרזת העצמאות לא הקריא בן-גוריון מהמגילה, אלא מטיוטה שהודפסה במכונת כתיבה, כיוון שווליש הספיק לכתוב רק את חלקה התחתון של המגילה בשל המחלוקת עד הרגע האחרון על נוסח הכרזת העצמאות. מסיבה זו, המגילה עשויה משלושה ריבועי קלף תפורים, ולאחר הטקס היא נתפרה אל החלק בו חתמו חברי המועצה.

השתנות היחס בין המאפיין של "יהודית" לבין המאפיין של "דמוקרטית" בין הטיוטות השונות
כל הטיוטות של מגילת העצמאות, וגם הנוסח הסופי, כללו התייחסות להיותה של המדינה "מדינה יהודית" וכן התייחסות כל שהיא למאפיינים דמוקרטיים שיהיו במדינה. בטיוטה הראשונה וגם בטיוטה הסופית לא הוזכר במפורש המונח "דמוקרטיה", אף על פי שהוא נכלל בחלק מהטיוטות.

למעשה קיימות ארבע אפשרויות עיקריות לאפיין את היחס בין האופי היהודי של המדינה לאופייה הדמוקרטי:
 היהדות עליונה על הדמוקרטיה (מדינה יהודית בעלת מאפיינים דמוקרטיים).
 הדמוקרטיה עליונה על היהדות (מדינה דמוקרטית בעלת מאפיינים יהודיים).
 שוויון בין יהדות לדמוקרטיה (מדינה יהודית ודמוקרטית).
 דמוקרטיה הנובעת מן היהדות (מדינה יהודית־דמוקרטית).

לפי ניתוח של דב אלבוים ועזרא ברום הנוסח הסופי של מגילת העצמאות מבוסס על תפיסה של "דמוקרטיה הנובעת מן היהדות", הטיוטה הראשונה של בעהם מבוססת על תפיסה כי "היהדות עליונה על הדמוקרטיה", הטיוטה של ברנזון מבוססת על תפיסה של "שוויון בין יהדות לדמוקרטיה" ואילו הטיוטה של שרת דגלה בקיומה של "מדינה דמוקרטית בעלת מאפיינים יהודיים".

החותמים על המגילה
שלושים ושבעה החותמים על מגילת העצמאות היו חברי מועצת העם. 25 מהם חתמו על המגילה בטקס הכרזת המדינה, ו־11 מחברי המועצה, שלא יכלו להגיע מירושלים הנצורה לטקס, וכן נציג אגודת ישראל שהיה אז בארצות הברית, הוסיפו את חתימותיהם מאוחר יותר.

תמונות החותמים על המגילה:

יש הטוענים ששמו של חיים ויצמן, נשיאה הראשון של מדינת ישראל, נעדר מרשימת חותמי המגילה. ניתן להבחין בטור הראשון של החותמים כי המקום בין אליהו דובקין ומאיר וילנר, בו אמור היה ויצמן לחתום לפי סדר אלפביתי, נותר ריק. לתעלומה זו שני הסברים מתחרים. הסבר אחד מצביע על ראשון חותמי המגילה, דוד בן-גוריון, שחתימתו חורגת מהסדר האלפביתי. לפי גרסה זו מחה ויצמן על החריגה מסדר החתימה ולא הסכים לחתום. לשיטתו לא צריכה הייתה להיות חריגה שכזו, אך אם נעשתה, הרי שכנשיא המדינה שמו שלו צריך היה להיות בראש החותמים. גרסה שנייה טוענת שבן-גוריון, יריבו הפוליטי של ויצמן, מנע ממנו לחתום על המגילה, שחתימתה נעשתה בזמן בו שהה ויצמן בארצות הברית. בן-גוריון לא אפשר לו לחתום בנימוק שרק חברי מועצת העם חתמו עליה. מרדכי נאור ומיכאל לוין טוענים שוויצמן כלל לא היה אמור לחתום על המגילה, שכן מלבד העובדה שהוא לא היה חבר מועצת העם, הוא גם לא היה נשיא בשעת ההכרזה והרווח נותר בשביל החברים תושבי ירושלים הנצורה באותה עת.
שאלת היעדר חתימתו של וויצמן שבה ועלתה לאורך השנים וגם דוד בן-גוריון התייחס לקיפוח זה. ואז, במסגרת חגיגות שנות העשרים למדינה, הוחלט על פרסום מינשר מיוחד מטעם נשיא המדינה על דעת הממשלה.
מינשר זה (שניתן לו הכינוי "מגילת שז"ר) חובר והוקרא על ידי הנשיא זלמן שזר ברחובות, ביום 2.11.67. נקבע כי המינשר יוצג בגנזך המדינה יחד עם מגילת העצמאות. הנשיא העלה על נס את דמותו של וויצמן ואת פעולותיו למען התנועה הציונית. הוא הזכיר כי בעת הכרזת המדינה היה ויצמן נתון בעיצומה של היאבקות בניו יורק ובוושינגטון ועל כן נבצר ממנו להיות בארץ ישראל בעת הכרזת המדינה - אך עם ישראל זכר את תרומתו המיוחדת וב-17 בפברואר 1949 בחרה בו הכנסת לנשיא הראשון של מדינת ישראל.
שז"ר הודיע כי על דעת ממשלת ישראל תופקד הכרזתו זו בגנזך המדינה בין מסמכי היסוד לתולדות הציונות ולהתחדשותה (תיק מגילת העצמאות א-11/7303, הודפס 18/2/2018, ארכיון המדינה)

מעמדה המשפטי של מגילת העצמאות
בדצמבר 1948 פסק בית המשפט הגבוה לצדק בבג"ץ 10/48 זיו נ' גוברניק (פ"ד א, 85), בו העותר טען נגד הפעלת חוק מנדטורי שהקנה לאדם שנכנס להתגורר בדירתו חזקה עליה. בין היתר אמר שמגילת העצמאות היא בגדר חוק, וציטט מתוכה "מדינת ישראל תהיה מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל׳". השופטים משה זמורה, יצחק אולשן ושניאור זלמן חשין פסקו כי מגילת העצמאות היא מסמך המבטא את "חזון העם" ואת "האני מאמין" שלו, "אבל אין בה משום חוק קונסטיטוציוני הפוסק הלכה למעשה בדבר קיום או פקודות וחוקים שונים או ביטולם" של פקודות מנדטוריות או חוקים של מועצת המדינה הזמנית.

בפסיקה מאוחרת יותר השתמש בית המשפט העליון בעקרונות הכרזת העצמאות לפרשנות החוק. דוגמה לכך היא פס"ד קול העם: בשנת 1953 פרסם עיתון "הארץ" ידיעה לפיה מדינת ישראל עומדת להעמיד 200 אלף חיילים לרשותה של ארצות הברית להילחם במלחמת קוריאה. הידיעה הייתה משוללת יסוד, והממשלה הכחישה אותה, ואולם בינתיים שימשה הידיעה בסיס למאמר ביקורת חריף בעיתון קול העם, שהיה ביטאונה של המפלגה הקומוניסטית הישראלית. במאמר נכתב, בין היתר, שהממשלה מחרחרת מלחמה "ומספסרת בדם הנוער הישראלי". שר הפנים, ישראל רוקח, החליט לסגור את העיתון ל-15 ימים, וזאת מתוך שימוש בסמכותו לפי פקודת העיתונות המנדטורית "להפסיק את פעולתו של עיתון אם התפרסם בו דבר העלול לסכן את שלום הציבור". העיתון עתר לבג"ץ בטענה שנפגע חופש הביטוי. השופט שמעון אגרנט קיבל את העתירה בהתבססו על הכרזת העצמאות, וכתב:

פסיקה זו, המשתמשת במגילת העצמאות ככלי בפרשנות חוקים קיימים, אושרה לאחר מכן על ידי בית המשפט העליון בהמשך שוב.

בפסיקה בבג"ץ חסון נגד כנסת ישראל ציינו השופטים: "במשך תקופה ארוכה נתפסה מגילת העצמאות, ציבורית ומשפטית, בעיקר כמסמך פורמלי לשם עמידה בדרישות החלטת עצרת האו"ם, וכמסמך היסטורי, בעל ערך סמלי. גם בתי המשפט לא ראו במגילת העצמאות מסמך בעל תוקף משפטי מחייב או כמקור לזכויות, אלא כמסמך בעל ערך פרשני המבטא את חזון העם ואת "האני מאמין" שלו." השופטים מנו מספר פסקי דין שניתנו בין 1949 ל-1971 המחזקים טענה זו. 

השינוי בתפיסת מעמדה של מגילת העצמאות כמסמך בעל נפקות משפטית החל עם חקיקת חוק היסוד כבוד האדם וחירותו (1992) וחוק יסוד: חופש העיסוק (1994). בחוקים אלו הוזכרה מגילת העצמאות כמסמך המשקף את הרוח הכללית של שמירה על זכויות האדם: .

בהמשך במספר מאמרים ופסקי דין נתנו השופטים מעמד חוקי מחייב לזכויות האדם כפי שהן משתקפות ממגילת העצמאות. שינוי זה ביטא השופט דב לוין, בבג"ץ 726/94 כלל חברה לביטוח בע"מ נ' שר האוצר:

נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק כתב:

הודעות חברי מועצת המדינה הזמנית

בישיבה הראשונה של מועצת המדינה הזמנית, מסרו חברי המועצה "הודעות לנוסח הכרזת המדינה".
 צבי סגל (הצה"ר): 
 מאיר דוד לוונשטין (אגודת ישראל):
 שמואל מיקוניס (קומוניסטים):
 צבי לוריא (מפ"ם):
 קלמן כהנא (פועלי אגו"י):
 דוד בן-גוריון, ראש הממשלה:

השוואה להכרזת העצמאות של ארצות הברית 
ישנם הבדלים וגם נקודות דמיון בין שתי ההצהרות שנכתבו בתקופות שונות, בנסיבות היסטוריות שונות ועל רקע אידאולוגי שונה. מגילת העצמאות בדומה להכרזת העצמאות האמריקנית מצהירה על עצמאות מדינית. בשתיהן בדומה המגילה מתחילה באמיתות, נימוק והסבר של המצב ההיסטורי שמוביל למסקנה של הצהרת העצמאות. במרכז ההצהרה האמריקנית עומדים עקרונות הנאורות של חופש וזכות ההגדרה העצמית המוסר והתבונה, במגילת העצמאות הישראלית מודגשים יותר ההיסטוריה ארוכת השנים: ההיסטוריה היהודית בארץ ישראל והגלייתו ממנה בעל כורחו, הצהרת בלפור, השואה ואף החלטת האו"ם. בניגוד להכרזת העצמאות האמריקנית, שפירושה מרד בשלטון הקיים, ולכן מונה רשימה ארוכה של עוולות מוסריות של מלך בריטניה והפרלמנט הבריטי כלפי המושבות, במגילת העצמאות הישראלית אין ביקורת מפורשת על בריטניה וממשלת המנדט הבריטי והיא מנוסחת באופן חיובי מכיוון שהיא מבוססת על החלטת האו"ם לאחר שהבריטים החליטו מרצונם לעזוב את הארץ. בניגוד להכרזת העצמאות האמריקנית שבה אלוהים משובץ פעמים רבות בתארים שונים (אלוהי הטבע, הבורא, השופט העליון, ההשגחה העליונה) כביטוי לאמונתם הדתית של המצהירים בתקופה בה הדת שלטה בכיפה, במגילת העצמאות הישראלית הוא מופיע בסופה פעם אחת בתואר "צור ישראל". בניגוד להכרזת העצמאות האמריקנית שבה מושם הדגש על עצמאות והתנתקות מדינית מ"הכתר הבריטי", במגילת העצמאות הישראלית לצד ההכרזה מושם דגש על אופייה של המדינה הצעירה וצורת פעילותה העתידית.

ישנו דמיון מסוים בגוף ההצהרה של שתי המגילות:

ייצוגיה בתרבות הישראלית 

 תוכן המגילה הושר כפזמון ללחן מאת אורי קריב במסגרת "פעמוני היובל" – המופע המרכזי בחגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, שנערך בירושלים ב-1998.
 נוסח המגילה מובא בעמוד האחרון של מהדורת מילון אבן שושן, בשישה כרכים, שראתה אור בשנת 2000.
 לרגל יום העצמאות תשע"ב, הודפסה בירושלים מגילת העצמאות הגדולה בעולם, בגובה 6 מטרים וברוחב 1.6 מטר. על המגילה חתמו אישי ציבור בראשם ראש עיריית ירושלים והיא נתלתה על בניין עיריית ירושלים.
 בשנת 2012 המועצה לשימור אתרים בשיתוף איש העסקים בועז דקל, יזמו טקס לשחזור חתימת מגילת העצמאות על ידי נכדים או ילדים, של כל 37 החותמים על מגילת העצמאות. הטקס נערך בהיכל העצמאות בתל אביב, המקום בו נחתמה בשנת 1948 מגילת העצמאות.
 בשנת 2014 החלה יצירה של תלמוד ישראלי - מסכת עצמאות על מגילת העצמאות בבינה בהובלתו של דב אלבוים. מטרת המיזם היא לעורר שיח ישראלי עמוק ומתחדש על החזון הראוי לעתידה של מדינת ישראל על בסיס הטקסט של מגילת העצמאות.
 בדצמבר 2022 נתלה על בניין עיריית תל אביב-יפו עותק של מגילת העצמאות בגובה של כ-30 מטר, כתגובה ליוזמות החקיקה לקראת הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע . 
  במהלך המחאה נגד מהלכי החקיקה של ממשלת ישראל השלושים ושבע, הוזכרה מגילת העצמאות פעמים רבות על ידי המוחים. בהפגנות רבות קראו נואמים כציפי לבני, אהוד ברק ואחרים להתייחס למגילה כאל בסיס לחוקה למדינת ישראל, עותקים ענקיים של המגילה נישאו בידי הקהל בתהלוכות מחאה, ונערכו אירועים המוניים בהם הוזמן הקהל לחתום על המגילה.

ראו גם

 הכרזת העצמאות
 יום העצמאות

לקריאה נוספת
 צבי ברנזון, מגילת העצמאות – חזון ומציאות, 1988
 
 מרדכי נאור, יום שישי הגדול – הדרמה המופלאה של הקמת המדינה, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ובית העצמאות, 2014
 
 יורם שחר, כבוד חירות ועמל ישרים: סיפור חיבורה של הכרזת העצמאות, באר שבע: מכון בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון, 2022

קישורים חיצוניים 

 מגילת העצמאות, באתר הכנסת
 על מגילת העצמאות וחותמיה, ארכיון המדינה
 מגילת העצמאות בתערוכה "כחול על גבי לבן 2018 באתר ארכיון המדינה.
 
 יורם שחר, הטיוטות המוקדמות של הכרזת העצמאות – חקירת כתיבתה של מגילת העצמאות, עיוני משפט, גיליון כו (2)
 אורית קמיר, ל”מגילה” יש שתי פנים: סיפורן המוזר של “הכרזת המדינה הציונית” ו”הכרזת המדינה הדמוקרטית
 
 
 שימור וצילום מגילת העצמאות המקורית:  ארכיון המדינה 2015 | 
 
 
 התוכנית "בין השמשות" בהגשת דב אלבוים - שיחה ד"ר תום שגב על מגילת העצמאות, בערוץ היוטיוב של כאן - תאגיד השידור הישראלי, 2018
 
מסמכים היסטוריים

 בן-גוריון קורא בקולו את מגילת העצמאות, גנזך המדינה (התחלה 05:14)
 

פעילות חינוכית

 מערך פעילות בנושא מגילת העצמאות, מטעם מדור חינוך והדרכה באתר קק"ל - קרן קיימת לישראל
 מגילת העצמאות – מערך פעילות, כולל קישור לקובץ PDF עם סריקה של מגילת העצמאות באיכות גבוהה, באתר קרן קיימת לישראל

הערות שוליים

ישראל: היסטוריה
מסמכים משפטיים היסטוריים
עצמאות
יצירות משנת 1948