החטא ועונשו

החטא ועונשו (ברוסית: Преступление и наказание, בכתיב המקורי טרום-רפורמת 1918: Преступленіе и наказаніе) הוא רומן מאת פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי. הרומן נכתב בשנת 1866 ותורגם לשפות רבות ואף לעברית במספר מהדורות שונות, ונחשב לאחד הרומנים הגדולים והחשובים ביותר בספרות הרוסית של המאה ה-19.

עלילה
הרומן עוסק בסטודנט לשעבר, רודיון רומנוביץ' (רומניץ') רסקולניקוב, שרוצח מלווה בריבית זקנה. עם זאת, החלק העיקרי של העלילה מתרחש בנפשו של הגיבור רסקולניקוב ובמאבק המתחולל בנפשו בין צד ההיגיון לצד הרגש. בתחילת הרומן מתכנן רסקולניקוב את הרצח לפרטי פרטים על מנת לבצע את הרצח המושלם, אך בזמן הרצח משתבש כל אשר יכול היה להשתבש, ורסקולניקוב רוצח גם את אחותה של המלווה בריבית, שנקלעה לדירה במקרה.

לאחר מכן נופל רסקולניקוב למשכב, ומשהוא מחלים הוא לוקה בפרנויה ובטוח שכולם חושדים בו במעשה הרצח. הרומן מתאר את תהליך ההידרדרות הנפשית של רסקולניקוב, ואת חיפושיו אחר ישועה, שמגולמת בדמותה של סוניה, המייצגת את החמלה האלוהית, שבה מוצא לבסוף רסקולניקוב את גאולתו, אך רק לאחר שהוא מתוודה על פשעו ונשפט למאסר. עם זאת, רסקולניקוב אינו מביע חרטה על עצם נטילת החיים, וסבור כי טעותו היחידה היא בזה שלא עמד בלחץ הנפשי של מעשיו, ואם היה חזק יותר, היה רשאי להרוג מבחינה מוסרית.

הרומן לא מתמקד במעשה הרצח עצמו ובחקירת המשטרה, אלא בהשפעות הפסיכולוגיות של הרצח על רסקולניקוב, ובחיפושיו אחרי המניע שלו לרצח, שאינו ברור לו לגמרי - בתחילה חושב שרצח בשביל הכסף, כדי שיוכל לפתח קריירה, ולבסוף מסיק שרצח כדי להוכיח לעצמו שהוא רשאי לרצוח מחמת עליונותו. כמו כן, מציג הרומן את דמותה של החברה הרוסית באותה תקופה באמצעות מספר רב של דמויות משנה, וזאת על מנת למתוח ביקורת ולדון בנושאים רבים, כגון אלכוהוליזם, צדקה, חיי משפחה, פרוגרסיביות, מוסרנות, בדידות ואתאיזם. כמו כן הרומן מתאר באופן מקורי את העימות הפסיכולוגי בין רסקולניקוב לבין החוקר המיוחד פורפירי שמונה לחקור את הפרשה.

נושאים

שיקולים מוסריים 
חשיבותו של הרומן היא בעמידתו על התנגשות בין שני מערכות מוסר סותרות, האחת רציונאלית–תועלתנית והשנייה עממית פשוטה שעולה מתוך הדת. הרומן פותח בהצגת המצב הכלכלי והחברתי העגום ששרר ברוסיה במעמדות הנמוכים: דירות משותפות וצפופות, עוני על סף רעב, מחלות חשוכות מרפא, ומעל כל זה אין שאיפה לשום שינוי לעתיד טוב יותר אפילו עבור רסקולניקוב כאיש משכיל וסטודנט למקצוע נחשק. ומתוך כל הקשיים הללו רבים נדחקים לאלכוהוליזם כדי לברוח מהחיים או זנות כדי להתפרנס. רסקולניקוב מנתח את המצב הזה ומשווהו לחיי העושר של המעמד העליון, ובפרט לאותה זקנה מלווה בריבית שאין לחייה שום ערך תועלתי והיא רק מזיקה לעניים (כמוהו) ולחברה ומתוך כך מסיק שיהיה זה מוצדק מוסרית ואף ראוי לרצוח אותה ולנצל את כספה לתקן את מצבו. 

הצד השני של השיקול, המייצג את התפיסה ההומניסטית עולה בעיקר מתוך חווית הזעזוע של רצח, נקיפות המצפון והחולי של רסקולניקוב. וזהו עיקר העונש על חטא הרצח – השחתת צלם האלהים שבאדם, וכמו שרסקולניקוב אומר בווידויו לסוניה "לא את הזקנה רצחתי, את עצמי רצחתי".

תשובה 
בעקבות הרצח רסקולניקוב עובר תהליך פסיכולוגי משמעותי שעובר דרך פחד להיתפס בזירת הפשע, פחד פרנואידי מהמשטרה ומחבריו שיחשדו בו ויתפסו אותו. הפחד גם מתפתח למחלה פיזית ממש, והוא שוכב בחוליו מספר ימים, מחוסר הכרה. לאחר מכן, אמנם הוא עדיין מאמין רציונאלית בצדקותו, הוא מתחיל לחוש את הרשע שברצח שביצע, ותורמים לכך מפגשו עם אחותו דוניה ועם סוניה. בשלב הבא הוא אוזר אומץ ומתוודה בפני סוניה על מעשיו והיא מייעצת לו תהליך של תשובה – לשים צלב לצאת לחוצות העיר להשתחוות לארבעת רוחות השמיים ולומר לעוברים ולשבים "אני רצחתי", הוא יהיה מוכרח לשאת את העונש אך רק כך הוא יזכה לתיקון. ובאמת הוא עושה כך ובאפילוג הוא כבר נמצא באוסטרוג (כלא) מתחיל לקרוא באוונגליונים ומגיע לשלווה.

דמויות

רסקולניקוב (רדיון רומנוביץ') 
רסקולניקוב הוא הגיבור הראשי של הספר, סטודנט בן 23 שמגיע ממשפחה כפרית ועניה, הוא מאמין בפילוסופיות מודרניות תועלתניות ואף כתב על כך מאמר בעיתון וכלל לא מאמין בנצרות ואמונות טפלות. רסקולניקוב בעל אופי מופנם ובדלני מהחברה, הוא נוהג לדבר לעצמו כשהוא חושב, ועם זאת יש בו חמלה רבה כלפי הסובלים מקושי ועוול. 

מראהו החיצוני מתואר ברומן פעמיים. בראשונה הוא מתואר כגבוה וטוב רואי, ובעל עיניים כהות ויפות. מאוחר יותר הוא מתואר כאדם המתמודד עם כאב עז בגופו, גבותיו צמודות, שפתיו קמוצות ומבת בוער. הסופר השתמש בשיטה זו של ציור כפול של דמויות גם כלפי סוניה וסבידריגילוב. שיטה כזו מאפשר להראות שהגיבור עבר סדרה של חוויות קשות שהותירו את רישומן בגופו. 

יחסיו עם סוניה מתחילים, כנראה עוד בסיפור אביה עליה, מתוך חמלה אבל מהר מאוד הוא רוכש כלפיה הערכה אדירה ומצליח לחוש את גודל אישיותה. הוא חושב שהוא הרוצח לא ראוי להיות לצידה, הוא אפילו משדר כלפיה אדישות או חשדנות, עד שבסוף הוא עושה תשובה על החטא ואז מסוגל לקבל את יחסיו עם סוניה.

שמות הדמויות 
משמעות שמו של רסקולניקוב מגיעה מ raskol (раскол – רוסית), שמשעה היא לבצוע, או לפצח, שזה כמובן מרמז על שיטת הרצח עם הגרזן. משמעותו ציורית של הביטוי בהקשרים של חקירה משטרתית היא לפצח את האמת, שזה מרמז לקורא על פורפירי שניסה לפצח את רסקולניקוב ולהוכיח את אשמתו ברצח. 

בני משפחת מרמילדוב, כולל האב ששקע באלכוהוליזם ונדרס בתאונה, האם שמתה מחוליה אחרי שקברה את בעלה וסוניה שנאלצה להתפרנס מזנות בהחלט זכו לגורל מר, נושאים את שם המשפחה האירוני על שם המאכל המתוק מרמלדה.

תרגומים לעברית 
 החטא וענשו, רומן בשישה חלקים עם אפילוג / מרוסית: יוסף חיים ברנר, הוצאת שטיבל, ורשה, 1924. (סריקה מלאה של הרומן)
 החטא ועונשו / מרוסית: מנחם זלמן וולפובסקי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1961, 469 עמודים.
 החטא ועונשו / פיודור מיכילוביץ’ דוסטויבסקי ; מרוסית: צבי ארד. הוצאת דביר (זמורה-ביתן), תשנ"ג, 444 עמודים
 החטא ועונשו: רומן בשישה חלקים ואפילוג; תרגם מרוסית והוסיף הקדמה והערות: פטר קריקסונוב. מאייר: פלג מיכאלי. הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 1995, 634 עמודים

עיבוד
 החטא וענשו / מחזה על פי דוסטויבסקי. תרגם: ח. יריב. התיאטרון הקאמרי, 1973.

ניתוח ספרותי 
חמוטל בר-יוסף, החטא ועונשו: מדריך לקורא וללומד, משלב, 1978.

קישורים חיצוניים

הטקסט המלא בתרגום ברנר, באתר פרויקט בן-יהודה
הטקסט המלא בתרגום ברנר, באתר ויקיטקסט
הטקסט המלא, מתורגם לאנגלית
הטקסט המלא בשפת המקור 
 דבורה סילברסטון-סיון, השימוש באמפאתיה ברומן "החטא ועונשו", באתר "דעת".
 
 
 
 
 
 

ספרי פיודור דוסטויבסקי
ספרים רוסיים
ספרי 1866
ספרים שעובדו לבמה
ספרים שעובדו לסרטים
ספרי הוצאת הקיבוץ המאוחד
ספרי הוצאת דביר
ספרי ידיעות ספרים
ספרים המתרחשים ברוסיה