ראובן רובין

ראובן רוּבִּין (13 בנובמבר 1893, גאלאץ – 13 באוקטובר 1974, תל אביב) היה מגדולי הציירים הישראליים; התפרסם בתקופת המנדט הבריטי ובראשית המדינה. הוא ביטא ביצירותיו את תחושת האור והרוחניות של ארץ ישראל. על מכלול יצירתו זכה בפרס ישראל לשנת 1973.

קורות חיים
ראובן רובין נולד בגאלאץ שברומניה למשפחה חסידית ענייה, בשם ראובן זליקוביץ'. אביו היה חזן. בשנת 1912 עלה לארץ ישראל בפעם הראשונה, והחל ללמוד אמנות בבצלאל.
הוא לא אהב את השיטה שהייתה נהוגה בבצלאל, וכעבור שנה, ב-1913, עזב לפריז, כדי ללמוד באקדמיה "אקול דה-בוזאר". עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר לרומניה לעיירה פלטיצ'ן שבצפון מולדובה הרומנית, ובה נשאר עד תום המלחמה. ב-1915 ערך ביקור באיטליה.

ב-1919 הגיע לצ'רנוביץ (בירת בוקובינה) ושהה בה עד 1920, כשאז נסע לארצות הברית. בתקופת זו פרסם מספר יצירות שיריות ביידיש, בין היתר בכתב העת Libertatea (ברומנית: החירות). שיאו של המסע היה תערוכת יחיד בניו יורק ב-1922.

ב-1923 שב רובין לארץ ישראל חדור בתפיסה אמנותית ייחודית ובעל ידע בטכניקות ציור שהכיר באמריקה. הוא היה מהבולטים באמני אסכולת ארץ ישראל שמרדו באסכולה ה'גלותית', לשיטתם, שנלמדה לכאורה בבצלאל. ב-1924 היה רובין הצייר הארצישראלי הראשון, שהציג תערוכת יחיד של ציוריו במגדל דוד שבירושלים. שם התערוכה היה "הכל מזמר בקווים ובצבעים את יופי החיים".

בעקבות סירובו של הנציב העליון הרברט סמואל להשתתף בפתיחת התערוכה בשל הסתייגותו מסגנונו האמנותי של רובין, השתתף רובין בהקמת אגודת הציירים והפסלים בארץ ישראל, ונבחר לוועד הראשון שלה ביחד עם יוסף זריצקי ואברהם מלניקוב. במשך מספר שנים היה יושב ראש האגודה.

ראובן רובין נהג לחתום על ציוריו בשם "ראובן", צייר בסגנון גאה ואישי, וכמו ציירים אחרים בני דור החלוצים יצר בסגנון ארצישראלי נקי וישיר. עם השנים הלך ופחת המבע החומרי בציוריו, והנושאים נעשו יותר ויותר רוחניים, אפופים בכעין עשן קסום או ערפל מואר. הוא הרבה לצייר את נופי הארץ, עצי הזית, ואת נופי ירושלים והגליל.

כמו כן עבד ראובן בתכנון תפאורה לתיאטרון הבימה, ולעוד תיאטראות בתל אביב.

ב-1948 מונה לחבר בוועדה המקצועית של ועדת הסמל והדגל, שבחרה בסמל מדינת ישראל. בשנים 1948–1950 היה הציר הדיפלומטי הראשון של ישראל ברומניה.

ראובן זכה בפרס דיזנגוף ב-1964, ובפרס ישראל ב-1973.

רובין נפטר ב-1974, ונטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. קברו עוצב על ידי הפסל משה ציפר. את ביתו הוא הוריש לעיריית תל אביב. ב-1983 נפתח בו בית ראובן, המשמש מוזיאון ליצירותיו. אלמנתו, אסתר (שהפרש הגילים ביניהם היה 18 שנים), נפטרה ביולי 2010, בגיל 99.

השכלה
 1912 בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
 1914-1913 בית הספר לאמנויות בוזאר, פריז ואקדמיה קולרוסי, פריז

פרסים
 1926 פרס הלורד פלומר לציור
 1945 קבלת תואר דוקטור לשם כבוד, המכון היהודי לדת, ניו יורק
 1964 פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול, עיריית תל אביב יפו, תל אביב
 1971 פרס אמן השנה, האוניברסיטה ליהדות, לוס אנג'לס
 1973 פרס ישראל לציור

מיצירותיו הנודעות

ציורים
 שרה
 אברהם
 הרקדן אגדתי
 המאורסים
 חנה רובינא בתפקיד "לאה" בהצגה "הדיבוק"
 בדרך לגליל
 חורשת הזיתים
 רימונים על אדן חלוני
 קיבוץ הגלויות
 סדר ליל הפסח
 פירות ראשונים
 הרוקדים ממירון
 נערה עם רימונים
 מבקשי אלוהים
 ערב שבת

שירים
 בלדה לעיר הלבנה
 השיר שלי

תערוכות
בשנת תשס"ז 2007 נערכו שתי תערוכות תערוכה רבות היקף של עבודתו, אליהן הובאו יצירות ממוזיאונים, מוסדות ציבור ואספנים פרטיים ברחבי תבל. היצירות הוצגו במוזיאון ישראל בתערוכת "נביא בעיר", ובמוזיאון תל אביב לאמנות, בתערוכת "מקום חלום".

ראו גם
אמנות ישראלית

לקריאה נוספת
 כרמלה רובין, בד בבד - בין ציורים לאנשים, עם עובד, 2016.
  (השוואה בין רובין לטיבדר צ'ונטברי)
 יעל ויילר ישראל, 'ראובן רובין, האמנות והאומה', קתדרה, 129, יד יצחק בן-צבי, תשרי תשס"ט (2008), עמ' 165 - 170
 עמוס אריכא, "ראובן - צייר נשמת הארץ" באתר אימגו
נח בי (בירזובסקי), פני תל אביב בקריקטורות, עורך ומוציא לאור: משה שיינבוים, 1939.

קישורים חיצוניים

 ראובן רובין באוספי מוזיאון ישראל
 
 
 ראובן רובין באתר הכנסת
 מוזיאון בית ראובן
 פרויקט תיעוד יצירות ראובן באוספים - קטלוג רזונה

הערות שוליים

גאלאץ: אישים
ישראלים ילידי רומניה
אנשי העלייה השנייה
אנשי העלייה השלישית
בוגרי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
זוכי פרס ישראל לציור
ציירים ישראלים
ציירים ביישוב
אישים הקבורים בבית הקברות טרומפלדור
משוררים כותבי יידיש
משוררים ביישוב
אסכולת ארץ ישראל
זוכי פרס דיזנגוף
שגרירי ישראל ברומניה
ישראלים שנולדו ב-1893
ישראלים שנפטרו ב-1974