ארז ביטון

ארז ביטון (נולד ב־4 ביוני 1942) הוא משורר ישראלי וחתן פרס ישראל לספרות ולשירה עברית לשנת 2015. ביטון שימש בעבר יושב ראש המרכז הים־תיכוני הבינלאומי בישראל, ערך את כתב העת הספרותי "אפיריון" ועבד כעיתונאי בעיתון "מעריב".

ביוגרפיה

ראשית חייו
ארז ביטון נולד בעיר אוראן שבאלג'יריה להורים ילידי מרוקו וקיבל את השם הפרטי יעיש. במסגרת העלייה ההמונית ביטון ומשפחתו עלו לישראל בשנת 1949. משפחתו שוכנה במעברה ברעננה, ולאחר מכן עבר ביטון ללוד. ב־1952, כשהיה בן עשר, הוא נפצע מפיצוץ רימון יד שמצא, מה שגרם לו לעיוורון ולקטיעת ידו השמאלית. בעקבות זאת עבר לבית חינוך עיוורים בירושלים, שם הוחלף שמו לארז. ביטון סיים לימודים לתעודת בגרות בסמינר ליפשיץ בירושלים, ולאחר מכן המשיך ללימודי תואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית ותואר שני בפסיכולוגיה שיקומית באוניברסיטת בר־אילן.

עובד סוציאלי ופסיכולוג
במשך יותר משבע שנים עבד כעובד סוציאלי באשקלון, ואחר כך כחמש שנים במחלקה הסוציאלית במועצת אור יהודה, ושלוש שנים נוספות בבית החולים לחולי נפש (שנסגר מאז) נווה און ברמת גן. תחומי עבודתו והתמחותו מגוונים: בשנותיו הרבות כעובד סוציאלי וכפסיכולוג שיקומי צבר ניסיון כמטפל פסיכו־סוציאלי. הוא התמחה בטיפול במשפחות רב־בעייתיות ובנכים פיזית ונפשית. כמו כן הדריך ביטון במשך שנים עובדים סוציאליים וסטודנטים לעבודה סוציאלית מהאוניברסיטה העברית ומאוניברסיטת בר־אילן. במסגרת עבודתו כעובד סוציאלי באשקלון, פגש בשנת 1976 את הזמרת זוהרה אלפסיה, עליה כתב את אחד המפורסמים שבשיריו.

כתיבתו
ביטון נחשב לאחד היוצרים הראשונים שייצגו את "הקול המזרחי" – קולן של עדות המזרח. שירתו מבטאת את שבר ההגירה ארצה וכן את מאבקה של התרבות המזרחית למצוא את מקומה בתוך הפסיפס הישראלי. אחד משיריו הידועים הוא "שיר זוהרה אלפסיה", העוסק בזמרת היהודייה זוהרה אלפסיה, שזכתה לתהילה כזמרת מלכותית במרוקו, ארץ הולדתה, וירדה מגדולתה לאחר עלייתה לישראל, בה חוותה הידרדרות מעמדית. להקת "הברירה הטבעית" הלחינה את שירו "חתונה מרוקאית" וכללה אותו באלבומה "אלי שורשים" מ־1979.

פעילות ציבורית
ביטון עסק בעיתונאות כמה שנים, וכתב טור שבועי בעיתון "מעריב" על נושאים חברתיים וציבוריים. כמו כן ערך את "אפיריון – כתב עת ים תיכוני לתרבות, ספרות וחברה", שאותו ייסד ב־1982. בשנים 1991–1993 כיהן כיו"ר אגודת הסופרים העבריים בישראל. נוסף על כך הגיש תוכנית שבועית בגלי צה"ל.

ביטון שימש גם יו"ר המרכז הים תיכוני לתרבות וחבר מועצה בארגון נפגעי פעולות איבה, שבראשו ישב עד 2005. בתפקיד זה עמד ביטון בקשר עם נפגעי פעולות איבה רבים בישראל, כשהוא נעזר בידע המקצועי שלו כעובד סוציאלי וכפסיכולוג שיקומי, ובניסיון האישי שלו כנפגע פעולות איבה.

ביטון הוא חבר נשיאות האגודה לזכות הציבור לדעת ושופט בוועדת הפרס לביקורת התקשורת של "לדעת".
הוא היה חבר מרכז מפלגת העבודה בין השנים 1993 ו־2003, ואף ניסה את מזלו בבחירות מקדימות של המפלגה ב־1999. לאחר מכן עבר למפלגת עם אחד. בשנת 2001 הפיק ערוץ 2 את הסרט התיעודי "ציפור בין יבשות", שעקב אחר ניסיונו להיבחר בפריימריז; ב־2016 החרים ביטון אירוע בסינמטק תל אביב שבו הוקרן הסרט, משום שהעדיף "שייעשה סרט אקטואלי סביב ועדת ביטון" (ראו להלן).

בפברואר 2016 מינה אותו שר החינוך נפתלי בנט לראשות ועדה, "ועדת ביטון", שתציע כיצד להעשיר את תוכניות הלימודים בהיסטוריה, בספרות ובמסגרות הבלתי פורמליות, בתכנים שיביאו "לאיזון ביחס למורשתן של קהילות המזרח ולהעמקת תחושת האחדות בעם".

ב־10 באוגוסט 2016 נקרא רחוב על שמו בבית אריה.

באוקטובר 2022 נבחר לחבר האקדמיה ללשון העברית.

חיים אישיים
נשוי לרחל קלאהורה ביטון, אב לַבַן ולבת.

פרסים והוקרות
פרס על שם גבריאל טלפיר (1982)
פרס היצירה לסופרים עבריים (1989)
השיא משואה בהר הרצל ביום העצמאות ה־40 למדינת ישראל (1988)
פרס ספרותי ע"ש יצחק לייב ורחל גולדברג מטעם קרן קיימת לישראל (2011)
פרס מפעל חיים על שם יהודה עמיחי לשירה עברית (2014)
פרס ביאליק לשירה ומפעל חיים (2014)
פרס ישראל לספרות ולשירה עברית (2015)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון (2015)
פרס הפדרציה הספרדית האמריקאית למפעל חיים (2015)
אות קרן אייסף על תרומה יוצאת דופן לחברה וצמצום פערים חברתיים בישראל (2015)
אות יקיר בית חינוך עיוורים (2022)

ספריו
מנחה מרוקאית, הוצאת עקד, 1976
ספר הנענע, הוצאת עקד, 1979
ציפור בין יבשות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990
סוליקה: מחזה בשלוש מערכות, הוצאת שניר, 2005
תמביסרת: ציפור מרוקאית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009
נופים חבושי עיניים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013
בית הפסנתרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015
אותות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019
עוברים על פני, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2020
תפרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2022

לקריאה נוספת
הכיוון מזרח 12, "לגנוב גבולות בבהונות שקטים: הומאז' ליצירת ארז ביטון ודיון ביצירה הביוגרפית והאוטוביוגרפית" (גיליון המוקדש לביטון), קיץ 2006
קציעה עלון ויוחאי אופנהיימר (עורכים), אנא מן אלמגרב: קריאות בשירת ארז ביטון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014.

נורית גוברין, "שירת ארז ביטון בהקשר היסטורי", 'המשכיל בעת הזאת – ספר היובל למשה פלאי', בעריכת זאב גרבר, לב חקק ומשואל כץ, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"ז/2017, עמודים 66–91. כונס: 'קריאת הדורות – ספרות עברית במעגליה', כרך ז', הוצאת כרמל ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ט/2019
ארז ביטון, פגישה, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה־21), עמ' 289–290, הוצאת כרמל, 2017
גיא פרל, המלצה על "תפרים", בגיליון ראש השנה של המוסך (כתב עת), אתר הספרייה הלאומית, 22 בספטמבר 2022

קישורים חיצוניים

 
 
 
 
 
 
 
 שושנה ויג, שירי העיוורון של המשורר ארז ביטון, באתר אימגו, 1 בינואר 2006
 מלכה נתנזון, משורר בין מזרח למערב, ריאיון עם ארז ביטון, באתר אנ"י
 אלי הירש, ארז ביטון ופרס ישראל, ידיעות אחרונות, מדור ספרות, 17 בפברואר 2012
 
 
 
 
 גלילי שחר, רקיעת שמות: על שירתו של ארז ביטון, באתר "העוקץ", 7 במאי 2014
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 המשורר ארז ביטון מקריא משיריו עבור כתב העת אורות, באתר YouTube
 
 
 

משיריו:
 ארז ביטון, אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, באתר של נילי דגן

הערות שוליים

משוררים ישראלים
סופרים ישראלים
עורכים ספרותיים ישראלים
בעלי טור ישראלים
עובדים סוציאליים ישראלים
משיאי משואה ביום העצמאות: 1988
עיוורים ישראלים
זוכי פרס יהודה עמיחי
זוכי פרס ביאליק לספרות יפה
זוכי פרס ישראל לספרות ושירה
מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
סגל גלי צה"ל
משוררים כותבי עברית
ישראלים ילידי אלג'יריה
בוגרי מכללת ליפשיץ
בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
ישראלים שנולדו ב-1941