קולומביה הבריטית

קולומביה הבריטית (באנגלית: British Columbia, ; תעתיק לעברית: בריטיש קולומביה, בצרפתית: la Colombie-Britannique; תעתיק לעברית: לה קולומבי בריטניק) היא הפרובינציה המערבית ביותר של קנדה. בירת קולומביה הבריטית היא ויקטוריה, והעיר הגדולה ביותר בה היא ונקובר.

בראשיתה הייתה קולומביה הבריטית מיושבת באוכלוסיית האומות הראשונות, אך החל מהמאה ה-18 אירופאים רבים קבעו בה את מושבם והפכו עד מהרה לרוב בה. במקביל, הפכה קולומביה הבריטית למושבה בריטית, אשר בשנת 1871 הפכה לפרובינציה השישית שהצטרפה לפדרציה של קנדה. נכון לשנת 2011 מתגוררים בקולומביה הבריטית 4,400,057 תושבים, שמרביתם ממוצא אירופאי ומיעוטם ממוצא אסייתי וילידי.

אטימולוגיה
אזור קולומביה הבריטית נקרא כך לראשונה בשנת 1858, אז הקימו הבריטים באזור את מושבת קולומביה הבריטית (Colony of British Columbia). השם נבחר על ידי המלכה ויקטוריה, מלכת בריטניה באותן השנים. האזור נקרא "קולומביה" על שם נהר קולומביה שזורם בו עוד שנים רבות קודם הקמת המושבה במקום. לבסוף הוחלט להוסיף לשם סיומת – "הבריטית", על מנת להבדילו מאזורים אחרים אשר כבר ענו לשם זה באותן השנים – מדינת קולומביה שבדרום אמריקה וכן "קולומביה האמריקאית" או "דרום קולומביה", הכינויים האמריקאים לאזור אשר יהיה לימים מדינת אורגון.

גאוגרפיה

קולומביה הבריטית שוכנת בין חופי האוקיינוס השקט ממערב להרי הרוקי ממזרח; היא גובלת מצפון עם טריטוריית יוקון והטריטוריות הצפון-מערביות, ממזרח היא גובלת עם הפרובינציה אלברטה, מצפון מערב היא גובלת עם מדינת אלסקה בארצות הברית, ומדרום היא גובלת עם המדינות האמריקאיות וושינגטון, איידהו ומונטנה.

שטחה של קולומביה הבריטית הוא 944,735 קמ"ר – שטח גדול במיוחד העולה על גודלן של הרוב הגדול של מדינות העולם. קו החוף של קולומביה הבריטית משתרע מצפון לדרום לאורך כ-27,000 קילומטר והוא מאופיין בהיותו חוף סלעי, מיוער ומפורץ, כיוצר שורה של פיורדים ארוכים ועמוקים. מול קווי החוף של קולומביה הבריטית, שוכנים למעלה מ-6,000 איים, קטנים וגדולים, שמרביתם אינם מיושבים.

75 אחוזים משטחה של קולומביה הבריטית מאופיין בטופוגרפיה הררית, כלומר גובהו עולה על 1,000 מטרים מעל פני הים. הריה של קולומביה הבריטית כוללים כמה מרכסי ההרים הגבוהים ביותר בקנדה. ההרים משתרעים כמעט על כל שטחה של הפרובינציה, אך אלו מרוכזים בעיקר סביב שני רכסי הרים מרכזיים – הרי הרוקי והרי החוף. הרי הרוקי מתחילים מניו מקסיקו שבארצות הברית בדרום לאורך צפון מערב ארצות הברית, ועד לצפון קולומביה הבריטית שבקנדה. בקנדה, הרי הרוקי מהווים את רוב גבולה המזרחי של קולומביה הבריטית עם אלברטה. הרי החוף, משתרכים לאורך החוף הפסיפי המרכזי צפוני של אמריקה הצפונית, והם משתרעים מעט מזרחה מכל קו החוף של קולומביה הבריטית.

בין הרי הרוקי ממזרח להרי החוף שממערב, נמצאים המרחבים הפנימיים של קולומביה הבריטית, הכוללים מספר חבלי ארץ שונים: קוטניי, הקאריבו, התומפסון, אוקינגן ועוד. שטח זה כולל אוסף מגוון של עמקי נהרות פוריים, קניונים צרים וארוכים, יערות ממוזגים, מרחבים חקלאיים, אגמים וגופי ים רבים, רמות מישוריות ואף שטחים צחיחים למחצה. יש הטוענים שהמדבר היחידי בקנדה נמצא בדרום הפרובינציה.

60 אחוזים משטחה של קולומביה הבריטית הם מיוערים, כאשר פרובינציה זאת כוללת כעשרים אחוזים מהשטחים המיוערים של קנדה כולה. השטחים המיוערים של קולומביה הבריטית כוללים בין השאר יערות ממוזגים ואף יערות גשם עבותים. יערותיה אלו מתחזקים תעשיית חטיבת עצים נרחבת. לצד שטחים מיוערים והרריים, 5 אחוזים משטחה של קולומביה הבריטית מתאים גם לעיבוד חקלאי, נתון נמוך יחסית הנובע מתנאי השטח של הפרובינציה.

המחצית הצפונית של קולומביה הבריטית מהווה שטח עצום בגודלו, אשר רובו לא מפותח כלל. לאורך רוב ימות השנה, מכוסה אזור זה בשלגים, ושוררת בו טמפרטורה נמוכה בדרך כלל.

ביצות קולומביה הוגדרו כאתר בעל חשיבות בינלאומית לפי אמנת רמסר.

אקלים
האקלים של קולומביה הבריטית הוא מגוון במיוחד ומשתנה מאוד מאזור לאזור. החורף של קולומביה הבריטית מאופיין בטמפרטורות מתונות יחסית בהשוואה למיקום הצפוני של הפרובינציה. דבר זה נובע מהאוויר החם הנע אל פנים הארץ ממערב וכן כתוצאה מרכס הרי החוף הקולט את רוב המשקעים הנעים ממערב, דבר השומר על תנאי אקלים מתונים יחסית בפנים הארץ. הטמפרטורה הממוצעת בקולומביה הבריטית לחודש ינואר, שיא החורף, עומדת על 0 מעלות צלזיוס. לעומת חלקיה הדרומיים, חלקה הצפוני של קולומביה הבריטית קולט בחורף אוויר קר המגיע מצפון – מיוקון ומאלסקה, דבר המקרין על תנאי מזג האוויר שם.

הקיץ של קולומביה הבריטית מתון אף הוא. הדבר נובע בין השאר מזרמי המים הקרים המגיעים מהאוקיינוס השקט ממערב. המרחבים הפנימיים של הפרובינציה עלולים להפוך לחמים יחסית בעונת הקיץ, ובשיאו של חודש יולי אפשר לצפות שם לטמפרטורה ממוצעת הגבוהה מ-20 מעלות צלזיוס. במקביל בשאר האזורים הטמפרטורה בחודש יולי עומדת בדרך כלל על כ-15 מעלות צלזיוס. למרות זאת בעיירה ליטון בשנת 2021 נרשמה טמפרטורה של 49 מעלות.

מרבית המשקעים בקולומביה הבריטית יורדים בעונות הסתיו והחורף. כאמור מרבית הגשמים נקלטים בהרי החוף וכן באיי הפרובינציה (לרבות האי ונקובר), שם יורדים ממוצעים שנתיים של לא פחות מ-2,500 מ"מ גשם בשנה. בעוד זאת, מזרחה משם כמות המשקעים יורדת ובדרך כלל נעה בין 700 ל-1,000 מ"מ בשנה.

שינויים אקלימיים ומזג אויר קיצוני בשנת 2021 
בשנת 2021, אפיין את האזור מזג אוויר קיצוני. בסוף יוני פקד את הפרובינציה גל חום היסטורי, ובשיאו נרשמו בקולומביה הבריטית 49.6 מעלות צלזיוס. מאות תושבים מתו אז "מוות פתאומי", ככל הנראה כתוצאה מגל החום.

בנובמבר 2021, התרחש מזג אוויר חריג, שהוגדר כאירוע של פעם ב-500 שנים. שיטפונות ענק ומפולות בוץ, גרמו להריסת כבישים, הצפת בתים, כ-18,000 בני אדם נעקרו מבתיהם ועשרות אלפי אנשים נותרו ללא חשמל. יש גם פגיעה בנפש. בפרובינציה הוכרז מצב חירום, והממשל הפדרלי הבטיח להעניק עזרה משמעותית.

פארקים לאומיים ואזורים מוגנים
קולומביה הבריטית ידועה באוצרות הטבע, הנוף והמורשת שלה, דבר המביא לידי כך ש-114,000 קמ"ר המהווים כ-12.5% משטח הפרובינציה, מוגדרים כשטחים מוגנים. לצד 830 פארקים פרובינציאליים ו-94 אתרים היסטוריים לאומיים, שטחים אלו כוללים גם 7 פארקים לאומיים:
 הפארק הלאומי גלאסייר
 הפארק הלאומי איי המפרץ
 שמורת הפארק הלאומי גוואי האנאס ואתר המורשת היידה
 הפארק הלאומי קוטניי
 הפארק הלאומי הר רבלסטוק
 שמורת הפארק הלאומי פסיפיק רים
 הפארק הלאומי יוהו

חלוקה מנהלית – מחוזות מנהליים
נהוג לחלק את קולומביה הבריטית ל-29 מחוזות אזוריים:

היסטוריה

היסטוריה מוקדמת
המתיישבים הראשונים בקולומביה הבריטית היו בני האינואיט. מתיישבים אלו קבעו את מקום מושבם בקולומביה הבריטית בעיקר בשל משאבי הטבע הרבים שבאזור. לאחר עידן הקרח האחרון לפני כ-10,000 שנה, הם החלו ליישב את אזורי החוף והעמקים הפנימיים של קולומביה הבריטית.

האירופאים הראשונים שביקרו בקולומביה הבריטית היו מגלי ארצות ומשלחות מחקר אשר פקדו את יבשת אמריקה לאחר גילויה, בשלהי המאה ה-15. עם זאת, עד המאה ה-17 נעדרה קולומביה הבריטית מביקורים תכופים של משלחות מחקר אירופאיות. חשיבות רבה במיוחד נודעה למסעו של הנווט הספרדי יליד מקסיקו חואן חוסה פרז הרננדז אשר הפליג בשנת 1774 צפונה לאורך חופי קולומביה הבריטית, כאשר מסע רב חשיבות נוסף נערך כארבע שנים מאוחר יותר, אז ערך הצי הבריטי המלכותי בראשות הקפטן ג'יימס קוק מסע במסלול זה גם כן.
מסעות אלו ועוד הביאו פרסום לקולומביה הבריטית ולנהירה של סוחרים בריטים לחוף קולומביה הבריטית, סוחרים אשר רצו במשאביה הפוריים, בפרט את הפרוות הידועות שלה. כך החלו להתמסד קשרי מסחר בין האוכלוסיות הילידיות של קולומביה הבריטית לסוחרים האירופים.

לאחר שמשלחות מחקר ומגלי ארצות רבים יותר יותר החלו תרים לאורך חופיה המערביים של קולומביה הבריטית, ובמקביל ידעו תושבי האזור פריחה כלכלית כתוצאה מהמסחר עם האירופאים, הפך האזור לידוע ברחבי העולם. במהלך המאה ה-18, החלו ניצנים ראשונים של התיישבות אירופאית באזור אשר כללה רכש קרקעות מהילידים והקמתן של תחנות סחר לאורך החופים. כל זאת, כאשר עיקר ההתיישבות באזור מבוצעת על ידי ספרדים מחד ובריטים מאידך. הדבר הביא מפעם לפעם לחיכוכים בין האוכלוסייה האירופאית לזו הילידית, אך עם זאת נשמרו יחסית השקט ושיתוף הפעולה עד למאה ה-19. בה בעת התרבו התנגשויות בין בריטים לספרדים, והאזור הפך מהרה לשטח מריבה בין שתי האימפריות. לבסוף יצאו הבריטים כאשר ידם על העליונה, ספרד הסיגה את תביעותיה המסחריות והטריטוריאליות בקולומביה הבריטית, ובכך נפתח השער לבריטיזציה מלאה של האזור.

היסטוריה מאוחרת
בראשית המאה ה-19 החלו לפעול ברחבי קולומביה הבריטית חברות מסחריות גדולות רבות אשר שינו את האזור מן הקצה אל הקצה והאיצו את פיתוחו המסחרי. בין השאר אפשר לציין את חברת מפרץ הדסון (Hudson's Bay Company) וחברת הפרוות האמריקאית (American Fur Company) לקראת אמצע המאה ה-19, הפכה כבר קולומביה הבריטית לחלק בלתי נפרד מהמושבות הבריטיות של קנדה, ובמקביל מדרום הגיעה ההגירה האמריקאית מערבה עד לחוף האוקיינוס השקט. הדבר הביא לשורה של התנגשויות גבול בין בריטים לאמריקאים, אך המתחים נפתרו לבסוף בשנת 1846 עם חתימתה של אמנת אורגון, אשר קבעה את הגבול בין שטחי שלטונה של האימפריה הבריטית בקנדה לבין ארצות הברית על בסיס קו האורך 49. שנת 1858 בישרה תקופה חדשה לקולומביה הבריטית – בשנה זו נמצא לראשונה זהב באזור, דבר שהפך אותו עד מהרה לחלק בלתי נפרד מהבהלה לזהב ששטפה באותה התקופה את צפון אמריקה. לפיכך, בשנים הבאות ידעה קולומביה הבריטית הגירה נכנסת נרחבת של מהגרים אשר שאפו להתמקצע בחיפוש זהב. באותה התקופה מיסדה בריטניה סופית את שליטתה באזור, כאשר היא מחלקת אותו לשתי מושבות שונות – מושבת האי ונקובר (Colony of Vancouver Island; הוקמה בשנת 1848) ומושבת קולומביה הבריטית (Colony of British Columbia; הוקמה בשנת 1858). בשנת 1859 התחוללה מלחמת החזיר. בשנת 1866 הוחלט על איחוד שתי המושבות תחת מושבת קולומביה הבריטית, כאשר הבירה המקומית נקבעה בעיר ויקטוריה. מצב עניינים זה נמשך עוד כארבע שנים, עד שבשנת 1871 הצטרפה המושבה לקנדה, והפכה לחלק בלתי נפרד ממנה במסגרת פרובינציית קולומביה הבריטית.

בעוד ההשתלבות של קולומביה הבריטית בקנדה לא הייתה קלה והפרובינציה החדשה סבלה באותן השנים מחוב ציבורי גדול, עד מהרה היא הצליחה לייצב את מצבה הכלכלי. בשנת 1881 החלה ממשלת קנדה בעבודות הבנייה של פרויקט הנדסי גדול ממדים – הרכבת הקנדית-פסיפית (Canadian Pacific Railway), רכבת אשר חיברה תחבורתית את קולומביה הבריטית לשאר יבשת צפון אמריקה, ואפשרה זרימה של מהגרים נוספים לפרובינציה. בתחילת המאה ה-20 נמל ונקובר הפך למוצא הימי המערבי הראשי של קנדה, ובנוסף בתקופה זו החל לראשונה פיתוח משמעותי של משאבי הטבע של קולומביה הבריטית – החל פיתוח של משקים חקלאיים רבים, פיתוח של תעשיית כריית המחצבים וכן פיתוח של תעשיית חטיבת העצים. בעשורים הראשונים של המאה ה-20 ידעה קולומביה הבריטית צמיחה כלכלית מתמשכת, אשר כללה גם גידול חד באוכלוסייה המקומית. המקור המשמעותי ביותר לגידול באוכלוסייה באותה התקופה היה ההגירה לפרובינציה, אשר נבעה ממקורות שונים. בעוד רוב המהגרים היו אירופאים משאר קנדה, מאירופה ומארצות הברית; חלק גודל והולך היה מהגרים ממוצא אסייתי. לצד תהליכים אלו, השגשוג שקולומביה הבריטית כמו גם קנדה כולה נהנתה ממנו הגיע לקיצו בשנת 1929, אז פרץ השפל הגדול אשר הכניס את האזור לתקופה של משבר כלכלי מתמשך, אשר הגיע לסיומו רק בשנת 1939.

כבר בתחילת מלחמת העולם השנייה (1939), ולמרות המרחק הרב של קנדה מאירופה, קנדה נמנעה מלהישאר מחוץ למעגל הלחימה והכריזה מלחמה על גרמניה ועל לחימה לצדה של בריטניה. המרחק של קולומביה הבריטית ממוקדי הלחימה לא הגביל את ההשפעה של המלחמה על אזור זה. גויסו רבים מתושבי הפרובינציה ואלו נשלחו לחזיתות השונות. בנוסף, עם הצטרפותה של קנדה בשנת 1941 למלחמה נגד יפן, ממשלת קנדה החלה לנקוט בצעדים שנויים במחלוקת, אשר במסגרתם הובלה כל האוכלוסייה ממוצא יפני בקנדה למחנות מעצר. הדבר נעשה בעיקר בקולומביה הבריטית, עקב ריבוי האוכלוסייה ממוצא יפני אשר התגוררו בפרובינציה זו.

לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה קולומביה הבריטית לצמיחה כלכלית אשר מתקיימת למעשה עד ימינו אנו. עם תמ"ג לנפש של 47,579 דולר (נכון לשנת 2011), קולומביה הבריטית נחשבת לאחד המקומות העשירים והמשגשגים ביותר בעולם.

דמוגרפיה

אוכלוסיית קולומביה הבריטית היא עירונית בעיקרה – 86% מאוכלוסייתה מתגוררת בערים. הערים הגדולות בקולומביה הבריטית הן:

מטרופולין ונקובר
מונה סה"כ כ־2,313,328 תושבים
 ונקובר: 603,502 תושבים
 סארי: 468,251 תושבים
 ברנבי: 223,218 תושבים
 ריצ'מונד: 190,473 תושבים

מטרופולין ויקטוריה 
מונה סה"כ כ־344,615 תושבים
 ויקטוריה: 80,017 תושבים
 סאניץ': 109,752 תושבים

מטרופולין קלונה 
מונה סה"כ כ־179,839 תושבים
 קלונה: 117,312

מטרופולין אבוטספורד 
מונה סה"כ כ־170,191 תושבים
 אבוטספורד: 133,497

ריכוזי אוכלוסייה 
רובה הגדול של אוכלוסיית קולומביה הבריטית מתגוררת בקצה הדרומי של הפרובינציה, כאשר כמחצית מהאוכלוסייה, למעלה משני מיליון תושבים, מתגוררת באזור מצומצם השוכן בפינה הדרום מערבית של קולומביה הבריטית – מטרופולין ונקובר. ריכוז אוכלוסייה גדול נוסף נמצא בסמוך לשם מול חופי מטרופולין העיר ונקובר בדרום האי ונקובר, סביב מטרופולין ויקטוריה, שם מתגוררים כחצי מיליון תושבים נוספים. מחוץ לשני אזורים אלו, מרבית התושבים מתגוררים בעמקים הפנימיים של קולומביה הבריטית, באזורי העמקים של התומפסון, הפראייזר והאוקינגן, שם ממוקמים ערים שונות כגון קלונה וקאמלופס. בניגוד לאזורי העמקים והחופים שבדרום קולומביה הבריטית, אזורי ההרים שבדרום והצפון בכלל מאופיינים באוכלוסייה דלילה הכוללת בעיקר עיירות נופש וכפרים המבססים את כלכלתם על עסקי התיירות.

חלוקה אתנית ולשונית
קולומביה הבריטית היא אחת הפרובינציות המגוונות ביותר בקנדה מבחינה אתנית ולשונית. בעוד בעבר היה בפרובינציה רוב אירופאי גדול, בעשורים האחרונים ניכר גיוון בהרכב האוכלוסייה. עם זאת, גם היום בקולומביה הבריטית יש רוב אירופאי ברור של 67.3% מכלל האוכלוסייה. מקומות המוצא המרכזיים של האוכלוסייה האירופאית בקולומביה הבריטית הן אנגליה, סקוטלנד, אירלנד, גרמניה וצרפת.

אם בעבר הייתה האוכלוסייה הילידית של קולומביה הבריטית קבוצת המיעוט הגדולה ביותר בפרובינציה, כיום קבוצה זו מונה 5.4% בלבד מכלל התושבים. בעוד זאת, עקב ההגירה האסייתית למדינה בעשורים האחרונים 15.1% מכלל התושבים הם ממוצא מזרח אסייתי (בעיקר סינים) ו-8.4% נוספים הם ממוצא דרום אסייתי (בעיקר הודים). כמו שהשפיעה על הרכבה האתני, ההגירה אל קולומביה הבריטית השפיעה גם על הרכבה הלשוני. 71.5% מאוכלוסיית קולומביה הבריטית דוברת את השפה האנגלית, כאשר השפות המדוברות ביותר האחרות הן סינית (8.5%) ופנג'אבי (4.0%; שפה הודית).

חלוקה דתית
בעבר הייתה בקולומביה הבריטית דומיננטיות נוצרית, בעיקר פרוטסטנטית. במהלך המאה ה-20 מגמות שונות הביאו לתמורות בהרכב הדתי של קולומביה הבריטית. כתוצאה מהגירה ממדינות אירופאיות קתוליות, גדל מספר הקתולים בפרובינציה. בנוסף, הגירה של אוכלוסייה ממוצא אסייתי בעשורים האחרונים הביאה לעלייה בשיעור המאמינים בדתות כגון אסלאם, סיקיזם, בודהיזם והינדואיזם. לצד כל זאת, בעשורים האחרונים כתוצאה מסיבות שונות אפשר לזהות גם עלייה בשיעור מחוסרי הדת, לרבות אתאיסטים ואגנוסטים.

כלכלה

כמו ברוב קנדה, גם כלכלת קולומביה הבריטית מבוססת משאבים. לעומת שכנתה אלברטה, קולומביה הבריטית נשענת פחות על משאבים, שמצויים בכמויות גדולות (עצים ומחצבים), וקטנות יחסית (נפט וגז).

בקו החוף ישנם נמלים רבים.

האבטלה בה עומדת עד 7%, והיא הנמוכה ביותר בקנדה.

חקלאות ותעשייה 
בוונקובר, העיר הגדולה ביותר, ולאורך ערי החוף, מגזר השירותים והתעשייה מפותחים מאוד.

במרכז הפרובינציה (בין הרי הרוקי להרי החוף) שוררים חורפים מתונים, ולכן ישנה חקלאות ותעשייה מפותחת באזור זה, והערים קלומפס, קלונה ופרינס ג'ורג' הן מרכזי תעשייה גדולים, והן מוקפות שטחים חקלאיים.

דייג הוא ענף חקלאות שנמצא בתהליך מזעור, הדייג קיים בעיקר לאורך החוף.

בצפון הפרובינציה ישנם יערות גדולים, אשר משמשים לייצוא ותורמים רבות לכלכלה, בנוסף, בשטחה מחצבים רבים בשל היותה הררית, ונפט וגז מצויים בכמויות גדולות באזורי החוף.

מסחר 
בשל היותה הפרובינציה המערבית ביותר, קולומביה הבריטית היא התחנה האחרונה ברכבות קנדה. משם, כל הסחורות שמייצרים בקנדה מיוצאת למזרח הרחוק ולאסיה. כמו כן, קו החוף לאוקיינוס רווי נמלי-ים, בראשם נמל ונקובר, הנמל הגדול ביותר בקנדה, שממנו מייצאים ומייבאים סחורות רבות שמגיעות לכל רחבי קנדה, בעיקר דרך רכבות.

הגירה 
בפרובינציה משולבת תוכנית הגירה להגדלת מספר הרופאים, מדענים, תזונאים, רואי חשבון, אנליסטים ועוד מקצועות בעלי השכלה גבוה.

תיירות 
העיר ונקובר מושכת אליה תיירים רבים, בשל היותה עיר מרכזית. בעיר אטרקציות כמו פארק סטנלי, הר גראוס וגשר קפילאנו. גם האי ונקובר ובו העיר ויקטוריה מושך תיירים רבים.

במזרח הפרובינציה נמצאים פארקים לאומיים רבים, כגון יוהו וקוטניי בהרי הרוקי, וגם גליישר ווולס גריי באותו אזור.

פוליטיקה

בדומה לשאר הפרובינציות של קנדה, לקולומביה הבריטית סמכויות רבות ביחס לממשל הפדרלי – סמכויות בנושאי בריאות, חינוך, רווחה ועוד. הפרובינציה יכולה לגבות מיסים בעצמה ובנוסף היא מקבלת תשלומי מס מהשלטון הפדרלי.

אחת לארבע שנים, בוחרים תושבי קולומביה הבריטית את 85 חברי האספה המחוקקת – הפרלמנט המקומי, פרלמנט חד ביתי. חברי הפרלמנט נבחרים בבחירות אזוריות, כלומר קולומביה הבריטית מחולקת ל-85 אזורי בחירה, וכל אזור בוחר אישית את נציגו בפרלמנט. הרשות המבצעת של הפרובינציה היא הוועד המנהל של קולומביה הבריטית (Executive Council of British Columbia), הידוע יותר בשם הקבינט של קולומביה הבריטית. בראש הוועד המנהל עומד ראש השרים של קולומביה הבריטית (Premier of British Columbia), שהוא המושל או ראש הממשלה בפועל של הפרובינציה. הרשות המבצעת נבחרת בדומה למשטרים פרלמנטריים בהתבסס על האספה המחוקקת, שצריכה לתת את אמונה בוועד המנהל. מוסדות השלטון של קולומביה הבריטית יושבים בבירת הפרובינציה, העיר ויקטוריה.

שתי מפלגות עיקריות פעילות בקולומביה הבריטית: המפלגה הליברלית המזוהה עם הימין והמפלגה הדמוקרטית החדשה המזוהה עם השמאל. מפלגה פעילה נוספת, שולית בגודלה ובחשיבותה, היא מפלגת הירוקים המקומית. לאורך העשור האחרון המפלגה הליברלית מחזיקה בעיקר מוסדות השלטון וכן ברוב יציב בפרלמנט. באופן מסורתי הערים הגדולות ואזורי החוף מצביעים בדרך כלל לשמאל, למפלגה הדמוקרטית החדשה; והעמקים הפנימיים והאזורים המזרחיים של קולומביה הבריטית מצביעים בדרך כלל לימין, למפלגה הליברלית.

נכון לשנה 2021, הפרמייר של אונטריו הוא ג'ון הורגן, מנהיג המפלגה הדמוקרטית- החדשה, שלה 57 מ-87 המושבים באספה.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

קנדה: פרובינציות וטריטוריות
הנצחת כריסטופר קולומבוס