המן האגגי

במגילת אסתר הָמָן בֶּן הַמְּדָתָא הָאֲגָגִי הוא הבכיר בשרי אחשוורוש מלך פרס, אשר הסית את מלכו כנגד האוכלוסייה היהודית בממלכה, במטרה לבצע בה רצח עם. המן מכונה במגילת אסתר "צורר היהודים", וכן "איש צר ואויב המן הרע הזה", שביקש להשמיד את כל היהודים במאה עשרים ושבע מדינות. לבסוף סוכלה מזימתו, בעיקר בזכות אסתר והוא נתלה. בשיח היהודי נשתרש כינויו כ"המן הרשע".

ייחוסו
המגילה מכנה את המן "האגגי", ועל־פי חז"ל, הכוונה היא לאגג מלך עמלק. בשל קשר זה נהוג לקרוא בשבת זכור - היא השבת שלפני פורים - את פרשת זכור (), המזכירה לישראל את אשר עשה לו עמלק.

בתרגום על המגילה מובא ייחוסו המלא, עד עשו בן יצחק: 

בתלמוד הבבלי נאמר ששם אמו של המן היה אמתלאי בת עורבתי:

דמותו של המן על פי מגילת אסתר
על פי מגילת אסתר, המן היה הבכיר בשרי אחשוורוש מלך פרס שמלך מהודו ועד כוש. הוא ואשתו זרש חיו בשושן, בירת ממלכת פרס ומדי. מעמדו של המן היה כה רם, עד שעל פי הוראה מהמלך אחשוורוש, היה על הכול להשתחוות לו (לפי המדרש רקם המן צלם של עבודה זרה בגרביו, כך שמי שהיה משתחווה לו היה משתחווה גם לצלם), אך מרדכי היהודי סירב להשתחוות, ובכך עורר את חמתו של המן. חימה זו הפכה במהרה לתוכנית פעולה אכזרית נגד בני עמו של מרדכי כולם: .

המן הטיל פור, על מנת לראות את המועד המתאים לבצע את טבח היהודים, ועל פי הפור היה המועד המתאים לכך י"ג באדר. בעקבות זאת שכנע המן את אחשוורוש להוציא גזירה בכל מדינות מלכותו להרוג את כל היהודים באותו היום. מלבד זאת, בעצת זרש אשתו הכין המן עץ שגובהו חמישים אמה על מנת לתלות עליו את מרדכי.

אחשוורוש, שנזכר כי מרדכי הציל את חייו, החליט דווקא לרומם אותו. הוא זימן את המן, ושאל אותו "מה לעשות לאיש אשר המלך חפץ ביקרו". המן, שסבר כי המדובר בו, הציע כי איש זה יובל ברחובות שושן כשהוא רכוב על סוס, לבוש בבגדי מלכות ובעטרת זהב. או אז הורה לו אחשוורוש להוביל את מרדכי ברחובות העיר, כשמרדכי רכוב על סוס, לבוש בבגדי מלכות וחבוש בעטרת זהב, ולקרוא בפניו . בעקבות אירוע זה אשת המן ומכריו ניבאו לו רעות: .

תוך כדי כך הוזמן המן להשתתף, לצד המלך, במשתה היין של אסתר. המן שמח בתחילה על ההזמנה, אולם ביום המשתה השני התברר לו כי מטרת אסתר הייתה לבקש רחמים על בני עמה היהודים מפני מזימתו שלו. לאחר שקראה עליו , נפל על המיטה והתחנן על נפשו. אז נכנס אחשוורוש לחדר, וסבר כי המן מנסה "לכבוש את המלכה". הוא הורה על תלייתו של המן על העץ אשר הכין לתלות עליו את מרדכי (לפי המסורת היה זה בט"ז בניסן), וכן אפשר ליהודים להינקם מאויביהם ביום שבו תוכננה להם הפורענות בידי המן. לאחר כשנה, ביום י"ג באדר, הוא יום הפור שהטיל המן להרוג ביהודים, נהרגו גם עשרת בני המן. בעקבות בקשת אסתר ניתלו למחרת כל העשרה על עץ.

לזכר אירועים אלו, ולזכר הפור שהטיל המן על מנת להרוג את כל היהודים, חוגגים היהודים עד ימינו את חג הפורים.

דמותו של המן במסורת ישראל
בעקבות ייחוסו העמלקי ההתייחסות אל המן היא בעיקר כאבטיפוס לשנאת ישראל בכל הדורות, וכחוליה המחברת בין העמלקים הקדומים לשונאי ישראל של ימינו. מכאן ההתייחסות המיוחדת להמן כ"ארור המן". המאבק בהמן, הוא אם כן המאבק של עם ישראל בעמלק המיתולוגי, הלובש ופושט צורה במהלך הדורות.

המן נראה כאביה של האנטישמיות ההשמדתית, השואפת לאבד את היהודים כעם, או כגזע, על נשיהם וטפם.

בימינו נוהגים לזהות את המן עם דמותם של צוררים בני דורנו כאדולף היטלר, וכמחמוד אחמדינז'אד. בספרו "הטור השביעי" מביא נתן אלתרמן שיר על "גנרל המן" (דמות אמיתית ממלחמת העולם השנייה - הגנרל הגרמני אדולף האמן) אשר נשבה על ידי הצבא האדום ונחקר על ידי חוקר שבויים רוסי ועוזרו היהודי, קצין צעיר בשם "מרדכי אסתרזון" ומנסה להזכר מאין הלה מוכר לו.

ההשוואה להמן משמשת עד ימינו ככלי לניגוח פוליטי. בשנת 2000 אמר הרב עובדיה יוסף, בדרשה שנשא, באשר ליוסי שריד: "בקריאת המגילה, שעה שתגידו ארור המן תגידו גם ארור יוסי שריד". כפי הנראה הכוונה הייתה למתוח ביקורת על תפקודו של שריד כשר החינוך, תפקיד בו שימש באותה העת. על דבריו אלו של הרב נמתחה ביקורת רבה, והיו שקראו אף לחקירתו על ידי המשטרה.

אופיו של המן מתואר כמושחת ותאב בצע, והוא מוזכר בכפיפה אחת עם שאר רשעי עולם, כמי שביקש לקבל הכל, ולבסוף איבד את הכל:

יוספוס פלביוס מזכיר את המן בספרו "קדמוניות היהודים". סיפורו של יוספוס נראה כשאוב מתרגום השבעים, וממקורות יווניים ויהודים שאינם עוד בנמצא.

בחז"ל יש המזהים את המן כממוכן שייעץ למלך אחשורוש להוציא את ושתי מבית המלוכה.

מסורת פורים

בחג הפורים חוגגים היהודים את סיפור ישועת היהודים ותבוסת המן. ביום זה קוראים במגילת אסתר, וכאשר מוזכר שמו של המן, מרעישים בקול, על מנת להביע את הבוז לצורר זה; ובכך מתבצע מחיית זכר עמלק. מכאן המנהג להרעיש ברעשן בחג הפורים. כן נהוג לאכול מאפה בצק משולש, בדרך כלל במילוי פרג הקרוי "אוזני המן". מקורו של המאפה הוא בעדות אשכנז, ושמו ביידיש "המן טאַש" - נרתיק (או כיס) של המן. הביטוי המקורי היה "מאָן טאַש" - כיס של פרג, והדמיון של כינוי זה לשמו של המן הוא מקור המנהג המפורסם.

בחסידות 

בחסידות ברסלב משויך להמן יסוד הייאוש ושם נאמר שבחינת המן עמלק הוא הייאוש שמציף אותנו תמיד ועל-כן עלינו להילחם בם בכל שנה ולהזהר שלא ליפול בו. ובחודש אדר יש חשש גדול לנפילה לייאוש, ועלינו להתחזק באמונה.

סיבת השיוך היא שהמן ניסה את מעשהו הרע בחישוב מוטעה של השנים לקראת השיבה לארץ ישראל ולבניין בית המקדש השני ובכך ניסה המן להראות שעם ישראל לא ישוב לארצו ושריבון כל העולמים עזב אותם לצמיתות. 

בחסידות חב"ד ובקבלה המן משתייך 'לקליפת עמלק' שמטרתה לקרר את האדם בעבודת ה', שלא תהיה לו ההתלהבות בלימוד התורה ועשיית המצוות,  כפי שעמלק 'קירר' את ישראל לאחר יציאת מצרים שהוא הראשון שנלחם בהם לאחר שכולם פחדו מישראל.

משמעות שמו של המן
בין החוקרים הרואים במגילת אסתר "גיור" של מלחמות אלים מהמזרח הקדום, יש המזהים את דמותו של המן עם האל העילמי הראשי הֻמְבַּן, ויש המזהים אותו עם אחד האלים הזורואסטריים, ווֹהוּ-מַנַה (פרסית עתיקה "הרוח הטובה").

אטימולוגיות אפשריות נוספות בפרסית עתיקה הן הוּ-מַנַה "בעל הרוח הטובה", או הַמַה-מַנַה - "בעל אותה דעה". אטימולוגיות אלה אינן מזהות את המן עם אל כלשהו.

מקור המילה המן בשפה הפרסית, ובמקור, hama manah ופירושו: בעל "אותה הדעת/הדעה" כשל המלך. אביו של המן נקרא המדתא או hama data (הַמַה-דַתַה), שפירושו: בעל "אותו החוק" כשל המלך.

במגילת אסתר, נוסף לשמו של המן הכינוי "אגגי". השם אגג (aggaga או agaga) מופיע בתעודות קדומות כשם עילמי. על פי המסורת היהודית  הכינוי אגגי משייך אותו למשפחת אגג מלך עמלק מימי שאול. בתרגום השבעים (תרגום התנ"ך ליוונית) כינויו של המן הוא bougaios, תואר דתי זורואסטרי. בתרגום השבעים תורגם הכינוי "אגגי" ל"מוקדוני", ככל הנראה על שם אגאי, בירתה העתיקה של מקדוניה.

בני המן
במגילת אסתר מוזכרים עשרת בני המן, ובחז"ל גם מופיעות דעות שונות על ריבוי בנים של המן. דעה אחת מדברת על 40 בנים (כך בפרקי דרבי אליעזר (היגר) - "חורב" פרק מט), ואילו האחרת על 100 בנים (מדרש תהלים (בובר) מזמור כב ב). ויש שדרשו מהמילה "רב בניו" () שהיו לו 202 בנים כמניין רב בגמטריה.

על פי המדרש הייתה להמן גם בת ושמה שכחטנת (שבחטנות - גרסאות במדרש). המן ניסה להציע אותה לאחשוורוש כאשר זה חיפש אישה שתחליף את ושתי (שאותה תלה). נעשה נס, ואף על פי שלכאורה הייתה יפה, אחשוורוש לא היה יכול לסבול את הריח הרע שלה. בהמשך, היא השקיפה מחלון הבית הגדול שלו וראתה אותו מוביל את מרדכי ברחובות שושן וקורא "ככה יעשה לאיש...". מאחר שבית המן היה גדול כל כך, היא לא יכלה להבחין בזהות הרוכב על הסוס וזה שהוביל אותו, והניחה שאביה רוכב על הסוס ומרדכי מוביל אותו. היא לקחה דלי של צואה ושפכה על המוביל. המן הרים את פניו למעלה ורק אז התחוור לה זהותו של המוביל, והיא קפצה מן החלון ונהרגה, כי לא יכלה לשאת את הקלון. על זה נאמר:  - אבל על בתו, וחפוי ראש מסירחון.

המן בקוראן
בקוראן מוזכר שש פעמים איש ששמו המן, ומסופר עליו שהוא ידידו של פרעה, וחוטא בזמנו של משה.

בסורת סיפור המעשה הוא מוזכר בסיפור המבוסס, כפי הנראה, על סיפורו המקראי של משה ועל סיפור מגדל בבל.

קישורים חיצוניים

 
 מגילת אסתר
 
 דוד פלוסר, המן הרשע, מחניים ע"ט, אדר תשכ"ג.
 הרב אורי שרקי, שואת המן, שעור מתוך אתר מכון מאיר. 
 על המן שבקוראן - דמות אמיתית או אגדה? (פרו אסלאמי)
 מגילת אסתר מזווית איראנית
  פרק 29 – דבר היום: עשירי למניין – על עשרת בני המן בפודקאסט דברי הימים בהגשת אילן אבקסיס

הערות שוליים 

אישים במגילת אסתר
עמלק
אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס