מוחמד אל-בראדעי

ד"ר מוחמד אל-בַּרַאדְעִי (בערבית: محمد البرادعي; נולד ב-17 ביוני 1942) הוא דיפלומט ומשפטן מצרי, כיהן כמזכ"ל הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א) בשנים 1997–2009. במהלך תקופה זו זכה במשותף עם סבא"א בפרס נובל לשלום לשנת 2005. כיהן במשך תקופה קצרה בשנת 2013 בתפקיד סגן נשיא מצרים.

ביוגרפיה
נולד בקהיר למוסטפא אל-בראדעי, עורך דין ונשיא לשכת עורכי הדין של מצרים. ב-1962 סיים תואר במשפטים באוניברסיטת קהיר, וב-1974 דוקטורט במשפט בינלאומי פומבי בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק.

ב-1964 התחיל בקריירה דיפלומטית במשרד החוץ המצרי, ושירת בין השאר בנציגות מצרים באו"ם בז'נבה ובניו יורק. בשנים 1974–1978 היה עוזר שר החוץ המצרי. ב-1980 עזב את שירות החוץ המצרי והפך לעמית בכיר במכון האו"ם לחינוך ומחקר. בשנים 1981–1987 הרצה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק.

הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית
ב-1984 הצטרף למזכירות הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, תחילה כיועץ משפטי. ב-1993 היה עוזר המנכ"ל לענייני קשרי חוץ.
ב-1 בדצמבר 1997 החליף את האנס בליקס בתפקיד מנכ"ל הסוכנות. הוא נבחר לקדנציות נוספות ב-2001 וב-2005.

אל-בראדעי פעל, גם בתפקידיו הקודמים ובייחוד בהיותו מנכ"ל, לחיזוק תפקידה של הסוכנות במניעת הפצתו של נשק גרעיני ואכיפת האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, זאת בעקבות הכישלון במניעת ההתחמשות הגרעינית של עיראק שנעשתה מתחת לאפה של הסוכנות, ונבלמה רק עקב מלחמת המפרץ. בסוף שנת 2002 עמד אל-בראדעי ביחד עם קודמו בליקס בראש צוות הפקחים שנשלח בעקבות החלטה 1441 של מועצת הביטחון של האו"ם לעיראק על מנת לבדוק האם משטרו של סדאם חוסיין מחזיק בנשק להשמדה המונית. בתחילת 2003 הם דיווחו לאו"ם על שיתוף פעולה מסוים מצד העיראקים, והציעו, בניגוד ללחץ האמריקני, לתת עוד זמן להמשך בדיקות הפקחים. אל-בראדעי אף מתח ביקורת על העדויות שהביאה ארצות הברית למאמציה, כביכול, של עיראק להשיג יכולת גרעינית.

אחרי מלחמת עיראק עמד אל-בראדעי במוקד התעניינות עולמי עקב הדאגה הגוברת בעולם מהיכולת הגרעינית של איראן. בארצות הברית ובקרב כמה מבעלות בריתה, בהן ישראל, הועלו טענות שאל-בראדעי אינו תקיף דיו כנגד איראן, ונוקט בדרך דיפלומטית ופורמליסטית מדי.

ב-2005 זכה במשותף עם הסוכנות בפרס נובל לשלום על תרומתם למניעת הפצת נשק גרעיני לצרכים צבאיים ועל מאמציהם כי השימוש באנרגיה גרעינית למטרות שלום יתבצע באופן הבטוח ביותר.

לקראת תום תקופת כהונתו השנייה בראשות הסוכנות, ב-2005, פעלה ארצות הברית למניעת היבחרו לקדנציה שלישית, אולם ביוני, לאחר פגישה בין אל-בראדעי לבין מזכירת המדינה האמריקנית, קונדוליזה רייס, הסירה ארצות הברית את התנגדותה למינויו לקדנציה נוספת. בנובמבר 2009 סיים את כהונתו כמנכ"ל הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.

אל-בראדעי ביקר מספר פעמים בישראל, לרוב בפרופיל נמוך. ביקור פומבי שלו כאורח הוועדה לאנרגיה אטומית התקיים ביולי 2004. הוא קרא לפירוז מנשק גרעיני של המזרח התיכון.

פעילות פוליטית במצרים

לאחר סיום תפקידו בסוכנות לאנרגיה אטומית המשיך אל-בראדעי להתגורר בווינה. במצרים זכה להערכה ציבורית רבה. בפברואר 2010 הודיע על הקמת תנועה פוליטית חדשה, שתפעל לקידום רפורמות דמוקרטיות. שמו הוזכר כמועמד אפשרי בבחירות לנשיאות מצרים שצפויות להיערך ב-2011, והוא אמר בראיון כי אינו פוסל את האפשרות.

בינואר 2011 הגיע מווינה למצרים, השתתף בהפגנות המחאה ההמוניות שהובילו את ההפיכה במצרים, וקרא להתפטרותו של הנשיא חוסני מובארכ. תנועת האחים המוסלמים ותנועות אופוזיציה מצרית אחרות, קראו לו לייצגן במאבק למען שינוי המשטר במצרים. אל-בראדעי מצדו אמר בריאיון לעיתון "דר שפיגל" כי "עלינו להפסיק לעשות דמוניזציה לאחים המוסלמים". באפריל 2011 אמר אל-בראדעי בריאיון לעיתון "אל-וטן" כי "אם ישראל תתקוף את עזה, נכריז מלחמה על המשטר הציוני".

ביולי 2013, בעקבות גל המחאות, הודיע צבא מצרים על מועמדותו של אל-בראדעי לתפקיד ראש ממשלת מצרים, אך לבסוף הוא מונה לתפקיד סגן נשיא מצרים לענייני חוץ. ב-14 באוגוסט 2013 הודיע על התפטרותו במחאה על טבח 14 באוגוסט.

מוחמד אל-בראדעי נשוי לעאידה אל-כאשף, גננת במקצועה, ואב לבן ולבת.

קישורים חיצוניים

 

 
 ריאיון עם אל-בראדעי בעיתון "הארץ"
 
 
 ביוגרפיה רשמית באתר הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (באנגלית)

הערות שוליים

דיפלומטים מצרים
זוכי פרס נובל לשלום
פוליטיקאים מצרים
זוכי פרס נובל מצרים
יועצים משפטיים
ארגונים בין-לאומיים: אישים
מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק
ההפיכה במצרים (2013)
הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית
תוכנית הגרעין העיראקית
בוגרי אוניברסיטת קהיר
המהפכה במצרים (2011): אישים
מצרים שנולדו ב-1942
בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק