אבצן

אִבְצָן מבית לחם היה השופט התשיעי ששפט את ישראל בתקופת השופטים.

אבצן מוזכר בתנ"ך רק במקום אחד, בשלושה פסוקים בלבד:

אבצן מזוהה עם העיר "בית לחם", בה חי ונקבר, אבל זיהויו של אתר זה שנוי במחלוקת. הזיהוי המקובל הוא עם בית לחם יהודה, היא אֶפְרָתָה, עיר גדולה ומוכרת המוזכרת בתנ"ך פעמים רבות; לפי זיהוי זה, אבצן היה בן לשבט יהודה. לעומת זאת, יש חוקרים המזהים את עירו של אבצן דווקא עם בית לחם הגלילית, המשוייכת לשבט זבולון.

לפי הכתוב, היו לו שלושים בנים ושלושים בנות, ואת כולם חיתן עם בני זוג משבטים אחרים. הדבר מעיד על כך שאבצן האמין שכשופט עליו להיות המנהיג של כל עם ישראל, ולא רק של השבט שלו, ולכן פעל כדי ליצור קשרים עם שבטים אחרים.

אבצן בתלמוד ובמדרש
האמורא רבה בר רב הונא מזהה את אבצן עם בעז ממגילת רות. זיהוי זה נעשה על סמך העובדה שגם בעז התגורר בעיר בית לחם בתקופת השופטים, ועל פי התנהגותו המנהיגותית של בעז, היאה לשופט.

התלמוד מוסיף שאבצן עשה משתאות גדולים לכבוד חתונות ילדיו ולא הזמין אליהם את מנוח, משום שהניח שהוא לעולם לא יזמין אותו לשמחות, שכן אשתו הייתה עקרה; על כך נענש במות שישים ילדיו בחייו. לאחר מכן נשא את רות והוליד ממנה את עובד, "חד דמשיתין זריז" (אחד זריז משישים), שלימים היה סבו של דוד המלך.

רש"י מזכיר את אבצן בפירושו לתנ"ך:

הערות שוליים 

שופטים בתנ"ך