הסגר על ברלין

הסגר על ברלין הוא הסגר שהטילה ברית המועצות על מערב ברלין, החל מ-24 ביוני 1948 כדי לחסום את הגישה של מדינות המערב אליה. ארצות הברית ובנות בריתה המערביות התגברו על ההסגר באמצעות רכבת אווירית. כעבור 11 חודשים, ב-12 במאי 1949, הוסר ההסגר.

רקע
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה היה ברור שגרמניה הנאצית תיכנע משום שתקפו אותה הן ממערב והן ממזרח. בראשית 1945 רוזוולט, צ'רצ'יל וסטלין התכנסו ביאלטה בניסיון למצוא פתרון לשאלת גרמניה. בוועידת יאלטה הוחלט לחלק את גרמניה לארבעה אזורי כיבוש: רוסי, אמריקני, בריטי וצרפתי. הוחלט כי תקום ועדת פיקוח צבאית משותפת לכל ארבעת הצבאות שמרכזה יהיה ברלין, שהיא עצמה חולקה לארבע באופן דומה. מאחר שהעיר נמצאה בשטח הרוסי הנוכחות המערבית שם גרמה לכעס רב בהנהגה הסובייטית.

המעצמות ראו בגרמניה אחראית לפריצת שתי מלחמות העולם, וגרסו כי לא ניתן היה לאפשר לגרמניה להמשיך להתקיים כמדינה עצמאית ללא פיקוח. אולם, זיכרון הסכם ורסאי היה עדיין טרי בעיני המעצמות. היה ברור, כי כל הסכם אליו יגיעו המעצמות, יצטרך לכלול בתוכו את שיקום גרמניה, ולא רק ענישתה.

מעבר לכך, לכל צד היו אינטרסים שונים. הרוסים שאפו להשיג שתי מטרות: לטווח הקצר, להוציא את האמריקנים מברלין, ולנצל את גרמניה כעונש על תוקפנותה. לטווח הארוך, לערער את השליטה האמריקנית בחלק המערבי של גרמניה כולה, תוך מטרה לחדור לגרמניה כולה. גם המערב ביקש להשיג שתי מטרות: האחת, לבסס את הכוח האמריקני במערב ברלין ובשום אופן לא להיכנע ללחץ הסובייטי; השנייה, לאחד בהדרגה את אזור הכיבוש בחלק המערבי ליחידה כלכלית שלמה, אשר בבוא הזמן תתפתח ליחידה פוליטית. תוך זמן קצר הפך חלקה המערבי של גרמניה ליחידה כלכלית משותפת, כאשר החלקים של בריטניה וארצות הברית התאחדו לכדי "ביזוניה", בחסות האמריקאים שאף החלק המערבי לעודד את התאוששות גרמניה, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה פוליטית. שתי מגמות אלה פגעו קשות בברית המועצות.

ארצות הברית ובריטניה החליטו לצורך שיקום גרמניה ליזום ב-1948 מהלך כפול. חלקו הראשון נגע להחלפת הכסף המקומי אשר סבל מאינפלציה בחלקים המערבים של גרמניה וברלין במטבע חדש. מהלך זה אפשר למעשה להפסיק את נזילת הכסף המערבי לידיים סובייטיות. אולם אם לא די בכך, החליטו שלוש המדינות על כינון חוקה חדשה לחלקה המערבי של גרמניה. חוקה זו אמורה הייתה ללבות שוב את המודעות הלאומית של הגרמנים, ולעודד אותם לקראת ממשל אוטונומי, לפחות במדיניות הפנים. בעוד שהמהלך הראשון, הכלכלי, יצר בברית המועצות אי נוחות בלבד, הרי שהמהלך השני, הפוליטי, גרם בברית המועצות לחרדה אמיתית. ברית המועצות לא הייתה מוכנה בשום פנים ואופן לחזות שוב בתקומתה של גרמניה חזקה ובעלת מודעות לאומית על גבולותיה.

הסגר על ברלין

לאחר שעקרונות אלו הוצגו לסטלין ביוני 1948, החליט לסגור במחאה את דרכי הגישה לברלין המערבית, ששכנה עמוק בתוך גרמניה המזרחית. היה זה למעשה המשבר הראשון של המלחמה הקרה, והוא בחן את נחישותה של ארצות הברית להגן על בעלות בריתה באירופה. לא הייתה בכך בחינה אמיתית של המדינות הנוספות שכן מלחמת העולם השנייה הותירה למעשה את בריטניה וצרפת במצב קשה מאוד. היה ברור לחלוטין כי המשבר ניצת בין שני הכוחות המובילים בעולם באותה עת - ארצות הברית וברית המועצות.

הכוח האמריקני בגרמניה לא היה ערוך לפריצה קרקעית של ההסגר. בנוסף, פריצה בכוח של המחסומים משמעו היה פריצת מלחמה נוספת ביבשת אירופה, דבר שאף אחת מהמעצמות המערביות לא שאפה לו. הפתרון הזמני למשבר היה העברה באמצעות רכבת אווירית של ציוד רב ל-2.5 מיליון התושבים הנצורים. הרכבת האווירית לברלין, שאמורה הייתה להיות פתרון ראשוני בלבד, התמשך לכדי מאמץ שבו במהלך 11 חודשי המשבר הוטסו מדי יום מצרכים כגון מזון ודלק אל העיר הנצורה. לבסוף הבין סטלין כי לא ירוויח דבר ממצור זה, והסירו במאי 1949.

לאחר ההסגר

גרמניה כולה חולקה בשנת 1949 לשתי מדינות נפרדות: גרמניה המזרחית הקומוניסטית בחסות ברית המועצות, וגרמניה המערבית הקפיטליסטית והדמוקרטית בחסות ארצות הברית. אולם למעשה הדבר מעולם לא הוסדר בחוזה פוליטי. על הנייר נשארה גרמניה כפי שהוחלט בוועידת יאלטה - מחולקת לארבע מעצמות. כל מדינה קיבלה חלק מברלין, ובשנת 1962, בעקבות משבר ברלין השני נבנתה חומה בין שני חלקי העיר, חומה המסמלת את המלחמה הקרה כולה. בשנת 1990 אוחדה גרמניה ונהרסה החומה.

ראו גם
 משבר ברלין השני

קישורים חיצוניים

 
 

המלחמה הקרה
ברלין: היסטוריה
ברלין
יחסי ברית המועצות–הממלכה המאוחדת
יחסי ארצות הברית–ברית המועצות
ברלין המערבית
1948 בפוליטיקה
1949 בפוליטיקה