צלף (צמח)

צָלָף (גם נִצְפָּה; שמו המדעי: Capparis; בערבית קבאר, כבר, לצאפה) הוא סוג של צמחים רב-שנתיים ממשפחת הצלפיים. בסוג צלף 350 מינים הכוללים עצים, מטפסים ושיחים. רוב מיני הצלף נפוצים באזור הטרופי ומיעוטם ים תיכוניים או מזרח תיכוניים.

שמו המדעי של הצלף הוא Capparis, ובדומה לזה, בלשון חז"ל שמם של פקעי הפריחה שלו הוא "קפריסין". השם נגזר, כנראה, מיוונית, וביטא את דמיון פקעי הפריחה הכבושים בחומץ, שהיה תבלין יקר ערך, לגללי העיזים (ביוונית: Capra). תפוצת הצלף כוללת את אפריקה, ערב, דרום אסיה והודו, ובנוסף משתרעת על איזורים נוספים באינדונזיה ואוקיאניה.

בישראל 
בישראל גדלים בר 6 מינים של צלף והם:
 צלף קוצני (Capparis zoharyi) - גדל בחבל הים תיכוני
 צלף מצרי (Capparis aegyptia) - גדל באזור ים המלח ובצפון ומרכז הנגב
 צלף סיצילי (Capparis sicula) - נקרא גם צלף ביצני וגדל בבקעת הירדן
 צלף סחוסי (Capparis sinaica) - גדל בערבה ובהרי אילת
 צלף רותמי (Capparis decidua) - צמח מוגן. נדיר ביותר בישראל, מספר פרטים גדלים בשמורת עין גדי. באפריל 2013 דווח על מציאת פרטים בנחל חיון שבערבה.
צלף רמון (Capparis ramonensis) - נדיר ביותר, אנדמי לישראל וגדל אך ורק באזור מצומצם במכתש רמון
הניצנים של ארבעת המינים הראשונים ניתנים לאכילה.

בתרבות 
במקרא היה צָלָף שֵם אדם (), אולם ייתכן ששמו נגזר מן השורש צלף במשמעות העיקרית: בקע. ייתכן שבהשפעתו נקרא המושב צלפון בשפלת יהודה בשמו.

בהלכה, מוזכר הצלף כצמח שחלקיו השונים נאכלים, ומקובל לזהות אותו דווקא עם המין צלף קוצני.

הצלף מסוגל לגדול במקומות קשים עם מעט מאד אדמה. ניתן לראותו בנקיקי סלעים ובקירות מבנים. בתלמוד  (ביצה, כה ע"ב) מופיע הצלף כצמח עז שאינו נרתע מקשיים. בשל תכונות אלו הצלף נבחר כסמל של פארק נאות קדומים.

גלריית תמונות

לקריאה נוספת 
 
 שיח ועץ במורשת ישראל מאת נגה הראובני. הוצאת נאות קדומים. עמ' 42–54. 1984

קישורים חיצוניים 

 
 צלף קוצני, באתר מרכז הרופאים המומחים
 צלף קוצני, באתר גמנון
 צלף קוצני, באתר המשרד לאיכות הסביבה
 צלף רותמי, שנחשב לצמח שנכחד בישראל, התגלה בנחל חיון שבערבה, באתר רשות הטבע והגנים

הערות שוליים

צמחים שתוארו ב-1753
טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
תבלינים
צלפיים
ארץ ישראל: צלפאים