קדושה (תפילה)

קדושה היא קטע תפילה יהודי הנאמר בחזרת הש"ץ כחלק מהברכה השלישית של תפילת העמידה. הקדושה היא אחד החלקים החשובים ביותר בתפילה היהודית, והיא נחשבת כחלק מ"דברים שבקדושה" – קטעים בתפילה שמותר לאומרם רק כאשר ישנו מניין.

הקדושה מיוסדת על פסוקים מתוך נבואת המרכבה של הנביאים ישעיהו ויחזקאל המתארים את המלאכים המשבחים את ה'. כאשר תפילת הקדושה עושה הקבלה בין האופן שבו מקדשים המתפללים את האל, לאופן שעושים זאת המלאכים, היינו שהמתפללים והמלאכים מקדשים את האל באופן דומה. בחלק מנוסחי הקדושה, התפילה אף אומרת שעם ישראל והמלאכים עושים זאת ביחד. פסוקי הקדושה נאמרים גם בברכת יוצר אור ובקדושה דסידרא.

פסוקי הקדושה
כאמור, עיקרה של הקדושה הוא פסוקים מתוך נבואת המרכבה של הנביאים ישעיהו () ויחזקאל () המתארים את שירת המלאכים המקדישים את שמו של ה'. קדושה היא הכרזה על היותו של ה' מופרש ומובדל מאת כל בריותיו, ובלתי ניתן להשגה.

בסיום הקדושה מוסיפים את הפסוק: 

המספר שלוש הוא מספר החוזר מספר פעמים ביחס לקדושה. ראשית, הקדושה היא למעשה חלק מהברכה השלישית של תפילת העמידה – ברכת קדושת השם. שנית, בפסוק הראשון בקדושה (הפותח במילים "קדוש, קדוש קדוש") נזכרת המילה "קדוש" שלוש פעמים. שלישית, בקדושה ישנם שלושה פסוקים עיקריים. בשל כך נקראת הקדושה לעיתים "קדושה משולשת" ואף אחד מסוגי הפיוטים המרכיבים את הקדושתא הנאמרים לפניה נקרא משולש (אם כי הוא אינו סמוך אליה ממש – הפיוט הסמוך לקדושה נקרא סילוק).

המקור לאמירת הקדושה
הקדושה היא אחד החלקים הקדומים בתפילה. היא נזכרת כבדרך אגב בתוספתא המביאה ש

היו שהביאו את דברי ר' יוחנן במסכת ברכות:  כראיה לכך שהקדושה היא מתקנת אנשי כנסת הגדולה, אך ככל הנראה שאין מכך ראיה, כי רש"י שם מפרש שבמילה "קדושות" הכוונה לקידוש היום בשבת ומועד, וראיה לפירושו היא שהקדושות נזכרות בזיקה להבדלות.

התלמוד מביא את דברי רבי יהושע בן לוי שמזכיר את אמירת הקדושה בציבור, אגב דיון במי שאיחר להתחיל את תפילת העמידה: 

דיון מרכזי בפסוקי הקדושה נמצא בספרות ההיכלות. בספר היכלות רבתי מוזכרים כל פסוקי הקדושה כנאמרים על ידי המלאכים:  וכן על ידי ישראל ב"שחרית ומנחה". אזכורים דומים מצויים אף בתלמוד: .

המנהג המקובל כיום הוא לומר את הקדושה בכל חזרת הש"ץ: שחרית ומנחה בכל יום, ובמוסף בשבת ומועד. אולם במנהג הארץ ישראלי הקדום לא אמרו קדושה בכל תפילה בה יש חזרת הש"ץ, אלא רק בחזרת הש"ץ של תפילת שחרית בשבתות וחגים וכן בתפילות מוסף של ראש השנה, ובכל תפילות יום הכיפורים (למעט תפילת ערבית, בה אין אומרים חזרת הש"ץ כלל).

הרא"ש על מסכת ברכות, כשדן במעשה של רבי אליעזר ששחרר את עבדו לתפילה במנין, ביאר שרצה לזכות במצוות עשה כעין דאורייתא של , דהיינו שמצוות הקדושה חשובה היא מאוד, וכמוה כמצווה מן התורה.

נוסחי הקדושה
לפני כל אחד מפסוקי הקדושה קיימת הקדמה הנאמרת על ידי החזן (ובמנהגים אחרים גם על ידי הקהל) לפני אמירת הפסוק עצמו (אותו אומרים גם החזן וגם הקהל). הקדמות אלה מתחלפות בין נוסחי התפילה השונים, ולעיתים גם בין התפילות השונות, כאשר יפורט להלן. בתקופת הפייטנות הארץ ישראלית הקלאסית החלו לכתוב פיוטים עבור תפילות חגיגיות אשר היוו חלופה להקדמות הסטנדרטיות לפסוקי הקדושה. פיוטים אלו נאמרו במהלך הדורות, אך בדורות מאוחרים אמירתם החלה להתבטל (כמו גם סוגות אחרות של פיוטים) וכיום הם שמורים רק בקהילות אשכנזיות בודדות בימים הנוראים (מלבד הסילוק – עיין לקמן בנוסח אשכנז).

בנוסח הספרדים קיימים שלושה סוגי קדושות: קדושת "נקדישך" הנאמרת בתפילות שחרית ומנחה, קדושת "כתר מורחבת" הנאמרת בתפילת מוסף של שבתות וימים טובים, קדושת "כתר קצרה" לראשי חודשים ולחולו של מועד. בנוסף, חלק מקהילות הספרדים אומרים קדושת "נקדש" בשחרית של תשעה באב.

בנוסח אשכנז קיימים גם כן שלושה סוגי קדושות, אך שונים: קדושת "נקדש קצרה" – לתפילת שחרית של חול, כל תפילות מנחה ותפילות מוסף של ראשי חודשים וחול המועד, קדושת "נקדש ארוכה" (עם הרחבות "אז בקול" ו"ממקומך מלכנו") לתפילת שחרית של שבתות וחגים וקדושת "נעריצך ונקדישך" למוסף של שבתות וחגים (כולל הרחבה שנאמרת רק בחגים). יש לציין שכשאומרים פיוט הנקרא "סילוק", הפיוט מחליף את ההקדמה לקדושה, ואומרים רק "ככתוב (על יד נביאך) וקרא זה אל זה ואמר", ובחלק מתפילות הימים הנוראים, מוסיפים פיוטים נוספים באמצע הקדושה.

בנוסח ספרד, הבנוי על יסודם של שני הנוסחים הקודמים, קיימות ארבע קדושות: שלוש הקדושות הקיימות בנוסח הספרדים וכן קדושת "נקדישך מורחבת" הנאמרת בתפילת שחרית של שבת הבנויה על ההקדמה "נקדישך" מנוסח הספרדים והכוללת את ההרחבה של "אז בקול" ו"ממקומך מלכנו" של נוסח אשכנז. לעומת זאת, בנוסח התימנים ובנוסח האיטלקי קיימים רק שני סוגים של קדושה.

בנוסח האיטלקי ישנה קדושה קצרה הנאמרת במרבית התפילות, וקדושה ארוכה (עם הרחבות "כבודו מלא עולם" ו"ממקומו") הנאמרת בתפילת מוסף של שבתות וחגים, וכל הקדושות הן קדושות "כתר". הזכרנו גם שבמנהג האיטלקי המאוחר ישנן קהילות האומרות קדושות אחרות, בהשפעת נוסחים זרים.

בנוסח התימני הבלדי מעיקרו הייתה רק קדושה אחת: נקדישך עם "כבודו" ו"ממקומך". בדורות מאוחרים נוספה גם קדושה הפותחת ב"כתר" בה שאר חלקי הקדושה ("כבודו" ו"ממקומך") נשארו במקומם, קדושה זו מיועדת לכלל תפילות מוסף, בין שבתות וחגים ובין ראשי חודשים וחול המועד.

הקדמות ל"קדוש"
הפסוק הראשון שנזכר בקדושה הוא הפסוק מספר ישעיה ():
לפסוק זה קיימות בנוסחי התפילה השונים שלש הקדמות (מלבד סילוקים, וכנ"ל בנוסח אשכנז) כפי שיפורט להלן.

נקדישך
הקדמה זו מקובלת במרבית נוסחי התפילה למרבית הקדושות. בנוסח הספרדים, נוסח ספרד ונוסח רומניא זוהי ההקדמה לכלל הקדושות למעט קדושות של תפילת מוסף ותפילת נעילה. בנוסח תימן בלדי זוהי ההקדמה לכלל הקדושות (אם כי בהשפעה מאוחרת התקבל שם כמו מנהג הספרדים). בנוסח אשכנז אומרים פתיחה זו דווקא במוסף של שבת, ותמורתה בשאר התפילות אומרים את הפתיחה של "נקדש את שמך". מעיקרו של נוסח איטליה פתיחה זו אינה קיימת, אך יש קהילות המתפללות בנוסח האיטלקי שקיבלו אותה בדורות מאוחרים בהשפעת מנהג הספרדים.

נקדש את שמך

הקדמה זו היא החלופה של נוסח אשכנז ל"נקדישך" של יתר הנוסחים, ונאמרת בכלל התפילות למעט תפילת מוסף של שבתות וחגים, בהם אומרים "נעריצך". כמו כן, בכמה קהילות ספרדיות נוהגים לומר הקדמה זו בקדושה של תפילת שחרית של תשעה באב.
בנוסח פרובאנס ונוסח קטלוניה אמרו הקדמה זו לכלל הקדושות, ואילו במוסף אמרו קדושת כתר.

כתר יתנו לך
הקדמה זו מקובלת בנוסח איטליה לכלל הקדושות (אם כי בדורות מאוחרים לא נוהגים כן בכל הקהילות האיטלקיות, אף על פי שזהו המנהג האיטלקי העתיק). בנוסח הספרדים ובהשפעתו גם בנוסח ספרד היא נהוגה רק בתפילות מוסף. בנוסח אשכנז החלופה שלה היא הפתיחה "נעריצך ונקדישך" (אך בנוסח צרפת אמרו קדושת כתר במוסף, וכן יש כתבי יד אשכנזיים המייעדים את קדושת כתר לשבת חתן). כאמור לעיל – בנוסח התימני הבלדי לא הייתה קיימת פתיחה זו כלל – אלא שבהשפעה ספרדית היא נוספה בדורות מאוחרים. בנוסח קטלוניה, אומרים הקדמה זו רק במוסף של שבת ויום טוב, ואילו בראש חודש ובחול המועד אומרים קדושה של חול. בנוסח זה התקבלה בהרבה קהילות הבחנה בין שבת ויום טוב שבהם אומרים "עם עמך ישראל" לבין חול המועד וראש חודש שבהם אומרים "ועמך".

הקדמות ל"ברוך"
הפסוק השני בקדושה הוא פסוק מספר יחזקאל ():
לפסוק זה קיימת הקדמה סטנדרטית הנאמרת תמיד, ועוד שתי הקדמות המתווספות בתפילות מסוימות לפניה הקדמה זו, כאשר יבואר לקמן.

לעומתם
הקדמה זו ל"ברוך כבוד ה'" תמיד נאמרת, וההקדמות האחרות מתווספות לפניה בחלק מן התפילות והנוסחים.

אז בקול
הקדמה זו מקובלת בנוסח אשכנז ובהשפעתו בנוסח ספרד בתפילת שחרית של שבתות וחגים בלבד, ובנוסח פרובאנס אמרוהו בשחרית של שבת בשבת נישואין.

כבודו
 במרבית נוסחי התפילה הקדמה זו ל"ברוך" מקובלת בתפילת מוסף של שבתות וחגים (אך לא ראשי חודשים). בנוסח תימן בלדי הקדמה זו ל"ברוך" קיימת בכל הקדושות ללא יוצא מן הכלל.

הקדמות ל"ימלוך"
הפסוק האחרון בקדושה הוא בספר תהילים (): לפסוק זה ישנן שלוש הקדמות בנוסחים השונים כאשר יבואר להלן.

ובדברי קדשך

הקדמה קצרה זו קיימת במרבית הנוסחים בתפילת מנחה, וכן בתפילת מוסף של ראשי חודשים וחול המועד. בנוסח אשכנז ונוסח ספרד היא נאמרת בתפילת שחרית של חול בלבד ואילו בתפילת שחרית של שבת וחג אומרים במקומה את ההקדמה "ממקומך מלכנו". לעומת זאת בנוסח הספרדים, נוסח איטליה ונוסח רומניא היא נאמרת בתפילת שחרית תמיד, בין בחול בין בשבתות וחגים. וכן בנוסח פרובנס היא תמיד נאמרת בשחרית, חוץ מבשבת חתן, שאז אומרים בשחרית כמו באשכנז. בנוסח תימן בלדי ההקדמה "ממקומך מלכנו" היא בכל התפילות ואילו הקדמה זו לא קיימת.

ממקומך מלכנו
הקדמה זו ל"ימלוך" קיימת בנוסח תימן בלדי בכל התפילות, ובנוסח אשכנז (ובהשפעתו בנוסח ספרד) רק בתפילת שחרית של שבת וחג, ובנוסח פרובאנס אמרוהו בשחרית של שבת בשבת נישואין. בנוסח הספרדים, נוסח איטליה ונוסח רומניא אינה קיימת כלל.

ממקומו

בשבתות מיוחדות, נוהגים בקהילות אשכנז המערבי להוסיף פיוט 'אלהיכם' אחרי "אני ה' אלוהיכם".

לאחר הקדמה זו מוסיפים לומר את ההקדמה ובדברי קדשך שהובאה לעיל. הקדמה זו ל"ימלוך" מקובלת במרבית נוסחי התפילה בתפילת מוסף של שבתות וחגים בלבד. בנוסח תימן בלדי הקדמה זו אינה קיימת.

פירקוי בן באבוי (תלמידו של רב יהודאי גאון) מציין כי מקור המנהג להזכיר את הפסוק שמע ישראל בקדושה דווקא נובע ממנהג שנתקן בשעת השמד, עת גזרו השלטנות איסור על היהודים לומר קריאת שמע וכפתרון לגזרה נהגו להבליע את אמירת הפסוק במהלך קדושה. לטענתו כיוון שנתבטלה גזירה זו שוב אין לומר את הפסוק. ברם במקורות מאוחרים יותר מובא כי השאירו את אמירת הפסוק כזכר לנס שהתבטלה הגזירה, והוא הושאר דווקא בתפילת מוסף משום שבה אין קריאת שמע.

בנוסח ארץ ישראל אמרו שמע ישראל בכל פעם שאמרו קדושה, ולכן כשכתבו הפייטים הקלאסיים פיוטי קדושה, תמיד כתבו פיוט הקדמה גם לשמע ישראל, ולכן בנוסח אשכנז (המערבי והמזרחי כאחד – ובהשפעתם גם בנוסח ספרד) אומרים שמע ישראל בכל קדושות של יום כיפור, שכן בתקופת הראשונים נהגו באשכנז לומר פיוטי קדושה בכל קדושות של יום כיפור.

על כל פנים, לפי נוסח התפילה של רמב"ם ובעקבותיו אצל יהודי תימן, לא נהוג לומר נוסח זה בקדושה כפי שהזכרנו לעיל.

לדור ודור 
בנוסח אשכנז, תימן בלדי וחלק מקהילות נוסח ספרד אומרים נוסח חילופי זה אחרי קדושה:

נוסח תימן בלדי: נוסח אשכנז וספרד: 

בשאר הנוסחאות, אומרים את אותו הנוסח שאומרים בתפילת לחש בחזרת הש"ץ.

טבלה מסכמת
{| align=center id=toc style="border-collapse: collapse;" cellpadding=8
|- style="background:#ccccff"
|colspan=7 align=center |אמירת הקדושה בהתאם לתפילות ולמנהגים השונים
|-
| ||תפילת שחרית של חול ותפילת מנחה של כל יום||תפילת שחרית של שבת ויום טוב||תפילת מוסף של שבת ויום טוב||תפילת מוסף של ראש חודש וחול המועד
|-
|נוסח אשכנז||נקדש את שמך + לעמתם + ובדברי קדשך||נקדש את שמך + אז בקול + ממקומך||נעריצך ונקדישך + כבודו + ממקומו הוא יפן||כמו שחרית של חול
|-
|נוסח הספרדים ונוסח רומניא||נקדישך + לעמתם + ובדברי קדשך||כמו שחרית של חול||כתר + כבודו + ממקומו הוא יפן||כתר + לעמתם + ובדברי קדשך
|-
|נוסח ספרד||כמו נוסח הספרדים||נקדישך + אז בקול + ממקומך (שילוב של נוסח הספרדים ונוסח אשכנז)||כמו נוסח הספרדים||כמו נוסח הספרדים
|-
|נוסח איטליה||כתר + לעמתם + ובדברי קדשך||כמו שחרית של חול||כמו נוסח הספרדים||כמו נוסח הספרדים
|-
|נוסח תימן בלדי||נקדישך + כבודו + ממקומך מלכנו||כמו שחרית של חול||כתר + כבודו + ממקומך מלכנו||כמו מוסף של שבת וחג
|-
|נוסח פרובאנס||נקדש את שמך + לעמתם + ובדברי קדשך||כמו שחרית של חול||כתר + כבודו + ממקומו הוא יפן||כתר + לעמתם + ובדברי קדשך
|-
|נוסח קטלוניה||נקדש את שמך + לעמתם + ובדברי קדשך||כמו שחרית של חול||כתר + כבודו + ממקומו הוא יפן||כמו שחרית של חול
|}

ביאור פסוק "קדוש" על פי התרגום
תרגום יהונתן מתרגם את מילות הקדושה הלקוחות מספר ישעיהו לארמית, באופן לא מילולי. הוא מיחס למילות הפסוק משמעות רחבה יותר מהמשמעות המילולית הפשוטה ומיחס משמעות שונה לכל אחד משלושת המופעים של המילה "קדוש".

הנהגות בעת אמירת הקדושה
מענה הקהל לעומת אמירת כלל הקדושה
יש נוהגים שאת הפתיחות לפסוקים אומר החזן בלבד ואילו הקהל עונה רק את הפסוקים עצמם: "קדוש", "ברוך" ו"ימלוך", ויש נוהגים שגם הקהל אומר את כל הקדושה. המנהג הראשון הוא על פי סברת הרא"ש שכותב שכפי שבקדיש אין הקהל אומר עם החזן, אלא שותק ומאזין לדבריו ועונה "אמן" בסיום כל קטע, כך את הקדושה אין לומר עם החזן אלא להאזין לדבריו בשקט ולענות "קדוש", "ברוך" ו"ימלוך" בלבד. כשיטתו פסק גם ר' יוסף קארו בשולחן ערוך.

לעומת זאת בשער הכוונות הביא ר' חיים ויטאל בשם רבו האר"י שיש לומר את כל סדר הקדושה עם החזן מילה במילה, אלא שאת המילים "נקדישך ונעריצך" יש לומר בקול רם ואילו שאר המילים לומר בשקט, וכשיטתו פסקו רבים מן האחרונים.

גם לפי השיטה שלא אומרים את כל הקדושה, יחיד המתפלל עם השליח ציבור בעת חזרת העמידה (למשל אם איחר לבית הכנסת והגיע רק אחרי שהציבור סיים לומר את תפילת העמידה, ואז הדין הוא שמתפלל את תפילת העמידה בזמן שהשליח ציבור אומר את חזרת הש"ץ) אומר עמו מילה במילה את הקדושה.

תנוחת הגוף
באמירת הקדושה נוהגים לעמוד ולהצמיד את העקבים על מנת להידמות למלאכים, עליהם נאמר , לעומת זאת קדושה דסדרא נאמרת דווקא בישיבה. מנהג נוסף הוא להגביה את העקבים מעל הקרקע שלוש פעמים, באמירת פסוקי הקדושה.

בספר שיבולי הלקט מובא שמתנוענעים בעת הקדושה משום שבישעיה, לפני הפסוק "קדוש קדוש" וכו' מובא  והלא דברים קל וחומר,  במדרש תנחומא הנדפס מובא טעם דומה, שהוא כדי להדמות לתעופה של המלאכים עליהם נאמר באותה נבואה 

שירת הקדושה
בתפילות חגיגיות נהוג בקהילות רבות לשיר את הקדושה. חוקרים משערים כי התפתחותם של פיוטי הקדושתא הייתה קשורה גם בהתפתחות מקהלה שתפקידה היה לשמש מענה לחזן בקטעי פיוט ושזהו אחד מן היסודות העיקריים לשילובם של קטעים מוזיקליים בתפילה כולה.

הקדושה בתרבות
 לדור ודור - מוטי שטיינמץ באלבום הנשמה בקרבי.

קדושת כתר
 כתר יתנו לך - אייזיק האניג באלבום על ההרים.
 כבודו - מקהלת מלכות, זאנוויל ויינברגר ויואלי דיקמן.
 והוא ישמיענו - מוטי שטיינמץ לחן של חסידות קוסוב באלבומו עתיק יומין.

ראו גם
 תפילת העמידה
 קדושה דסידרא
 קדושת יוצר

לקריאה נוספת
 מאיר בר־אילן, קווי יסוד להתהוותה של הקדושה וגיבושה, דעת, 25, תש"ן
 מאיר בר־אילן, רעיון הכתרת ה' בכתר והפולמוס הקראי נגד התפילין של ה', י' דן (עורך), המיסטיקה היהודית הקדומה''', דברי הכנס הבינלאומי הראשון לתולדות המיסטיקה היהודית (מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, ו), ירושלים תשמ"ז, עמ' 221–233

קישורים חיצוניים

 לחנים לקדושות השונות: לתפילת מוסף ולתפילת שחרית: כמנהג הספרדים, וכמנהג האשכנזים באתר הזמנה לפיוט

הערות שוליים

תפילת מנחה
תפילת שחרית
תפילת העמידה