בית הדסה

בית הדסה הוא מבנה מגורים ומרכז מבקרים הממוקם בלב היישוב היהודי בחברון. בעבר שימש המבנה כבית חולים בשם "חסד לאברהם".

היסטוריה 
הבניין הוקם בשנת 1893 בידי ר' חיים רחמים יוסף פרנקו, המכונה החרי"ף. המבנה שימש כבית חולים שנקרא "חסד לאברהם" ונתן משירותיו ליהודי וערביי חברון והסביבה ללא תשלום. על פי כוכבה גרשון, אביה, בן ציון גרשון, ניהל בקומה היחידה של המבנה בית מרקחת ומרפאה. הנרייטה סאלד בקשה לבנות על המבנה קומה נוספת לצורך מרפאה של הדסה, וגרשון הסכים בתנאי שיוקם גם בית כנסת. בשנת 1912 נוספה קומה שנייה לבניין. בהמשך נפתחה במקום מרפאה של ארגון הדסה.

בטבח חברון במאורעות תרפ"ט בשנת 1929, נרצחו מנהל בית החולים בן ציון גרשון ומשפחתו יחד עם עוד יהודים רבים. כמו כן נבזז הבניין ונפגע בחלקו.

לאחר גירוש הקהילה היהודית מחברון, הפך הבניין לבית ספר ערבי לבנות אשר פעל במקום עד להחזרת העיר בידי צה"ל בשנת 1967.

אחרי מלחמת ששת הימים 
עם תום מלחמת ששת הימים, נמסר הקושאן על בית הדסה על ידי נכדו של החרי"ף - עו"ד אברהם פרנקו לרב משה לוינגר. הממשלה בינתיים החכירה את הבניין לאונר"א שהשתמש בו כמחסן. במאי 1975 עזב אונר"א את המבנה והוא היה מוזנח, חלונותיו מנופצים ודלתותיו נעולות ומכוסות באבק.

עם הקמת קריית ארבע פעלו המתנחלים לשוב גם לחברון עצמה והיעד הראשון שלהם היה בית הדסה, אולם הממשלה התנגדה לשיבת היהודים לתוך העיר. לקראת יום הזיכרון לטבח חברון (תרפ"ט) במהלך מאורעות תרפ"ט בשנת 1975, תכננו המתנחלים להיכנס לבית הדסה כדי להקים בו ישיבה, אך חיילים שהוצבו בסביבות המבנה מראש, מנעו זאת.

ב-16 באוגוסט 1976 נכנסו כ-20 בחורי ישיבה לבית הדסה, החלו בניקויו וקבעו בו מזוזות, אך הם פונו בידי הצבא ללא התנגדות. למחרת שבו המתנחלים למבנה ולאחר שפונו שוב שבו בשלישית. הפעם נעצרו כ-20 מהתנחלים והוחזקו מספר ימים במעצר בניסיון לשים סוף לכניסות למבנה, אולם המתנחלים מצדם המשיכו בניסיונות הכניסה וכשלא הצליחו להיכנס למבנה עלו על גגו. בהמשך קיימו המתנחלים תפילות יומיות מחוץ למבנה. שישה מהמתנחלים הועמדו לדין על הסגת גבול במשפט שזכה להתעניינות תקשורתית רבה בתחילת 1977. באופן חריג, המשפט התנהל בפני שלושה שופטים בגלל הרגישות הציבורית. לקראת הבחירות שכך המאבק להתיישבות יהודית בתוך חברון, בין השאר לאור הסכמות עם הממשל הצבאי על שיפוץ בית הכנסת אברהם אבינו.

ב-26 בפברואר 1978 חדשו אנשי תנועת כך את המאבק על בית הדסה.

באפריל 1979 נכנסה למקום קבוצה של נשים יהודיות עם ילדיהן, כתגובה להקפאת הבנייה בקריית ארבע בעקבות עתירה לבג"ץ. ראש הממשלה, מנחם בגין, אמר לאחר מכן: "גם חברון היא ישראל. לא אתן לאף מקום בישראל להיות 'יודענריין'". הוא הורה שלא לפנות את הנשים, אך למנוע כניסת אנשים נוספים, וכן למנוע את כניסת מי שיצא משם. כתוצאה מכך נשארו הנשים והילדים מספר חודשים לבדם. בתחילה אפשר הצבא הכנסת רק אוכל ומים, אך לאחר מספר ימים הותרה גם הכנסת ציוד. בסוף יוני 1979 נפגש יועצו הצבאי של ראש הממשלה עם נציגות של הנשים בבית הדסה ואמר להן שאם יפנו את בית הדסה תעלה סוגיית ההתיישבות היהודית בחברון בישיבת הממשלה הבאה. באוגוסט 1979 הוצע למתנחלים שבבית הדסה תוקם ישיבה ללא מגורים, אך המתנחלים דחו את ההצעה. לקראת החורף שופץ המקום כדי לאפשר את המשך שהות הנשים במקום בחורף. במהלך השהות של הנשים בבית הדסה הגיעו אנשי שמאל לבניין למחות על שהותן במקום.

על פי החלטת הממשלה ב-23 במרץ 1980, על הקמת ישיבה ובית ספר שדה בחברון, בית הדסה יועד לשמש כבית ספר שדה ל-50 תלמידים, ולצורך כך תוכנן לבנות על שתי הקומות שהיו בו אז, קומה נוספת.

ב-2 במאי 1980 אירע הפיגוע בבית הדסה, בה תקפו מחבלים אנשי פת"ח, באמצעות מקלעים ופצצות קבוצת גברים שבאה בליל שבת לברך את הנשים ששהו בבית הדסה, ורצחו שישה מהם. בעקבות זאת החליטה ממשלת ישראל על חידוש היישוב היהודי בחברון, והתרת המגורים בבית הדסה בקובעה: "אין מניעה שיהודים יהיו בחברון, כבכל מקום בארץ ישראל". באוגוסט 1980 התחתנו בבניין אביגדור אסקין ומזל כהן. באותה עת התגוררו בבניין שש משפחות ו-15 בחורי ישיבה.

בהמשך שוקם הבניין, תוכנן מחדש על ידי האדריכל דוד קאסוטו ונחנך מחדש ב-20 בינואר 1986. במבנה מתגוררות כ-30 משפחות ישראליות.

במפלס הקרקע של הבניין הוקם בית כנסת המשרת את תושבי המקום ואורחיו. במפלס תת-קרקעי ממוקם מוזיאון היישוב היהודי בחברון. בחצר הבניין מגרש משחקים לילדים.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

היישוב היהודי בחברון: מבנים
ההסתדרות הציונית הדסה