פפ"ש

פפ"ש (מבטאים - פֶּפֶּשַה, ר"ת של "פיסטולט פולמיוט שפגינה" - Пистолет-пулемёт Шпагина) הוא תת מקלע שהיה בשירות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה.

תכונות 
הפפ"ש הצטיין בקצב אש גבוה של כ-900 כדורים לדקה. הוא תוכנן עם מפצה סטייה פשוט על מנת להתגבר על עליית הקנה המאפיינת ירי מהיר שכזה. אמינותו הייתה גבוהה אך לעיתים הייתה המחסנית העגולה של הפפ"ש נתקעת. פשטותו ועמידותו הגבוהות קנו לו אהדה בקרב החיילים. הנשק נחשב גם למדויק למדי.

נתונים טכניים 
תחמושת - 7.62x25 מילימטר 
משקל (ריק) - 3.63 ק"ג
אורך כולל - 843 מילימטר
אורך הקנה - 269 מילימטר
קצב אש - 900 כדור בדקה
הזנה - מחסנית תופית מתנתקת של 71 כדור, או רגילה של 35 כדור. 
טווח מעשי מקסימלי - 200 מטר
מהירות לוע - 488 מטר לשנייה

היסטוריה 

הפפ"ש הוא אחד מכלי הנשק הקל שיוצרו במספרים הגדולים ביותר במלחמת העולם השנייה, תמ"ק פפ"ד היה יקר מדי ליצור מאסיבי, והפפ"ש תוכנן כתחליף זול. אחת מהתכונות שהפכו אותו קל וזול לייצור הוא העדר מוחלט של ברגים. כל חלקיו היו מפח מכופף והשתלבו זה בזה. הפפ"ש נכנס לשירות בשנת 1941. קרוב ל-6 מיליון תת-מקלעים מדגם זה יוצרו, ודיוויזיות שלמות צוידו בו. 

גם חיילי הוורמאכט אהבו את הכלי, לאחר שנתוודעו לו כשנפל שלל בידיהם בשל פשטותו ומיעוט המעצורים בו. בשל הגודל הדומה של תחמושת ה-7.62X25 מ"מ הרוסית וה-9 מ"מ פרבלום הגרמנית, יוצרה עד מהרה ערכת הסבה פשוטה שכללה קנה 9 מ"מ ומתאם למחסניות של MP40 "שמייסר" גרמני, תת-המקלע המוסב אומץ באופן רשמי בוורמאכט כ MP-717.

בדומה לפפ"ש, יוצר גם הפפ"ס, הזול יותר, אשר יועד לצוותי טנקים, צנחנים ולוחמי יחידות הסיור.

קישורים חיצוניים

תת-מקלעים רוסיים וסובייטיים
נשק קל סובייטי במלחמת העולם השנייה