שאול (עולם מתים)

השְׁאוֹל הוא עולם המתים הקדום הנזכר בתנ"ך פעמים רבות ובהקשרים מגוונים. כפי שעולה מן הכתובים, המבנה הכללי של העולם על פי אמונת הקדמונים הוא מבנה היררכי שבראשו השמים, תחתם הארץ, תחתיה התהום ובתחתית המציאות - השאול. על פי אמונה זו, נשמות האנשים שמתו הגיעו לשאול. מקור השם מעורפל, ואין לו מקבילות בשפות שמיות אחרות. במקורות מאוחרים יותר השאול הוא שם נרדף לגיהנום או נחשב לאחד ממדוריו.

תיאורי השאול בתנ"ך
על פי התפיסה המתוארת בתנ"ך, השאול הוא מדורו התחתון של העולם הנמצא בתחתיות הארץ. המתים יורדים אל השאול, אך ניתן גם לעלות ממנו ברצונו של ה'. כיון שהשאול נמצא בתחתית הארץ, פולחן התקשור עם נשמת המת נקרא בתנ"ך העלאה באוב.

כל הנשמות מגיעות על פי התנ"ך אל השאול, ללא הבדל, כי בתנ"ך אין אזכור לגן עדן או גיהנום כמקומם של הצדיקים או החוטאים. השימוש בדימוי הירידה לשאול כביטוי למוות קיים מספר פעמים במקרא. כבר בתחילת המקרא, בספר בראשית, מסרב יעקב לתת לבניו לקחת את בנימין למצרים בטענה שאיננו רוצה "לרדת ביגון שאולה", אם יקרה דבר רע לבנימין. ביטוי דומה נמצא בתחילת ספר מלכים, כאשר דוד מצווה את שלמה להוריד את שיבתו של שמעי בן גרא בדם שְאוֹל.

המוות מקושר לשאול גם בהקשר של משל האישה הזרה בספר משלי: . גם בספר הושע ישנו הקשר בין שאול ומוות: . ניתן לזהות את השאול עם מות וצלמוות, כמקום נסתר שאין לבני האדם גישה אליו ומידע על אודותיו: .

כינויים נוספים שקיימים בתנ"ך לשאול הם 'בור', 'ארץ תחתיות', 'שחת', 'אבדון', ו'בלהות'.

במספר מקומות במקרא השאול מתוארת כישות בולענית ורצחנית בעלת פה אדיר, שמנסה לבלוע את החיים כפי שמתואר האל מות בשירה האוגריתית. . הרשעים מתוארים במשלי כמי שאומרים . בחבקוק מדומה אויבם של ישראל אף הוא לשאול ולאל מות: . גם במשלי מתואר השאול כישות שאינה שבעה לעולם (משלי ל' ט"ז). בספר יונה מתואר השאול כבעלת בטן, כנראה בשל התפיסה שהיא "אוכלת" בני אדם, ונשמות בני האדם שוכנים בבטנה.

למעשה, בתנ"ך ישנם לא רק דימויים לשאול, אלא אף מתואר כי אנשים מסוימים ירדו לשאול בפועל. כך מתואר בספר במדבר, כי עונשם של עדת קורח הוא שהאדמה פוערת את פיה, והאנשים יורדים חיים לשאול עם כל אשר להם. תיאור זה של בליעת חיים בידי השאול קיים בעוד כמה מקומות בתנ"ך.

השאול במקורות חוץ-מקראיים
יש דמיון רב בין השאול התנ"כי לבית החופשית האוגריתי ולאופיו של האל מות, אם כי קיימים מספר הבדלים. בשירה האוגריתית מתואר בית החופשית כמקום בתחתית הארץ בו נמצאות נשמות המתים, ובשניהם השאול מתואר כישות רצחנית. עם זאת, בתפיסה האוגריתית בשונה מהתפיסה התנ"כית גם אלים יכולים להמצא בו. כך הבעל מתואר כמי שיורד למקום זה מרצונו עם כל אביזריו ונשותיו, ואף השמש מתוארת כמי שנבלעת בלועו האדיר של מות ונמצאת בבית החופשית כל ערב, דבר שנראה זר לתפיסה התנ"כית. עוד נראה כי בתפיסה האוגריתית האל מות הולך בעולם ומחפש בני אדם למלא בהם את גרונו, בעוד שבתנ"ך התפיסה אודות השאול ברוב המקומות, היא תפיסה על עולם סטאטי שנמצא במקום מסוים, שבני אדם או אלוהים גורמים לאנשים להגיע לשם בהריגתם.
כמו בשירה האוגריתית, גם בתנ"ך קיים קשר בין הרפאים לבין השאול.

השאול בספרות חז"ל 

בניגוד לתפיסה שהחלה רווחת אחרי תקופת התנ"ך, כנראה בהשפעה פרסית, ובאה לידי ביטוי במשנה ובתלמוד אודות שני מקומות למתים, גן עדן וגיהנום, על פי צדקתם של בני האדם, בתנ"ך לא נראה שקיימת חלוקה כזו. על פי התפיסה הקיימת בו, נראה שגם הצדיקים וגם הרשעים מגיעים לשאול, מפני שאנשים שנחשבו לדמויות מופת כמו יעקב וחזקיהו מדברים על הגעתם לשאול במותם. גם משורר תהילים מודה ל-ה' שלא עוזב את נפשו לשאול (), ואף שמעלה ה' את נפשו משם () הוא שואל מה הטעם במותו, שהרי בשחת (=שאול) לא יוכל להעיד על אמיתת הבורא (). אך הגישה היהודית הרווחת מציגה זאת כפרשנות שגויה של הפשט, ואילו המשמעות היא עזיבת העולם הזה ומעבר לעולם הבא אם לגן עדן ואם לגיהנום. גישה זו מוסברת בכך שעדיף להישאר בעולם הזה אפילו מאשר להגיע לגן עדן, כפי שהסביר על פי האגדה הגר"א ברגעיו האחרונים, כי בעולם הזה ניתן לקנות ציצית בשתי פרוטות ולקיים מצווה, מה שלא ניתן בעולם הבא.

ראו גם 
 עלילות בעל וענת
 גיהנום
 האדס
 פלוטו (מיתולוגיה)
 מיקטלן

קישורים חיצוניים

 מוות בעולם העתיק, על השאול המקראי ועל גלגוליו במסורת היהודית, בפודקאסט עושים תנ"ך, באירוח חוקר המקרא, ד"ר שחר ענבר

הערות שוליים 

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ישויות מיתיות בתנ"ך
חיים לאחר המוות
מיתולוגיה יהודית
גיהנום