תקשורת המונים

תקשורת המונים היא תהליך תקשורתי הנעשה בתפוצה רחבה ולקהל אנונימי, ולרוב מאופיין במיידיות, פומביות ומשך זמן קצר. תחת קטגוריה זאת נהוג לכלול אמצעי תקשורת כמו: עיתון, רדיו, טלוויזיה, קולנוע, מוזיקה פופולרית, משחקי וידאו, ספרים ועוד. בניגוד לתקשורת בין־אישית, הפונה לבודדים, תקשורת ההמונים מופנה לקהל רחב וגדול ועל כן היא מהווה סוכן חיברות מרכזי ובעלת תפקיד חשוב בעיצוב דעת הקהל ובתפיסת הציבור הרחב את המציאות.

רשת האינטרנט נבדלת בחלקה מהגדרה זו, אתרים שהוקמו על ידי העיתונות הממוסדת (כגון אתרי החדשות הגדולים) עדיין תואמים למאפיינים של התקשורת המסורתית טרום עידן האינטרנט, ולכן עדיין שייכים להגדרתה. לעומת זאת, חלק ניכר מהתכנים ברשת מופקים על ידי אנשים פרטיים או נמצאים באתרים קטנים וממוקדי תוכן, כמו כן האינטרנט מאפשר את יכולת תגובה ותקשורת דו כיוונית שלא אפיינו את תקשורת ההמונים הקודמת.

מאפיין נוסף המצוי לרוב בתקשורת ההמונים, הוא התוכן האקטואלי בה היא עוסקת, בנושאים רלוונטיים לסדר היום הציבורי. מאפיין נוסף שתואם את מרבית אמצעי תקשורת ההמונים הוא הבידור שמהווה חלק ניכר מהתוכן שהם מספקים לציבור. מבחינה כלכלית, עלותה של תקשורת ההמונים היא גבוהה בשל האמצעים הטכניים ליצירתה ולהפצתה, מסיבה זאת אמצעי תקשורת רבים מוחזקים על ידי בעלי הון ותאגידים או ממומנים על ידי פרסום, אם כי ישנם גם כאלו הממונים על ידי גופים ציבוריים או גובים דמי מנוי.

אמצעי תקשורת הפונים לקהל רחב היו אמנם קיימים בתקופות שונות בהיסטוריה, אולם המונח "תקשורת המונים" מכוון לרוב לאמצעי התקשורת של חברת ההמונים המודרנית, שהחלה לצמוח יחד עם המהפכה התעשייתית. תקשורת זו מאופיינת לרוב בדפוסים המוניים ובשימוש באמצעים טכנולוגיים, הם מיוצרים על ידי מיעוט, ונצרכים על ידי קהל גדול ופסיבי. במשך הזמן, ככל שהכירו בעוצמתה של תקשורת ההמונים, החלו לחוקק חוקים ותקנות במטרה להסדיר סוגיות הקשורות בתחום, אולם גם בתחום זה צפים גבולות ההגדרה המטושטשים של האינטרנט כתקשורת המונים, במיוחד כשרשתות חברתיות מאפשרות פלטפורמה גם לתכנים אסורים.

העיסוק האקדמי בתקשורת ההמונים החל להתפתח בסביבות שנות ה־30 של המאה הקודמת, במקביל לפריחתם של אמצעי תקשורת כמו הרדיו והקולנוע. חוקרי תקשורת נוטים להתייחס להיבטים הסוציולוגיים, הפסיכולוגיים והתרבותיים של התקשורת בחברה. חוקר תקשורת מרכזי במאה ה־20 הוא מרשל מקלוהן, שטבע את המושג הכפר הגלובלי, שמשקף את עולמנו בעידן התקשורת האלקטרונית. רעיון מרכזי נוסף של מקלוהן הוא "המדיום הוא המסר", שמציין שהשינויים בחברה מתרחשים בעקבות שינויים במדיום. המדיום הוא הדומיננטי, הוא זה שקובע את אופי החברה ולא המסר, כפי שהיה נהוג לחשוב.

היסטוריה

הקשרים שבין תקשורת וחברה 
בחלקים מהמחקר בתחום התקשורת, נוטים לייחס חשיבות רבה לאופן התפתחות אמצעי התקשורת האנושיים לאורך הזמן, מתוך תפיסה שכך ניתן לבחון את ההשפעות ויחסי הגומלין ההיסטוריים והסוציולוגיים בין אמצעי תקשורת דומיננטי ובין המערך החברתי הקיים, בין הזרמים הבולטים בנושא הוא הדטרמיניזם הטכנולוגי.

התקשורת וההיסטוריה האנושית 

התפתחות תקשורת ההמונים קשורה יחד עם התפתחות התקשורת האנושית כולה. את מהלך התקשורת האנושי ניתן לחלק לחמישה שלבים בולטים: דיבור, כתב, דפוס, טלקומוניקציה והדיגיטציה.

צורת התקשורת הראשונה בין אדם אחד לשני הייתה בתקשורת של "פנים אל פנים", אולם כבר 35,000 שנה לפני הספירה החלו בני האדם לרשום ולצייר סמלים שונים על קירות מערות. המצאת הכתב הייתה אירוע מהפכני, משום שזוהי הפעם הראשונה בה ניתנה לאנושות האפשרות לשמר ידע לא רק באמצעות הזיכרון האנושי. שיטת הכתב הראשונה מיוחסת לכתב היתדות שפותחה ונפוצה במסופוטמיה, בשלבים הראשונים היה הכתב האנושי מבוסס על ציורים ואילו רק בשלבים מאוחרים פותח הכתב האלפביתי. במקביל, פותחו במשך הזמן אמצעים שונים לכתיבה וחריטה - על אבן, חרס, פפירוס ועור. ייצור נייר החל כ־150 שנה לפני הספירה, כשמקובל לייחס את הייצור הראשוני של נייר לסינים. כריכה של גיליונות נייר אחד עם השני הייתה שלב נוסף של ההתקדמות בתחום.

ניתן לציין את תחילת התפתחותם של אמצעי תקשורת ההמונים במהפכת הדפוס. לפני המצאת מכונת הדפוס, העתקתם של ספרים נעשתה על ידי אדם שזהו מקצוע, ולרוב נשארו הספרים המועתקים תחת המונופול של הכנסייה הקתולית, הן בבעלות על העותקים של כתבי הקודש, והן בתפיסה שרק לה ההיתר והלגיטימציה לקריאה פרשנית של התנ"ך. המצאת מכונת הדפוס באמצע המאה ה־15 על ידי יוהאן גוטנברג אפשרה לראשונה הפצה של ספרים בעותקים רבים ולקהל רחב, והובילה לשינויים חברתיים נרחבים, היכולת החדשה להדפיס ספרים בכמויות, ולמרחקים גדולים, היו אחד הגורמים שאפשרו את הרפורמציה הפרוטסטנטית, כשלראשונה מימי הביניים, ירד משמעותית כוחה של הכנסייה הקתולית.

מהפכת הדפוס הייתה הבסיס לתהפוכות החברתיות שבאו אחריה, בדגש על היותה מניע לעלייה בידיעת קרוא וכתוב בשכבות אוכלוסייה חדשות, והגבירה את הביקוש וההיצע להשכלה. כשלראשונה ניתן היה להדפיס עיתונים ומנשרים – וכך להפיץ תוכן, דעות ומידע לאנשים רבים, נזרעו הזרעים לתהליכים חברתיים נוספים כמו החילון, הרנסאנס המדעי, המהפכה התעשייתית והלאומיות.

במהלך המאה ה־19 מצליחים מדענים וחוקרים להעביר מסרים על ידי אותות חשמליים, וכך נפרצת הדרך לעידן הטלקומוניקציה של אמצעי התקשורת. בתחילה הומצאו הטלגרף והטלפון, שאפשרו העברה של טקסטים וצלילים על ידי כבלים למרחקים גדולים. בתחילת המאה ה-20, מומצא מכשיר הרדיו, אמצעי תקשורת שהעברת המסרים שלו נעשית באופן אלחוטי, על גבי גלים אלקטרומגנטיים. גילוי הרדיו אפשר לראשונה לשדר בזמן אמת להמון רב, באופן נוח וקל לשימוש, ובמהלך שנות ה־20 וה־30 של המאה ה־20 צוברים שידורי הרדיו קהל של מיליוני מאזינים. המצאת הטרנזיסטור בשנת 1947 אפשרה לפתח מכשירי רדיו קטנים ונישאים, ואפשרו למכשיר להיות פופולרי מחדש.

בעוד הרדיו צובר תאוצה ופופולריות, החל משנות ה־30, אמצעי תקשורת חדש נהיה לפופולרי יותר ויותר – הטלוויזיה. גם הטלוויזיה הייתה כלי מהפכני, ואפשרה לשדר בזמן אמת, להמון רב, לא רק קול - אלא גם תמונה, כך שמסוף שנות ה־40 הופכת הטלוויזיה לאמצעי תקשורת ההמונים בעל הפופולריות הגבוהה ביותר. החידושים הטכנולוגיים שהגיעו לאחר מכן, תרמו אף יותר להיקף השימוש במכשיר, כמו הטלוויזיה בכבלים והטלוויזיה בצבעים. בשנת 1962 מתחילים לראשונה שידורי הלוויין וכך מתאפשר השידור לכל רחבי העולם. הרדיו והטלוויזיה נתנו בידי רשתות התקשורת כלים חדשים שלא היו אפשריים עד אז, כמו מה שמכונה "אירוע מדיה". לראשונה, ניתן היה לשדר להמונים "בשידור חי", ברדיו התאפשר להעביר נאומים לאומה, כמו במלחמת העולם השנייה. הטלוויזיה אפשרה אף יותר, והחל משנות השישים התבסס הנוהג לשדר להמונים אירועים חשובים בשידור חי, כמו הנחיתה על הירח בשנת 1969. השידור הטלוויזיוני הצמיח תרבות פוליטית חדשה, כשבשנת 1960 התרחש בשידור חי עימות בחירות בין המועמדים לנשיאות ארצות הברית – ג'ון פ' קנדי וריצ'רד ניקסון.

במהלך שנות ה־70 מומצא המחשב – התשתית שאפשרה את מהפכת התקשורת הבאה שתגיע עשרים שנה לאחר מכן – רשת האינטרנט. שילוב של המצאות, פיתוחים ושיתופי פעולה הביאו ליצירתה של רשת האינטרנט כפי שאנו מכירים אותה כיום. ייחודה של רשת האינטרנט הוא שהיא מאפשרת לא רק להפיץ את המידע למרחק עצום, אלא היא גם חופשית ופתוחה לכל אדם. עם תחילת המאה ה־21 משתלבים הטלפונים הסלולריים עם החיבור לאינטרנט. ב־2007 מודיעה חברת אפל על השקת האייפון – עידן חדש בדרך בה אנשים צורכים תקשורת. הפיתוח המואץ של האינטרנט וטכנולוגיית המחשוב מהווים בסיס לשתי תופעה חדשה בתקשורת ההמונים – "התלכדות מדיה".

ציוני דרך היסטוריים וחברתיים

אמצעי התקשורת

תהליך התקשורת
כחלק מהמחקר בתחומי תקשורת ההמונים ניסו חוקרים שונים לפשט ולתאר באופן גרפי את השלבים בזמן תהליך התקשורת. על ידי המודלים, ניתן לראות דרכם כיצד מתרחשים תהליכים ומהם הגורמים המשפיעים על התהליך כולו ועל חלקיו. כל אחד מהמודלים מציע דרך אחרת להבנת תהליך התקשורת בתקשורת ההמונים, כשחלק מהמודלים נבנו על גבי מודלים אחרים או כתגובה אליהם. התפתחות חקר התהליך התקשורתי הושפעה גם מתפיסות סוציולוגיות ומחקריות שהשתנו עם הזמן. מודלים מסוימים מתאימים רק לתחום צר של אמצעי תקשורת ההמונים.

מודלים ליניאריים 

המודלים הליניאריים בחקר תקשורת ההמונים מתארים את תהליך התקשורת באופן חד כיווני – ממוען המסר לנמען. המוען הוא יוזם התהליך והנמען פסיבי, ללא שום יכולת להשפיע על התהליך והוא קולט את המסר כמו שהוא.

מודלים מעגליים 
המודלים המעגליים בחקר תקשורת ההמונים מתארים את תהליך התקשורת באופן מעגלי - ממוען המסר לנמען, ובחזרה.

מודלים סמיוטיים

מגמות במחקר התקשורת 

התפתחות תקשורת ההמונים, הן טכנולוגית והן חברתית, הביאה חוקרים שונים לדון מהי ההשפעה של כלי התקשורת על בני האדם אשר צורכים אותם. את המחקר והתאוריות על השפעת התקשורת נוטים לחלק למספר שלבים.

מסורת ההשפעות החזקות המוקדמת 
תפיסה זאת הייתה נפוצה במחקר מתחילת שנות ה־20 ועד סוף שנות ה־30. לפי אסכולה זאת, התקשורת היא בעלת יכולת עצומה להשפיע על האדם הבודד, תאוריה בולטת באסכולה זאת היא "תאוריית המחט התת־עורית" שפיתח הרולד לאסוול, לפיה התקשורת מחדירה את המסרים שלה אל הקהל שלה כ"עירוי" אל הוריד. לפי אותן תאוריות, הקהל של התקשורת הוא פסיבי והומוגני. לאסוול ביסס את התאוריה שלו על מחקרים שערך בתחום התעמולה, שממשלות רבות פרסמו באותה תקופה.

מסורת ההשפעות המוגבלות 
החל משנות ה־40 של המאה ה־20, החלו לעלות עדויות ומחקרים (כמו של קרן פיין ופול לזרספלד) שהתפיסה של התקשורת כ"כל יכולה" אינו תואמת במלואה לאמת. בשל כך החלה לעלות מסורת ההשפעות המוגבלות לפיה השפעת התקשורת על האדם היא יחסית. למעשה, האדם אינו נמען פסיבי שמסרי התקשורת חודרים אליו ללא סינון, אלא יש באפשרות האדם לבחור לאלו מהתכנים המופצים הוא רוצה להיחשף. "מודל הזרימה הדו־שלבית" הוא מודל שפותח לפי אסכולה זאת, לפיו יש "מנהיג דעה", אדם שדעתו מוערכת על ידי הסביבה, הוא נחשף לתקשורת ומחליט את דעתו. והסביבה שרואה אותו כידען בתחומו, בוחרת לקבל את דעתו (ולא באופן ישיר מתקשורת ההמונים). תאוריה נוספת שמתאימה למסורת זאת היא "" אשר לפיה בני האדם משתמשי בתקשורת כדי למלא ולממש את הצרכים שלהם.

מסורת ההשפעות החזקות המאוחרת 
בשנות וה־60 וה־70 חזרה מחדש התפיסה שהשפעה התקשורת על האדם היא חזקה ומשמעותית, אך בניגוד למסורת ההשפעות החזקות המוקדמת – כאן התפיסה היא שהאדם הוא אקטיבי ולא פסיבי כשהוא צורך תקשורת, כמו כן, אפקט ההשפעה הוא ארוך טווח ולא מיידי כפי שנתפס במסורת המוקדמת, וכן, ביכולתה של התקשורת לשמר או לשנות סדרים חברתיים.

דוגמאות לתפיסה זאת הן למשל "אובדן הילדות" של ניל פוסטמן אשר מצביע על כך שהצפייה של ילדים בטלוויזיה ועידן המחשבים מקצרת את גיל הילדות בכך שהיא מספקת להם מידע רב. לפי "תאוריית הבניית המציאות", התקשורת בוחרת להראות את המציאות בדרך מסוימת וכך להציג לציבור הרחב, כך לא מוצגת לציבור כל האמת אלא רק חלקים אשר תואמים את עמדת ותפיסות התקשורת. "אסכולת סדר היום" היא תאוריה שטוענת כי אמצעי התקשורת הם שקובעים לציבור את נושאי השיח היומי ואף מדרגת את חשיבותם ובכך קובעת "סדר יום תקשורתי" שמשפיע בסופו של דבר על סדר היום הפוליטי והציבורי (כמו על ידי מסגור). ואילו "תאוריית ספירלת השתיקה" טוענת שביכולת תקשורת ההמונים לעצב את המציאות ולשנות אותה באופן מעשי.

השלכות חברתיות ותרבותיות

הגישה המבנית־תפקודית 
על פי "הגישה המבנית־תפקודית" לתקשורת ההמונים חמישה תפקידים מרכזיים. את שלושת התפקידים הראשונים קבע חוקר התקשורת הרולד לאסוול בשנת 1948. את שני התפקידים הנוספים קבעו החוקרים רייט בשנת 1959 ומקווייל 1984. אמצעי התקשורת ממלאים תפקידים אלה בנפרד וביחד. לדוגמה תוכנית דוקומנטרית על מלחמת ששת הימים יכולה למלא שלושה תפקידים בו זמנית: המשכיות, פרשנות ובידור. כל אמצעי התקשורת ממלאים תפקידים אלה אך יש אמצעים שבהם תפקידים מסוימים בולטים יותר. הטלוויזיה ממלאת בעיקר תפקיד של בידור ולעומת זאת העיתון ממלא בעיקר תפקיד של סיקור הסביבה ופרשנות.
 סיקור הסביבה: איסוף והפצה של מידע על אירועים, אישים, תהליכים וכו'.
 תיאום ופרשנות: תפקיד זה אומר שעל התקשורת להסביר ולפרש אירועים שונים כאשר התקשורת נותנת המלצה לציבור כיצד יש להבין את האירועים. תפקיד זה ממלאים פרשנים שלהם מומחיות בנושא מסוים (פרשנים פוליטיים, כלכליים וכו'). תפקיד זה יכולים למלא גם אנשים שאינם עיתונאים כגון מומחים אקדמאים שמובאים לאולפן טלוויזיה או כתבים טור פרשנות בעיתון.
 המשכיות: תפקידה של התקשורת ליצור המשכיות תרבותית, וליצור המשכיות מדור לדור. התקשורת מעבירה מידע שקשור להיסטוריה, לתרבות או לדת של החברה בה היא פועלת. בנוסף תפקיד התקשורת לחזק נורמות חברתיות, ומסבירה כיצד יש לנהוג. לדוגמה, דיווח על עונש שקיבל רוצח, מחזקת את הנורמה החברתית שאין לרצוח.
 בידור: תפקיד זה הוא להפיג מתחים שעלולים לערער את יציבותו של השלטון או החברה. אמצעי התקשורת יוצרים מצב שנקרא "אסקפיזם" (בריחה מהמציאות), כלומר אמצעי התקשורת בעזרת בידור, גורמים לאנשים אשר משתמשים באמצעי התקשורת לשכוח מצרותיהם הרגילות לתקופה קצרה. תפקיד זה בא לידי ביטוי בתוכניות טלוויזיה, שידור מוזיקה ברדיו וכו'. תפקיד זה חשוב ליציבות השלטונית והיה ידוע עוד מתקופת האימפריה הרומית בכך שיש לספק להמונים "לחם ושעשועים".
 גיוס: גיוס של האוכלוסייה למען אינטרסים ערכים או לאומים, כמו גיוס תמיכה לחוק מסוים או להפלת שלטון. גיוס של התקשורת יכול להתבצע בשתי דרכים:
 גיוס גלוי: גיוס למען מטרה מסוימת כאשר המטרה אינה מוסתרת מהציבור. גיוס זה מתבצע בעיקר במבצעי התרמה כגון השירותרום.
 גיוס סמוי: גיוס של האוכלוסייה למען אג'נדות של מפעילי אמצעי התקשורת. לדוגמה, אם הדעה הרווחת בתקשורת היא שיש להתחיל בשיחות שלום עם סוריה ידגישו אמצעי התקשורת את הצורך בכך או את הגישושים של הצד השני ובכך ייצרו אווירה ציבורית שתתמוך במטרה זו.

תקשורת המונאישית 
במשך השנים טענו החוקרים כי השפעתה של התקשורת המונית היא מוגבלת ולתקשורת בין אישית השפעה יותר גדולה על הפרט. אך, בשנים אחרונות, התקשורת המונית בא לידי ביטוי בשינויים בטכנולוגיה, עידן אינטרנט והרשתות החברתיות. השינויים אלו הביאו לטשטוש את הגבול בין תקשורת המונים לתקשורת בין אישית. הטשטוש יצר את המונח "Masspersonal Communications" (תקשורת המונאישית) – אנשים פרטיים, יחידיים מתקשרים עם אלפי האנשים. שימוש בתקשורת בן אישית באמצעות תקשורת המונים. למשל: טוויטר, אנשים פרטיים מתקשרים עם אלפי עוקבים באמצעות שיתוף מידע מסוים (ציוצים).

ראו גם 

 מונחים ומושגים
 התלכדות מדיה
 אירוע מדיה
 חדשות (תקשורת)
 אמצעי תקשורת
הטיות פוליטיות בתקשורת
 חוקרי תקשורת
 הרולד איניס
 מרשל מקלוהן
 הרולד לאסוול

לקריאה נוספת

 רוברט אלבין, כרוניקה של דלדול התבונה: אתיקה בפרקטיקה העיתונאית, הקיבוץ המאוחד, 2004
 דניס מקווייל, מבוא לתקשורת המונים, האוניברסיטה הפתוחה, 2010
 דן לאפי, סוגיות מפתח בתאוריית המדיה, האוניברסיטה הפתוחה, 2011

קישורים חיצוניים
 
 תקשורת המונים, האגף לחינוך מבוגרים, אתר משרד החינוך
 דניאל שליט, תקשורת ומוסר, הרצאה מצולמת, אתר מכון מאיר
 
 אורן פרסיקו, מיזם חדש: "כותרת בשינוי אדרת", העין השביעית, 21 במרץ 2021
 בן גולדייקר: להילחם במדע גרוע – הרצאה על פרסום מחקרים מדעיים בתקשורת ההמונים, באנגלית מאתר TED עם כתוביות בעברית

ביאורים

הערות שוליים

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סוכני חיברות
מודרניזציה
חקר תקשורת המונים