איש האמונה הבודד

"איש האמונה הבודד" היא מסה שכתב הרב יוסף דב סולובייצ'יק בשנות ה-50 של המאה ה-20, שראתה אור בקיץ תשכ"ה - 1965, והפכה לחיבור מרכזי בהגות היהודית האקזיסטנציאלית. במסה זו מנתח הרב סולוביצ'יק את מקומו של איש האמונה ואת תפקידו בעולם ובקהילה באמצעות הצגת שני טיפוסים - "איש ההדר" ו"איש האמונה" - המבוססים על שני התיאורים של בריאת האדם בספר בראשית.

הספר יצא במקור באנגלית בביטאון 'tradition', ויש לו שני תרגומים לעברית - הראשון בהוצאת מוסד הרב קוק בשנת תשכ"ח, והשני, בהוצאת ידיעות, יצא בשנת תשע"ט ותורגם על ידי ד"ר קלמן נוימן.

הספר הוקדש לרעייתו, טוניה.

שני סוגי האדם
הספר מציג שתי דמויות: האדם המודרני הרוצה לשלוט ולכבוש את כוחות הטבע, ולנצלם לצרכיו (איש ההדר), והאדם השני הרוחני שמחפש את הרוחניות ואת מרות האל (איש האמונה הבודד).

הרב סולובייצ'יק מתאר את שתי הדמויות באמצעות שני תיאורי בריאה שונים של האדם, המופיעים בסיפורי בריאת העולם שבספר בראשית, ומציג את "איש ההדר" כאדם שבריאתו מתוארת בפרק א' מול "איש האמונה הבודד", אותו מייצג תיאור הבריאה של פרק ב'.

איש ההדר (בתרגומו של נוימן הוא מכונה "איש ההוד")
מאפייני "איש ההדר" באים לידי ביטוי בתיאור הראשון של בריאת האדם בפרק א' בה ה' מצווה לאדם: "וּמִלְאוּ אֶת-הָאָרֶץ, וְכִבְשֻׁהָ; וּרְדוּ בִּדְגַת הַיָּם, וּבְעוֹף הַשָּׁמַיִם, וּבְכָל-חַיָּה, הָרֹמֶשֶׂת עַל-הָאָרֶץ". כלומר האדם נתבע להוביל את העולם ולשלוט בו, לפתח אותו ולנצל את העולם החומרי לצרכיו.

בנוסף, בניגוד לפרק ב', מסופר שם שהאדם וחוה נבראו יחד - "זָכָר וּנְקֵבָה, בָּרָא אֹתָם". מכאן, ש"איש ההדר" אינו בודד - ולא היה לבדו אפילו ביום שנוצר: הוא נברא יחד עם חוה, הוא יצור חברתי החי בתוך קהילה מתוך אינטרסים משותפים.

יואב שורק מתאר את "איש ההדר" כדמות שבעולם העתיק הייתה תאורטית, ובעת החדשה התגשמה בקולוניאליזם האירופאי: .

איש האמונה הבודד
לעומת זאת, מאפייני "איש האמונה" מוצגים בתיאור השני של בריאת האדם בפרק ב', בה אלוהים אינו מצווה את האדם לכבוש את כוחות הטבע, אלא מצווה אך ורק "לְעָבְדָהּ וּלְשָׁמְרָהּ" ביחס לגן עדן, כלומר לשמור על הקיים, ולהשתעבד לקונו.
כמו כן, האדם בפרק ב' נברא בודד, ללא האישה, והוא זכה לבת זוג רק לאחר שהקריב מעצמו: ה' הפיל עליו תרדמה ולקח ממנו צלע. הוא "נכבש ונוצח" - אך בתהליך זה מצא את בת זוגו. האמירה "לֹא-טוֹב הֱיוֹת הָאָדָם לְבַדּוֹ", מבטאת את הבדידות של "איש האמונה".

בניגוד ל"איש ההדר" השואף לשליטה על העולם ולכן שואל שאלות פונקציונליות, איש האמונה מעלה שאלות על משמעות הבריאה. הקהילה שאליה משתייך איש האמונה דורשת ויתור והקרבה - וכך נוצר סוג חדש של קהילה: "קהילת האמונה", שהיא "קהילת הברית", המבוססת על שיתוף האלוהים והאדם, ובאה לידי ביטוי בקהילה המתפללת וב"קהילת ההלכה".

תיאור הקונפליקט
בסוף החיבור מתאר הרב סולובייצ'יק את הקונפליקט בין שני התיאורים הסותרים: שני סוגי האנשים, "איש ההדר" ו"איש האמונה"- למעשה אינם שני אנשים נפרדים. שני סוגי אישיות אלה, קיימים בתוך כל אדם, וטבועים בו מרגע הבריאה.

איש האמונה הבודד נמצא "בתנועה מתמדת בין קוטב ההדר הטבעי ובין קוטב הענווה" של "קהילת הברית". הוטל עליו תפקיד דיאלקטי הכרוך במעבר מתמיד "בין קהילת האמונה ובין קהילת ההדר" - ומכאן "שהגאולה השלמה של האדם אינה ניתנת להשגה", ואיש האמונה נותר בבדידותו.

קישורים חיצוניים

בדידותו של האיש המאמין, קטעים מן המסה (בתרגום שונה מן הגרסה הנפוצה), באתר דעת
אביעד הכהן, "והאיש הזה הוא אנחנו" - על האיש, האמונה והבדידות, http://www.atid.org/resources/lmof40/hacohen.asp
הרב שרגא בר און, "וידויו של איש האמונה הבודד", עמותת עתיד
 הרב חיים נבון, ארבעים שנה לאיש האמונה הבודד - תובנות ומחשבות חדשות, באתר עמותת עתיד

הערות שוליים

מסות
ספרי שנות ה-1950
אקזיסטנציאליזם
ספרי הרב יוסף דוב סולובייצ'יק