חצבת

חצבת (בלטינית: Morbilli) היא מחלה נפוצה הנגרמת על ידי נגיף מסוג מורביליווירוס התוקף את המערכת החיסונית. חצבת היא אחת המחלות הזיהומיות השכיחות בעולם, גם כיום, עם הימצאו של חיסון יעיל נגד המחלה. חצבת נחשבת למחלה הנגיפית המידבקת ביותר, כאשר בחשיפה אליה הסיכון להידבק הוא 90%.

דיווחים ראשונים על חצבת מתועדים עוד משנת 700 לספירה. ההסבר המדעי הראשון של המחלה והבחנתה מאבעבועות שחורות מיוחס לרופא הפרסי אל-ראזי (860–932), אשר פרסם את הספר "אבעבועות שחורות וחצבת". בשנת 1954 בודד ג'ון פרנקלין אנדרס את הנגיף המחולל את המחלה.

בשנת 1963 אושר לשימוש חיסון מורשה למניעת המחלה. יעילות החיסון אחרי מנה אחת היא 93%, ולאחר שתי מנות היעילות היא 97%.

אטימולוגיה
מקור המילה העברית "חצבת" הוא במילה הערבית המציינת מחלה עם פריחה - חַצְבַּה.

השם Rubeola בלועזית נגזר מהמילה הלטינית rubeus, שפירושה "אדמדם". הצבע מציין את צבע הפריחה.

המחלה

מהלך המחלה
תקופת הדגירה (הזמן בין ההידבקות במחלה ועד פרוץ הסימנים לה) נמשכת כ־7 עד 18 ימים, כאשר הזמן השכיח הוא 10–12 ימים. לאחר תקופת הדגירה מופיעים חום לא גבוה וסימני הצטננות, כגון נזלת, דלקת הלחמית, כאבי גרון ואודם בעיניים. כן מופיעים כתמים ברירית הפה, בצד הפנימי של הלחי, הנקראים כתמי קופליק, על שם רופא ילדים אמריקני שתיאר אותם לראשונה. כתמים אלו הם נקודה לבנה שיש מסביבה הילה אדומה. לאחר 4–5 ימים מופיע חום גבוה ופריחה על העור, הטיפוסית למחלה: כתמים אדומים עם מרכז בהיר על העור וברירית הפה. הפריחה נמשכת כארבעה ימים, וכל אותה תקופה סובל החולה משיעול, מנזלת, מכאב ראש, מחום ומהרגשה כללית רעה. לאחר מכן הפריחה מחווירה ונעלמת.

בכ־30% מהחולים מופיעים סיבוכים. סיבוכי החצבת הם דלקת ריאות ודלקת המוח, ולכן ממליצים על שכיבה במיטה וביקורת רפואית במשך כל תקופת המחלה. דלקת המוח מחצבת עלולה להוביל למוות או במקרים קלים יותר לחירשות, פיגור או פרכוסים. אחד מסיבוכי החצבת הוא דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח, המופיעה לעיתים שנים לאחר שהילד חלה בחצבת, שנגרמת על ידי נגיף מוטנטי של החצבת אשר נשאר חביוני במערכת העצבים. הנגיף גורם בהדרגה לפגיעה בלתי הפיכה במוח ולמוות. בעבר סיבוך זה נחשב לנדיר ביותר (1 למיליון) אולם מחקר שנעשה בקליפורניה ופורסם בשנת 2017 הראה שהשכיחות של הסיבוך בתינוקות שנדבקו עד גיל שנה הוא 1 ל-609 נדבקים, ובילדים שנדבקו עד גיל 5 הסיכון הוא 1 ל-1,367.

פגיעה במערכת החיסונית
סיבוך אפשרי של החצבת בחולים רבים הוא מחיקת הזיכרון החיסוני של החולה. תופעה זאת זוהתה כבר בסוף המאה ה-19, בקרב חולי שחפת שהיו בתקופת רמיסיה, ובעקבות הידבקות בחצבת שבו לסבול מתסמיני השחפת במלוא העוצמה. תופעה דומה זוהתה בקרב חולי עגבת. בכך חצבת הייתה המחלה הראשונה שנודעה כמוחקת את הזיכרון החיסוני. בקרב חולים במחלת כליות אוטואימונית נמצא שהמחלה נעלמה בעקבות הידבקות בחצבת, ועל כן היו רופאים שטיפלו במחלות כליות כאלו על ידי הדבקה בחצבת. עיקר הפגיעה של החצבת, שאחראי גם לחלק נכבד מאירועי המוות מחצבת נובעת מפגיעת החצבת בעמידות הריאות והמעיים שמביאות להידבקות בדלקת ריאות או בשלשול.

לממצאים מתחילת שנות האלפיים נמצאו גם תימוכין מאוחרים יותר. בשנת 2019 למשל, פורסם מחקר הולנדי שבדק ילדים קטינים שלא חוסנו נגד חצבת חודשיים לפני שנדבקו במחלה וחודשיים לאחר מכן. הבדיקה הראתה כי לאחר שחלו בחצבת, הקטינים איבדו בין 11-70% מהנוגדנים השונים שהיו מצויים בגופם לפני המחלה. במחקר היו שתי קבוצות ביקורת נוספות של ילדים שנדבקו בחצבת אך חוסנו נגדה מבעוד מועד, ושל ילדים שלא חוסנו בחצבת וגם לא נדבקו בה.

הפגיעה בזיכרון החיסוני נובעת מדלקת מוגברת בתאים וברקמה של מערכת הלימפה.

אפידמיולוגיה

בשנת 1980, לפני הכנסת החיסון נגד חצבת, המחלה הייתה אחראית לתמותה עולמית של 2.6 מיליון אנשים בשנה. גם כיום מדובר בגורם משמעותי למות לילדים בעולם (1.3% מתמותת ילדים עד גיל חמש). על פי הערכת ארגון הבריאות העולמי בשנת 2010 מתו 139,300 אנשים מחצבת, רובם ילדים מתחת לגיל 5. בעקבות הכנסת החיסון ירדה התמותה העולמית מחצבת ב-74% בין השנים 2000 ל–2010.

בעקבות החיסון ההמוני נגד החצבת, המחלה הפכה לנפוצה הרבה פחות. עם זאת, ישנן התפרצויות של המחלה שמתרחשות בעיקר בשל שיעורי התחסנות נמוכים.

ירידה בכיסוי החיסוני עלולה להביא לחזרה של המחלה ולפגיעה בעיקר בלא-מחוסנים, בתינוקות, בקשישים ובבעלי מערכת חיסונית חלשה.

היסטוריה
הדיעות חלוקות לגבי התקופה בה נוצרה החצבת. היו שטענו שמקורו של וירוס החצבת כבר בתקופה הפרהיסטורית. אולם, על פי הערכות סטטיסטיות, גודל האוכלוסייה הנדרשת כדי להחזיק את החצבת בחיים במצב בו מי שנדבק במחלה נהיה חסין כלפיה, עומד על לפחות 200,000-500,000 תושבים, כמות שהחלה להתקיים בין השנים 2500–3000 לפני הספירה. יש הטוענים שהמחלה ללא ספק התקיימה כבר בתקופה זאת, בערים הגדולות של המזרח התיכון. בהתאם לכך מזהים מגפות שונות שתוארו בכתובים כמו זאת באתונה בשנת 4 לפני הספירה, כמגפות חצבת. אחרים רואים את וירוס החצבת כמוטציה של וירוס דבר הבקר שנוצרה לאחר הספירה. על פי ניתוח לשוני, הוערך שהחצבת נודעה בין המאה ה-5 למאה ה-7. העובדה שקלאודיוס גלנוס, בן המאה ה-2, תיאר בדייקנות את האבעבועות השחורות ולא תיאר את החצבת, מהווה אינדיקציה לכך שהמחלה לא הייתה קיימת בתקופתו. אצל אל-ראזי, שחי בסוף המאה ה-9, יש תיאור של מחלה הדומה לחצבת שהוא מציין כנבדלת מאבעבועות שחורות. דיווחים על מגפות שככל הנראה היו חצבת קיימים מהמאות ה-11 וה-12. ניתוח של ההבדלים הגנטיים בין וירוס החצבת לבין וירוס דבר הבקר מצביעים על התפצלות, כלומר היווצרות החצבת, במאה ה-11 או ה-12.

במאה ה-16 החצבת עשתה שמות באוכלוסיות שונות ביבשת אמריקה, שנדבקו בבת-אחת במחלה. למשל, בקובה מתו מהמחלה כשני שלישים מהאוכלוסייה במגפה שפרצה בשנת 1529. במאה ה-17 אבחן  את החצבת באופן מדויק והבדיל אותה מהאבעבועות השחורות ובהתאם לכך הייתה מאז הבדלה ברורה בין המחלות ברשומות הרפואיות שנאספו מאז.

בשנת 1846, בעקבות התפרצות של מגפת חצבת באיי פארו שהדביקה את הרוב הגדול אוכלוסיית האי, אך לא פגעה במבוגרים מעל גיל 65 שהיו בחיים בעת התפרצות ידועה קודמת של החצבת באי בשנת 1781, הסיק הרופא הדני  שמי שנדבק במחלה נותר מחוסן לה לכל ימי חייו. התרחבות האוכלוסיות בערים הביאו לירידה בגילאי החולים במחלה, כך שהמחלה עברה מלהיות מחלה של מבוגרים למחלה של ילדים.

ההבנה של דרכי ההידבקות במחלות מידבקות במחצית השנייה של המאה ה-19, ובעקבות זאת ההקפדה על הגיינה בחברה המערבית, הביאו לכך שהתפרצויות של חצבת הדביקו רק חלק קטן מהאוכלוסייה במחלה. עובדה זאת החזירה את המחלה לפגוע יותר במבוגרים. כמו כן, שיעור האוכלוסייה שהיה מחוסן למחלה ירד, דבר שסיכן תינוקות רכים שכבר לא נהנו בהכרח מהחיסון למחלה של אמותיהם שהועבר אליהם ביניקת חלב אם. עם זאת, המחלה עדיין הייתה בעיה רצינית גם בחברות המערביות המפותחות. בארצות הברית למשל בעשור שלפני הפצת החיסון נדבקו במחלה מעל חצי מיליון בני אדם מדי שנה, מהם מתו בין 400–500 חולים, 48,000 אושפזו בבתי חולים וכ-1000 סבלו מנזק מוחי.

בשנת 1911 זוהתה מחלת החצבת כמחלה נגיפית, לאחר שנוזלי גוף שנשאו את המחלה הועברו דרך מסנן למניעת מעבר חיידקים ובכל זאת הדביקו קוף במחלה. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 נעשו ניסיונות לבודד את הגורם לחצבת כדי לפתח לה חיסון.

על פי נתוני המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן האמריקאים שעקבו אחר התפתחות המחלה לאורך השנים בקרב אזרחים אמריקאים, במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 חלה ירידה בתמותה מהמחלה מאלפים בכל שנה למאות, הודות לשיפור באיכות החיים ובשירותי הרפואה שיכלו לספק מענה לתופעות הלוואי אליהן נחשפו החולים במסגרת המחלה. אלא שבמהלך שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 (טרם הושק החיסון), חלה עצירה בירידה והיחס בין תמותה לתחלואה נשאר זהה, עקב היעדר טיפול מתאים לזיהום עצמו. היחס בין תחלואה לתמותה נשאר זהה גם בעשורים שלאחר מכן, והירידה בתמותה בעקבות כניסת החיסון לשימוש נבעה מכך שאנשים לא נדבקו במחלה.

חיסון

בשנת 1960 הודיעו חוקרים מהרווארד בראשות ג'ון פרנקלין אנדרס על פיתוח חיסון לחצבת. בתחילת 1961 הוחל בניסוי רחב היקף בחיסון בסטטן איילנד ובניגריה. החיסון נמצא כיעיל, אך בשנת 1961 טרם היה ברור לכמה זמן הוא תקף. באפריל 1962 אומץ החיסון לשימוש נרחב בארצות הברית.

פיתוח החיסון לא עבר באופן חלק בכל העולם. בשנת 1962 דווח שבאירופה נעשה ניסוי בחיסון שהתברר ככושל ובמקום לחסן הוא הדביק במחלה. בשנת 1969 הוסרו מהמדפים באנגליה חיסונים של אחת החברות בגלל חשש שהחיסון גרם לדלקת קרום המוח במספר ילדים שחוסנו.

לצד זאת, החל מאז שהופץ באופן מלא בסוף שנות ה-60, ההצלחה של החיסון בהורדת התחלואה ומקרי המוות הייתה מידית. לאחר הפצת החיסון בארצות הברית, ירד מספר מקרי המוות ממאות בכל שנה לעשרות ובהמשך לבודדים, בעוד שמקרי התחלואה צנחו ממאות אלפים בשנות ה-50 לאלפים בתחילת שנות ה-80. השקת החיסון השני הובילה אף היא לירידה חדה.

על פי הערכות שבוצעו בדיעבד נראה שהחיסון הפחית את תמותת הילדים באופן כללי, ולא רק מחצבת. מכיוון שאחד התסמינים של חצבת היא ירידה בזיכרון החיסוני, מניעת המחלה מנעה גם את ההידבקות במחלות קטלניות אחרות, ועל פי הערכות שבוצעו באזורים מסוימים באפריקה, תמותת הילדים הכללית לאחר החיסון ירדה בכ-30%, על אף שרק כ-4% מהירידה בתמותה שויכה ישירות למניעת החצבת עצמה.

במהלך שנות ה-2000 פעל ארגון הבריאות העולמי להפצת החיסון ביתר מדינות העולם שרבות מהן סובלות מאיכות נמוכה של תברואה ושירות רפואי. מאז חלה ירידה של 84% ממקרי המוות מחצבת בשנה: מ-550,100 בשנת 2000, ל-89,780 בשנת 2016 כאשר עיקר מקרי המוות הנותרים הם במדינות אסיה ואפריקה הסובלות במיוחד משירותי רפואה לקויים. הארגון כיום פועל למגר את המחלה ב-5 מתוך 6 האזורים בעולם עד לשנת 2020.

טיפול בעבר
עד להשקת החיסון לא היה טיפול באופן ישיר לזיהום עצמו, אלא הטיפול היה בדרכים עקיפות בלבד.

בשנת 1950 הומלץ בעיתון:

בשנת 1959, עדיין בטרם השקת החיסון, תואר הטיפול בחצבת כך:

החצבת בישראל

חיסון
חיסון נגד חצבת, ניתן בישראל החל מינואר 1967. בשלב הראשון, החיסון (שנקרא באותן ימים "שוורץ") ניתן לפעוטות בגילאי 9 חודשים ועד גיל שנתיים.

בישראל מקבלים ילדים את החיסון נגד חצבת בשני חלקים: חיסון אחד בגיל שנה, ופעם נוספת בכיתה א' או ב'. החיסון הוא חלק מחיסון MMRV, המכיל תרכיבים נגד חצבת, חזרת, אדמת ואבעבועות רוח.

לילידי 1978 ואילך ניתנות שתי מנות חיסון לחצבת, כשעל פי תוכנית החיסונים הנהוגה כיום החיסון ניתן בגיל שנה ולילדי בית ספר.

היסטוריה

עד אמצע שנות ה-60
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 נחשבה החצבת למחלה נפוצה שכל ילד יידבק בה במהלך הילדות ובעקבות זאת הוא יהיה מחוסן נגדה במהלך כל חייו. בשנת 1953 הוחל ביפו בייצור תרופה לחיסון זמני נגד מחלות ילדים, כולל חצבת, בהתבסס על גאמא-גלובולין. התרופה סיפקה חיסון זמני למשך כחודשיים.

מידי כמה שנים פקדה מגפת חצבת את ישראל, כאשר בגר דור חדש של ילדים שטרם נחשפו למחלה. גל כזה הגיע בסוף 1954 ושוב בשנת 1959. גל נוסף של המחלה הגיע בתחילת שנת 1964. גל זה נודע במיוחד במקרי תמותה רבים בכפרים דרוזיים מבודדים בגליל ובמיוחד בכיסרא. על פי הודעה של משרד הבריאות בתחילת 1964, היו בישראל כ-40 מקרי מוות מסיבוכי חצבת בכל שנת שיא של המחלה, כאשר "שנת שיא" חוזרת כל שנתיים-שלוש.

הכנסת החיסון
בתחילת 1962 החל משרד הבריאות בניסיונות בחיסון נגד חצבת, אך בשנים 1963–1964 קבע משרד הבריאות שטרם בשלו התנאים לחיסון כללי נגד חצבת, ויש לחסן ילדים רק ביישובי עולים. לטענת משרד הבריאות, המחלה בישראל אינה כה קשה כמו בארצות נחשלות בהן אין טיפול מספק במחלה. עם זאת, במרכז רפואי קפלן התקיים ניסוי רפואי בחיסון במסגרת ניסוי עולמי להדברת המחלה. בסוף 1965 נכנס החיסון לשיווק המוני בבתי המרקחת והומלץ לחסן את כל הילדים, זאת לאחר הצלחתו המוכחת במדינות המערב כאשר כבר בשנה זאת נרשמה ירידה חדה בתחלואה והתמותה בקרב אזרחים במדינות הללו.

בתחילת 1967 הוחל בחיסון חינם של ילדים בגילאי תשעה חודשים עד שנתיים. הורים שרצו לחסן ילדים יותר מבוגרים יכלו לרכוש את מנת החיסון באופן פרטי. בעקבות הכנסת החיסון, בשנים 1971–1973 לא היה אף מקרה מוות מחצבת בקרב האוכלוסייה היהודית בישראל. עם זאת, המחלה המשיכה להתקיים בקרב אוכלוסיות שלא חוסנו ובקרב חלק קטן מהמחוסנים, שכן יעילות החיסון אז נאמדה ב-98%. בשנת 1975 התפרצה בישראל מגפת חצבת בקרב ילדים מעל גיל 9 ועד מבוגרים צעירים שלא חוסנו בילדותם. בשנת 1984 עברו למתן החיסון נגד חצבת בחיסון כפול שכלל גם מנת חיסון נגד חזרת.

בתחילת 1990 פרצה מגפת חצבת בקרב קהילת העבריים מדימונה שגרמה למוות של ילדה מסיבוכי המחלה, לראשונה מאז הכנסת החיסון הרחב נגד חצבת לישראל. באותה שנה הוחלט על חיסון כל הילדים בכיתה א' בבתי ספר ציבוריים, דבר שיאפשר להגיע לאחוז חיסון גבוה בהרבה מאצל תינוקות, מכיוון שלא כל ההורים הגיעו לחסן את התינוקות שלהם.

במאה ה-21

בשנים 2007–2008 חלה עלייה חדה במספר מקרי החצבת בישראל לעומת השנים שקדמו להן. לפי נתוני משרד הבריאות, בין 1 באוגוסט 2007 ל-18 במרץ 2008 התגלו 902 מקרים, מתוכם 746 באזור ירושלים (לעומת 115 מקרים באזור ירושלים בכל שנת 2006). במשרד הבריאות ציינו שפלגים מסוימים בציבור החרדי מסרבים מסיבות אידאולוגיות להתחסן בפני המחלה
.

בשנת 2015 התגלו מספר מקרים של חצבת באזור מרכז הארץ. משרד הבריאות איתר מעל 1,000 איש אשר נחשפו למחלה וכ-680 חוסנו. אחוז המתחסנים לחצבת בישראל ב-2017 עמד על 97%.

ב-2018

ב-2018 אירעה התפרצות חריגה של מחלת החצבת בישראל, כ-3,500 בני אדם אובחנו כחולים במחלה בעיקר בירושלים, בית שמש, צפת, בני ברק וביתר עילית. דווחו 35 מקרים של דלקת ריאות ו-2 מקרים של דלקת המוח. פעוטה משכונת מאה שערים בירושלים ממשפחה המשויכת לפלג נטורי קרתא מתה כתוצאה מכך, מקרה מוות ראשון בישראל לאחר כ-15 שנה. בדצמבר 2018 נפטרה קשישה בת 82 שסבלה ממחלה המטולוגית קשה לאחר שנדבקה במקביל בחצבת. באוגוסט 2019 נפטרה דיילת בת 43 לאחר שנדבקה בחצבת במהלך טיסה ומצבה הידרדר במשך מספר חודשים. למעלה מ-30,000 חוסנו.

בשנים 2018–2019 הייתה ישראל במקום השביעי בעולם בשיעור התחלואה בחצבת.

חצבת והריון
אישה בהריון החולה בחצבת עלולה להעביר את המחלה לעובר, מה שעלול לגרום לו נזק ואף להיות קטלני עבורו. חצבת בהריון עלולה לגרום להפלה, ללידה מוקדמת או ללידת תינוק במשקל נמוך.

עם זאת, אין לתת את החיסון נגד חצבת במהלך ההריון - כך שיש לדאוג שאישה המעוניינת להיכנס להיריון תהיה כבר מחוסנת.

קישורים חיצוניים

 חצבת, באתר עמותת מדעת
 חצבת, אתר חיסונים
 חצבת, אתר מכבי שירותי בריאות
 
 חצבת: המגפה של המספרים הגדולים, בפודקאסט עושים רפואה, באירוח ד"ר גליה ברקאי
 
  מבצע חיסון נגד חצבת בישראל, 1967, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

הערות שוליים

זיהומים נגיפיים המאופיינים בנגעים בעור ובקרום הרירי