חילוניות

חִלּוֹנוּת או חילוניות (באנגלית: Secularism, בצרפתית: Laïcité) היא העיקרון המבקש לנהל עניינים אנושיים המבוססים על שיקולים נטורליסטיים, ללא מעורבות בדת. 

חילוניות מוגדרת לרוב כהפרדה בין דת לעניינים אזרחיים ולמדינה וניתן להרחיב אותה לעמדה דומה המבקשת להסיר או למזער את תפקידה של הדת בכל תחום ציבורי. למונח "חילוניות" מגוון רחב של משמעויות, ובאופן הבסיסי ביותר, היא כוללת לעיתים עמדה השואפת לקדם את אורך החיים החילוני בכל הקשר נתון.

חילוניות עשויה להתייחס גם להשקפת עולם נטורליסטית, המבקשת להבין את העולם במושגים טבעיים וללא התייחסות לאמונות דתיות, לאתאיזם, ועוד.

בעולם המושג מתייחס לאופי של מוסדות, ציבוריים או פרטיים, שאינם תלויים בכמורה ובכנסיות. ישנן מסורות מובהקות של חילוניות במערב, כמו המודל הצרפתי, הבנלוקס-גרמני, הטורקי והאמריקאי, ומעבר לכך, כמו בהודו, שם הדגש הוא יותר על שוויון בפני חוק וניטרליות המדינה ולא על הפרדה גורפת. המטרות והטיעונים התומכים בחילוניות משתנים מאוד, החל מהצהרות שהיא מרכיב מכריע במודרניזציה, או שהדת והערכים המסורתיים נחשלים ומפלגים, ועד לטענה שהיא הדרך היחידה לפעילות דתית חופשית.

סקירה
ישנם הוגי חילוניות שהם ביקורתיים כלפי אדיקות דתית וטוענים שהדת משתמשת באמונות טפלות במקום בהיגיון ובשיטות מדעיות, ובכך מונעת את ההתקדמות האנושית. החילוניות עושה שימוש בפילוסופיה היוונית ובפילוסופיה הרומית, במרקוס אורליוס ואפיקורוס וכן בהוגי הנאורות כדני דידרו, וולטר, תומאס ג'פרסון ותומאס פיין. ובאנשים בעלי מחשבה לא דוגמתית: אתאיסטים ואגנוסטיקנים כמו ברטראנד ראסל, רוברט ג. אינגרסול, אלברט איינשטיין, סם האריס וריצ'רד דוקינס.

התפיסה האירופית של חילוניות, הנקראת 'לאיסיטה', טוענת שהחילוניות היא תנועה החותרת למודרניזציה, ולהתבדלות מערכים דתיים ומסורתיים. בארצות הברית, התפיסה היא שהחילוניות המדינית הגנה על הדת מהתערבות של הממשלה.

את המונח "חילוניות" (secularism) טבע הסופר הבריטי ג'ורג' הוליוק ב-1846. הוליוק המציא את המונח כדי לבטא את השקפתו הרואה סדר חברתי הנפרד מהדת, מבלי לבטל או לבקר בצורה פעילה את האמונה הדתית. כאגנוסטיקן, הוליוק טען כך:

על אף שהמושג היה חדש, הדעות שעליהן היה מבוסס היו קיימות לאורך ההיסטוריה. לדוגמה, שיטתו הפילוסופית של אבן רושד, שכללה הפרדה בין דת לפילוסופיה.

בארי קוזמין מהמוסד לחקר החילוניות בחברה ובתרבות מפצל את החילוניות לשני סוגים: חילוניות חזקה וחילוניות חלשה. לפי קוזמין, "הדוגל בחילוניות חזקה מתייחס לטענות דתיות כלא-לגיטימיות מבחינה אפיסטמולוגית, שאין להן הצדקה על ידי היגיון או ניסיון." לעומת זאת, חילוניות חלשה גורסת כי "בלתי אפשרי להשיג אמת מוחלטת, ולכן ספקנות וסובלנות צריכות להיות עקרונות העולים על הערכים, בשיחה על מדע ודת."

חילוניות מדינית

במונחים מדיניים, החילוניות היא תנועה למען הפרדת הדת מהמדינה, היינו הפרדת הקשרים בין הממשלה לדת המדינה, והחלפת חוקים המבוססים על כתבי דת (כמו התורה והשריעה) בחוקים אזרחיים.

החילוניות, לרוב, משויכת לעידן הנאורות באירופה, וממלאת תפקיד מרכזי בחברה המערבית. עקרון הפרדת הדת והמדינה בארצות הברית וכן ה'לאיסיטה' בצרפת מתבססים בצורה חשובה על עקרונות החילוניות. מדינות חילוניות התקיימו גם בעולם האסלאם בסוף ימי הביניים.

ישנן דתות המנסות להשפיע על החלטות פוליטיות או להשיג השפעה או הטבות ספציפיות, ישנם נוצרים התומכים במדינה חילונית ויודעים כי לרעיון יש תמיכה בכתבי הקודש, במיוחד בהצהרתו של ישו "תנו מה שלקיסר, לקיסר. ומה שלאלוהים לאלוהים". למרות זאת ישנם פונדמנטליסטים (בעיקר בארצות הברית ובעיקר מהנצרות הפונדמנטליסטית) המתנגדים לחילוניות, וטוענים כי יש בזמן האחרון אידאולוגיה "חילוניות קיצונית" וכי זה איום על "זכויות הנוצרים" והביטחון הלאומי. הכוחות הדתיים הפונדמנטליסטים העיקריים בעולם המודרני באים מהאסלאם הפונדמנטליסטי ומהנצרות הפונדמנטליסטית, על אף זאת, ישנם מיעוטים דתיים שרואים בחילוניות מדינית חלק מרכזי בשימור זכויות שוות.

ישנן מדינות מוכרות כ"חילוניות חוקתית", כמו צרפת, הודו, קוריאה הדרומית, יפן, טורקיה, וארצות הברית, אך לא לכולן יש צורות ממשל דומות.

חילוניות בתנועה הציונית
על אף שבכל זרמי הציונות הדעות נעות מדעות חילוניות ולפעמים אפילו אנטי-דתיות בציונות הסוציאליסטית עד דעות המנסות לכפות דתיות לאחר נקודה מסוימת (כמו הקמת המדינה, או לחלופין חזון של "מדינת תורה") – לרוב מוסכם כי התנועה הציונית היא חילונית ביסודה כיוון שהיא בוססה על השקפות מתחום החולין, כמו לאומיות, תוך כדי כפירה במסורת ההלכתית בפרהסיא, והעברת הדת אל תחום הפרט.
מלבד זאת, על אף שיתוף הפעולה עם האורתודוקסים, בנימין זאב הרצל כיוון אל עבר מדינה חילונית שבה אנשי הדת לא יתערבו בפוליטיקה: 

עקב החששות של היהדות החרדית מחילוניות-יתר בתנועה הציונית, התנגדה היהדות החרדית באופן חריף לתנועה הציונית.
את דגל החילוניות המדינית נשאו לרוב: הציונים הכללים, גורמים רוויזיוניסטיים-ליברליים וכן גורמים סוציאליסטיים, אם כי לבסוף המודל שנקבע בהקמת המדינה לא היה חילוני-מדיני כפי שרצו הגורמים הליברליים, אלא ניסיון שליטה על הדת מצד הגורמים הסוציאליסטיים, שגרם להתנגשויות בין דת ומדינה.

חברה חילונית

חברות מערביות מודרניות בדרך כלל נחשבות כחילוניות, בגלל חופש הדת הכמעט מושלם (אדם יכול להאמין בדת כלשהי, בכמה דתות או באף דת, ללא שום אפליה משפטית או חברתית), כולל האמונה הכללית שהדת בסופו של דבר לא מתקשרת להחלטות פוליטיות ולחיי היום-יום. אף על פי כן, ההשקפות המוסריות שנובעות ממסורות דתיות עדיין חשובות מבחינה פוליטית בחלק מהארצות הללו, כמו קנדה, צרפת, טורקיה וארצות הברית.

בחלק מהן, התייחסויות דתיות נחשבות לא במקום בפוליטיקה השלטת. לדוגמה, אחד מהראשונים שזיהו את טבעה של החברה החילונית, די אל מונבי, מאפיין את החברה החילונית כך:
מסרבת להתמסר כליל להשקפה אחת על העולם ותפקידו של האדם בו.
אינה בהכרח הומוגנית, אך פלורליסטית.
היא סובלנית, וזה מגדיל את מעגל ההחלטות הפרטיות.
בעוד שלכל חברה יש מטרות משותפות, מה שמרמז שחייבים להחליט על דרך לפתירת בעיות, ומסגרת דומה לחוק; בחברה חילונית זה מוגבל ככל האפשר.
לפתירת בעיות ניגשים ברציונליות, תוך כדי בחינת עובדות. החברה החילונית אומנם לא מציבה מטרה ראשית, אבל עוזרת לחבריה להגשים את מטרותיהם.
החברה החילונית היא חברה ללא תדמית רשמית. וללא שאיפה דומה לסוג התנהגות מסוים עם יישום אוניברסלי.

שאיפות חיוביות מאחורי החברה חילונית:
כבוד עמוק לפרט ולקבוצות קטנות שאליהן הוא משתייך.
שוויון לכל האנשים.
צריך לעזור לכל אדם לממש את המצוינות הפרטית שלו.
שבירת החומות בין מעמדות חברתיים וכתות.

בסוציולוגיה המודרנית, שנולדה ממשבר לגיטימציה לדמויות סמכות דתיות מערביות מסורתיות, אמיל דורקהיים עסק בשאלת הסמכות בחברות שעברו חילון ועם החילון כתהליך חברתי והיסטורי. עם אנשי האקדמיה שעבודתם עזרה להבנה של דברים אלו נמנים די אל מונבי, מקס ובר, קארל ל. בקר, מ. ה. אברמס, קארל לווית', פיטר ל. ברגר ופול בניצ'ו.

חילוניות יכולה להיות גם אידאולוגיה חברתית שבה הדת ואמונות על-טבעיות לא נראות חשובות להבנה של העולם ובמקום זה מופרדות מעניינים של הסקת מסקנות והיגיון. במובן הזה, החילוניות יכולה להיות קשורה בקידום של מדע, היגיון, וחשיבה נטורליסטית.

חילוניות כזו היא חילוניות אידאולוגית, שיונקת את שורשיה מהפילוסופיה של המחשבה החופשית ומהתבונה לצד התרכזות בענייני העולם הזה. ברוך שפינוזה לדוגמה דרש בכל תוקף חירות מחשבתית, ודרש חופש דת וחופש מדת. למרות זאת, התעוררות האידאולוגיה החילונית המודרנית החלה בעיקר לאחר הפצת הספר עידן התבונה של תומאס פיין.

חילוניות יכולה להיות צידוד בכל סוגי החילוניות, או בסוג אחד בלבד. כלומר, אדם שמצדד בחילוניות במובן אחד, יכול שלא לצדד בחילוניות במובן אחר. חילוניות אינה קשורה לאתאיזם; בין המצדדים בחילוניות יש דתיים רבים (כמו רבים מהאבות המייסדים של ארצות הברית), בעוד שיש אתאיסטים שמקבלים את השפעת הדת ומוסדותיה על הממשלה או על החברה. החילוניות היא אחד הרכיבים המגדיר עמדה חילונית הומניסטית פוליטית וחברתית.

חלק מהחברות, כמו החברה הישראלית, הן חילוניות כחלק מהתקדמות חברתית, ולא כתוצאה ממעשים של תנועה חילונית מסוימת; תהליך זה נודע גם כחילון.

אתיקה חילונית
ג'ורג' הוליוק בפרסום מ-1896 מגדיר חילוניות כך:

ראו גם
הומניזם חילוני
אתאיזם
תנועת ההשכלה היהודית
 פוסט-חילוניות
 חילוניות בישראל
ישראל חופשית
חדו"ש – לחופש דת ושוויון

לקריאה נוספת
 יוכי פישר (עורכת), חילון וחילוניות: עיונים בין־תחומיים, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015.
 ידידיה יצחקי, בראש גלוי: עיקרים של חילוניות יהודית, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תש"ס
 דנה פריבך-חפץ, חסד חילוני, הוצאת רסלינג, 2009
 עוזי אורנן, ציפורניו של אשמדאי: שמונה פרקים בחילוניות, הוצאת עינם 1999
ס. יזהר, "עוז להיות חילוני", שדמות 1981
 סם האריס, מהומת אלוהים: דת, טרור ועתיד התבונה, תרגמה מאנגלית יעל סלע-שפירו, הוצאת עברית 2006
 Secularism: the true philosophy of life : an exposition and a defence By G. W. (George William) Foote, Secular Society (G.W. Foote) Ltd.
 Victorian infidels: the origins of the British secularist movement, 1791-1866 By Edward Royle.
 Freethinkers: a history of American secularism, By Susan Jacoby.
 Secularism, By Mike King, James Clarke & Co., 2007

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

רוחניות ואמונה
פילוסופיה מדינית
יחסי דת ומדינה