קינות לתשעה באב

קינות לתשעה באב הן קינות הנאמרות בליל תשעה באב ובבוקרו. תוכנן הוא תיאור צרות רבות שהתרחשו במהלך הדורות לעם היהודי, החל מחורבן בית המקדש הראשון, חורבן בית שני, ואירועים היסטוריים נוספים. הקינות נאמרות בהמשך לקריאת מגילת איכה, המתארת את חורבן בית המקדש הראשון.

סדר הקינות תלוי במנהגים שונים. במשך הדורות הוסיפו עדות וקהילות שונות קינות על אירועים היסטוריים מאוחרים כמו מסעות הצלב, שרפת התלמוד וגזרות קנ"א, ובחלק מהקהילות אף נאמרות קינות על אירועים שאירעו ב, כמו השואה.

גיבוש מנהג אמירת הקינות
אמירת קינות בתשעה באב אינה נזכרת בספרות חז"ל. במסכת סופרים נאמר לראשונה שיש לקרוא בתשעה באב את מגילת איכה (המכונה "ספר קינות"), אך עדיין לא נזכרת אמירת פיוטי קינה בפני עצמם. ככל הנראה, נוצרו הקינות לתשעה באב בארץ ישראל כחלק מהתפתחות הפיוט בכלל והקרובות בפרט. הקרובות שנכתבו בארץ ישראל הקיפו את כל ברכות העמידה, אך בתשעה באב (ואולי גם בשאר התעניות) הן הורחבו בברכת בונה ירושלים בפיוטים רבים נוספים. פיוטי הרחבה אלה הם הקינות לתשעה באב. הקינה הקדומה ביותר המצויה בידינו היא אז בחטאינו חרב מקדש, שנכתבה כנראה בתקופה הקדם-קלאסית של הפיוט (המאה החמישית בקירוב), ולאחריה מצויות קינות מהתקופה הקלאסית, כגון הקינה "הילילו הה", המיוחסת ליניי. עשרות רבות של קינות חיבר רבי אלעזר בירבי קליר, פייטן שחי בארץ ישראל באמצע התקופה הקלאסית (בראשית המאה השביעית) וחיבר פיוטים רבים למועדים שונים.

בבבל של תקופת הגאונים לא נהגו לומר בתשעה באב קינות, שהיו מנהג ארץ-ישראלי ולמעשה הסתעפות של הקרובות הארץ-ישראליות. בסידורי הגאונים נאמר שיש לומר בתשעה באב סליחות בברכת סלח לנו כבכל שאר התעניות, ופייטני בבל כרב סעדיה גאון ורב האי גאון כתבו סליחות לתשעה באב. גם בנוסח הספרדים הקדום נהגו כנראה לומר סליחות לפי מנהג בבל. אולם, ברבות השנים נתקבל בכל הקהילות המנהג הארץ-ישראלי לומר קינות בתשעה באב ולא לומר סליחות.

תוכן הקינות וסגנונן 
קינותיו של רבי אלעזר בירבי קליר מתאפיינות בקשר הדוק לצורה ולתוכן של מגילת איכה:
 כתיבה באקרוסטיכון על סדר הא-ב, בדומה למגילה איכה שמרבית פרקיה בעלי מאפיין זה.
 סגנון דומה למגילה, כדוגמת פתיחה של כל שורה במילה מקבילה ממגילת איכה בפיוט איכה אצת באפך.
 תוכן דומה סביב חורבן בית המקדש.

פיוטיו של הקליר נחשבים לבעלי ערך מיוחד והיו רבים שהקפידו במיוחד לומר את קינותיו, דוגמת האר"י.

בימי הביניים, לצד קינות על החורבן שנכתבו כבעבר, נכתבו גם קינות על אירועים שאירעו בתקופות מאוחרות יותר, ובפרט סביב החורבן הקשה שנגרם לקהילות יהודיות במסעי הצלב. בקינות אלה הנושא איננו החורבן שהיה בעבר, אלא הצרות הבאות עליהם בגלות כעת. את המקום של בית המקדש בקינות החורבן, תופסת התורה ולומדיה, ובקינות רבות אובדן תלמידי חכמים ותורתם הופך למרכזי. קינות רבות נכתבו על אירועים ספציפיים שאירעו בקהילות, וחלקן נכנס לסדר הקינות.

בימי הביניים בספרד, נתחברו קינות רבות בעקבות גירוש ספרד והאינקוויזיציה, ואף בעקבות פרעות מוקדמות יותר שסבלו היהודים בשנת ה'קנ"א (גזירות קנ"א). אחת הקינות המפורסמות שחוברו בתקופה זו היא הקינה "יהודה וישראל דעו מר לי מאוד" שבנוסחה המקורי המחבר מקונן על אבדנן של קהילות מפוארות.

הקינות מסודרות בנוסחי הקינות על פי סדר היסטורי כללי, כך שהקורא עובר חוויה המתפתחת מהרגשת צער עמוק עד כדי ייאוש, לגעגועים ותקווה לבניין מחודש בסופו של דבר, בדומה למגילת איכה המאריכה בסיפור הצרות והחורבנות, אך מסיימת באמירה "השיבנו ה' אליך ונשובה, חדש ימינו כקדם".

סדר הקינות כמנהגי האשכנזים

כמו ברוב מנהגי אשכנז הקשורים בפיוט, מנהג אשכנז מתחלק לשני ענפי משנה, וישנו סדר קינות נפרד למנהג אשכנז המזרחי וסדר קינות נפרד למנהג אשכנז המערבי.

ההבדל בין שני המנהגים מתבטא לא רק בסדר הקינות, אלא גם באופן אמירתן: בקהילות הנוהגות כמנהג המזרחי אומרים הקינות ביחד ובלחש, חוץ מהאחרונה 'אלי ציון' שמנגנים או אומרים לסירוגין קהל וחזן. אבל בקהילות הנוהגות כמנהג המערבי (ובקצת קהילות שהושפעו מהן) נהוג שהחזן אומר הקינות הראשונות, ואז היחידים מחלקים השאר ביניהם, והכל בקול רם ובניגון.

קינות ליל תשעה באב
אחרי הקדיש (אותו אומרים בכמה מהקהילות בלי 'תתקבל') של תפילת ערבית מתיישבים על הקרקע וקוראים מגילת איכה. ואחר כך מתחילים הקינות.

לפי המנהג המזרחי:
 זכור ה' מה היה לנו (נוסח מפויט)
 במוצאי שבת: איך מפי בן ובת / קינה המסבירה שאין אומרים 'ויהי נעם' בגלל האבל.
 אוי נא לנו ... על ארמון כי נטש / רבי אלעזר הקליר. קינה על החורבן והצרות שליווהו.
בליל זה יבכיון / יש שייחסוה לר' אלעזר הקליר. קינה על חמשת הדברים שאירעו בתשעה באב, כמבואר בתלמוד.
 שומרון קול תתן / ר' שלמה אבן גבירול. דו-שיח בין גלות יהודה וגלות שומרון, על-פי נבואת יחזקאל (פרק כג).
 אז בחטאינו חרב מקדש / יש שייחסוה לר' אלעזר הקליר. קינת האבות והשבטים, השמים והארץ והמזלות.

לפי המנהג המערבי:
 זכור ה' מה היה לנו (לשון הפסוקים של פרק ה' בהוספת אוי ואוי מה היה לנו)
 על אלה ועל אלה אי בוכיה. תיסתר לאלם / רבי אלעזר הקליר. קינה המתארת את חורבן הבית בפרטיו.
 בליל זה יבכיון/ יש שייחסוה לר' אלעזר הקליר. קינה על חמשת הדברים שאירעו בתשעה באב, כמבואר בתלמוד.
 אז בחטאינו חרב מקדש / יש שייחסוה לר' אלעזר הקליר. קינת האבות והשבטים, השמים והארץ והמזלות.
אומרים קדושה דסידרא של בית האבל ואחריה 'קדיש תתקבל בלא תתקבל'.

קינות ליום תשעה באב
בשני המנהגים מתחילים אחר החזרת הספר תורה ובלי קדיש, בקינות הקליר, והרבה מהן מקושרות אחת לחברתה באופן טבעי או שיש קטע המקשר ביניהן שאף הוא יוחס לקליר. אחר כך אומרים מרבית קינות ממחברים שונים ועל אירועים טרגיים שונים, ובסוף אומרים הציונים, וקצת נחמות.

לפי המנהג המזרחי:
 שבת סורו מני
 נשמת ילדים שוממים על חורבן אריאל (ר' יעקב מלמד תינוקות מקשטיליה)
 את אויביך אל תשמיד ותחריב / בעגלא ובזמן קריב (אליקים)
 יום כמו נד עמדו דמעי בפני / על קדושים זרע ברוכי ה'
 עד אן צבי מדח ואין מקבץ לו / נגש וגם נאנח גבר מאד חילו (ר' יהודה הלוי)
 אשחר עדתי / ולמאד עניה / ואפקוד נותי / ורבה שאיה
 אפתח פי להודות וגם אצרח בקול מר / אברך לאלהים בברוך שאמר
 אריה שאג ועלה באפו / ועשה רצונו באף העור קצפו
 איך משכני עליון לשמה נתנו / בנים בגלות מגבולם רחקו (ר' יוסף בנסולי)
 הלנופלים תקומה מבור עני הטבעו בו (ר' יהודה הלוי)
 נשמת אמונים רגזו וחלו ביום זעם (ר' אברהם אבן עזרא)
 נלאה להיליל על שברינו / ואלו יללה מלא פינו (ר' משה אבן עזרא)
 היכל ה' היכל ה' היכל ה' העל שאונו רבו זדוני (ר' יצחק אבן גיאת)
 יום נלחמו בי יחד שכני / חסדי ה' היו אֲזֵנָי (ר' אברהם אבן עזרא)
 קול אהלה תתיפח / קול משבי מר צורח /קול אהליבה משביה / קרע לבבי קול בכיה (ר' חביב בר יצחק)
 בורא עד אנה יונתך במצודה... צועקת אבי (בנימין)
ברוב הקהילות אומרים קינה זו לפני מזמור קל"ז:
 על נהרות בבל חשכה / יפעת מאורותינו (ר' יהודה הלוי)

לכל המנהגים מקוננים את מזמור על נהרות בבל (תהילים קל"ז), ומתפללים ערבית.

לאחר תפילת העמידה אומרים חצי קדיש ואז מתחילים הקינות:
 למי אבכה וכף אכה ובבכי אמרר והמון מעי אשנן
 אקרא בבכיה רבה איכה ישבה
 הלילה אלכה שולל ויחף אצא בקריאת איכה
 מגילת איכה
 זכר ה' מה היה לנו / אוי / הביטה וראה את חרפתנו / אוי מה היה לנו (נוסח מפויט)
 בליל זה יבכיון וילילו בני. קינה על חמשת הדברים שאירעו בתשעה באב, כמבואר בתלמוד.
 מדי שנה קינה בליל זה מזומנה.
 על זה היה דוה לבנו ועל אלה חשכו עינינו. קינה על החורבן.
 על ליל חרבן היכל מקדש / מדי ליל זה ספד יחדש / על עיר קדש ועל המקדש. קינה על גרוש ספרד.
 אוי כי ירד אש מן השמים. לירושלים. עיני עיני יורדה מים. קינה על הצרות שאירעו בחודש אב.
 זכור ה' ליהודה ולאפרים / אשר שֻפך דמם כמים / סביבות ירושלים. קינה על ההריגות שנעשו בישראל במשך הדורות.
 אליכם עדה קדושה אשאל מכם שאלות / מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות. קינה המשווה בין ליל פסח לליל תשעה באב.
 אוי כי קינה רבת מפי בן ומפי בת / ויהי נעם נשבת במוצאי השבת (קינה למוצ"ש). קינה המסברת שאין אומרים 'ויהי נעם' בגלל האבל.
 אני הגבר אקונן / בליל זה במר ואתאונן / ותחת ויהי נעם / איכה זהב יועם (קינה למוצ"ש). קינה המסברת שאין עושים הבדלה בגלל האבל.
 אז בחטאינו חרב מקדש (יש שייחסוה לר' אלעזר הקליר). קינת האבות והשבטים, השמים והארץ והמזלות.
 עורה נא ימינך רמה / ולזעומה קרא נחמה (ר' יחייא אלדאודי). נחמה.

מכבין כל הנרות חוץ מנר אחד, ומונין שנות החורבן. וממשיכים "ואתה קדוש", קדושה דסידרא של בית האבל, ואחר כך קדיש מיוחד 'דהוא עתיד' לבניין בית המקדש השלישי (יש שמונין אחרי הקדיש).

יש נוהגים לומר גם קינות אלו או אחת מהן:
 על היכלי חבלי כנחש נושך ולשממות ציון אשב בחושך (ר' ישראל נג'ארה)
 על היכלי אבכה יומם ולילה / ולתפארת ציון עיר ההֻלָלָה (ר' יהודה בן-שמואל אבן-עבאס)

קינות ליום תשעה באב

קיימים שני מנהגים ביחס ליתר הקינות המובאות לקמן (שני מנהגים אלו מחולקים גם בהרבה פרטים בנוסח התפילה ביום זה). למנהג ספרד המקורי אומרים אותן מיד לאחר חזרת הש"ץ ולאחריהן אומרים את הקינות הקשורות לפתיחת ההיכל וקוראים את קריאת התורה וההפטרה ושאר התפילה ובסיומה קוראים מגילת איכה. לפי מנהג אחר, הקיים בעיקר בארץ ישראל (מנהג בית-אל), מיד לאחר חזרת הש"ץ מוציאים ספר תורה ואומרים את הקינות של פתיחת ההיכל. יתר הקינות נאמרות רק בסוף התפילה ולפניהן מקדימים את קריאת שירת האזינו ומגילת איכה, ויש הנוהגים להקדים לפניה גם את הקינה "למי אבכה" הנאמרת בתפילת ערבית. המנהג בתקופות קדומות היה לומר את הקינות דלקמן כחלק מחזרת הש"ץ אך בשל חשש להפסק שונה מיקומן לאחד משני המקומות בהם הן נאמרות כיום. לפי כל המנהגים הקדיש המיוחד הוא בסוף הקינות.

גוש הקינות
הקינות הראשונות הן שריד למנהג העתיק בספרד לומר קרובה וסליחות בתשעה באב. יש המדלגים על חלק מהקינות.
 וארץ שפל רומי / רבי שלמה בר יהודה, (רבי שלמה אבן גבירול או רבי שלמה הבבלי)
בחודש החמישי, אנו / רבי יהודה הלוי
 ירדתי לתחתיות / רבי יוסף בן סלעי
בחודש החמישי, נתק / רבי יהודה הלוי
 דוק וחוג / רבי דוד אבן בקודה
 שכינה צועקת / רבי יוסף בנסולי. קינה המתארת עשרת מסעות השכינה כמבואר במסכת ראש השנה (לא.).
 בת ציון שמעתי / (ב' ציון?) הלוי. קינה המתארת צער המקדש וכליו על השרפה וביטול העבודה.
 דממו שרפים / רבי דוד אבן בקודה
 בחודש החמישי, יעצו / רבי יהודה הלוי
בחודש החמישי, ירו / רבי יהודה הלוי
בחודש החמישי, הו הו / רבי יהודה הלוי
 אך זה היום יום פקודת חובי. פתיחה
 מזמור לאסף (תהילים ע"ט)
 עד מתי ה' יום זה לעומתך. קינה על הריגת הצדיקים והחורבן.
 איכה צאן ההרגה / רבי יהודה הלוי. קינה על צרות החורבן.
 שאי קינה במגינה / שמואל. קינה על החורבן.
 גרושים מבית תענוגיהם / רבי יצחק אבן גיאת. קינה על היציאה לגלות והטבח שהיו בעת החורבן.
 איך נוי שדד ואחריו פסוקים. קינה על החורבן.
 אליכם עדה נאמנה אשאל מכם טענה / מה נשתנה יום זה מכל השנה. קינה המקבילה אבל החורבן לשמחת יום פסח.
 אש תוקד בקרבי / מיוחסת לר' יהודה הלוי או לראב"ע. קינה המנגידה את המצב העלוב של חורבן הבית ויציאה לגלות, לשמחה של יציאת מצרים ועבודת המשכן.
 אלי עדתי והילילי. קריאה לכנסת ישראל לקונן.
 איך ידידות נפש. קינה על צרות הגלות וגירוש ספרד.
 שכורה ולא מיין / שלמה בן יצחק גירונדי. קריאה לכנסת ישראל שתצעק אל ה' על צרות החורבן ושתתפלל לנקמה.
 יום אכפי הכבדתי / רבי יהודה הלוי
 בת עמי תייליל. קינה על מעשה חנה ושבעת בניה
 איך נוי חטאתי השמימה / רבינו יחיאל. קינה על בן ובת רבי ישמעאל כהן גדול.
 אבכה ועל שוד זבולי. קינה על הדברים שנאבדו מאז החורבן.
 יהודה וישראל דעו מר לי מאוד (חסרה) / דון יהודה יחייא. קינה על החסר בגלות ובאבדן הקהילות.

בקהילות יוצאי מרוקו נהוג להוסיף כאן עוד כמה מתוך ה'קינות קטנות', הנקראות כך על שם שמודפסות באותיות קטנות. ואלו הן:

יום קינה היום (אברהם); אחזיק נא לי (עזום); ארים על שפיים (יצחק); אל ים גלותנו (יעקב), יה שור אם נטושה (יעקב אבן צור); על הר המוריה (סעדיה); שתה ימי גלותי (ישראל); מתי נשמה דלה (ישראל); אפתח בחידה (יהודה); אבל יחיד אעשה (ר' משה בן יהודה אנהורי); ברוב יגוני ארים (ר' ברוך בר' משה טולידאנו); לשאת על ירושלים מספד (יצחק); נחר בקראי גרוני (אברהם); אביר ישראל (חיים); למה לנצח תאבד תקותי (יצחק); יונה הומיה (ישראל בן משה נג'ארה?); ציון הלא תשאלי לשלום אסיריך, בלי תקוה; ציון הלא תשאלי לשלום אסיריך (ר' יהודה הלוי); אחות רעיה הגלי (שלום בן צור); יום מאורי חשך (שמעיה קסון?); חלפו ימי (יצחק); גולת ספרד (אברהם); יום הגליתי (ר' יהודה הלוי); עד מתי הצור (ר' משה אנהורי); קל מרירא מחצפא (שלום); על שבר בת עמי; הילילי בבכיה (ברוך); שור ה' וראה (שלמה הלוי); ימי חלדי והבלי (שלמה); זרים צרים (ר' משה אדהן); מר לי כי חזות קשה (שמעיה); הן מאד מר לי (שמואל); שכינתא קדישתא (יעקב); כנישתך במרירו בכיא (אברהם בן שלמה בן מוסה); אסדר נהי וקינה (אברהם); אללי לי ואויה לי (ר' אברהם אנקווה); אצרח במר נפשי (משה); שומרון כלביא צעקתה (שם טוב); בבי מלא יגון (יעקב אבן צור); מי זה במר יפצה פיהו (יעקב בן צור); אל יום זה יאות קינה (שלום בן צור); מרפא אל ציר נאמן (מנדיל אבן אבי-זמרה); ראש מרומים (יעקב הלוי); היום אשכח נגינתי; אזור שק אחגרה (יצחק); יום עמי הגלה (משלם); רוחי נדהמה הומה עגומה נקטטה (יעקב); רוחי נדהמה איך ציון תהיה שמה (שלום בן צור); היך שפירתא בכולא; עת נפתחו (יצחק עוזיאל); אוי לי כי שקי המר לי; אהה אזעק (שלום בן צור). פנה בעוד יום (משה); הודי נהפך (ר' משה זכות); ארים בקול בכיה (ר' משה זכות); גוזל נגזל (ר' משה זכות); מנודדיך מזעיר בניך (ר' משה זכות); מהלל שם הקל (ר' משה זכות); אננו ספדו (שאול); אבינו, הגמול הזה; על שוד היכלנו.
 יתומים היינו בארץ נוכריה. קינה על תלאות הגלות
 עיני עיני יורדה מים על חורבן ירושלים. קינה על צרות הגלות.
 הרגת ביום אפך. קינה על צרות החורבן.
 זאבי ערב / רבי זרחיה הלוי. קינה על החורבן.
 שומרון קול תתן / רבי שלמה אבן גבירול. דו-שיח בין גלות יהודה וגלות שומרון, על-פי נבואת יחזקאל (פרק כג).
 קול יללה אשמיעה. קינה על צרות הגלות.
 אלה אזכרה / (יהודה?). קינה על עשרת הרוגי מלכות
 אמרה ציון מצאוני עוני. דו-שיח בין כנסת ישראל לה' על הצרות.
 לשכינה עלתה. קינה המפרטת הסיבות לקונן.
 אללי לי אללי על רוע מעללי. קינה על שפלות ישראל מאז החורבן.
 עד אנה בכיה בציון. פסוקי נחמה.
ואומרים קדיש 'דהוא עתיד'.

בפתיחת ההיכל ובהוצאת הספר 
 אקום במר נפשי / יעקב
ספר אמרי שפר
אל תדום בת עיני / ר' אברהם הלוי (בפתיחת ההיכל)
 על היכלי אבכה / ר' יהודה בן-שמואל אבן-עבאס (בפתיחת ההיכל)
 ספדי והלילי תורת יקותיאל (בפתיחת ההיכל)
 קומי וספדי תורה (בהוצאת ספר תורה)
 במקום אשרי העם (באחיזת ספר תורה)
במקום ישמחו השמים (בהולכת ספר תורה)
אחרי התפילה קוראים איכה, ויש שגם קוראים איוב.

למנחה של תשעה באב 
בקהילות יוצאי מרוקו נהוג להוסיף לפני התפילה פזמונים מתוך ה'קינות הקטנות': ארץ הקדושה (ר' אברהם סלאמה); ארץ חפץ (ר' יצחק בר ששת); אמרה לך עיר הצדק (ר' אברהם אנקווה).

ותיכף אחר חזרת התפילה אומרים נחמות:
 נחמו נחמו עמי... על חללי בת עמי
 נחמו נחמו עמי... אשא נס
 פסוקי נחמות
 אחרי קדיש תתקבל אומרים מזמור קכ"ו.

סדר הקינות כמנהג התימנים
רוב הקינות שבתכלאל 'עץ חיים' המשמש כבסיס לנוסח ומנהגי ה'בלדי' בדורות האחרונים, לקוחות מסדר הספרדים המובא למעלה. רק אלו שאינן בכלל זה מופיעות כאן באותיות בולטות. בכמה קהילות נהגו לומר רק מעט קינות, ואלו מופיעות כאן באותיות מוטות.

קינות ליל תשעה באב
לפני תפילת ערבית מתחיל הש"ץ לקונן מעומד:
על נהרות בבל חשכה / ר' יהודה הלוי
על נהרות בבל (תהילים קל"ז)
מזמור לאסף (תהילים ע"ט)
ומתפללים ערבית, ואחר כל התפילה יושב הש"ץ על הקרקע ומתחיל לקונן:
למי אבכה
מגילת איכה
זכור ה' מה היה לנו (נוסח מפויט)
בליל זה יבכיון. קינה על חמשת הדברים שאירעו בתשעה באב, כמבואר בתלמוד.
מדי שנה קינה בליל זה מזומנה
על זה היה דוה לבנו, ועל אלה חשכו עינינו. קינה על החורבן
זכור ה' ליהודה ואפרים. קינה על ההריגות שנעשו בישראל במשך הדורות.
אליכם עדה קדושה (מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות). קינה המשווה בין ליל פסח לליל תשעה באב.
על נהרות בבל (תהילים קל"ז)
אז בבית שבינו. קינה על עשרת הרוגי מלכות.
לכן אנשי לבב שמעו לי. סיומת הקינות והקדמה למניין.
ומונים שנות החורבן: 'כי בעונותינו ובעונות אבותינו אנו מונים לחרבן בית אלהינו ולפיזור עם ה' אלה מעל אדמת קדשנו היום לחרבן בית שני אשר בנה עזרא אדוננו __ שני יגונותינו ולחרבן בית ראשון ולפיזור אנשי גלותינו אנחנו הגולים פה (תימן) בארצות מונינו היום __ שנים על רוב עונותינו. על זאת נשכבה בבשתנו ותכסנו כלימתנו ולא נשכח מקדש תפארתנו אם תשכח ימיננו. לזאת נבכה ונקונן כל ימי שנותינו ולא נקח נחמה עד יבנה בית זבולנו ואל גבול ארצנו יחזירנו שובה יי את שביתנו'.
עד אנה בכיה בציון. הקדמה לנחמות
עורה נא ימינך רמה / ולזעומה קרא נחמה (ר' יחייא אלדאודי). נחמות
הש"ץ עומד ואומר קדיש מיוחד 'דעתיד לחדתא', 'יתכלי מננא'. אחר כך יש שמכבין כל הנרות חוץ מנר אחד, ואומרים עוד קינה זו:
 על היכלי חבלי כנחש נושך (ר' ישראל נג'ארה)

קינות ליום תשעה באב 
אחרי תחנון וקדיש, מתיישבים כל הקהל על הארץ ומקונן הש"ץ קינות אלו::
 וארץ שפל רומי /רבי שלמה בר יהודה, (רבי שלמה אבן גבירול או רבי שלמה הבבלי)
בחודש החמישי, אנו / רבי יהודה הלוי
 ירדתי לתחתיות / רבי יוסף בן סלעי
בחודש החמישי, נתק / רבי יהודה הלוי
 דוק וחוג / רבי דוד אבן בקודה
 שכינה צועקת / רבי יוסף בנסולי. קינה המתארת עשרת מסעות השכינה כמבואר במסכת ראש השנה (לא.).
 בת ציון שמעתי / (ב' ציון?) הלוי. קינה המתארת צער המקדש וכליו על השרפה וביטול העבודה.
 דממו שרפים / רבי דוד אבן בקודה
 בחודש החמישי, יעצו / רבי יהודה הלוי
בחודש החמישי, ירו / רבי יהודה הלוי
בחודש החמישי, הו הו / רבי יהודה הלוי
 אך זה היום יום פקודת חובי. פתיחה
 מזמור לאסף (תהילים ע"ט)
 עד מתי ה' יום זה לעומתך. קינה על הריגת הצדיקים והחורבן.
 איכה צאן ההרגה / רבי יהודה הלוי. קינה על צרות החורבן.
 שאי קינה במגינה / שמואל. קינה על החורבן.
 גרושים מבית תענוגיהם / רבי יצחק אבן גיאת. קינה על היציאה לגלות והטבח שהיו בעת החורבן.
 איך נוי שדד ואחריו פסוקים. קינה על החורבן.
 אש תוקד בקרבי / מיוחסת לר' יהודה הלוי או לראב"ע. קינה המנגידה את המצב העלוב של חורבן הבית ויציאה לגלות, לשמחה של יציאת מצרים ועבודת המשכן.
 אלי עדתי והילילי. קריאה לכנסת ישראל לקונן.
שאו קינה בקול מרה / רבי יחייא צאלח
 איך ידידות נפש. קינה על צרות הגלות וגירוש ספרד.
 שכורת לא מיין / שלמה בן יצחק גירונדי. קריאה לכנסת ישראל שתצעק אל ה' על צרות החורבן ושתתפלל לנקמה.
יונה מה לך מקוננת
 יום אכפי הכבדתי / רבי יהודה הלוי
אומללה יולדת השבעה. קינה על מעשה חנה ושבעה בניה
 איך נוי חטאתי השמימה / רבינו יחיאל. קינה על בן ובת רבי ישמעאל כהן גדול.
 אבכה ועל שוד זבולי. קינה על הדברים שנאבדו מאז החורבן.
 יתומים היינו בארץ נוכריה. קינה על תלאות הגלות
 הרגת ביום אפך. קינה על צרות החורבן.
 קול יללה אשמיעה. קינה על צרות הגלות.
 אלה אזכרה / (יהודה?). קינה על עשרת הרוגי מלכותעל נהרות בבל חשכה / רבי יהודה הלוי.
 יום חובי ענה ביאמרה ציון / רבי אברהם אבן עזראאח ועבד הדימוניארץ צבי תפרש כפיהזכור ה' מה היהאהה ידועת מכאובותאמרה ציון מצאוני עוני. דו-שיח בין כנסת ישראל לה' על הצרות.
 לשכינה כי עלתה. קינה המפרטת הסיבות לקונן.
 אללי לי אללי על רוע מעללי. קינה על שפלות ישראל מאז החורבן.
 עד אנה בכיה בציון. פסוקי נחמה.

הש"ץ עומד ואומר קדיש מיוחד 'דעתיד לחדתא', 'יתכלי מננא', ואחר כך נגש להוצאת ספר תורה ומקונן:
 עת היכלי אבכה./ ר' יהודה בן-שמואל אבן-עבאס
 על שוד ספר אמרי שפר
 ספדי והלילי
 קומי וספדי תורה
 במקום אשרי העם

אחר כל התפילה יושבים על הקרקע והש"ץ מקונן:
למי אבכה
מגילת איכה
על נהרות בבל (תהלים קל"ז)אז בבית שבינו. קינה על עשרת הרוגי מלכות.תרומם שפלה... ברוך מנחם ציון ואבליה ובונה ברחמיו את ירושלים אמן
ספר איוב

למנחה של תשעה באב 
אחרי התחנון ולפני הקדיש מוסיף הש"ץ פיוטים אלו:
 נחמו נחמו עמי... על חללי בת עמי. נחמות
 אנא אב רחמן אל עליון. תפילה
 נחמו נחמו עמי... אשא נס. נחמות

אחרי קדיש תתקבל אומרים מזמור קכ"ו.

סדר הקינות כמנהג האיטלקים
היום, אף אחת מקהילות איטליה אינה אומרת את כל הקינות הקיימות בנוסח איטליה. הרב הרטום מפרט במחזור שלו אילו קינות אומרים באילו קהילות. במנהג האיטלקי הישן, אמרו את כל הקינות בתוך חזרת הש"ץ, כמו שהוא מופיע במחזורים העתיקים. במחזור שד"ל כבר מצוין שיש קהילות שאומרות את הקינות לאחר חזרת הש"ץ, וכך נוהגים היום בכולן. ישנה תופעה ייחודית בנוסח איטליה (כמו גם בנוסח רומניא) לומר כמה פיוטי נחמה בסוף הקינות.

ברומא ובמילאנו, נוהגים כיום להוסיף קינות מהמחזור הספרדי.

קינות ליל תשעה באב
במחזורים הישנים לא רשומות קינות לליל תשעה באב, מלבד מגילת איכה ושני המזמורים קל"ז וע"ט.
 למי אבכה
 עורה נא ימינך רמה / ר' יחייא אלדאודי. נחמות
 היום עת בוא שמשי

קינות ליום תשעה באב
 בתוך חזרת הש"ץ, אומרים קרובת י"ד זכור איכה / רבי אלעזר הקליר
דוד זרעו
שבת סורו / רבי אלעזר הקליר. קינה על צער האבלות.
 לנו שלות / שמואל
 איכה אצת / רבי אלעזר הקליר. קינה על שהפסיק ה' לגמול חסד לישראל והענישם באכזריות.
 לנו שחת / שמואל
 אאדה עד חוג שמים / רבי אלעזר הקליר. קינה על החורבן.
 ישראל למעת / רבי אלעזר הקליר.
ישראל שתילי ביתי / שמואל.
 איכה תפארתי / רבי אלעזר הקליר. ציטוט הברכות והקללות שבפרשת בחוקותי, ואיך נתגשמו בעת החורבן.
אני לבטתי / רבי אלעזר הקליר.
 איכה אשפתו / רבי אלעזר הקליר. המשך ציטוט הקללות שבפרשת בחוקותי, מהמקום שנסתיימה בו הקינה שלפניה, וצדוק הדין.
 בדומיה בדד אשבה
 איכה ישבה חבצלת השרון / רבי אלעזר הקליר. פירוט העבירות שגרמו לחורבן, וכל כ"ד משמרות הכהנים שהענישו.
לו אלה / רבי אלעזר הקליר.
 אהלי אני עבטתי / רבי אלעזר הקליר.
מיריחו לכד / רבי אלעזר הקליר.
 איכה אהובים נאמנים / רבי אלעזר הקליר. קינה על שהרשעים נצחו את ישראל.
 זכור אשר עש / רבי אלעזר הקליר. קינה על אכזריות וחילול הקודש שביצע טיטוס בעת חורבן הבית השני.
מי יתן
 אוי כי אסרתי / רבי אלעזר הקליר. קינה על ששלטו כמה מלכויות בישראל (בבל, פרס, יון, אדום, ישמעאל).
 כשרה שכינה
 אויל כהכניס / רבי אלעזר הקליר. קינה המתארת מסעות השכינה כעין המבואר במסכת ראש השנה (לא.).
 אנה אלך / רבי אלעזר הקליר. קינה על הגלות.
ויקונן ירמיהו
 איכה אילי קוננו / רבי אלעזר הקליר. קינה על הריגת יאשיהו המלך על ידי פרעה נכה בעוון דורו.
 שתים נשים
 אוי כי מחלוקת / רבי אלעזר הקליר. דו-שיח בין גלות יהודה וגלות שומרון, על-פי נבואת יחזקאל (פרק כג).
בת קול יצאה / רבי אלעזר הקליר.
 במכת אהלה / רבי אלעזר הקליר. קינה על גלות יהודה ושומרון.
 עוונינו ארוכים / רבי אלעזר הקליר. על שהעונות גרמו לכל צרות ישראל.
 נשכבה בבשתנו
 אם תאכלנה נשים / רבי אלעזר הקליר. קינה על הצער והסבל שעברו על ישראל בעת החורבן.
ורוח הקדש. מלבד לקשר, קטע זה מפרש למה באו כל צרות אלו.
 אם תעירו תלנתיכם / רבי אלעזר הקליר. ה' מזכיר חטאות ישראל.
 אז בחטאינו חרב מקדש / יש שייחסוה לר' אלעזר הקליר. קינת האבות והשבטים, השמים והארץ והמזלות.
 הדרת מלכותך
 בת ציון שמעתי / ב' ציון? הלוי. קינה המתארת צער המקדש וכליו על השרפה וביטול העבודה.
 תסתר לאלם / רבי אלעזר הקליר. קינה המתארת את חורבן הבית בפרטיו.
למענך אלקי
 אש תוקד בקרבי / מיוחסת לר' יהודה הלוי או לראב"ע. קינה המנגידה את המצב העלוב של חורבן הבית ויציאה לגלות, לשמחה של יציאת מצרים ועבודת המשכן.
 אנכי אנכי אנחם (ויש גורסים אנכי אנכי איך אנחם). נחמות.
 בימים ההם ובעת ההיא. חזון ותיאור ימות המשיח, חודש בחודש.
 ויכון עולם על מלאתו. חזון ותיאור ימות המשיח, וחזרה לברכת דוד וירושלים.

סדר הקינות במנהגים אחרים 
שני סדרים נוספים של קינות נדפסו והגיעו לידינו:
 כמנהג רומניא, נדפס בתוך מהדורות שונות של מחזור רומניא.
 כמנהג ארם צובא, נדפס רק פעמים בתוך מחזור ארם צובא.

קינות לזכר חללי השואה

צום תשעה באב נוסד כאבל על חורבן בית המקדש, עם השנים הוסיפו לו את האבל על כל צרות הגלות, וכך חיברו במשך כל השנים קינות. עם זאת, במאות השנים האחרונות חוברו מעט קינות ומה שחובר לא נכנס לסדר הקינות המקובל.

לאחר השואה, הרגישו רבים שאי אפשר להתאבל בתשעה באב על חורבנן של ערים בימי הביניים ולא על החורבן הגדול של השואה. משום כך הציעו רבים לחבר ולומר קינות חדשות על השואה. המציעים ובהם גם רבנים חשובים טענו שבכל הדורות חיברו קינות חדשות על האסונות שבימיהם, ואף אנו צריכים לנהוג כמוהם. יתר על כן, חלקם סברו שחובתנו לתקן קינות שכאלו, מחשש שהשואה תישכח בעתיד.

ידועה במיוחד "אלי אלי נפשי בכי" של יהודה לייב ביאלר, הנאמרת במנגינת הקינה המקובלת בנוסח אשכנז לקינה "אלי ציון ועריה". קינות נוספות חוברו על ידי הרב שמואל וואזנר ("אש תוקד בקרבי"), האדמו"ר מבאבוב ("זכרו נא וקוננו כל ישראל"), הרב חיים סבתו ("איך אל אחי נגזר דין ונחתם") ורבנים נוספים. קינתו של האדמו"ר מבאבוב נדפסה ב"לוח דינים ומנהגים" שמופץ על ידי איחוד בתי הכנסת בישראל. הרב מיכאל דב וייסמנדל, שבתקופת השואה הקים, יחד עם גיזי פליישמן, את קבוצת העבודה ויזם את תוכנית אירופה, כתב קינה המופיעה בסוף ספרו 'מן המצר'. בקינה ייחודית זו, מופיעים, בתוך דברי הקינה, גם דברי ביקורת חריפים כנגד ההנהגה הציונית בתקופת השואה. בשנת 2007 הוציא יעקב פוקס את "קינת מן המצר", וצירף לה ביאור ופירוש. קינה נוספת, "הזוכר מזכיריו", חיבר הרב שמעון שוואב, רבה של "קהל עדת ישורון" בניו יורק, והיא נכללה בקינות לתשעה באב של הוצאת "שי למורא" (ענף של הוצאת "אשכול" הוותיקה).

כנגדם טענו רבנים רבים שאיננו יכולים לתקן קינות חדשות משום שיש קדושה בהן, והן נתחברו על ידי גדולי הדורות, וכיום אין מי שיכול לכתוב בדומה להם. כך סברו גם רבנים ניצולי שואה (ראו שו"ת דברי יציב לאדמו"ר מקלוזנבורג, ליקוטים והשמטות סי' מח). אחרים סברו שאמנם יחיד או קהילה מסוימת יכולים לומר אילו קינות שרוצים, אך תקנה כללית שתחייב את כל העם, דבר זה יכולים לעשות רק גדולי הדור או אפילו רק הגדולים שבדורות קודמים. (ראו שו"ת אגרות משה לרבי משה פיינשטיין, ח"ד סוף סי' נז).

הרב יעקב אריאל מציין שסדר הקינות, בניגוד לסידור התפילה וספרים אחרים, לא נעשה לפי דעת רבנים אלא לפי התקבלותן בקהילות והחלטת המדפיסים, כך קינות יכולות להיכנס בתהליך איטי אל סדר הקינות המקובל. אמנם, כיום נאמרות קינות על השואה בבתי כנסת רבים, ולדעתו ייתכן שעם הזמן הן ייחשבו כחלק אינטגרלי מן הקינות בלא שיוחלט על כך.

קינות בנושאים נוספים 
מלבד הקינות שכבר הוזכרו קיימות קינות רבות שנכתבו בנושאים שונים ומגוונים שרובן לא נכנס לסדר הקינות המצוי בעדות השונות. כך קיימות קינות לתשעה באב על פרעות רינדפלייש, גזירות ק"ט, גירוש ספרד ועוד. גם בדורות האחרונים המשיכו יחידים לכתוב קינות לתשעה באב על מאורעות שונים, בהן קינות של יהודי תימן על החילון שחל בקהילה לאחר העלייה לישראל, קינות על הנסיגה מגוש קטיף, על רצח הרב אלעזר אבוחצירא, לזכר אנשים רבי מעלה שנפטרו, וכדומה. קינות אלה לא התקבלו לסדר קינות של נוסח מסוים, ולרוב נאמרות רק במקצת מן הקהילות.

לקריאה נוספת
 
 מרדכי מאיר, זכור הנאקות ורעש הצעקות - קינות לתשעה באב לזכר השואה, ירושלים תשס"ד.
 יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, בכה תבכה בלילה - על הקינות לתשעה באב, עמותת "מאוצר הרב" והוצאת ידיעות ספרים, תש"פ.

קישורים חיצוניים

קינות לתשעה באב - הקלטות 
 הקלטות של קינות לתשעה באב באתר הספרייה הלאומית
 מגילת איכה, ספר איוב וקינות לט' באב על פי מסורת יהודי ארם צובא (חלב)
 להאזנה לכל הקינות של תשעה באב בלחנים הבבליים (לחן עיראק) מפי החזן הרב חיים סלמן.
 קינות לתשעה באב בכל המנהגים והקהילות באתר הזמנה לפיוט
 חסרה, מתוך הקינה "יהודה וישראל" - בביצוע ר' מאיר עטיה, באתר הזמנה לפיוט

קינות לתשעה באב - טקסטים 
 
 קינות לתשעה באב, נוסח אשכנז המזרחי (מנהג פולין), מהדורת רדלהיים
 
 
 קינות הקליר באתר הזמנה לפיוט

קינות לתשעה באב - מידע 
 יעקב קרויזר, מבוא לקינות תשעה באב, מתוך אתר הפיוט והתפילה, הספרייה הלאומית
 הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטילי, מחזור לתשעה באב כמנהג בני רומה כפי הנהוג בירושלים, ירושלים תש"פ.
 מנחם ברונפמן, קינות לתשעה באב: מתי הן נוצרו? כיצד הן בנויות? ומדוע שפתן כה קשה להבנה?

הערות שוליים

ליטורגיה יהודית
סוגי פיוט