אברהם בייגה שוחט

אברהם בייגה שוחט (נולד ב-14 ביוני 1936, כ"ד בסיוון תרצ"ו) הוא איש ציבור ישראלי. היה חבר בצוות ההקמה הראשון של ערד, ראש המועצה הנבחר הראשון שלה וכיהן בתפקיד זה במשך 22 שנים (1967–1989). כיהן כחבר הכנסת במשך 18 שנים (1988–2006) והיה יו"ר ועדת הכלכלה וועדת הכספים של הכנסת. כיהן פעמיים כשר האוצר, בממשלות רבין ופרס (1992–1996) ובממשלת אהוד ברק (1999–2001).

ביוגרפיה 
שוחט נולד בתל אביב ב-1936 לפניה (לבית פרל) וצבי שוחט, מנהל עבודה ב"סולל בונה", שהיה בנו של שוחט מנטורי קרתא שיצא בשאלה. למד בת״א והיה פעיל בתנועת הנוער התנועה המאוחדת. שירת בצה"ל בנח"ל המוצנח. לאחר השחרור הצטרף יחד עם הגרעין אליו היה שייך לקיבוץ נחל עוז. שוחט היה חבר קיבוץ נחל עוז בין השנים 1956–1957. בעל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מטעם הטכניון בחיפה. במהלך לימודיו נבחר ליו"ר אגודת הסטודנטים בטכניון.

ראש מועצה בערד 
היה חבר בצוות ההקמה של ערד בתחילת שנות ה-60 והשתתף כמהנדס בצוות ההקמה בראשות אריה ״לובה״ אליאב. שוחט עבד בצוות במשך 3 שנים בתור מהנדס. בשנים 1964–1967 היה מנהל סניף סולל בונה בערד, במסגרת זאת בנו בערד, עין גדי, נווה זוהר ופרויקטים שונים באזור ים המלח. לקראת סוף 1967 היה שוחט בין המוחים נגד כוונת משרד הפנים שלא לקיים בחירות למועצה המקומית. בשנת 1967 היה מועמד המערך לראשות המועצה. בבחירות הרשמיות הראשונות לראשות המועצה בערד קבלה רשימתו של שוחט 6 מתוך 9 המקומות במועצה והוא נבחר לראש המועצה המקומית. בבחירות בסוף 1973 זכתה רשימתו ל-8 מתוך 9 מקומות במועצה ובבחירות של 1978 נבחר לראשות המועצה ברוב של 85% מהקולות ורשימתו זכתה ל-8 מתוך 11 מקומות. בשנת 1983 נבחר שוב לראשות המועצה ברוב של 88%, שזהו שיא ארצי. במקביל לתפקידו בערד כיהן שוחט כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי וכיו"ר ועדת ערי הפיתוח.

כניסה לפוליטיקה לאומית 
בראשית שנות ה-80 הצטרף שוחט ל״מחנה רבין״ במפלגת העבודה. בשנת 1982 ניהל שוחט את מפקד חברי המפלגה. בבחירות של 1984 רץ כמספר 52 ברשימת המערך לכנסת ה-11 אך נותר מחוץ לכנסת. במאי 1988 מונה בתור חבר הכנסת לאחר שאהרן הראל, שמונה ליו"ר רשות השידור, התפטר מהכנסת.

פעילות בכנסת ובממשלה 

שוחט נכנס לכנסת בשלהי כהונת הכנסת האחת עשרה (ב-10 במאי 1988) מטעם סיעת המערך (מאוחר יותר מפלגת העבודה). כחבר הכנסת עסק בעיקר בנושאים כלכליים וכיהן בתור יו״ר ועדת הכלכלה ויו״ר ועדת הכספים. לאחר נפילת ממשלת ישראל העשרים ושלוש, במהלך "התרגיל המסריח", הורכבה מחדש הקואליציה ללא המערך. שוחט מצא את עצמו באופוזיציה, אך באופן נדיר, בהסכמה רחבה ובתמיכת ראש הממשלה שמיר, המשיך לכהן בתפקידו בתור יו״ר ועדת הכספים.

בממשלתו השנייה של יצחק רבין 1992-1995 מונה שוחט לשר האוצר. ב-1994 היה שוחט הנציג של מדינת ישראל במשא ומתן וכן בחתימה על הפרוטוקולים הכלכליים של פריז ב-1994, שהיוו את הנספח הכלכלי להסכמי אוסלו.

בתקופת כהונתו הראשונה כשר האוצר עלה התוצר המקומי הגולמי בשיעור ממוצע של כ-5.8% לשנה, הואץ פיתוח התשתיות וגדל בשיעור ניכר היקף התחלות הבנייה. שיעור האבטלה ירד מכ-11.5% לכ-6.5%. נוספו כ-400,000 מקומות עבודה והואץ במאות אחוזים קצב הגידול בהשקעות הון זר. למרות ההתנגדות התקיפה של הפקידות הבכירה במשרד האוצר תמך ברפורמה במערכת הבריאות ובחקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (שיזם שר הבריאות חיים רמון) והעמיד את התקציב הדרוש לכך. סקטורים רבים במגזר הציבורי זכו לתוספת תקציבית. הורדת המיסוי על מוצרי יבוא רבים הביא להוזלות ניכרות במוצרים. שוחט הוביל את המו״מ של הממשלה עם ועדי העובדים של רפא״ל והתעשייה האווירית לאחר קריסת פרויקט הלביא. שוחט נאלץ לגנוז את תוכניתו להטיל מס על הרווחים בבורסה בשל התנגדותו של ראש הממשלה רבין. כהונתו כשר אוצר התאפיינה בחילוקי דעות בינו לבין נגיד בנק ישראל, יעקב פרנקל, על רקע שיעור הריבית במשק. שוחט התנגד למדיניות השמרנית של פרנקל ולשימוש שעשה בהעלאות הריבית. בקדנציה השנייה שלו בממשלת ברק פעל להרחבת נטל המס גם על ההון ונקט מדיניות כלכלית פחות מרחיבה.

לאחר רצח יצחק רבין המשיך שוחט לכהן בתור שר אוצר גם בממשלת ישראל העשרים ושש בראשותו של שמעון פרס. הוא החזיק בתפקיד זה עד השבעת ממשלתו של בנימין נתניהו בשנת 1996. שלוש שנים לאחר מכן מילא תפקיד זה גם בממשלתו של אהוד ברק עד נפילתה בשנת 2001. בחודשים האחרונים לכהונת ממשלה זו שימש גם כשר התשתיות.

מבחינה מדינית נמצא שוחט משמאל למרכז הקשת הפוליטית. תמך בהסכמי אוסלו בתקופת ממשלת רבין, והצביע בעד קבלת מתווה קלינטון בשלהי ממשלת ברק, אך דרש שבתמורה יוותרו הפלסטינים במפורש על מימוש זכות השיבה.

לאחר פרישתו מהפוליטיקה 
ב-9 באוקטובר 2005 הודיע שוחט על פרישתו מהחיים הפוליטיים. בישיבת הפרידה שקיימה לכבודו ועדת הכספים של הכנסת ב-11 בנובמבר 2005, ציינו כל הנוכחים, נציגי כל המפלגות, את היותו איש עקרונות הוגן והגון, ישר וישיר. הוא החליט לדחות את פרישתו בשלושה חודשים ולהשתתף בישיבות ועדה לבחירת שופטים כדי למנוע את מינויה של רות גביזון לבית המשפט העליון, מינוי שהתנגד לו. התפטר מהכנסת ב-11 בינואר 2006.

לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים התמנה להיות חבר בחבר הנאמנים של מכללת תל חי ודירקטור בשורה של חברות כמו כימיקלים לישראל, מזרחי טפחות, באלון USA, ביטוח ישיר, ויבואנית הרכב קרסו מוטורס. כמו כן נתמנה ליושב ראש קרן ספידן, ויושב ראש ועדת ההשקעות של קרן התשתיות של קבוצת הראל השקעות. כיהן כדירקטור בכי"ל בין התאריכים 26 בינואר 2006 ל-25 בינואר 2015. בנוסף כיהן כדירקטור במזרחי טפחות עד לפרישתו מתפקיד זה בשנת 2012 בשל ניגוד עניינים.

בנובמבר 2006 מונה לעמוד בראש ועדה לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל.

קיבל אות יקיר העיר תל אביב-יפו לשנת 2009. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-116 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, שובץ במקום ה-31 והאחרון ברשימתו של רון חולדאי "תל אביב 1" למועצת עיריית תל אביב-יפו.

שוחט מכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של חברת "סיטיפס" וכחבר במועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל. הוא גם מכהן בהתנדבות בקרן הכספים של הטכניון ובמועצה ובוועד המנהל של הקרן הלאומית למדע בישראל.

חיים אישיים 
את כינויו "בייגה" קיבל בילדותו אצל חבריו, בעקבות אמו, שהייתה קוראת לו "פייגלה" (ציפור ביידיש) בגלל גופו הרזה דאז. לימים הוא הפך את הכינוי לחלק משמו הרשמי.

היה נשוי לתמה שוחט, בתו של לוי אשכול, ראש ממשלת ישראל השלישי, מ-1959 ועד לפטירתה בספטמבר 2022. בתחילת 1965 נבחרה תמה שוחט לרשימת המועמדים המומלצים מטעם תושבי ערד למועצה המקומית. לימים הייתה לאחת מנציגות המערך במועצה הממונה.

בשנות האלפיים, שוחט מתגורר בשכונת למד שבתל אביב. הוא אב לשלושה וסב.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

שרי ממשלת ישראל
חברי כנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
חברי כנסת מטעם העבודה
חברי כנסת מטעם ישראל אחת
חברי כנסת מטעם עבודה-מימד
ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
ראשי מועצת ערד
זוכי אות אביר איכות השלטון
משפחת אשכול
זוכי פרס יגאל אלון
מייסדי עיירות וערי פיתוח בישראל
בוגרי בית הספר היסודי לדוגמה (תל אביב)
בוגרי תיכון עירוני ד' (תל אביב)
בוגרי התנועה המאוחדת
חברי גרעיני נח"ל
בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
חברי הכנסת האחת עשרה
חברי הכנסת השתים עשרה
חברי הכנסת השלוש עשרה
חברי הכנסת הארבע עשרה
חברי הכנסת החמש עשרה
חברי הכנסת השש עשרה
יקירי תל אביב-יפו לשנת 2009
יושבי ראש ועדת הכלכלה
יושבי ראש ועדת הכספים
שרי ממשלת ישראל העשרים וחמש
שרי ממשלת ישראל העשרים ושמונה
חברי המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל
ישראלים שנולדו ב-1936
אזרחי כבוד של באר שבע
אזרחי כבוד של חולון