ג'ון ויין

מאריון מיטשל מוריסון (באנגלית: Marion Mitchell Morrison; נולד כמאריון רוברט מוריסון ב-26 במאי 1907, נפטר ב-11 ביוני 1979) ידוע יותר בשם הבמה שלו ג'ון וויין (באנגלית: John Wayne) היה שחקן קולנוע אמריקאי, שזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמטי ובפרס גלובוס הזהב על מפעל חיים. במהלך הקריירה שלו שיחק וויין ב-174 סרטים, בעיקר מערבונים, סרטי מלחמה, הרפתקאות, מלודרמות ומספר קומדיות רומנטיות. הוא נחשב לכוכב קולנוע בקנה מידה עולמי משנות ה-40 ועד שנות ה-70. ג'ון וויין התחיל את הקריירה הקולנועית עם דמויות שטחיות יחסית שהלכו והפכו למורכבות יותר עם הזמן. וויין היה בין השחקנים המכניסים ביותר בקולנוע האמריקני במשך שלושה עשורים והפך עוד בחייו לאייקון אמריקני אשר בדמותו סימל את דמות החייל האמריקני המושלם.

שנותיו הראשונות
וויין נולד כמאריון רוברט מוריסון באיווה, ארצות הברית. שמו האמצעי שונה במהרה למיטשל מפני שהוריו החליטו לקרא לאחיו הקטן של וויין רוברט. אביו של וויין, קלייד לאונרד מוריסון (באנגלית: Clyde Leonard Morrison), היה בנו של מאריון מיטשל מוריסון, חייל, מוותיקי מלחמת האזרחים האמריקנית. אימו של וויין, מרי "מולי" אלברטה בראון, הגיעה מנברסקה. וויין חונך כפרסביטריאני.

משפחתו של וויין עברה לפלמדייל, קליפורניה וב-1911 עברה לגלנדייל, קליפורניה. שם אביו של וויין עבד כרוקח. אחד הכבאים שבעיירה כינה את וויין ליטל דיוק (Little Duke), כי לכל מקום שאליו היה הולך, התלווה אליו כלב האיירדייל טרייר הגדול שלו.

כנער, וויין עבד בחנות גלידה בשביל אדם אשר השכיר סוסים לאולפנים בהוליווד. הוא גם היה פעיל כחבר במסדר דה-מוליי, ארגון נוער אשר היה קשור לבונים החופשיים. הוא למד בבית הספר המקומי ושיחק בנבחרת הפוטבול של בית הספר.

וויין נדחה מהאקדמיה הימית של חיל הים האמריקני ולבסוף התקבל לאוניברסיטת דרום קליפורניה, על מלגת ספורט, שם למד משפטים. הוא היה חבר באחוות האבירים הטרויאנים ובסיגמא כי. וויין שיחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה. בעקבות פציעה שנפצע בגלישת גלים לא היה יכול להמשיך לשחק בנבחרת והמלגה שלו הופסקה והוא נאלץ לעזוב את האוניברסיטה.

לאחר שעזב את האוניברסיטה וויין התחיל לעבוד באולפן סרטים כעוזר במחלקת אביזרים, במהרה ויין קיבל תפקידים קטנים כניצב בסרטים שונים שהאולפן הפיק. וויין נהיה חבר טוב של ג'ון פורד, הבמאי של רוב הסרטים שבהם הופיע כניצב.

קריירת משחק

ראשית הקריירה

בזמן עבודתו בשביל חברת הסרטים פוקס שמו הופיע רק פעם אחת כדיוק מוריסון, בכתוביות הסיום של הסרט "מילים ומוזיקה" (1929). הבמאי ראול וולש ליהק את ויין לסרטו "נתיב ענקים" (1930) בתפקיד ראשי לאחר שראה אותו מעביר רהיטים כעובד במה. וולש נתן לוויין את שם הבמה אנתוני וויין על שמו גנרל "אנתוני המשוגע" וויין, גיבור מלחמת העצמאות האמריקנית. וינפילד שאיין, אחד מראשי פוקס, חשב שהשם "איטלקי מדי" ולכן הציע וולש לשנותו לג'ון וויין, ווינפילד הסכים לשם החדש. וויין עצמו לא נשאל לדעתו או להסכמתו בקשר לשם הבמה שנבחר בשבילו.
על אף ביקורות טובות היה הסרט "נתיב ענקים" לכישלון מסחרי, אשר הוביל את וויין להשתתפות בסרטים קטנים בלבד, שלא זכו להצלחה גדולה ובהם "הבלש" (1931), שלושת המוסקטרים (1933) ומספר רב של סרטי מערבונים. להערכתו של וויין הוא שיחק בקרוב לשמונים מערבונים זולים בין השנים 1930 ל-1939. בסרט "פרשי הגורל" (1933) הוא היה בין השחקנים הראשונים ששחקו בוקרים מזמרים על ידי דיבוב.

הפריצה הגדולה של וויין הגיעה כאשר שיחק בסרטו של ג'ון פורד, "מרכבת הדואר". משום שוויין שיחק רק בסרטים נמוכי תקציב, התקשה פורד למצוא ממנים לסרט, אך לבסוף הצליח לשכנע את וולטר וונגר, מפיק עצמאי, להפיק את סרטו בכיכובו של וויין. מרכבת הדואר זכה להצלחה עצומה בקופות ווויין הפך לשחקן מבוקש.

עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה שוחרר וויין משרות צבאי, עקב גילו (34) ומצבו המשפחתי, והוא סווג בלשכת הגיוס כ-A-3 (נדחה עקב מצב משפחתי). למרות זאת ניסה וויין להתגייס לצבא לכל תפקיד אפשרי, אבל אולפני רפובליקה לא היו מוכנים לאבד את וויין שהפך לאחד השחקנים הריווחים שלהם. הרברט ג. ייטס, נשיא אולפני רפובליקה, איים לתבוע את וויין אם יפר את החוזה שלו בשביל להתגייס לצבא. הצבא שלח לבסוף את וויין להופיע בפני חיילים בחזית האוקיינוס השקט ובבתי חולים בשביל לעלות את מורל החיילים. דחייתו משרות צבאי הייתה החוויה הקשה ביותר שעבר וויין בחייו, והיא המשיכה לרדוף אותו עד מותו. אלמנתו של וויין סיפרה שהפיכתו של וויין לפטריוט קנאי נבעה מניסיונו לכפר על כך שהוא "נשאר בבית" בזמן מלחמת עולם שנייה.

הצלחה מסחרית
הסרט הצבעוני הראשון שוויין הופיע בו היה "הרועה בגבעות" (1941). בהמשך אותה שנה הוא כיכב בסרט "לחתוך את הרוח הפראית" (1942) של ססיל ב. דה-מיל. זאת הייתה הפעם היחידה בה וויין גילם דמות בעלת ערכים שנויים במחלוקת.

במשך עשרים השנים הבאות הוא הופיע ביותר מעשרים סרטים של ג'ון פורד, המפורסמים שבהם כוללים את "מבצר האפאצ'ים" (1948) "היא ענדה סרט צהוב" (1949), "ריו גראנדה" (1950), "האדם השקט" (1952), "הונדו" (1953), "הגבוהים והאדירים" (1954), "המחפשים" (1956), "על כנפי נשרים" (1957), "הקומנצ'רוס" (1961), "כיצד נכבש המערב", "האיש שירה בליברטי ואלנס" (1962), "מקלינטוק!" (1963), והסרט "הטל צל ענק", שרובו צולם בישראל (1966).

ב-1949 הציע הבמאי רוברט רוסן לוויין את התפקיד הראשי ב"כל אנשי המלך", אבל וויין סירב משום שחשב שהתסריט לא אמריקני.

קריירה מאוחרת
וויין זכה באוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "אומץ אמיתי" (1969). וויין גם היה מועמד לאוסקר כמפיק הסרט הטוב ביותר, "האלמו" (1960), אחד משני סרטים שהוא ביים. השני היה "הכומתות הירוקות" (1968). סרט זה היה הסרט הגדול היחיד שנעשה בזמן מלחמת וייטנאם ותמך בה. בזמן צילומי הסרט קיבל וויין צמיד פליז כהוקרה מאנשי הדגר, התושבים של מרכז וייטנאם אשר עמדו בראש ההתנגדות לקומוניזם. וויין לבש צמיד זה בכל סרט בו הופיע מאז "הכומתות הירוקות" והלאה.

הסרט האחרון שוויין הופיע בו היה "היורה" (1976). בסרט הוא גילם בוקר זקן אשר גסס מסרטן, מחלה שוויין סבל ממנה במהלך צילומי הסרט וממנה נפטר כשלוש שנים לאחר מכן. לפי IMDb, הופיע וויין בתפקיד הראשי ב-142 סרטים.

חיים אישיים
וויין היה נשוי שלוש פעמים והתגרש פעמיים. נשותיו היו ג'וזפין אליסיה סנז, אספרנסה באור, ופילאר פלט. היו לו ארבעה ילדים מג'וזפין, ועוד שלושה ילדים מפילאר.

גירושיו הסוערים ביותר היו מאספרנסה באור, השחקנית המקסיקנית לשעבר. היא שכנעה את עצמה שלוויין וגייל ראסל היה רומן. ב-1947 שב וויין מאוחר מצילומים לסרט "מלאך ואיש רע". אספרנסה אשר הייתה שיכורה זעמה במיוחד על וויין והיא ניסתה לירות בו כשחצה את דלת הכניסה.

לוויין היו מספר רומנים מחוץ לנישואים, הידוע ביותר הוא הרומן שלו עם מרלן דיטריך, אשר נמשך שלוש שנים. בשנים לפני מותו ניהל וויין קשר רומנטי עם מזכירתו לשעבר פט סטייסי (1941–1995).

וויין החל להתקרח בשנת 1940 ועקב כך עבר לחבוש פאה עד סוף אותו עשור. הוא נראה מדי פעם בלי פאה (על פי מגזין לייף, גם בהלוויה של גרי קופר) בפומבי. במהלך ביקור באוניברסיטת הרווארד, וויין נשאל על ידי תלמיד, "מאיפה השגת את השיער המזויף?" וויין ענה: "זה לא מזויף. זה שיער אמיתי. כמובן, זה לא שלי, אבל זה אמיתי".

וויין היה מעשן כבד מצעירותו, אחת הריאות שלו נכרתה בניתוח והוא אף סבל בסוף ימיו מסרטן ריאות עקב העישון הכבד שלו. התדמית הציבורית שבנה לו מנעה ממנו לחשוף בפומבי את המחלה שלו. בנוסף לעישון הכבד סבל גם מבעיות שתייה. הוא היה בונה חופשי בדרגה של רב בונה, בלשכת מוריסון מקדניאל 56# באריזונה. הוא גם הגיע לדרגה השלושים ושתיים בנוסח הסקוטי.

פוליטיקה
במשך רוב חייו, היה וויין רפובליקני שמרן. אבל בצעירותו הוא תיאר את עצמו כסוציאליסטי בשנותיו בקולג', הוא הצביע בעד הנשיא הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט בבחירות 1936 לנשיאות והביע הערצה אל יורשו של רוזוולט, הנשיא טרומן. הוא לקח חלק בהקמת ברית קולנוע לשימור אידיאלים אמריקאים בפברואר 1944 ונבחר לנשיא הארגון בשנת 1947. וויין היה אנטי קומוניסט נלהב ואף תמך בסנאטור  ג'וזף מקארתי ובועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית. ב-1952 הוא עשה את הסרט גים מקלין הגדול אשר בו הוא הביע תמיכה ואימון בוועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית. ממסמכים סובייטיים שהותרו לפרסום עולה כי למרות היותו אוהד גדול של סרטי וויין, הורה יוסיף סטלין על חיסולו של וויין כתוצאה מפעילותיו כנגד המפלגה והתנועה הקומוניסטית בארצות הברית.

וויין תמך בסגן הנשיא ריצ'רד ניקסון בבחירות לנשיאות של 1960, אך לאחר שקנדי זכה בבחירות הוא הביע תמיכה בו ואמר בראיון: "לא הצבעתי עבורו אבל הוא הנשיא שלי, ואני מקווה שהוא עושה עבודה טובה". וויין השתמש בפרסומו הגדול בשביל לתמוך במטרות שמרניות, כולל תמיכה במלחמת וייטנאם על ידי הפקה, בימוי, ומשחק של סרט "הכומתות הירוקות" בשנת 1968.

למרות היותו שמרן ותומך ברעיון השוק החופשי בראיון שנתן לפלייבוי ב-1971 הוא הביע תמיכה בביטוח לאומי והענקת קצבאות לשכבות החלשות.

עקב היותו הרפובליקאי המפורסם ביותר בהוליווד, המפלגה הרפובליקנית הציעה לו להתמודד על תפקיד רשמי. וויין סירב להצעה ואף אמר שהעם האמריקני לא ישקול ברצינות לבחור שחקן קולנוע לבית הלבן. וויין בחר במקום להתמודד בעצמו על תפקיד לתמוך בחברו רונלד רייגן לתפקיד מושל קליפורניה ב-1966 וב-1970. וויין השתתף בקמפיין הבחירות של ניקסון בבחירות לנשיאות של 1968.

למרות היותו רפובליקן הוא חלק על דעת המפלגה ביחס לתעלת פנמה. וויין תמך, בשונה מדעת מפלגתו, בהעברת התעלה לידי פנמה והפסקת השליטה האמריקנית בה. תמיכה זאת בפנמה נבעה בעיקר בזכות אשתו השנייה של וויין אשר הייתה פנמית במוצאה.

מותו
ג'ון וויין מת מסרטן הקיבה ב -11 ביוני 1979, במרכז הרפואי UCLA Center. הוא נטמן בבית הקברות בקורונה דל מרס. לדברי בנו פטריק ונכדו מת'יו, כומר ממחוז אורנג' בקליפורניה, וויין המיר את דתו לקתוליות זמן קצר לפני מותו. וויין ביקש שעל מצבתו תיחרט הכתובת "Feo, Fuerte y Formal" מספרדית: "מכוער, חזק ומכובד." אבל בקשתו לא נתקיימה והמצבה נשארה ריקה במשך עשרים שנה. על המצבה חרוט ציטוט מן הריאיון שנתן לפלייבוי ב-1971: "מחר הוא הדבר החשוב ביותר בחיים. הוא נכנס אלינו בחצות נקי מאוד. הוא מושלם כשהוא מגיע, הוא מכניס את עצמו לידינו. הוא מקווה שלמדנו משהו מאתמול".

מורשת

פרסים, חגיגות וציוני דרך

ממשלת ארצות הברית עוד בחייו של וויין הכירה בו ובתרומתו. הקונגרס האמריקני העניק לו ב-26 במאי 1979, את מדליית הזהב של הקונגרס. דמויות הוליווד ומנהיגים אמריקנים מכל רחבי הקשת הפוליטית, כולל מורין או'הרה, אליזבת טיילור, פרנק סינטרה, קתרין הפבורן, הגנרל עומר ברדלי, גרגורי פק, רוברט סטאק, קירק דאגלס ועוד העידו בקונגרס לטובת הענקת המדליה לוויין.

ב-9 ביוני 1980, לאחר מותו, הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית של הנשיא ג'ימי קרטר, ובשנת 1998 זכה זכה בפרס מורשת חיל הים על ידי הצי האמריקני, כתודה על תמיכתו בצי האמריקני במהלך הקריירה הקולנועית שלו.

מספר רב של מקומות ציבוריים שונים נקראים על שמו של וויין, כולל נמל התעופה ג'ון וויין במחוז אורנג', קליפורניה, שם ניצב פסל ברונזה שלו בגובה תשעה מטרים בכניסה. כמו כן נקראו מספר פארקים, בתי ספר ורחובות על שמו של וויין וכן נצבים בארצות הברית מספר פסלים שלו.

בשנת 1986 הוא נכנס להיכל התהילה של מסדר דה-מוליי, של הבונים החופשיים.

בשנת 2006 חנך חברו של וויין ושותפו לשעבר לעסקים, לואיס ג'ונסון, את "לואי ודיוק קלאסיקות" שורה של אירועים לטובת קרן ג'ון וויין לסרטן ואת האגודה האמריקאית למלחמה בסרטן. האירועים מתרחשים בסופי שבוע באריזונה והם כוללים טורניר גולף, מכירה פומבית של מזכרות ג'ון וויין ושלל תחרויות שונות.

ב-26 במאי 2007, לרגל יום הולדת של וויין, שמו התווסף ל"היכל התהילה של קליפורניה", הממוקם במוזיאון קליפורניה.

סמל אמריקאי
וויין עלה וצמח לשחקן המפורסם ביותר בזמנו והפך לסמל אשר סימל ערכים אמריקאים. תוך כדי התפתחות הקריירה שלו הוא זוהה יותר עם טיפוס הדמויות שגילם, גברים קשוחים ומחוספסים, בדרך כלל בוקרים או אנשי צבא, אשר נחנו ביושר וצדק אישי גבוה והיו תמיד מצילים את הזקוקים לעזרה. עד הסרט האחרון שוויין שיחק בו הוא לא הסכים שהדמות שהוא משחק תירה למישהו בגב.

בעקבות מלחמת העולם השנייה הוא התחיל להופיע גם בסרטי מלחמה לצד סרטי מערבונים. סרטי מלחמה כמו "חולות איוו ג'ימה" וביקוריו הרבים בחזית הפכו אותו לסמל החייל האמריקני המושלם.

וויין הפך לדמות גיבור כל כך גדולה עד שבאנגלית השתרש הביטוי "Where is John Wayne when you need him" (איפה ג'ון וויין כשצריך אותו) ביטוי אשר מתאר כמיהה גדולה לגיבור שיציל את המצב.

פרסים מועמדויות
וויין היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, פעמים לשחקן הטוב ביותר ופעם אחת למפיק הטוב ביותר. הוא זכה באוסקר לשחקן הטוב ביותר רק על תפקידו בסרט "אומץ אמיתי" ב-1969.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

אמריקאים חברי הבונים החופשיים
שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
מקבלי מדליית החירות הנשיאותית
מקבלי מדליית הזהב של הקונגרס
זוכי אוסקר: השחקן הטוב
זוכי פרס גלובוס הזהב: מפעל חיים
אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן ראשי בדרמה
מעוטרי היכל התהילה של מסדר דה-מוליי
אמריקאים שנולדו ב-1907
אמריקאים שנפטרו ב-1979