עלינו לשבח

עלֵינו לשבֵּח היא תפילה. חלקה הראשון מכיל דברי שבח לאלוהים על כך שעם ישראל זוכים להתפלל לפניו, בניגוד לגויים המתפללים לאל שווא. חלקה השני מביע תקווה שכל בני האדם יכירו בייחודו של אלוהי ישראל ויעבדו אותו. התפילה נתקנה עבור החלק הפותח את מלכויות בתפילת מוסף של ראש השנה, אך בחלק מהקהילות נאמרת גם בסיום שלוש התפילות בכל יום. על פי המסורת תפילה זו חוברה בידי יהושע בן נון.

תוכן התפילה
בחלק הראשון של התפילה תיאור גדולתו של אלוהים ושל עם ישראל העובדים אותו לעומת אלילי השקר של שאר העמים. בחלק השני של התפילה בקשה "להעביר גילולים מן הארץ והאלילים כרות יכרתון" – תפילה לביטול עבודת האלילים ולהכרת האנושות כולה במונותאיזם. בניגוד לרוב התפילות, החלק הראשון של עלינו לשבח אינו פונה אל האל בגוף שני, אלא מדבר עליו בגוף שלישי. שמותיו המקודשים של האל מוזכרים בחלק הראשון רק בציטוטי פסוקים.

תפילת עלינו לשבח כוללת רמזים לפרק מ"ה בספר ישעיהו ופרק י' בספר ירמיהו, שני פרקים המתפלמסים עם עבודת האלילים. אהרן מירסקי תיאר את התפילה כמתפלמסת עם עבודת האלילים שממנה הצליח עם ישראל להשתחרר. שרגא בר און ויקיר פז טוענים, לעומת זאת, שעלינו לשבח היא "תפילה פולמוסית המתמודדת עם אפשרויות חיות ותוססות של כפירה - תפיסות העולם הביניטריות". הם טוענים שהביטויים "אדון הכל" ו"יוצר בראשית" נדירים בספרות העברית הבתר מקראית של העת העתיקה ובמיוחד בספרות חז"ל, ושילובם יחדיו הוא יחידאי. הם גם מצביעים על כך שביטויים אלו רווחו בקרב המאמינים בביניטריות. דניאל בויארין מסיק מכך שתפילת עלינו לשבח היא תפילה ביניטרית וכי בתקופה הקדומה האמונה בביניטריות הייתה לגיטימית. בר און ופז טוענים, לעומת זאת, שתפילת עלינו לשבח מקבילה את שני הביטויים כדי להדגיש שהם מכוונים לאל יחיד.

נוסחאות שונות
במקורות קדומים רבים וכן בסידורים של יהודי תימן, מופיע הנוסח "לתכן עולם במלכות שדי", ולא הנוסח "לתקן עולם במלכות שדי". נוסח זה משתלב יותר טוב בתוכן החלק השני של התפילה: "ועל כן נקוה", המוקדש כולו לבקשה על מלכות ה' בעולם ולא לתיקון העולם.

קיימים עוד שינויי לשון קטנים, של מילים ואותיות בודדות. יש מנהגים שונים או לגרוס "אין אחר", "אין עוד" או "אין עוד אחר".

שני הקטעים האחרונים, "ככתוב בתורתך ה' ימלוך לעולם ועד" ו"ונאמר והיה ה' למלך על כל הארץ וכו'" אינם מופיעים בכל הנוסחאות, וככל הנראה לא היו חלק מהתפילה המקורית. בסידור חסידי אשכנז מבואר שיש סוד במניין המילים (ללא שני הפסוקים הנזכרים) ואין להוסיף או לגרוע על מניין זה. הקטע "ככתוב בתורתך ה' ימלוך לעולם ועד" היווה המשך של ברכת מלכויות, והוכנס בנוסחאות אחרות גם לתפילת עלינו לשבח. הגאון מווילנה השמיט את הפסוק "והיה ה' למלך וכו'", לעומת המגן אברהם שתמך באמירתו על פי האר"י.

המשפט "שהם משתחווים להבל וריק ומתפללים אל אל לא יושיע" הושמט על ידי הצנזור – בעיקר בסידורי אשכנז – עקב טענה שהמילה "וריק" מכוונת לישו, בשל הגימטריה הזהה (316; ראו בפיסקה #יחס לגוים); פיסקה זו הוחזרה ברוב הסידורים, אך בחלקם מופיע בסוגריים.
כמשקל נגד לטענה זו היו שחששו מהנוסח "ומושב יקרו", משום ש"יקרו" בגימטריה ישו, ומשפט זה נראה כמדבר בשבחו של מקים הדת הנוצרית. לכן הוכנסו בכתבי יד שינויי נוסחאות, דוגמת הסרת "ומושב יקרו", החלפה ב"וכיסא כבודו", ב"ומושבו היקר" ובגרסאות אחרות המעקרות את הגימטריה. הנוסח "וכיסא כבודו" אומץ על ידי הגר"א, הרב ישראל איסרלין, הרב יצחק אייזיק טירנא ואחרים, וכך נוהגים במנהג פפד"מ בימים נוראים כשאומרים עלינו בקול רם; אך המהר"ם מרוטנבורג, ובעקבותיו תשב"ץ והטור, אימצו את הגרסה המקובלת על פי ספר ההיכלות. בשם המהר"ם נמסר שאין לחשוש לגרסה "יקרו", שכן אלו ראשי תיבות של "יה קדוש רם ונשא".

אמירת התפילה

זמני התפילה
במקור נתקנה התפילה במוסף של ראש השנה, ולאחר מכן שובצה בחלק מהקהילות בסופי התפילות.

ברוב גדול של נוסחי התפילה, נאמרת תפילת עלינו בכל שלוש התפילות ביהדות: שחרית, מנחה וערבית. עם זאת, ישנם חילופי מנהגים לגבי אמירתה במנחה ובתפילות הנאמרות ברצף. בימים שבהם מתפללים תפילת מוסף, הנאמרת מיד לאחר תפילת שחרית, לרוב המנהגים "עלינו לשבח" אינה נאמרת בסיום תפילת שחרית כי אם בסיום תפילת מוסף. בנוסח תימן, נוסח איטליה, נוסח רומניא ונוסח פרובאנס התפילה לא נאמרת במנחה, ובקהילות אשכנז יש מנהגים שונים אם אומרים אותו במנחה כאשר מסמיכים מנחה לערבית. ביום הכיפורים אין אומרים עלינו בחלק מהנוסחים אחרי מוסף ומנחה.

בראש השנה נאמר עלינו לשבח באמצעה של תפילת העמידה של מוסף, והוא מהווה חלק מברכת מלכויות. בעדות רבות נאמר הקטע הראשון של עלינו לשבח גם באמצעה של תפילת העמידה של מוסף של יום הכיפורים.

הספרדים שבאיטליה ומערב אירופה, וכן בנוסח קטלוניה, אין אומרים את החלק השני ("על כן נקווה"), למעט בברכת מלכויות שבתפילת מוסף של ראש השנה.

בקהילות אשכנז המזרחי, נוהגים לאומרה גם בסיום קידוש לבנה ובסיום טקס ברית המילה. וכן תפילת עלינו לשבח מופיעה גם בסדרי תפילה לחולה טרם מותו

מנהגים
באשכנז היה נהוג לאומרה בלחש (מלבד בליל ניטל ובראש השנה), מפני פחד מהגוים. מנהג זה השתמר בוורמס עד שחלק מבני הקהילה לא ידעו כלל על המנהג לאומרה.

בין אמירת "שהם משתחווים להבל וריק" לאמירת "ואנחנו כורעים ומשתחוים" מפסיקים מעט, שלא ישתמע שהם משתחווים וגם אנחנו.

עקב חשיבות התפילה נהוג לעמוד בעת אמירת עלינו לשבח ולהשתחוות כשאומרים "ואנחנו כורעים ומשתחוים". אצל האשכנזים נהוג בראש השנה ויום הכיפורים לכרוע על הברכיים ולהשתחוות על הרצפה בעת אמירת "ואנחנו כורעים ומשתחווים".

הרב דוד הלוי סגל מזכיר בספרו טורי זהב מנהג לירוק בעת אמירת עלינו לשבח לפני אמירת "ואנחנו כורעים", כדי לבזות את האלילים. הדעות היו חלוקות האם יש לקיים מנהג זה. הרב ישעיה הלוי הורוביץ, בהגהותיו על צוואת אביו, כתב: "וקצת מן ההמון נוהגים להקיא רוק בעלינו ואין יודעים למה, ... ומקיאים כשאומרים ואנחנו כורעים וזה איסור גמור, וגם עלינו נתוקן על ידי יהושע בן נון שהיו בימיו עובדי עבודת כוכבים ומזלות שאינו בזמנינו. וגם הוא סכנה גדולה שמא יחשבו האומות שבזמנינו שעליהם נאמר ככל המונם וכו' ... על כן מן הראוי שיש למחות בידיהם". לעומת זאת, הרב חיים יוסף דוד אזולאי כתב שאין לחשוש לקיים את המנהג. כיום מנהג זה קיים בעיקר במספר חצרות חסידיות (ובהן חסידות חב"ד).
האשכנזים נוהגים לומר קדיש לאחר אמירת עלינו לשבח. באשכנז, שלא היו מסיימים את עלינו לשבח בפסוקים, לא אמרו קדיש.

קהילות צפון אפריקה נהגו שלא לומר את חלקו השני ("על כן נקווה") בשבתות, וימים טובים. הטעם לכך הוא שאמירת עלינו לשבח משמשת כעדות לתפילה (כיוון שכל קטע מתחיל באות ע ומסתיים באות ד, ומכאן שני עדים), ומאחר שאין עדות בשבת יום טוב, אין להעמיד שני עדים - ולכן היו משמיטים את החלק השני. וכך הוא בסידורי תפילת החודש, ובמחזורי זכור לאברהם וסידורים נוספים שנדפסו בליוורנו.

היסטוריה

חיבור התפילה

על פי המסורת
המסורת היהודית מייחסת את חיבור התפילה ליהושע בן נון בשעה שכבש את ארץ ישראל. ספר חרדים מציין שעלינו נאמר בעת הקפת חומות יריחו ובספר "סדר היום" לרבי משה בן מכיר נאמר שיהושע אמרו שבע פעמים ישר והפוך בשעת הפלת חומות יריחו וכך נפלו שבעת החומות של יריחו. השם הושע מופיע באקרוסטיכון הפוך של התפילה:"עלינו לשבח", "שלא עשנו", "ואנחנו כורעים", "הוא אלוקנו". אגדה נפוצה במסורת היהודית מייחסת את החלק השני של "עלינו לשבח", הפותח במילים: "על כן נקווה לך..." לדמות המקראית עכן בן כרמי מתקופת יהושע, וזאת בשל ראשי התיבות הפותחים את קטע התפילה: "על כן נקווה".

רבי מנשה בן ישראל יחס את התפילה לאנשי כנסת הגדולה על פי הביטוי "מלך מלכי המלכים" שמופיע בנביא דניאל. הרב אליהו מונק בספרו "עולם התפילות" וכן בספר "עיון תפילה" לר' אריה לייב גורדון ניסו לתאם עם דעת החוקרים, שהתפילה בבסיסה חוברה על ידי יהושע, אך נערכה על ידי רב, מסדר סדר מלכויות זכרונות ושופרות.

במחקר
קטע דומה לתפילת עלינו לשבח, מופיע בספרות ההיכלות והמרכבה. הקטע הוא כדלהלן:

"עלי לשבח לאדון הכל לתת גדולה ליוצר בראשית, שלא עשאנו כגויי הארצות ולא שמנו כמשפחות האדמה, שלא שם חלקי בהם וגורלי ככל המונם, שהם משתחוים להבל וריק ומתפללים אל אל לא יושיע, ואני מתפלל לפני מלך מלכי המלכים הקדוש ברוך הוא, שהוא נוטה שמים ויוסד ארץ, ושכינת עוזו בגבהי מרומים, הוא אלוהינו ואין עוד אחר אמת מלכנו אפס זולתך, ה' הוא האלוהים, ה' הוא האלוהים, ה' הוא האלוהים, הוא אחד ושמו אחד, ה' אלוהינו ה' אחד, ה' ה' אל חנון ורחום ארך אפים ורב חסד ואמת, על כן נקוה לך ...".

החוקרים חלוקים בדעותיהם בשאלת המקור הראשון של התפילה, כמו גם לגבי תקופת חיבור התפילה. מ"ד שווארץ טוען שהמקור הוא בסידור התפילה ומשם הועתקה התפילה לספרות ההיכלות. לטענתו, הרעיונות של מלכות ה' לעתיד לבוא והכרת האומות במלכות ה', המופיעים ב"ועל כן נקוה", חלקו השני של עלינו, זרים לספרות ההיכלות. בנוסף, הוא כותב שמכיוון שעלינו לשבח אינה תפילה מיסטית, לא סביר שמקורה בספרות ההיכלות. דעה זאת מייחסת את חיבור תפילת עלינו לשבח לתקופת התנאים ומייחסת אותה לעיתים לרב אשר בתלמוד ירושלמי ובמדרשים נרמז שהוא חיבר את תפילת מלכויות זכרונות ושופרות.

לעומת זאת, מאיר בר-אילן טוען שכיוון המעבר הטבעי הוא מספרות ההיכלות, הידוע כמקור ממנו נלקחו טקסטים שונים אל סידור התפילה והתלמוד, אל סידור התפילה המהווה אוסף של טקסטים שנלקחו ממקורות שונים. הוא מצביע על כך ש"עלינו לשבח" נעדר את המילה המרכזית של תפילת מלכויות, למעט הביטוי "מלך מלכי המלכים", וכי תפילת 'עלינו לשבח' אינה נצרכת לגוף של 'תפילת מלכויות', שנקבעה כחובה בהלכה. כן טוען בר-אילן שעלינו לשבח כתפילת שבח כלל אינו מתאים לברכת מלכויות שתפקידו להמליך את ה' ולא לשבחו וכי 'עלינו לשבח', בעל המוטיב הלאומי, אינו מתאים למוסף של ראש השנה, בעל האופי האוניברסלי. נוסף על כך, מצביע בר-אילן על הליטוש הלשוני של תפילת 'עלינו לשבח' בסידור המקפיד על שימוש בגוף-ראשון-רבים, בניגוד לנוסח בהיכלות, דבר המצביע, לשיטתו, על כך שנוסח הסידור מאוחר יותר. כמו כן, מזכיר בר-אילן את הנוהג הרווח לתרגם מלשון יחיד ללשון רבים קטעים המוכנסים לסידור התפילה. בעקבות קביעתו ש-'עלינו לשבח' מקורו בספרות ההיכלות, טוען בר-אילן שהוא נכתב בין המאה ה-3 למאה ה-5 לספירה.

שרגא בר און ויקיר פז מסכימים עם שוורץ שהתפילה זרה לספרות ההיכלות וטוענים שהיא הגיעה אל ספרות ההיכלות מפיוט עצמאי. על סמך טענתם שהתפילה מכוונת נגד השקפות ביניטריות הם מתארכים אותה לתקופה שבין המאה השנייה לאמצע המאה השלישית לספירה.

קאופמן קוהלר טוען באנציקלופדיה היהודית שהתפילה נוסחה לפני היווסד הנצרות ומתפלמס עם הטוענים שהתפילה נכתבה על ידי רב. לטענתו, ההתייחסות ל"מלך מלכי המלכים" מעיד על מקור מהתקופה הפרסית, בה המלך היה מכונה מלך המלכים. כן הוא מצביע על העדר בקשה בתפילה על בניין בית המקדש, דבר המעיד שבית המקדש היה קיים, והעדר תפילה לבא המשיח כמעיד שהוא קדום לנצרות. כן הוא טוען שמלשון התפילה ניכר שהיא הודבקה לתוך תפילת מלכויות של מוסף לראש השנה והוא קדום לו. יוסף היינימן טען שעלינו לשבח שייך לקבוצת התפילות שמקום היווצרן הוא בית המדרש, כלומר "תפילות שנוצרו בעקבות לימוד התורה בציבור, ובייחוד אגב הדרשה בציבור".

שיבוץ התפילה בסידור
מקום שיבוצו הראשון של עלינו לשבח בתפילה הוא במוסף של ראש השנה בפתיחת סדר מלכויות, הנאמר בשני ימי ראש השנה. תפילת עלינו לשבח מופיעה שם כבר בסדר רב עמרם גאון, ובסידור רב סעדיה גאון. החיד"א מייחס את תיקונה בתפילה לרבי יוחנן בן זכאי.

בעת מסעי הצלב נאמרה תפילת "עלינו לשבח" על ידי המוצאים להורג על קידוש השם. למשל, ב"ספר זיכרון" של אפרים בן יעקב מבון מסופר שבמסעי הצלב ב-1171, אמרו יהודי בלואה שבצרפת את תפילת "עלינו לשבח", בעת שנלקחו למות על קידוש השם. יש הטוענים שבעקבות זאת החלו לאמר את תפילת עלינו לשבח בכל יום.

המקור הקדום ביותר המעיד על אמירת "עלינו לשבח" בסיום התפילה בכל יום הוא מחזור ויטרי המביא את תפילת עלינו לשבח ביום חול, תוך ציון: "ואומר בלחש עלינו לשבח" ובסיום תפילת שבת מציין באופן סתמי: "ויאמרו 'עלינו לשבח', 'על כן נקוה לך', ונפטרין לבתיהם לשלום". עם זאת, לא ברור שהקטע התחבר על ידי מחבר המחזור, רבי שמחה מוויטרי. מנהג זה מופיע גם בספר הרקח של רבי אלעזר מוורמייזא, מאותה תקופה. אמירת עלינו נשתרשה בקרב האשכנזים ובמקורות מאוחרים יותר לא צוין לאומרו בלחש. בין השאר, מופיע אמירת עלינו ב"כלבו", בטור ובהגהות הרמ"א בשולחן ערוך (סימן קל"ב). לעומת זאת, בנוסח הספרדים התפילה הוכנסה לתפילות היום יום בהשפעת האר"י ואמירתו בסוף התפילה אינה מוזכרת בסידור הרמב"ם ואף לא בשולחן ערוך.

בתחילה נאמרה תפילת עלינו לשבח רק לאחר תפילת הבוקר, שחרית או מוסף. אמירתה לאחר תפילת מנחה ומעריב הוכנסה בהשפעת האר"י.

יש הנוהגים לאמר עלינו לשבח לאחר קידוש לבנה. הטעם שניתן לכך הוא להדגיש שלמרות הברכה על הירח היהודי מתפלל רק לבורא העולם. לאחר עלינו לשבח נוהגים לומר את שלושה פסוקים, המופיעים במדרש אסתר רבה כדברי שלושה נערים למרדכי. הפסוקים הם ;  ו. בעבר היה זה מנהג נוסח פרובאנס.

יחס לגויים
פרשנויות, המופיעות במחזור ויטרי וב"ערוגת הבושם", מסבירות כי המשפט "שהם משתחוים להבל וריק" מכוון כנגד הנוצרים, מכיוון ש"וריק" שווה בגימטריה ל"ישו". במרבית הפרשנויות הגימטריה רחבה יותר, והיא מכניסה למשוואה גם את מוחמד, מייסד דת האסלאם; "להבל ולריק", בתוספת ל', עולה בגימטריה "ישו מחמט". בעקבות כך, פרסמו משומדים את הפרשנות היהודית, והיא נפוצה בעלילות ובפולמוסים יהודיים–נוצריים. הרב יום טוב ליפמן מילהויזן מספר שבשנת ה'קנ"ט טען פטר, משומד נוצרי בן המאה ה-14, אשר שמו היהודי הקודם היה פסח, שהמשפט "שהם משתחוים להבל וריק" מכוון כנגד אמונתם של הנוצרים מכיוון ש"וריק" שווה בגימטריה ל"ישו". הרב ליפמן ענה לו: . היו גם שטענו שהצירוף "הבל וריק" מופיע כבר ב, מאות שנים לפני הופעת הנצרות.

ב-28 באוגוסט 1703 הורה פרידריך הראשון, מלך פרוסיה ליהודים למחוק את המילים . וחייבם לומר את התפילה בקול כדי לוודא שאינם אומרים זאת. המשפט נשמט מסידורים רבים שנדפסו באירופה. בתפילות הרפורמיות וקונסרבטיביות נשמט משפט זה על מנת לא לפגוע בבני דתות אחרות.

תפילת עלינו לשבח הוזכרה לעיתים קרובות על ידי אנטישמים כהאשמות שהעלו נגד היהודים.

טעמים לאמירת התפילה

מספר טעמים נתנו על ידי חכמי ההלכה לאמירת תפילת עלינו לשבח בסוף התפילה בכל יום.
בב"ח ובט"ז מופיע בשם הרב יעקב פולק בשם הרב אליהו מנחם מלונדריש שאמירת עלינו לשבח בסוף התפילה הוא על פי תקנת חז"ל שיש להישאר בבית כנסת מעט זמן לאחר התפילה ולכן תיקנו לומר בזמן זה תפילת הודאה על התפילה, וכך כתב המאירי וכך משמעות לשון המחזור ויטרי, רבי אהרן מלוניל והארבעה טורים. לפי סיבה זו נכתב בספר מגן גיבורים, שכשמתפללים ערבית סמוך לתפילת מנחה אין צורך לומר לאחר תפילת מנחה עלינו לשבח, וכך פסק גם במשנה ברורה. סיבה זו גם מסבירה את אי אמירת עלינו ביום הכיפורים אחרי תפילת מוסף ואי אמירת עלינו לאחר שחרית, בימים בהם מתפללים מוסף.
מהר"י אבוהב בפירושו על הטור (סימן קל"ג) ורבי יעקב כולי בספרו ילקוט מעם לועז מבארים שעלינו לשבח נתקנה רק בתפילות בהן אומרים שמע ישראל, שעניינו עדות על יחודו של ה', וזו גם מטרת עלינו לשבח, לסיים את התפילה בייחוד ה'. שניהם מפרשים שלפי סיבה זו יש לאומרה רק בתפילת שחרית וערבית. לעומתם הרדב"ז ורבי משה בן מכיר בספרו סדר היום אומרים שלפי סיבה זו יש לאמרה גם במנחה.
סיבה נוספת נאמרה על ידי החכם התימני רבי יצחק ונה שעלינו לשבח נתקנה כנגד הגויים שמשתחווים לשמש בזריחה ובשקיעה, ועל כן אומרים אותה רק שחרית וערבית.
קיימת פרשנות המנמקת את מיקומה של תפילת עלינו לשבח כחותמת התפילה בכך שהיא "כמו 2 עדים המעידים על התפילה (כל קטע פותח ב"ע" ומסיים ב"ד" = 2 עדים)".

חשיבות התפילה
על פי הקבלה יש כוונות מיוחדות לתפילה זו ובכוחה לגרש את הקליפות ולהוריד למטה את העולמות העליונים. האר"י הפליג בשבח תפילה זו, ובהשפעתו התקבלה אמירתה לאחר שלוש התפילות. על פי קבלה אין להסיר בתפילת שחרית את התפילין רק לאחר אמירת עלינו לשבח. בספר יסוד ושורש העבודה כותב הדרכה לאמירת עלינו לשבח, איך להתרגש ולשמוח בכל קטע.

בספר הרקח כתב ש"יש לומר עלינו באימה וביראה כי כל צבא השמים שומעים והקב"ה עומד עם פמליא של מעלה וכולם עונים ואומרים אשרי העם שככה לו וכו'".

המשנה ברורה פסק שמי שנמצא בבית כנסת בשעה שאומרים עלינו לשבח, חייב לומר עמם אף שכבר התפלל.

בתרבות
 עלינו לשבח - אהרלה סמט באלבום אהר'לע, לחן של פינקי ובר.
 עלינו לשבח - משולם גרינברגר.
 כורעים - לוי כהן.

לקריאה נוספת
 שלמה ויסבליט, על עיקרי אמונה ועל צנזורה בתפילת "עלינו לשבח" שבמוסף לראש-השנה וליום הכיפורים, "מחקרי חג", 3 (תשנ"ב), הוצאת בית ברל.

קישורים חיצוניים

 
 מאיר בר-אילן, 'מקורה של תפילת עלינו לשבח', דעת, מ"ג, תשנ"ט, עמ' 5–24
 דב שחור, עיונים בתפילת "עלינו לשבח", ניב המדרשיה כ"ד-כ"ה (תשנ"ג-נ"ד) עמ' 68–75

הערות שוליים

תפילת שחרית
תפילת מנחה
תפילת ערבית
תפילות ביהדות
פיוטים ארץ-ישראליים