מצבת מישע

מַצֶּבֶת מֵישַׁע היא מצבת זיכרון שמתוארכת לאזור  שנת 840 לפני הספירה שהוצבה מטעם מישע, מלך מואב, בעיר דיבון (כיום בצפון ירדן). המצבת מתארת כיצד כמוש, אלוהי המואבים, כעס על עמו ולכן הרשה לממלכת ישראל לכבוש אותם, אבל לבסוף, אפשר למישע למרוד בישראל, בתקופת שלטונם של מלכי שושלת בית עמרי, לנצח ולהחזיר את השטח לממלכת מואב. מישע מתאר גם מבנים רבים שבנה. המצבת כתובה באלפבית פיניקי, שקרוב מאד לכתב העברי הקדום. 

המצבה התגלתה בשנת 1868, והיא מהווה את אחד הגילויים החשובים בארכאולוגיה של תקופת המקרא בשל היותה העדות החוץ-מקראית הראשונה למתואר בתנ"ך. המצבה נמצאת כיום במוזיאון הלובר שבפריז.

תיאור המצבה
המצבה עשויה אבן בזלת והסיתות על פניה עבודת אומן. גובהה כמטר ורוחבה כ-60 ס"מ. בכתובת נשתמרו 34 שורות מתוך 36 השורות שככל הנראה היו קיימות בה. היא כתובה באלפבית הפיניקי-עברי ולשונה מואבית, שפה קרובה לעברית המקראית. בין מילה למילה מפרידה נקודה, ובין משפט למשפט מפריד קו.

בימי עמרי ואחאב היה מישע כפוף לישראל, ולאחר שמת אחאב נאמר: .
ואכן, בכתובת מספר מישע על התקופה בה מואב הייתה משועבדת לישראל, על השחרור מעול השיעבוד, על כיבוש ערים בתחום ממלכת ישראל ועל מפעלי הבניה הכבירים שביצע בארצו.

גילוי המצבה
המצבה פורסמה בקהילת המדע המערבית ובעולם כולו בשנת 1868 על ידי הכומר והמיסיונר הגרמני פרדריק אוגוסטוס קליין (Frederick Augustus Klein). במסעותיו בעבר הירדן המזרחי התרועע עם הבדואים שם, והם גילו את אוזניו על קיומה של מצבת אבן עתיקה הנושאת כתובת שאיש אינו יודע לקוראה. הם הובילו אותו למקום על יד הכפר דיבאן שבעבר הירדן המזרחי (30 ק"מ מזרחית לים המלח מול עין גדי) ושם הוא ראה מצבה מאבן בזלת מלוטשת בגודל של מטר על שבעים סנטימטר אשר אף על פי שעמדה גלויה תחת כיפת השמים – דבר קיומה נשמר בסוד מפני שאר התיירים והמטיילים האירופאים שסיירו באזור. השמועה אודות הגילוי הגיעה לאוזני הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו, שדאג להשיג העתק נייר גבס של הכתובת. במהלך יצירת ההעתק פרצה קטטה בין הבדואים ושליחי גנו נמלטו על נפשם כשההעתק ניזוק תוך כדי מנוסתם. לאחר מכן עירב גנו את השלטון העותמאני שילחץ על הבדואים למכור לו את הכתובת. הבדואים בזעמם על התערבות העותמאנים – נפצו את הכתובת לרסיסים. גנו הצליח להשיג חלק מהשברים וצ'ארלס וורן הצליח להשיג שני שברים נוספים, ובצירוף ההעתק הצליח גנו לשחזר את מרבית הכתובת והאבן הועברה למוזיאון הלובר הפריזאי.

חשיבות התגלית 
גילוי המצבה ופיענוח הטקסט נחשבים לאבן דרך בהתייחסות המדעית למקרא: זוהי העדות החוץ-מקראית הראשונה לתיאור המופיע במקרא. בנוסף, במצבת מישע מופיעים שמות מדויקים מהתקופה, המוזכרים גם בתנ"ך - לרבות השם "אראל-דודה", שיש המפרשים אותו כאזכור דוד המלך בהתייחסות לממלכת יהודה. גילוי זה שינה את ההנחה שהייתה נפוצה בקרב חוגים מסוימים באותם הימים שהמקרא הוא יצירה חשמונאית מאוחרת, מעשייה יהודית אשר אינה משקפת כל אמת היסטורית. גילוי זה עודד ניסיונות נוספים למציאת הוכחות ארכאולוגיות לתיאורים המקראיים.

הכתובת
הכתובת ידועה בסימון KAI 181.

תעתיק הכתובת 
השלמות המפענחים באות בסוגריים מרובעים: [ ], ואילו פירושי מילים בביאורים. מילים רבות במצבה נקטעות בשל מעבר שורה, ולכן יש לשים לב שכאשר שורה נגמרת, ייתכן שהמילה האחרונה בה ממשיכה בשורה שלאחריה.

פירוש הכתובת
מהכתובת ניתן ללמוד כי עצמאותה של מואב באה לקיצה בימי עמרי, שיצא למסע כיבושים בארץ המישור של מואב ("מהדבא"). לא נאמר בכתובת שעמרי כבש גם את חבל הדיבון בו ישבו מלכי מואב, מישע ואביו. מישע גם לא מספר על כיבוש דיבון וערוער על ידו מאוחר יותר כאשר מרד בישראל. מסתבר, שעמרי הסתפק בהטלת מרות על מלך מואב שישב בדיבון. השעבוד נמשך כל ימי עמרי ו"מחצית" ימי אחאב. יש להניח, שמרד מישע בא בשעה שגבר לחץ הארמים על ישראל. תחילה הבטיח מישע את הקשר בין חבל מואב אשר מדרום לארנון ובין חבל דיבון, על ידי ביצור ערוער ובניית המסילות בארנון. הוא חיזק את עיר מושבו ("קרחה") והכשיר את העיר לעמידה ממושכת במצור.

אחאב לא התפנה לתקוף את מואב והסתפק בביצור יריחו:  (), החולשת על המעבר אל ערבות מואב וארץ המישור. בקרב קרקר נגד שלמנאסר השלישי, לא נזכר מישע בין בעלי הברית לצדו של אחאב. עם מות אחאב ברמות גלעד פרץ מישע צפונה והשתלט על ארץ עטרות, בית דבלתיים ויהץ. משם התקדם אל ארץ מידבא וכבש אותה, את בצר ואת נבו, היושבת על הדרך ממידבא אל ערבות מואב. מישע גם דאג ליישב באוכלוסייה מואבית יישובים שכבש.

בסופה של הכתובת מזכיר מישע מסע שערך לחורנים, בדרום מואב. אף על פי שהשורות האחרונות מקוטעות, ניתן להבין מהן שמישע הצליח להשיב את חורנים למואב (אולי מיד אדום), וכך החזיר מישע למואב כמעט את כל היקף הממלכה כפי שהייתה בעבר, מקצה ים המלח בדרום ועד ערבות מואב בצפון.

בשורות ה-12 וה-13 נאמר:  לפי אחת הפרשנויות, הכוונה היא שמישע שבה בעטרות שופן שבנחלת שבט גד, המזוהה עם ח'רבת עטרוז, את גיבור ("אֲרִאֵל", גיבור במואבית; ראו ) ממלכת יהודה שנשלטה בידי בית דוד, שבא לסייע לממלכת ישראל (יהושפט, מלך יהודה בתקופת מישע, עמד בקשרי ידידות וקשרי משפחה עם אחאב מלך ישראל).

ההיסטוריון והפילולוג הצרפתי אנדרה למר (אנ') טען, על סמך פענוח העתקי הגבס של הכתובת שנעשו לפני שנותצה, כי בחלק השבור שבסוף המצבה כתובות המילים הבאות: . אם פענוח זה נכון, מישע מספר כי בני ממלכת יהודה (ממלכת בית דוד) ישבו בחורנים, והוא נצטווה על ידי כמוש לכבוש מהם את השטח. צורת קריאה זו מהווה לכאורה הוכחה חשובה ביותר לקיומו של דוד ההיסטורי כמייסד שושלת המלוכה ביהודה, ושל יהודה עצמה כממלכה בעל פרישה טריטוריאלית רחבה, פרטים השנויים במחלוקת במחקר. 

ב-2019 ישראל פינקלשטיין, נדב נאמן ותומאס רמר ערערו על פענוחו של למר כמוטעה, וטענו כי הקריאה "בת[ד]וד" שגויה: לדידם ניתן לראות בכתובת רק את האות בי"ת, אחריה שתי אותיות חסרות, סימן הקו המציין סיום משפט, ולאחריו את האותיות ו"ו ודל"ת השייכות למשפט הבא, כלומר: "וחורנן. ישב. בה. ב[--] | וד[...]". לפיכך, יש להשלים בשבר זה שם בן שלוש אותיות של מלך המתחיל בבי"ת, וההשלמה הנכונה לדעתם היא בלק.

ראו גם
הכתובת מקיר-מואב
כתובת מלכותית מואבית
ארכאולוגיה מקראית
רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
רשימת כתובות כנעניות וארמיות

לקריאה נוספת
שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, ירושלים: מוסד ביאליק, 1992.
שלמה מורג, "מישע — עיונים בתכונות לשון של להגים עבריים קדומים", בתוך: ארץ ישראל, ה', תשי"ט, עמ' 138–144.
חיים רוזן, העברית שלנו: דמותה באור שיטות הבלשנות, תל אביב: עם עובד, תשט"ז 1945–1946, עמ' 7. – (ניתוח לשוני של מצבת מישע והשוואה למבנה הלשונות השכנות)
חיים רבין, בערך: כתובת מישע – הלשון, אנציקלופדיה מקראית ד, ירושלים תשכ"ג, עמ' 926–929.
חיים רבין, שפות שמיות: פרקי מבוא, הוצאת ספריית האנציקלופדיה המקראית ומוסד ביאליק, ירושלים תשנ"א (1991: ), עמ' 71–75. – (תיאור הלשון המואבית ופקסימיליה של מצבת מישע).
Rev. F. A. Klein, "The Original discovery of the Moabite stone", Quarterly statement – Palestine Exploration Fund, No. VI, 1870, London. pp. 281-283. [דיווח מהכומר שפרסם את דבר קיום המצבה על השתלשלות הגילוי]
Joshua Blau, "Short Philological Notes on the Inscription of Mesha", in: Ma`rav 2/2 (1979-80), pp. 143-157.
John Andrew Dearman, Studies in the Mesha inscription and Moab. Atlanta, Ga.: Scholars Press 1989. .
michael langlois, "The Kings, The City, and the House of David on the Mesha Stele in Light of New Imaging Techniques" (לחיזוק נכונותה של הקריאה "בית דויד" בכתובת מישע).
J.C.L. Gibson, "Inscriptions in Moabite", in: Textbook of Syrian Semitic Inscriptions, vol 1, Oxford 1975, pp. 71-84
Franz Praetorius, "Zur Inschrift des Meša`", in: Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft 59 (1905), pp. 33-35; 60 (1906), p. 402.
André Lemaire, “House of David” Restored in Moabite Inscription, BAR 20:03 (May/June 1994). Biblical Archaeology Society (סקירה מדוקדקת של השתלשלות הגילוי ודיון בשאלת אזכורו של דוד בכתובת)

קישורים חיצוניים

 
 

  [כתבה על השתלשלות גילוי מצבת מישע, נכתב עם פרסום דבר הכתובת]

הערות שוליים

ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
כתובות מואביות
כתובות בכתב עברי עתיק
ממצאים ארכאולוגיים מאבן
אסטלות
ארכאולוגיה מקראית
תולדות עם ישראל בעת העתיקה
אוספי מוזיאון הלובר
ירדן: עתיקות
כתובות KAI