צפעוניים

צפעוניים (שם מדעי: Atractaspididae) המכונים גם שרפיים, היא משפחה של נחשים ארסיים, הכוללת כ-24 מינים שונים.

מאפיינים 
לצפעוניים ניבים נשלפים, המקופלים לאחור כשאינם בשימוש, בניגוד ל"ניבים קבועים", שקבועים במקומם. הצפעוניים בעלי ראש משולש וצוואר צר, באופן ניכר, לעומת הראש. האזור הרחב של הראש (בתפיחה שמאחורי העיניים) מכיל את בלוטות הארס; בצפעוניים הבלוטות מוארכות אך מעט, ומתרחבות באופן ניכר בסופן. לצפעוניים אישונים צרים מאוד, בדומה לאישוני חתול הבית, המשמשים אותם לראייה בלילה. ראש הצפעוניים, שלא כמו אצל פתניים וזעמניים, אינו מרוצף מגינים סימטריים, אלא מחופה קשקשים קטנים.

פרט בוגר מגיע לאורך של , וניזון מבעלי חיים קטנים. הנחש מזריק לטרף את הארס בהכשה וגורר אותו עד מותו; לעיתים יתן לו להימלט ולגסוס למוות, תוך מעקב אחריו באמצעות חוש הריח שלו.

תפוצה בישראל
בארץ ישראל קיימים 3 מינים מהמשפחה: 
 צפעון שחור (מוכר גם בכינוי הלא-תקני: "שרף עין-גדי").
 "מחרוזן הטבעות" 
 "מחרוזן צ'רנוב" (נקרא גם "מחרוזן האוכפים"). 
בעבר שני המינים נחשבו למין אחד: "מחרוזן דו-גוני", אך לאחרונה הוגדרו כשני מינים נפרדים כאמור.

סוגים
 צפעון (Atractaspis) - מונה כ-22 מינים.
 Homoroselaps - מונה כ-2 מינים.

בתנ"ך

בתנ"ך נחש ממין צפעוני נזכר מספר פעמים ומתואר כנחש קטלני:

בספר ישעיהו, בנבואה עתידית על ימות המשיח הוא מתאר אידיליה, שבה תינוקות קטנים משחקים ליד מאורות של נחשים מסוכנים וקטלנים כמו פתן וצפעוני ולא נפגעים. 

במקום אחר באותו ספר הוא ממשיל את מעשיהם של הרשעים לביצי צפעוני שמתבקעות:

מאותו משל נראה כי נחש זה מזוהה עם מין המטיל ביצים.

קישורים חיצוניים 

 מדריך לזיהוי נחשים - מדריך המסייע בעזרת סדרת שאלות קצרה לזהות את כל מיני הנחשים בישראל.

הערות שוליים

בעלי חיים שתוארו ב-1858
טקסונים שתוארו בידי אלברט גינטר
בעלי חיים בתנ"ך

fr:Lamprophiidae