קין

קַיִן היה, לפי ספר בראשית (פרשת בראשית, ), בנם הבכור של אדם וחוה ומבצע הרצח הראשון בספר התנ"ך. עיסוקו היה בעבודת אדמה.

מקור השם 
משמעות שמו של קין מופיעה בספר בראשית פרק ד' פסוק א':

כלומר, עשיתי אדם בעזרת ה' (קניתי פירושו עשיתי). משמעות אחרת (אך קרובה) למילה "קנה" היא "ברא". לפי פסוק זה חווה קראה לבנה קין, כיוון ש"קנתה", כלומר בראה איש – נפש חיה, כמו שה' ברא, בין השאר, את בני האדם. לפי ההקשר בפסוק זה משמעות המילה "קונה" היא "בורא".

במחקר 
 על פי ה-Chicago Assyrian Dictionary, השם ("quanu": קָ-נוּ) מופיע לראשונה במכתבי אל-עמארנה במשמעויות שונות כגון: חץ, קנה, צינור, מכשיר מדידה, יחידת מדידה, שטח אדמה.
 בשפה הערבית מופיע השם קין במשמעות נפח חרש מתכת. קנוואת הוא גם שמו של אתר מקראי - בשם קנטה.

בעברית משמעות השם קין (שורש ק־נ־ן): קינה, ניגוד או מלשון קן, בית, תא.

חטאו של קין 

קין הציע להקריב מנחה לה' ולאחר מכן, אף הבל, אחיו הצעיר שעיסוקו היה רעיית צאן, הציע את מנחתו לה'. הבל הביא כמנחה  – הבכורות (הראשונים) שבצאנו, החֵלֶב (שומן), שהוא חלק מובחר בבשר.
מנחתו של קין הייתה מפרי האדמה ומיבולו שגידל. בשונה מהבל, מנחתו של קין אינה מלווה בתיאורים המעידים על איכות המנחה. סוברים כי בעוד הבל השקיע באיכות מנחתו, קין לא השקיע בה ולא הביא מהטוב שבגידוליו. כפי שתואר קודם אין אנו יודעים על כישוריו של קין כחקלאי ולכן ייתכן שלא הביא הגידולים המובחרים. יש מוסיפים כי המילים "מקץ ימים" בפסוק ג' מתארות שמדובר ביבול סוף השנה, שבדרך כלל אינו מן המובחר. בנוסף ייתכן שקין לא הביא מפרי גידוליו, היות שלא מצוינת המילה "שלו", לעומת הבל שמצוין "צאנו" כצורת שייכות. ה' קיבל את מנחתו של הבל (בכור צאנו), אך את מנחתו של קין לא קיבל בגלל איכות מנחתו (פרי אדמה).

קין נמלא כעס וקנאה, כיוון שמנחתו נדחתה, וה' העדיף את מנחתו של הבל על פניה. קין שהוא זה שיזם את המנחה וגם האח הבכור, שהיה בעל מעמד גבוה מבין הבנים, הרגיש שהתבזה. על כן קין נמלא קנאה כלפי הבל.

ה' כנראה מבין שהכעס והקנאה מציפים את קין בשל כך, ולכן ניסה להרגיעו ולשכנע אותו לא לתת ליצר הרע להשתלט עליו, והסביר לו שאם ינהג בדרך הנכונה, הוא ינחל הצלחה והוא ישא אליו פנים:

פירוש הפיסוק הוא שאם תשפר מעשיך ומחשבותיך תוכל להתמודד עם היצרים שלך, ואם לא תשפר ותתנהג בצורה לא טובה החטא יחכה לך תמיד ויפתה אותך, ומסיים בהמלצה – ואתה תמשול בו – ביצר שלך, אם אכן תטיב מעשיך. ה' גם נותן תקווה לקין שאם הוא ישתפר בעתיד הוא יקבל את מנחתו.

אך קין לא מחליט להתגבר על יצריו ועדיין שרוי בכעס. ואכן בהמשך הסיפור קין והבל הלכו לשדה וקין הרג את הבל. לא מצוין במפורש זמן המריבה וכן שעת היום בו התבצעה או רקע מריבה זאת, אך בגלל הסמיכות בין תיאור דחיית המנחה לסיפור הרצח ניתן להסיק שככל הנראה הרצח נבע מסיבה זאת. נוסף על כך, אין תיאור מה התרחש ביניהם ברגעים לפני הרצח ועל תוכנה של השיחה ביניהם. לפי פסוק ח':

כלומר אין כל משמעות לדברי קין להבל כיוון שקין לא היה באמת מעוניין לדבר עם אחיו והיה שטוף ביצרים. פרט הרצח היחיד המתואר הוא מיקומו – קין משך את הבל לשדה כנראה בסמיכות למקום מגוריהם אך רחוק מבית ההורים.

התוודותו של קין
לאחר הרצח ה' שואל את קין בבראשית פרק ד' פסוק ט':  קין בתחילה בוחר שלא לשתף עמו פעולה ועונה לו בחוצפה ובזלזול רב:  זאת שאלה רטורית, היות שאלוהים רואה ויודע הכול ותפקידה לתת לנשאל הזדמנות להתוודות בעצמו על חטאו. בשאלתו לקין ה' כבר יודע את גורל הבל. תשובתו החצופה של קין שיש הרואים בה אפילו טענה כלפי ה' שה' בעצמו היה צריך לשמור על הבל (ואין זה עיסוקו של קין כלל) בוודאי לא הוסיפה לו נקודות זכות.

גם בסיפור החטא של אדם וחוה ה' שואל אותם שאלה רטורית לאחר החטא: . בניגוד לקין, בסיפור חטא אדם וחוה בגן עדן הם בחרו לשתף פעולה עם ה'.
לאחר שה' מטיח בקין בפסוק  לא נותר לקין ברירה והוא למעשה מודה ברצח בהמשך.

עונשו של קין

בשל רצח אחיו הבל ה' מקלל את קין בכך שהאדמה לא תצמיח לו עוד יבול, כיוון שכאשר רצח את הבל הדם נאלץ לחלחל אל תוך האדמה, שהיא סיפקה לו את יבולו וממנה התקיים, ולכן לא תצמיח לו עוד דבר. למעשה זאת הפעם השנייה בה האדמה מקוללת. הפעם הראשונה הייתה בסיפור החטא של אדם וחוה, והאדמה קוללה בעונשו של אדם כמתואר:

עונש משלים לאי יכולתו של קין לעבד את האדמה הוא לעבור ממגורי קבע (תכונתו של החקלאי המעבד את האדמה ואשר נמצא במקום אחד),לנדידה: מכיוון שאין לו יכולת לשבת במקום אחד ולעבד אדמה הוא יאלץ לנדוד.

פרשנים אחרים רואים את הסיפור כמייצג את העימות בין התרבות החקלאית - המתיישבת, המיוצגת על ידי קין עובד האדמה לבין תרבות הרועים הנוודים, המיוצגת בדמותו של הבל. בתקופת המקרא נמצא העימות בין שתי צורות החיים האלה בשיאו. בסופו של דבר אנו יודעים כי התרבות החקלאית דחקה את רגלי תרבות הנוודים (אך זה לקח שנים רבות) ולראיה שברוב אוכלוסיית העולם חיה כיום חיים של יישובי קבע. סיפור קין והבל בא לרמז כי הדבר נעשה בצורה כוחנית ותוך גילויי אלימות כלפי חברת הנוודים.

אות קין

קין אמר לה': "גדול עווני מנשוא" (בראשית פרק ד', פסוק י"ג) כלומר – עווני כה גדול שיהיה קשה לסלוח לו. כלומר, התנצלות על מעשיו תוך הבנה מה הוא עשה. לאחר שהודה במעשיו והתנצל הוא גם הבין שהוא מאוד פגיע, ללא מקום הגנה או מחסה קבוע כיוון שהוא נענש בנדודים. לכן ה' נתן לקין את אות קין, שיהיה סימן לכך שאסור לפגוע בו, וכל מי שיפגע בקין עונשו יהיה חמור פי שבעה.

אולם, יש המפרשים את הביטוי "גדול עווני מנשוא" כתלונה של קין על העונש כלומר: "עונשי כל כך גדול, שאני לא יכול לסבול אותו". או כתמיהה כלפי הקב"ה, גדול עווני מנשוא?!, האם עווני כה גדול עד שאתה, הבורא, אינך יכול לשאתו?

ה' לא הרג את קין לפי עקרון "מידה כנגד מידה", מכיוון שזה היה הרצח הראשון, קין לא ידע מהו רצח, גרימתו והשלכותיו, ולכן הוקל בעונשו (נחשב רוצח בשגגה ולא בכוונה). יש האומרים שבקבלת מנחותיהם של קין והבל ה' לא קיבל את המנחה של קין רק כדי לבחון את תגובתו והתנהגותו, ולכן יהיה זה לא צודק להורגו בשל כך.

סיבה נוספת לאי הריגת קין ונתינת אות עליו ועונש הנדודים, היא כי על ידי כך שקין ינדוד ממקום למקום יופץ המסר של איסור הרצח והעונש הצפוי בעקבות כך.

סיבה אחרת לאי הריגת קין היא, שהדור השני לאנושות הכיל בסך הכל 3 אנשים: קין, הבל ושת. הבל כבר נרצח, ואם ה' היה הורג גם את קין כעונש יחידי שהיה נשאר לצורך המשכת המין האנושי היה שת. ייתכן וה' לא רצה שהמשך המין האנושי יסתמך רק על שת.

נקודות דמיון ושוני בין חטאו ועונשו של קין לחטאם ועונשם של אדם וחוה

דמיון
 לאחר החטא ה' החל לדבר עם מבצעי החטא כדי לגרום להם להתוודות בפניו על החטא.
 מבנה התחלת השיחה של ה' היא ב"איכה" או "אי" (היכן) כאשר הכוונה להתחיל לגרום להם להתוודות – בסיפור החטא של אדם וחוה הם התחבאו כיוון שהם גילו שהם עירומים לאחר שאכלו מעץ הדעת לכן חשו בושה והתחבאו, לכן ה' שואל אותם היכן הם. בסיפור החטא של קין, השאלה היא כלפי הבל.
 בשני הסיפורים החוטאים נענשים על חטאם.

שוני
 בחטא של אדם וחוה היה איסור ברור וחד משמעי, בעוד בחטא של קין לא היה איסור כלל.
 בשאלתו של ה', אדם בחר לענות לה' ולשתף פעולה, ואילו קין התחמק וענה בחוצפה.
 חטאם של אדם וחוה נעשה מתוך הפיתוי של חווה על ידי הנחש והפיתוי של אדם על ידי חווה, ואילו חטאו של קין נעשה מתוך כעס וקנאה כלפי הבל.
 בסיפור החטא של קין ה' ראה שהכעס מציף אותו והוא עלול לחטוא, לכן ניסה לדבר איתו כדי להרגיע אותו ולמנוע ממנו לחטוא. בסיפור החטא של אדם וחוה ה' לא ניסה למנוע מהם לחטוא כאשר יצר החטא שלהם עלה.
 אדם וחוה לא התלוננו על עונשם, בעוד קין (על פי פרשנות אחת) התלונן על גורלו.

לאחר העונש

קין התיישב לבסוף בארץ נוד, המזרחית לעדן, שם בנה עיר וקרא לה על-שם בנו חנוך. פעולה זאת מנוגדת לעונש ה', מכיוון שאלוהים ציווה עליו לנוע ולנוד בעוד שהוא מתיישב במקום קבע ואף בונה עיר. לפי פירושו של רש"י, ארץ נוד היא ארץ מקלט לגולים ונוודים. הארץ נקראת ככה מכיוון שכל הגולים נדים (נודדים) לשם. פרופסור זלי גורביץ' בספרו "על המקום" מציע שלא מדובר בכלל בשם של מקום, אלא שהשם ניתן למצב שבו נתון קין, שהנדודים הם מקום מושבו. פירוש אחר הוא שעונשו של קין הוא גלות ממקום מגוריו למקום שאינו שייך לו. בנוסף, ייתכן שקין הצליח להימלט מעונשו, וייתכן שהעונש היה ניתוק מהאדמה. ניתן לראות צידוק לכך בפסוק "כי תעבד את האדמה לא תוסף תת-כוחה לך", ואת המקצועות העירוניים שעסקו בהם צאצאיו – חרש ברזל ומוזיקאי.

לפי ספר הזוהר (זוהר חדש פרשת בראשית) לאחר שקין קיבל את העונש והפך להיות ארור מן ה"אדמה" הוא נאלץ לרדת ל"ארץ", מעין מימד מקביל למעמד ה"אדמה" שבו נברא האדם. לאחר שעשה תשובה, הועלה ל"ארקא" שם התיישב והוליד בנים. הזוהר באותה הזדמנות מפרט על 7 עולמות או ממדים מקבילים שיש היררכיה ביניהם (מסודרים מהנמוך ביותר לגבוה ביותר): ארץ, אדמה, ארקא. גיא, נשיה, ציה, תבל.

משפחתו ושושלתו
בתלמוד מובא שקין והבל נולדו כל אחד עם אחות תאומה, ודרשו כן מיותר המילים 'את' בפסוק: ', הבל ואחותו, קין ואחותו". לפי בראשית רבה נולדה עם קין תאומה אחת ועם הבל שתי תאומות. שמה לא מוזכר במקרא, אך ניתנו לה שמות במקורות חיצוניים.

רבי יצחק אברבנאל מביא בשם "ספרי האומות" ששמה של תאומת קין היא קלמנה ושם תאומת הבל היא בלבירה. בספר היובלים נכתב כי קין התחתן עם אחותו 'און': .

שם נוסף המופיע בספרים חיצוניים הוא 'הויה'.

לחנוך נולד עירד, ולעירד מחויאל, ומחויאל ילד את מתושאל, ומתושאל ילד את למך. למך לקח לו שתי נשים: שם האחת עדה, ושם השנית צלה. עדה ילדה את יבל ואת יובל, וצלה ילדה את תובל-קין ונעמה. סיפור תולדותיה של שושלת קין מסתיים לאחר כשמונה דורות, בעוד ששושלת שת מובילה לנח שהוא אבי כל הדורות הבאים. עם זאת יש המפרשים שאשת נח הייתה נעמה, מצאצאיו של קין, וישנה אגדה לפיה אשמדאי מלך השדים הוא מצאצאי קין.

מותו
על מותו של קין מסופר באגדה כי הרגו צאצאו למך בן מתושאל כאשר יצא לציד עם בנו תובל קין שחי שבעה דורות אחרי רצח הבל. למך היה כבד ראיה וחשב כי קין הוא חיה הראויה לציד, ניתר עליו והרגו. לאחר שעמד על טעותו ספק את כפיו בצער, אך כיוון שהיה כבד ראיה לא ראה שבנו נמצא לפניו, מחץ אותו והרגו. ניתן למצוא צידוק לכך בשירו של למך:

במדרש תנחומא מרחיבים על המקרה. לאחר שלמך הרג את קין, הוא טפח בחרטה ונגע בראש תינוקו (בנו, תובל-קין), ובשגגה הרגו.

לעומת זאת במדרש רבה מסופר כי . לפי מדרש זה הוא חי 1656 שנים.

על פי ספר היובלים קין מת שנה אחת לאחר שאדם מת, בהיותו כבן 865.

בתרבות 
בפולקלור של עמי קדם קיימות מבחר של אגדות מיתיות אודות אחים הנלחמים זה בזה על הבכורה להלן, המפורסמות שבהן:

אוזיריס - סת, רומולוס - רמוס, אטאוקלס - פולינייקס.

חוקרי דת מצאו שבסיפור בראשית פרק ד הבל וקין מייצגים מהויות קוטביות זאת לזאת, ניגודים אלה ניכרים בתרבותם ובמוסריותם, ולדעתם סיפור קין הוא ביטוי קדום להתיישבות הקבע של האדם באדמה.

בכתב הקודש הנוצרי האיגרת אל העברים האל מבכר את מנחתו של הבל בגלל צדיקותו.

ובאיגרת יהודה פסוק י"א משווה המחבר את תושביה החוטאים של סדום ועמורה לרשעותו של קין. "אוֹי לָהֶם כִּי־בְדֶרֶךְ קַיִן הָלָכוּ וַיִּדַּחוּ בְּמַדּוּחֵי בִלְעָם עֵקֶב שָׂכָר וּבִמְרִי קֹרַח אָבָדוּ."

ישנם פולקלורים הקושרים את האי סוקוטרה להולדתם של קין והבל וגם למקום בו רצח קין את הבל. פולקלור זה נקשר לעץ דם הדרקון (דרקונית קינבר) ממנו יוצא נוזל המזכיר דם.

קין בנצרות
הברית החדשה שופטת בחומרה את קין הנחשב  (), ומחשיבה את הבל צדיק ומאמין:
 (). אף על פי כן, מלבד השיפוטיות המגדירה מי רשע ומי צדיק, אין בתיאור האחים בכתוב מידע החורג בהרבה מפשט הסיפור בתורה. לעומת זאת, בפרשנות הנוצרית הבאה במאות השנים הבאות, לאחר ההתנתקות מן היהדות ועל רקע העימות בין ישראל לכנסייה, נעשית דמותו של קין לסמל של היהודים הדוחים את ישו לאחר שרצחו אותו. הבל נתפס בהתאמה כישו, הקדוש המעונה, שנרצח לאחר שהאל בחר בו.

אוגוסטינוס, אב הכנסייה שחי במאות ה-4–5 לספירה כתב את הספר "נגד פאוסטוס  המניכאי". בספרו, הוא מעלה את הנקודות הבאות:
 כשם שנדחתה מנחתו של קין, כך נדחו מצוות הברית הישנה (והתקבלו מצוות הברית החדשה).
 הבל, האח הצעיר, נרצח בידי הבכור. כך גם ישו, ראש העדה הצעירה, נרצח בידי העם הבכור – היהודים.
 כשם שדמי הבל האשימו את קין – כך מאשימים דמי ישו את היהודים.
 קין לא הוצא להורג, אלא נענש בחומרה. לכן המשך קיומם של היהודים מוכיח את צדקת שעבודם של היהודים.
 אות קין מנע את המתתו; כך גם לא איבדו היהודים את "אות מצוותיהם".

קישורים חיצוניים

 בראשית, פרק ד' בכתיב מלא, באתר מכון ממרא.
 בראשית, פרק ד' בכתיב המסורה (מנוקד), באתר מכון ממרא.
 
 
 
 זיוה שמיר, "אשר ידי הייתה בו בשדה"-דמות קין ביצירת אלתרמן לתקופותיה ולסוגיה, אתר מב"ע (מחקרים בספרות עברית) www.zivashamir.com

הערות שוליים 

אישים בפרשת בראשית