הסכם שמיים פתוחים

הסכם שמים פתוחים הוא הסכם בין שתי מדינות (או יותר) בתחום התעופה האזרחית המשחרר את השוק ממכסות ומחסמי סחר. באוקטובר 1992 נחתם הסכם השמיים הפתוחים הראשון מסוגו בעולם בין ארצות הברית להולנד. בעקבות הסכם זה נחתמו הסכמים דומים עם מרבית מדינות אירופה.

עקרונות ההסכם

 קיבולת ותדירות בלתי מוגבלת של טיסות בכל הנתיבים
 ביטול כל המגבלות על החופש האווירי
 הסכמי תעופה ליברלים בנוגע לטיסות שכר
 מדיניות מטען ליברלית
 ביטול מגבלות על מטבע הנוגעות למוביל אווירי
 קיום מדיניות שותפות קוד
 התחייבות למדיניות מחירים והזמנות בלתי מפלה

הסכם השמים הפתוחים בין ישראל והאיחוד האירופי
הסכם "שמיים פתוחים" בין ישראל והאיחוד האירופי, ניזום בשנת 2006 לאחר פנייה של האיחוד האירופי לישראל כדי לקדם הסכם תעופה גלובאלי אחיד מול מדינות האיחוד האירופי, שיחליף שורה של הסכמי תעופה בילטראליים נפרדים בין ישראל ומדינות האיחוד, תוך התאמה לחקיקה האירופית החדשה בענייני תעופה. בהסכמי תעופה בילטראליים מסכמים על שני נושאים עיקריים: מוביל נקוב – כמה חברות תורשינה לטוס מארץ א' לארץ ב', ותדירויות – כמה פעמים בשבוע חברת תעופה תוכל לטוס, הסכם "שמיים פתוחים" מבטל את ההגבלות הללו. ב-12 בספטמבר 2006, החליטה ממשלת ישראל לפעול לקידום ההסכם ולהקים צוות היגוי בין-משרדי לליווי המשא-ומתן עם האיחוד האירופי, שיפעל לגיבוש הסכם התעופה חדש תוך שנה. מייד החל מסע לחצים מצד חברות התעופה הישראליות, בעיקר מצד אל על, לא לחתום על ההסכם בטענה שתהיה תחרות לא הוגנת מצד החברות האירופיות, שהחברות יקרסו ואלפי עובדים יפוטרו.

ב-5 בפברואר 2008 חתמו ישראל והנציבות האירופית על מזכר הבנות ראשון לקראת חתימה על הסכם שמיים פתוחים אחיד בין מדינות אירופה לישראל
. ואחר כך החל משא ומתן על פרטי ההסכם. אולם שורת מחלוקות עיכבו את חתימת ההסכם, ביניהם זכויות הטיס, שיאפשרו למטוסים מישראל לאסוף נוסעים באירופה לטיסות המשך מעבר ליבשת אמריקה.

ב-30 ביולי 2012, ישראל והאיחוד האירופי חתמו בראשי תיבות על הסכם, לאחר משא ומתן שנמשך שלוש שנים. בעקבות לחצי חברות התעופה הישראליות הוסכם על יישום מדורג, לפי ההסכם תתווספנה מדי שנה 7 טיסות שבועיות מישראל לכל יעד באירופה, מלבד לשדות תעופה מרכזיים בעלי היקף תנועה רב, לגביהם התוספת השנתית תהיה כ-3 טיסות שבועיות מדי שנה. רק לאחר 5 שנים תוכלנה חברות אירופאיות לטוס לישראל מכל שדה תעופה באירופה (וחברות ישראליות בתוך אירופה). אך בדצמבר 2012, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו, לא לחתום על ההסכם, לאחר מסע לחצים כבד של חברות התעופה וועדי העובדים, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (שנערכו ב-22 בינואר 2013).

רק ב-21 באפריל 2013 אישרה ממשלת ישראל את הסכם שמיים פתוחים, ברוב של 16 תומכים לעומת שלושה מתנגדים בלבד. בתגובה להסכם שבתו חברות הטיסה הישראליות במשך כיומיים. השביתה הסתיימה לאחר שהוסכם כי הממשלה תממן 97.5% מעלויות האבטחה של חברות התעופה (ולא 80% כפי שהתכוונה הממשלה מלכתחילה) בעלות של 500 מיליון שקל בשנה (מערך האבטחה מופעל על ידי אל על עבור כל חברות התעופה הישראליות).

ההסכם הביא לכניסה של חברות לואו קוסט רבות לשוק הישראלי דוגמת ויז אייר, ריינאייר, ג'רמנווינגס, וולינג איירליינס ובלו אייר (בנוסף לחברת איזי ג'ט שנכנסה לשוק הישראלי כבר בשנת 2009 על בסיס הסכמי תעופה בילטראליים), להוזלה משמעותית של מחירי הטיסות ליעדים באירופה ולהגדלה של מספר הנוסעים ומספר היעדים.

ב-18 ביוני 2020 אושרר ההסכם בפרלמנט האירופי ברוב של 437 חברי פרלמנט בעד מול 102 מתנגדים ו-147 נמנעים. זהו אישור קבוע וסופי שימנע פרישה עתידית של חברות האיחוד מההסכם באופן עצמאי.

הסכם השמים הפתוחים בין ארצות הברית והאיחוד האירופי
במרץ 2007 האיחוד האירופי אשרר הסכם שמים הפתוחים עם ארצות הברית, במטרה להרחיב את התחרות בין חברות התעופה, לגרום להורדת מחירי הטיסות ולהגדלת מספר הנוסעים. ההסכם שינה את שוק התעופה בין ארצות הברית והאיחוד האירופי באופן משמעותי, עד אז חברות התעופה האירופיות יכלו לטוס לארצות הברית רק ממדינות הבית שלהן. ההסכם אפשר לחברות תעופה מהאיחוד האירופי לטוס לארצות הברית מכל מדינה בגוש. עם זאת, על פי ההסכם לא יוכלו חברות תעופה אירופיות לבצע טיסות פנים בארצות הברית.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

תעופה אזרחית
הסכמי תעופה