אלוף הפלות

אלוף הפלות הוא טייס קרב שיירט ("הפיל") מספר רב של מטוסים בקרבות אוויר. מספר המטוסים המקנה את הכינוי "אלוף" משתנה ממדינה למדינה, אך מקובל שהתואר ניתן למי שהפיל חמישה כלי טיס של האויב או יותר.

התפתחות המונח

מקור הכינוי בצרפת, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר הלוחמה האווירית החלה להתפתח. אלופי ההפלות של מלחמת העולם הראשונה זכו לפרסום רב והפכו לגיבורים לאומיים. גם במלחמות מאוחרות יותר זכו אלופי הפלות לתהילה.

הטייס הראשון שזכה לתואר "אלוף הפלות" היה הטייס הצרפתי אדולף פֶּגוּ (Adolphe Pegoud). העיתונות הצרפתית כינתה אותו l'as, "האייס" או "האלוף", לאחר שהפיל בקרבות אוויר חמישה מטוסים גרמניים. המונח l'as היה מקובל בעיתונות הצרפתית שלפני המלחמה ככינוי לכוכבי ספורט, כגון שחקני כדורגל או רוכבי אופניים מפורסמים. בשל כך ניתן הכינוי l'as גם למי שזכו בהצלחות בתחומים אחרים במלחמה, כמו מי שהטביעו ספינות או השמידו טנקים.

בקיסרות הגרמנית התמסד הנוהג להעניק את העיטור "פור לה מריט" (שנודע בשמו הלא-רשמי "מקס הכחול", Der blaue Max) לטייסים שהפילו שמונה מטוסי אויב. עיטור זה היה העיטור הצבאי הגבוה ביותר שניתן בפרוסיה, ומאוחר יותר בגרמניה, עד תום מלחמת העולם הראשונה. הגרמנים לא השתמשו במונח "אייס" – טייסים שהפילו עשרה מטוסי אויב כונו "Überkanonen", "תותחי-על". שמם ומספר הניצחונות שלהם פורסמו ברבים, כדי להעלות את מוראל האוכלוסייה. עם התקדמות המלחמה, עלה יותר ויותר הרף שזיכה את הטייסים בעיטור.

בניגוד לקיסרות הגרמנית, באימפריה הבריטית עד 1916 לא היה רישום מסודר של ניצחונות בקרבות אוויריים, אם כי רישום כזה התבצע בטייסות. בשל כך, לא היה פרסום רשמי על טייסים שהיו אלופי הפלות, אך טייסים מסוימים זכו לפרסום כזה הודות לדיווח עיתונאי.

קביעת הפלת מטוס אויב

קרב אוויר, מטבעו, מתנהל במהירות רבה ובשלושה ממדים. בשל כך, קשה לטייס לוודא שהמטוס עליו ירה בתותח או שיגר טיל אכן הופל. לעיתים יראה הטייס שמטוס האויב צולל או פולט עשן, אך אין בכך ראייה שהופל, וייתכן שמטוס האויב יצליח להגיע בכל זאת לנחיתה. בשל כך, אין די בטענתו של הטייס על הצלחתו בקרב אוויר כדי לזכותו באישור על הפלת מטוס אויב. עם זאת, יש חשיבות רבה למידע על הפלה כזו, הן בשל התועלת שבה למורל והן בשל חשיבותו המודיעינית - כדי לדעת אודות סדר הכוחות של האויב. בשל כך, עושים הצבאות השונים מאמץ כדי לוודא את נכונות הדיווח של הטייסים.

במלחמת העולם הראשונה הייתה הדרך לוודא הפלה ולזקוף אותה לזכות הטייס שונה בכל אחד משירותי האוויר (הגדרת היחידות האוויריות כ"חיל אוויר" עצמאי נעשתה ברוב הצבאות רק לאחר המלחמה) של הצדדים היריבים. שירות האוויר הגרמני (Luftstreitkräfte) אישר הפלה רק אם נמצאו שרידי מטוס האויב המופל, או אם טייס האויב נלכד או נמצאה גופתו. רוב הלחימה האווירית במלחמת העולם הראשונה הייתה בשטח הגרמני, ולפיכך פעלה שיטה נוקשה זו ביעילות רבה למדי.

עבור שירותי האוויר הבריטיים הייתה שיטה מעין זו הגרמנית בלתי-אפשרית. לפיכך, נדרש כל טייס למלא "דו"ח קרב" על כל מגע עם האויב. דו"ח זה עבר את מפקד הטייסת, ולאחר מכן הועבר למפקד הכנף. בז'רגון של הדו"חות, קרב שבו הייתה הפלה של מטוס אויב הוגדר "קרב מכריע" (decisive combat). בסמכות מפקד הכנף היה לקבל או לדחות טענות על הפלת מטוסי אויב, אך מפקדת הלהק בחנה גם היא את הדו"חות. לא היה מנגנון אחד שיבקר את הדו"חות ויוודא את נכונותם, ולא נעשה מאמץ מיוחד לגלות כפילויות או טעויות.

כאמור, קביעת הפלה היא מורכבת למדי בעת קרב אוויר. הטייסים הבריטיים במלחמת העולם הראשונה ראו לעיתים את מטוס האויב צולל או מתרחק כשהוא בוער, אך מכיוון שנלחמו הרחק מבסיסיהם ומעל שטח האויב, לא היו יכולים לוודא הפלה. בשל כך דיווחו שמטוס האויב "הוכרח לצלול", "הוכרח לנחות", או "איבד שליטה". במלחמת העולם הראשונה נחשבו דיווחים כאלה כהפלות ודאיות. כך, למשל, לפחות עשר מתוך 26 ההפלות של אלוף ההפלות האמריקני אדי ריקנבקר היו דיווחים מעין אלה. במלחמות הבאות החמירו חילות האוויר השונים את נוהלי הדיווח, והפלות מעין אלו היו בבחינת "מסתברות" (probable) או "בספק", ונחשבו בהתאם.

חילות אוויר מודרניים זוקפים הפלה לזכות טייס כאשר ישנה עדות של טייס או איש צוות אוויר במטוס אחר שראה את ההפלה. כמו כן, מסתמכים על תצלומים ממצלמת ירי ותיעוד נוסף, אם קיים, וכן על דו"חות מודיעיניים. ואולם גם במלחמות שהתחוללו במחצית השנייה של המאה ה-20 קיימים ויכוחים חריפים על מספר המטוסים שהופלו.

חלוקת הפלה בין כמה טייסים, ומצבי ספק
בעיה נוספת באישור הפלה לטייס קרב היא כאשר כמה מטוסים יורים על אותו מטוס אויב: השאלה היא לזכות מי תיזקף ההפלה. חילות אוויר מסוימים זקפו את ההפלה לזכות טייס אחד בלבד, בדרך כלל מוביל המבנה. כך נהג שירות האוויר הגרמני במלחמת העולם הראשונה. שירות האוויר הצרפתי נהג באותה מלחמה לזקוף הפלה לזכות כל אחד מהטייסים או המקלענים שהשתתפו בקרב. הבריטים נהגו בדרך דומה, אך לא בעקביות: לעיתים נזקפה הפלה לזכות כל משתתף, ולפעמים חולקה ההפלה, ולכל טייס נזקפה חלקיות הפלה. כך היה מצב שבו לטייס היו ½11 הפלות, או 26.83 הפלות.

היו חילות אוויר שזקפו לזכות הטייסים הפלה גם כאשר השמידו מטוסים על הקרקע. כך נהגו בכמה פיקודים של חיל האוויר האמריקני במלחמת העולם השנייה. בחילות האוויר של ברית המועצות ושל האימפריה היפנית באותה מלחמה נהגו לחלק בין הפלות של טייסים בודדים, שנזקפו לזכותם האישית, ובין הפלות משותפות, שנזקפו לטובת הטייסת כולה. הצי הקיסרי היפני הפסיק ב-1943 לזקוף ניצחונות לזכות טייסים בודדים, וניצחונות אלו נזקפו לטובת הטייסות. לעומתם, חיל האוויר של גרמניה הנאצית, הלופטוואפה, דגל בעיקרון של "טייס אחד, ניצחון אחד".

מצב ספק נוסף הוא כאשר מטוס האויב התרסק בעת הקרב, אך לא כתוצאה מירי של הטייס. דבר זה עלול לקרות בשל התמרונים החריפים המאפיינים את קרב האוויר. מקובל שהפלות כאלה נזקפות לזכות הטייסת.

אלופי הפלות ייחודיים
בחיל האוויר הרוסי אלוף ההפלות הראשון היה הטייס אלכסנדר קזאקוב שהפיל במלחמת העולם הראשונה 17 מטוסי אויב. במהלך שלוש שנות המלחמה, קזאקוב הפיל באופן אישי 17 ובקרבות קבוצתיים 15 מטוסי אויב נוספים והוכר כטייס הקרב הרוסי היעיל ביותר במהלך המלחמה. כמה פרסומים מצביעים על כך שהוא הפיל 32 מטוסים באופן אישי, אבל ככל הנראה מחבריהם משלבים את הניצחונות האישיים והקבוצתיים של קזאקוב.

בחיל האוויר הסובייטי הטייסת היהודיה לידיה ליטבק הפילה 12 מטוסי קרב גרמניים, וקטיה בודנובה הפילה 11. בנוסף, איוואן קוז'דוב הוכתר לאלוף הפלות אחרי שהפיל 64 מטוסי אויב.

הטייס הצרפתי פייר לה גלואה הפיל ארבעה מטוסים גרמניים, שבעה מטוסים איטלקיים ושבעה מטוסים בריטיים; את האחרונים הפיל כאשר היה טייס בשירות חיל האוויר של צרפת של וישי. אף טייס אחר לא הפיל מגוון כזה של מטוסים.

רוב ההפלות נזקפו לזכותם של טייסים, אך גם לזכותם של מקלענים ואנשי צוות אחרים שהשתתפו בהפלות. כמה מהם אף עוטרו בעיטורים לאור הצלחתם.

אלוף ביום אחד
התואר "אלוף ביום אחד" (Ace in a Day) ניתן לטייס שהפיל חמישה מטוסי אויב ויותר ביום אחד. הראשונים שזכו לתואר זה היו טייס ומקלען מחיל האוויר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, שהפילו חמישה מטוסים איטלקיים ביום אחד, 22 באוגוסט 1916. פריץ אוטו ברנרט, אלוף הפלות גרמני באותה מלחמה, הפיל חמישה מטוסי אויב תוך 20 דקות, ב-24 באפריל 1917. ברנרט היה ממושקף ולמעשה משותק ביד אחת, מה שעושה את ההישג גדול בהרבה.

ההישג הגדול ביותר לאלוף הפלות ביום אחד הוא זה של טייס הלופטוואפה האנס יואכים מרסיי, שהפיל 17 מטוסי אויב בשלוש גיחות ביום אחד, ב-1 בספטמבר 1942, בשמי צפון אפריקה. טייסים רבים בלופטוואפה טענו להישג כזה, בעיקר בחזית המזרחית. מנגד זכו 68 טייסים של ארצות הברית, מן הצי ומצבא ארצות הברית לאישור על ביצוע הישג זה.

אלופי הפלות עיקריים במלחמת העולם הראשונה (1914–1918)

אלופי הפלות עיקריים במלחמת העולם השנייה (1939–1945)
עשרות טייסים גרמניים ואף מעבר לכך השיגו מעל מאה הפלות של מטוסי בעלות הברית. זאת, לעומת אלופי ההפלות של בעלות הברית שלזכותם נזקפו לכל היותר כמה עשרות מטוסי אויב. הבדל זה נבע משתי סיבות עיקריות: ראשית, בשלבים מסוימים של המלחמה (בעיקר בשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה, בחודשי הקיץ של 1941) היו מטוסי בעלות הברית, בעיקר אלה של חיל האוויר הסובייטי, מיושנים ונחותים לגמרי מול המטוסים הגרמניים; הטייסים הגרמניים השיגו מאות רבות של ניצחונות אוויריים ללא קושי. שנית, היה הבדל מהותי בשירותם של הטייסים הגרמניים מול יריביהם מבעלות הברית: טייסים גרמניים טסו שוב ושוב, לעיתים יותר מאלף גיחות, וטיסותיהם הופסקו רק אם נהרגו, נשבו או נפצעו. טייסי בעלות הברית, לעומתם, הועברו לאחר כמה עשרות גיחות לתפקידים פיקודיים שבהם טסו פחות, או לתפקידי הדרכה בהם חלקו את ניסיונם העשיר.

סיבות נוספות שניתן למנות להבדלים במספרי הפלות נעוצות ברמה מקצועית גבוהה יותר עקב אימון נרחב יותר: טייסי קרב גרמנים גם לאחר שהוצבו ביחידה קרבית טסו לצד טייסים מקצועיים (לרוב מפקדים בטייסת או הלהק) וזכו כך לחניכה בשדה הקרב. בנוסף בלופטוואפה הגרמני היה מעין פולחן אישיות סביב טייסי קרב מוצלחים במיוחד, עד כדי כך שבהתקלות עם מטוסי אויב, טייסי המבנה נשארו מאחור כדי לצפות ביכולות הלחימה של האלוף - וכך במקום שמספר ההפלות יתחלק בין הטייסים, אלופי הפלות נטו לזכות בעוד ועוד הפלות.

בשל כך הגיעו טייסי בעלות הברית, כאמור, רק לכמה עשרות ניצחונות אישיים, בעוד טייסי מדינות הציר זכו למאות ניצחונות.

להלן כמה מאלופי הטיסה הבולטים במלחמת העולם השנייה, מן המדינות השונות.

אלופי הפלות בעידן הסילון

מלחמת קוריאה

שני הצדדים במלחמת קוריאה טענו לניצחונות אוויריים רבים, אם כי הסובייטים שניסו לשמור על מערבותם בסוד לא פרסמו נתונים. כמו כן טענות מצד הסינים וקוריאה הצפונית לרוב לא קיבלו יחס. בשל זאת יחס ההפלות שארצות הברית טענה לו (10:1 לטובתם) הפך למספר הרשמי ולמעין מיתוס במערב. לאחר התפרקות ברית המועצות ופתיחת הארכיבים שלה החלו מחקרים מעמיקים במעורבות הסובייטית במלחמה וכן החלו לבחון מחדש את הטענות של כל הצדדים.

רשמית ארצות הברית טענה להפלה של 950 כלי טיס, כ-305 הפלות (כ-38 אחוז מסך ההפלות) נרשמו על ידי 39 טייסים. מרבית ההפלות התבצעו על ידי מטוסי F-86 סייבר ומרבית המטוסים המופלים היו מטוסי מיג-15. וביניהם על פי הרישומים האמריקאים הציגו יחס הפלות של 1 ל-10 לטובת הסייבר.

הרישומים של ברית המועצות הצביעו על 1,097 הפלות. הסינים טענו ל-330 הפלות סך הכל. הצפון קוריאנים רשמית טוענים להפלתם של 5,729 כלי טיס, אולם אין אפשרות לדלות מידע אמין לגבי קוריאה הצפונית.

רישומי ההפלות של כל הצדדים הם לעיתים קרובות לא אמינים, בעוד הכוחות הקומוניסטיים נאלצו להקשות את נוהלי התחקור של כל הפלה והפלה תוך חקירה של אזור ההתרסקות, ראיונות של עדי ראייה, חקירת שבויים וכדומה, הרי שכוחות האו"ם שנחשבים לאמינים יותר, לרוב לא יכלו לתחקר הפלות באותה הרמה המחמירה שכן רוב הפלותיהם קרו מעל שטח בשליטת אויב, ולרוב סרט הטיסה ועדות הטייסים היו הפרטים היחידים שהיו זמינים להם. בגלל חוסר האמינות של הטענות להפלות מכל הצדדים הכלי המיטבי לבחינת תוצאות קרבות האוויר הם רישומי האבדות של כל הצדדים.

אם לא מתחשבים בקוריאה הצפונית, ואם מקבלים את הרישומים של האבדות של הרוסים, האמריקנים והסינים, עולה כי יחס ההפלות הכללי של מטוסי הסייבר מול מטוסי המיג-15 היה 1:5.835 לטובת הסייבר.

מלחמת וייטנאם ומלחמות אחרות במחצית השנייה של המאה ה-20
להלן כמה מאלופי ההפלות הבולטים במלחמות שהתחוללו במחצית השנייה של המאה ה-20. חילות האוויר של הודו ושל פקיסטן טוענות לכמה אלופי הפלות נוספים במלחמת הודו-פקיסטן ב-1965. פקיסטן טוענת להפלת 104 מטוסים הודיים ולאובדן 19 משלה, ואילו הודו טוענת להפלת 73 מטוסים פקיסטניים ולאובדן 35 משלה. ישנן מעט מאוד מקורות נייטרליים לביסוס טענות אלו. פקיסטן טוענת עוד להישגים מול חיל האוויר הישראלי במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים, טענות המנוגדות לגמרי להיסטוריה הרשמית של חיל האוויר הישראלי.

אלופי הפלות בחיל האוויר הישראלי

39 טייסים בחיל האוויר הישראלי הפילו מעל חמישה מטוסים. עשרה טייסים הפילו מעל 10 מטוסים. אלוף ההפלות הראשון של חיל האוויר הישראלי היה גיורא רום שזכה בהפלתו החמישית ב-7 ביוני 1967, יומה השלישי של מלחמת ששת הימים. שיאן ההפלות בחיל האוויר, שהוא גם הטייס בעל מספר ההפלות הרב ביותר בקרבות אוויר במטוסי סילון, הוא תת-אלוף גיורא אבן שלזכותו 17 הפלות.

אלו אלופי ההפלות בחיל האוויר הישראלי, שהשיגו 10 הפלות ומעלה:

אלופי הפלות - מטוסים 

בנוסף לספירת הפלות עבור טייסים, נוהגים לספור גם את ההפלות שביצע כל מטוס קרב והללו מסומנות על דופן המטוס (לרוב בצורת רונדל חיל האוויר של המטוס שהופל).

מטוס מיראז' 3 מספר 159 של חיל האוויר הישראלי הפיל 13 מטוסים, וזהו שיא עולמי להפלת מטוסי סילון. מטוס F-16A נץ מספר 107 של חיל האוויר הישראלי הפיל 6.5 מטוסים, שיא עולמי עבור מטוס F-16.

ראו גם 
 חיל האוויר
 מטוס קרב
 הפלות חיל האוויר הישראלי

קישורים חיצוניים

ערכים בוויקיפדיה באנגלית בנושא זה:
 רשימת אלופי הפלות במלחמת האזרחים בספרד
 רשימת אלופי הפלות במלחמת העולם השנייה
 רשימת אלופי הפלות במלחמת קוריאה
 רשימת אלופי הפלות במלחמת וייטנאם
קישורים אחרים:
 The Aerodrome.com, אתר המוקדש לאלופי הפלות במלחמת העולם הראשונה
 The Aces of World War 2, אתר המוקדש לאלופי הפלות במלחמת העולם השנייה
 Acepilots>com, אתר המוקדש לאלופי הפלות אמריקניים במלחמת קוריאה

ביאורים

הערות שוליים

תעופה צבאית