אברהם אדן

אברהם אַדָן ("בְּרֶן") (5 באוקטובר 1926 – 28 בספטמבר 2012) היה מפקד גייסות השריון (גי"ש) ומפקד פיקוד הדרום. שירת בפלמ"ח והיה ממניפי דגל הדיו לקראת סיומה של מלחמת העצמאות.

תולדות חייו
אברהם אדן (אידלסון) נולד בכפר גלעדי בשנת 1926, והוא בוגר תיכון חדש בתל אביב. התגייס לפלמ"ח ב-1943 במסגרת הכשרה של השומר הצעיר ושימש כמדריך ספורט. בפלמ"ח זכה לכינוי "ברן" על שם המקלע ברן שהיה בשימוש הלוחמים. השתתף במבצע שחרור המעפילים ממחנה המעצר בעתלית. היה ממייסדי הקיבוץ דנגור (נירים). שימש מפקד אזורי של אזור הנגב הדרום-מערבי.

במלחמת העצמאות היה בתחילה מפקד פלוגה בגדוד השמיני, בחטיבת הנגב של הפלמ"ח, ועסק בעיקר בהגנה על יישובי הנגב ובאבטחת צינור המים ליישובים אלו. לאחר מכן עבר להיות מפקד פלוגה בגדוד השביעי (גם הוא בחטיבת הנגב) ונטל חלק במבצעי החטיבה ובין היתר במבצע חורב ובמבצע עובדה. במהלך מבצע זה כבשה פלוגתו, שכללה מספר רב של לוחמי גח"ל, את מתחם אום כתף, מוצב שהשתרע לאורך של 3.5 קילומטר, במהלך קרב קשה שנמשך במשך לילה שלם, וכלל שורה של הסתערויות על המתחם המצרי. בהתאם לתוכנית שהגה מפקד הגדוד התשיעי של חטיבת הנגב חיים בר-לב, הצליחה הפלוגה בפיקוד אדן לכבוש את המוצב, לאחר שהפתיעה את מגיניו ותקפה את המוצב מכיוון המצוק שנחשב בלתי עביר. מאוחר יותר (ב-1979), כתב אדן כי היה זה "הקרב הקשה ביותר שהייתי נתון בו" (במלחמת העצמאות). במבצע עובדה הובילה פלוגתו את התקדמות חטיבת הנגב, הגיע ראשון למשטרת אום רשרש והניף את דגל הדיו המפורסם. אחרי המלחמה עבר לחיל השריון.

בשנים 1952–1956 פרש מהצבא וחזר לקיבוץ נירים. עם שובו לצה"ל היה למפקד גדוד 82, שבמבצע קדש כבש את אבו עגילה וסכר הרואיפה. ב-1957 עבר קורס שריון מתקדם בבית הספר לשריון של צבא ארצות הברית. שירת כקצין אג"ם של גייסות השריון, מפקד חטיבה 60 וב-1960 מונה למפקד חטיבה 7. בהמשך שירת כמפקד בית הספר לשריון במחנה ג'וליס. במלחמת ששת הימים היה סגן מפקד אוגדה 31 בפיקודו של אברהם יפה. ב-1968 הקים את מפקדת הכוחות המשוריינים בסיני, היא עוצבת סיני. במרץ 1969 הועלה לדרגת אלוף וקיבל את הפיקוד על גייסות השריון.

במלחמת יום הכיפורים 
במלחמת יום הכיפורים היה אדן מפקד עוצבת הפלדה בחזית סיני תחת פיקודו של מפקד פיקוד דרום שמואל גונן (גורודיש). האוגדה הובילה את מתקפת הנגד הפיקודית ב-8 באוקטובר והאבדות הכבדות שספגה הביאו להפסקת מתקפה כושלת זו, ובהמשך לחילופי האשמות עם מפקד הפיקוד גונן והאלוף אריאל שרון. בין 9 ו-14 באוקטובר בלמה האוגדה התקפות מצריות בגזרה הצפונית. במסגרת מבצע אבירי לב צלחה האוגדה את תעלת סואץ דרך ראש הגשר שנתפס ואובטח על ידי אוגדה 143 של האלוף אריאל שרון. בדרכה אל ראש הגשר חילצה וריכזה עוצבת הפלדה דוברות יוניפלוט שנעזבו מאחור על ידי אוגדת שרון וכן תיקנה את גשר הגלילים שניזוק ונעזב במהלך גרירתו. תוך כדי לחימה בחווה הסינית העבירה האוגדה חלק מהדוברות שאפשרו לגשר בין שתי גדות התעלה. כמו כן השמידה האוגדה במארב אוגדתי את חטיבה 25, חטיבת טנקי T-62 מצרית. בלילה שבין 17–18 באוקטובר צלחה האוגדה את התעלה על גשר היוניפלוט שהקימו כוחות מאוגדת שרון. העובדה שראש הגשר נתפס על ידי אוגדת שרון בליל 15–16 באוקטובר ואוגדת אדן צלחה רק בליל 17–18 באוקטובר היוותה עילה לחילופי האשמות קשות בין מפקדי צה"ל. בין 18–23 באוקטובר התקדמה האוגדה בסדרת קרבות עד לכיתור הארמייה השלישית של מצרים. אירוע בולט בשלב זה היה כניסת כוחות מהאוגדה לעיר סואץ, כניסה שהתפתחה לקרב קשה, לוותה באבדות קשות וגררה ביקורת קשה גם היא.

בועדת אגרנט אמר ברן כי "למעלה ממחצית מהטנקים שהיו ברשות כוחותיו - לא היו שמישים." וכי ""שלבי הלחימה מהרגע הראשון היו בלתי מוצלחים. הראייה שלנו אחרי ששת הימים הייתה מוגזמת שגרסנו שטנקים תמיד נשתדל שיובילו את ההתקפה, לא חשוב אם זה שטח הררי, לא חשוב אם זה שטח בנוי, לא חשוב אם זה יום או לילה, או בוץ." על תפקודו אמר כי "בדיעבד אני יכול לומר שלא הייתי שותף לשאננות בקשר להכנות ולהתעצמות אבל בהחלט אני מאשים את עצמי בזלזול."

בראיון שהתקיים עמו ב-2012 אמר אדן כי "השתרבבה פוליטיקה לתוך המלחמה. את האוגדה של אריק כינו אוגדת הליכוד ואת האוגדה שלי אוגדת המערך והיות שחיים בר לב היה אז שר בממשלת המערך אז היה רוב למערך. בר לב חשש מפטפוטים על פוליטיזציה והחליט לתת סמכות רחבה לאריק שרון כדי שלא יאשימו אותו בממשלתיות בזמן מלחמה...הוא (שרון) היה מטלפן כל יום לבגין והיה מביא עיתונאים במטוסים קלים ובמסוקים צבאים. הוא שקל הרבה מאוד שיקולים אישיים."

אחרי המלחמה, כיוון שהאלוף המיועד (יקותיאל אדם) היה מנוע זמנית מלהיכנס לתפקיד מפקד פיקוד הדרום, התמנה אדן למפקד הפיקוד בין החודשים ינואר-יולי 1974. בשנת 1974 מונה לנספח צה"ל בוושינגטון, ולאחר מכן השתחרר מצה"ל.

לאחר פרישתו מצה"ל 
בשנים 1984–1993 היה אדן מבקר משרד המשטרה. בשנת 1993 יצא לגמלאות.
בשנים האחרונות היה אדן חבר בתנועה לאיכות השלטון ובמועצה לשלום ולביטחון והיה עסוק בתיעוד היסטורי של הפלמ"ח במוזיאון הפלמ"ח. ב-29 באפריל 2004 חתם על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות של אריאל שרון, הקובעת שהתכנית חיונית לביטחון ישראל.

אדן נפטר ב-28 בספטמבר 2012 בביתו ברמת השרון, מספר ימים לפני יום הולדתו ה-86, לאחר מאבק במחלה קשה.

הותיר אחריו 3 ילדים, נכדים ונינים.

ספריו
 על שתי גדות הסואץ, ירושלים: עידנים, תשל"ט 1979. (רשמיו ממלחמת יום כיפור) (תורגם לאנגלית)
 עד דגל הדיו, תל אביב: מערכות, תשמ"ד 1984 (רשמיו מזמן התגייסותו לפלמ"ח ב-1943 ועד סוף ממלחמת העצמאות, זוכה פרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 1984)
 Avraham (Bren) Adan, On the Banks of the Suez: An Israeli General’s Personal Account of the Yom Kippur War, London: Arms and Armour Press, 1980.

קישורים חיצוניים

 
 
 
 
 איתמר כהן, סיפורו של ברן, מגזין ירושלים שלנו, אפריל 2012
 
 
 .
 .

הערות שוליים 

אלופי צה"ל
אנשי היישוב ילידי הארץ
בוגרי תיכון חדש
בוגרי השומר הצעיר
לוחמי הפלמ"ח
מפקדי עוצבת הפלדה
מפקדי עוצבת בני חיל
מפקדי עוצבת סיני
מפקדי גייסות השריון
מפקדי חטיבה 7
מפקדי פיקוד הדרום
זוכי אות אביר איכות השלטון
חיילי צה"ל במלחמת ההתשה
חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
נספחים צבאיים ישראלים בארצות הברית
זוכי פרס יצחק שדה
מפקדי גדודים בחטיבה 7
כפר גלעדי: אישים
נירים: אישים
אישים הקבורים בשפיים
ישראלים שנולדו ב-1927
ישראלים שנפטרו ב-2012