אליהו בית-צורי

אֵלִיָּהוּ בֵּית־צוּרִי (10 בפברואר 1922 – 22 במרץ 1945) היה לוחם לח"י. יחד עם אליהו חכים ביצע את ההתנקשות בלורד מוין בקהיר ב־6 בנובמבר 1944. נתפס, נידון למוות והוצא להורג בתלייה. אחד משנים־עשר עולי הגרדום.

חייו 
אליהו בית־צורי נולד בתל אביב לאסתר ומשה. למד בגימנסיה בלפור בתל אביב. בשנת 1937 הצטרף לאצ"ל.

הפילוג בין האצ"ל ללח"י הביך את בית־צורי, והוא התקשה לבחור בין הפלגים. ידידותו עם עוזי אורנן, בן כיתתו, ועם אהרן אמיר, ומקורבותם של בנימין תמוז ויוסף ועדיה למשפחתו, הביאו אותם לפעילות בנושא, שהביאה את בית־צורי לאמץ השקפה לאומית עברית ולהצטרף ל"ועד לגיבוש הנוער העברי", חוג כנעני שהתגבש סביב דעותיו של יונתן רטוש. כאשר השתכנע בית־צורי, ומסר על כך לאורנן, השיב לו אורנן בפתק בו נכתב בכתב עברי עתיק ("ברוך בואך בברית").

גם לאחר הצטרפותו ללח"י שמר בית־צורי על נאמנותו וקשריו לוועד. יונתן רטוש היה קשור חברית ופוליטית לאברהם שטרן, אך בניגוד אליו, האמין שיש תחילה לגבש את הנוער העברי ורק לאחר מכן לצאת למלחמה בבריטים. קולות נגד גישתו באו גם מתוך הוועד לגיבוש הנוער העברי, בין השאר מכיוון עמוס קינן ובית צורי, שאמר: .

בשנת 1940 החל ללמוד מדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים, אך הפסיק לימודיו עקב חוסר יכולת לממנם. למד מדידות והחל לעסוק בכך במשרד פרטי בתל אביב.

קשריו של בית צורי עם הוועד עמדו בעינם להמשך חייו, ואף שבוע לפני היציאה לקהיר השתתף במפגש של הוועד ונטל מרטוש רשות לצאת לשליחות מטעם הלח"י.

ההתנקשות

יחד עם לוחם לח"י נוסף, אליהו חכים, השתתף בית־צורי בהתנקשות ששמה קץ לחיי הלורד מוין, השר לענייני המזרח התיכון בממשלת בריטניה, שמקום מושבו היה בקהיר. שני המתנקשים ירו בלורד מוין בעת שהיה במכוניתו והרגוהו. הם נתפסו בעת שנמלטו באופניים ממקום ההתנקשות, והועמדו לדין בפני בית דין צבאי מצרי.

המשפט 
הצנזורה הבריטית דאגה שכמעט כל העיתונים המצריים וכל עיתוני ארץ־ישראל לא יפרסמו את פרטי המשפט ואת נאומי הנידונים; רק עיתונים זרים פרסמו פרטים וקטעי נאומים. במשפטו, הפתיע בית צורי את הנוכחים בדברים שהיו לא רק אנטי בריטיים, אלא גם בלתי־ציוניים:

התוכן האנטי בריטי והבלתי ציוני של דברי בית צורי הביאו לאהדה רבה בקרב הציבור המצרי. מנחם קפליוק, כתב דבר לענייני ערבים, שהה בקהיר בזמן המשפט, ובתזכיר שכתב להנהלה הציונית בירושלים כדי לעקוף את איסורי הפרסום של הצנזורה בריטית, כתב כי נאומו היה בלתי־ציוני לחלוטין, ואף הוסיף שבית־צורי הסתייג במפורש מהציונות והביך בכך יהודים ציונים שנכחו באולם המשפט.

אליהו בית־צורי אמר במשפטו:

הוצאה להורג וקבורה 
בית־צורי וחכים נדונו לעונש מוות והוצאו להורג בקהיר ב־22 במרץ 1945. בית־צורי סיים את חייו כאתאיסט גמור, וכשהוצע לו לפני ההוצאה להורג להיפגש עם רב, סירב באמרו: .

על אף כנעניותו הלא־יהודית והלא־ציונית המובהקת של בית־צורי, הושרש בציבור הסיפור לפיו בעת תהליך ההוצאה להורג שרו השניים את "התקווה", ודומה שהטעם בסיפור היה תעמולתי.

חכים ובית־צורי נקברו בבית העלמין היהודי בקהיר. ב־22 ביוני 1975, ביוזמתו של חבר הכנסת יצחק שמיר, שהכיר את השניים ושלח אותם למשימה, הועלו גופותיהם של חכים ובית־צורי לישראל במסגרת הסכם חילופי שבויים עם מצרים, והם נקברו בטקס צבאי בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל. במהלך האירוע נפתחו ארונותיהם של השניים, ולפי עדותה של גאולה כהן התגלה כי גופותיהם נותרו ללא פגע למעלה מ־30 שנים.

הנצחה 
על שם אליהו בית־צורי נקראו רחובות באחדות מערי ישראל (ירושלים, באר שבע, תל אביב-יפו, וזכרון יעקב) וביישוב חוות יאיר ובית ספר יסודי ברמת אביב ג'.

יונתן רטוש, שהיה קשור בקשרי ידידות וקשרים אידאולוגיים עם בית־צורי, הנציחו יחד עם אבשלום פיינברג בפתח ספר שיריו שירי חרב:

בתרבות
לכבודם של אליהו חכים ואליהו בית־צורי נכתב השיר "שני אליהו". את המילים כתבו אריה אלדד וישראל אלדד עריכת השיר נעשתה על ידי שולמית לבנת בלחנו של שמעון כהן.

גלריית תמונות

קישורים חיצוניים

 
 אליהו בית־צורי, באתר הלח"י
 יוסף נדבה, חכים ובית־צורי, באתר "דעת"
 
 שיר "שני אליהו" , אתר בית"ר
 
 משה בן־שאול, מעלות לוחמים – עשרים ושלשה פרקי לוחמים, הוצאת הדר, 1967, עמודים 84–94

הערות שוליים

אנשי היישוב ילידי הארץ
בוגרי גימנסיה בלפור
לוחמי הלח"י
הכנענים: אישים
מתנקשים פוליטיים אנשי היישוב
עולי הגרדום
אתאיסטים
אישים שהועלו לקבורה בשנית בארץ ישראל
אישים הקבורים בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל
אישים שהונצחו על בולי ישראל
ארץ-ישראלים שנולדו ב-1922
ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1945