לך ולנסה

לֶךְ וַלֶנְסָה (; נולד ב-29 בספטמבר 1943) הוא מנהיג ארגוני עובדים, פעיל זכויות אדם ופוליטיקאי פולני; מייסד "סולידריות" (Solidarność), ארגון העובדים העצמאי הראשון בגוש הסובייטי, חתן פרס נובל לשלום (1983), ונשיא פולין מ-1990 ועד 1995.

ביוגרפיה
ולנסה נולד בפופובו, שם למד בבית ספר יסודי ותיכון עד שהחל לעבוד כחשמלאי במספנה על שם לנין בגדנסק (Stocznia Gdańska im. Lenina) בשנת 1967. שנה לאחר מכן נישא לדנוטה וולשובה, ולזוג שמונה ילדים.

בשנת 1970 היה ממארגני השביתות הבלתי חוקיות במספנות. לאחר ההתנגשויות האלימות שסיימו את השביתות, שבמהלכן נהרגו מעל 80 עובדים בידי המשטרה, נאסר והורשע ב"התנהגות אנטי-חברתית", שבגינה נידון לשנה בכלא.

בשנת 1976 פוטר מעבודתו במספנות, לאחר שאסף חתימות על עצומה לבניית אנדרטה להרוגים מקרב העובדים. משום שהיה ידוע באופן בלתי רשמי כ"עושה צרות", לא הצליח למצוא עבודה וקיים את עצמו ואת משפחתו בעזרת תמיכתם של ידידיו.

בשנת 1978 היה בין מייסדי ארגון Wolne Związki Zawodowe Wybrzeża, ארגון עובדים מחתרתי ולא-חוקי. הוא נעצר מספר פעמים בשנת 1979 בגין ארגון התאגדות בלתי חוקית, אך נמצא זכאי במשפטו ושוחרר בתחילת 1980, וחזר לעבודתו במספנות גדנסק.

ב-14 באוגוסט 1980 היה למנהיגה של שביתה גדולה של פועלי המספנות, שהתפשטה לפולין כולה. הוא שכנע את עובדי המספנות ועמיתיהם להקים ועדה לתיאום השביתה (Międzyzakładowy Komitet Strajkowy). בספטמבר חתמה הממשלה הקומוניסטית על הסכם עם ועדת תיאום השביתה שהתיר התארגנות עובדים חוקית, אך עדיין לא ארגון עובדים חופשי. הוועדה הכריזה על עצמה כארגון חוקי שכזה, והייתה לוועדה המייסדת של "סולידריות", כשוולנסה בתפקיד היו"ר. הוא שימש בתפקיד זה עד דצמבר 1981, כשראש הממשלה וויצ'ך ירוזלסקי הכריז על ממשל צבאי. ולנסה רותק לדרום-מזרח פולין, ליד גבול ברית המועצות, עד 14 בנובמבר 1982.

פרס נובל לשלום
בשנת 1983 הגיש בקשה (שאושרה) לשוב לעבודתו כחשמלאי במספנות גדנסק; בפועל הוא היה תחת מעצר בית חלקי עד 1987. בשנת 1983 הוענק לו פרס נובל לשלום, אך הוא לא קיבל את הפרס אישית, משום שחשש שממשלת פולין לא תתיר לו לשוב, ולכן קיבלה אשתו את הפרס במקומו ותרמה את סכום הכסף לארגון "סולידריות" שישב בגלות בבריסל.

המעבר לדמוקרטיה בפולין
באוקטובר 1985 נערכו בחירות בפולין אך "סולידריות" החרימה אותן, כי טענה שאין לסמוך על השלטונות שהן תהיינה הוגנות. בנובמבר התפטר ירוזלסקי מראשות הממשלה אך המשיך לעמוד בראש הצבא.

בשנת 1988 ארגן ולנסה שביתה נוספת, כשהוא דורש להכיר ב"סולידריות" כארגון חוקי. לאחר 80 יום הסכימה הממשלה להתחיל בדיונים, כשוולנסה עמד בראש מתנגדי הממשלה. תוצאות שיחות אלו, שכונו "שיחות השולחן העגול", היו החזרת המעמד החוקי ל"סולידריות" ובחירות חופשיות-למחצה לפרלמנט הפולני.

בבחירות 1989 התמודד עם "סולידריות" כמפלגה, וזכה ב-48% מ-49% האפשריים (יתר 51 האחוזים של המושבים בפרלמנט היו שמורים למפלגה הקומוניסטית, לפי שיחות "השולחן העגול"). הגם שהיה בפועל רק יו"ר ארגון העובדים, מילא ולנסה חלק חשוב בפוליטיקה הפולנית. לקראת סוף 1989 שכנע מנהיגים קומוניסטיים לשעבר ליצור ממשלת קואליציה, שהייתה לממשלה הלא-קומוניסטית הראשונה בגוש הסובייטי. לאחר ייצוב הקואליציה, בחר הפרלמנט בתדיאוש מזובייצקי כראש ממשלה, ופולין החלה מתפרקת מהקומוניזם.

במקביל, בשנה זו זכה ולנסה בפרס זכויות האדם של מועצת אירופה, יחד עם קארל שוורצנברג הצ'כי.

נשיא פולין
ב-9 בדצמבר 1990 נבחר ולנסה כנשיא בבחירות לנשיאות פולין לתקופה של 5 שנים. שלטונו התאפיין בשינויים תכופים בממשלה, דבר שעורר עליו ביקורת חריפה מהקשת הפוליטית כולה, וגרם לאובדן רוב התמיכה בו לקראת סוף כהונתו. עם זאת, בתקופת נשיאותו השתנתה פולין לחלוטין – ממדינה קומוניסטית עם משטר מדכא תחת בקרה סובייטית הדוקה, למדינה דמוקרטית וחופשית עם כלכלה צומחת במהירות.

ב-20 במאי 1991 הגיע לביקור רשמי בישראל. זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא פולני ערך ביקור במדינת ישראל. במהלך הביקור נאם מעל בימת הכנסת וביקש מחילה מהעם היהודי על אירועי העבר. במהלך הביקור קיים פגישות עם נשיא המדינה חיים הרצוג, עם ראש הממשלה יצחק שמיר ועם מזכ"ל ההסתדרות ישראל קיסר. לאחר פגישה עם שר הביטחון משה ארנס הודיע על ביטול עסקה למכירת טנקים מפולין לסוריה.

בבחירות 1995 לנשיאות הפסיד לאלכסנדר קוושנייבסקי. בשנת 1995 הקים את מכון לך ולנסה, צוות חשיבה שמטרתו "לתעד את הישגיה של תנועת סולידריות, לחנך דורות צעירים, לקדם דמוקרטיה ולבנות חברה אזרחית בפולין ובעולם כולו". בשנת 1997 הקים מפלגה חדשה, "הדמוקרטיה הנוצרית של הרפובליקה הפולנית השלישית", בתקווה שהיא תעזור לו להתמודד בהצלחה בבחירות עתידיות.

ולנסה התמודד גם בבחירות 2000 לנשיאות, אך קיבל פחות מ-1% מהקולות. הוא הכריז שוב על פרישתו ופנה להרצאות על היסטוריה פוליטית באוניברסיטאות שונות באירופה. תנועת "סולידריות" נכשלה גם בבחירות לפרלמנט שנה אחר כך.

לאחר הנשיאות
ב-10 במאי 2004 שונה שמו של שדה התעופה הבינלאומי של גדנסק באופן רשמי לנמל התעופה גדנסק לך ולנסה, כהוקרה לפועלו. חתימתו מהווה חלק מסמל שדה התעופה.

בשנת 2006 עזב את תנועת "סולידריות" במחאה על תמיכתה במפלגת הימין חוק וצדק בהנהגת התאומים לך וירוסלב קצ'ינסקי. נקודת המחלוקת העיקרית הייתה הרדיפה שיזמו האחים קצ'ינסקי את כל מי שהיו מעורבים בשלטון הקומוניסטי ובניסיונה של מפלגתם לפרסם את כל תיקי המשטרה החשאית הקומוניסטית לשעבר. עד אז רק חברי הממשלה והפרלמנט נאלצו להצהיר על קשר כלשהו עם שירותי הביטחון לשעבר. ולנסה ותומכיו טענו כי מה שמכונה "חקיקת שקיפות" עשויה להפוך לציד מכשפות ויותר מ-500,000 הפולנים ששיתפו פעולה עם המשטרה החשאית הקומוניסטית עלולים להתמודד עם חשיפה.

בשנת 2016 שוב יצא נגד מפלגת "חוק וצדק", עקב משבר בית המשפט החוקתי בפולין בסוף 2015 . לאחר שהממשלה קידמה חוק שיחייב רוב של 66% בהכרעות גורליות ושיעביר את הסמכות להשביע שופטים ליושב ראש הפרלמנט. בתגובה הפגינו אלפים בעשרות ערים במדינה. ולנסה אמר בתגובה: "הדמוקרטיה בפולין בסכנה של ממש, הממשלה מביישת אותי".

עמדותיו כלפי הקהילה הגאה וכלפי הפלות
במהלך עצרת למען הקמפיין שלו בשנת 2000 אמר ולנסה כנגד הקהילה הגאה: "אני מאמין שהאנשים האלה זקוקים לטיפול רפואי" והוסיף "תארו לעצמכם אם כל האנשים היו כאלה, לא היו לנו צאצאים".

לך ולנסה מתנגד להפלות מלאכותיות. הוא אמר כי היה מעדיף להתפטר מתפקיד הנשיא 20 פעם, מאשר לחתום על חוק המתיר הפלות בפולין.

בראיון טלוויזיוני שנערך בשנת 2012 אמר ולנסה שהוא נגד הפריה חוץ-גופית, נגד נישואים חד-מיניים ושאם בנו היה הומו הוא היה מתפלל למענו שיעצור את ההתדרדרות בדרך הלא נכונה.

ב-1 במרץ 2013 עורר ולנסה סערה ציבורית לאחר שתקף בראיון בערוץ הטלוויזיה הפרטי TVN, את הקהילה הגאה. בראיון אמר שלהומואים אין זכות לשבת בספסלים הקדמיים בפרלמנט ואם בכלל, הם צריכים לשבת בספסלים האחוריים, או אפילו מאחורי קיר, "הם צריכים לדעת שהם מיעוט ולהסתגל לדברים קטנים ולא להגיע לגבהים גדולים", "מיעוט לא יכול לכפות את עצמו על הרוב" ו"להומואים אין זכות למלא תפקיד בולט בפוליטיקה ושכמיעוט הם צריכים 'להתאים את עצמם' לחברה".

לאחר שהראיון עורר ביקורת עולמית רחבה, לרבות החלטת הרשויות בסן פרנסיסקו לשנות את שם הרחוב הקרוי על שמו בעיר, ולנסה התנצל על דבריו, תוך שהוא מדגיש כי הוא "אדם ששייך לזמנים עברו" ("A man of old date"), דעותיו בנושא נטיות מיניות שייכות למרחב הפרטי ולא הציבורי. הוא אמר כי דבריו "עוותו על ידי התקשורת", וכי "יש לכבד את ההומוסקסואליות".

בשנת 2017 הביע ולנסה את תמיכתו בנישואים בין בני אותו מין בפולין, ונפגש מספר פעמים עם פעיל זכויות הלהט"ב (וראש העיר סלופסק לשעבר) רוברט ביירדון ההומוסקואל, אותו כינה "אדם מוכשר" ו"הנשיא העתידי של פולין".

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

נשיאי פולין
אנשי השנה של המגזין טיים
זוכי פרס נובל לשלום
דיסידנטים
זוכי פרס נובל פולנים
פעילים בארגוני עובדים
אבירי מסדר הפיל
מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
מסדר האמבט: אבירים וגבירות הצלב הגדול
מקבלי אות לגיון הכבוד
מקבלי מדליית החירות הנשיאותית
הרפובליקה העממית הפולנית
אישים שהונצחו על בולי פולין
פולנים שנולדו ב-1943