מילת נשים

מילת נשים היא ניתוח שבמהלכו מבוצע חיתוך או כריתה של חלק מאיבר המין הנשי מסיבות חברתיות, תרבותיות ואסתטיות ונפוץ בעיקר במדינות אפריקאיות ומוסלמיות. ישנם ארבעה סוגי מילת נשים בדרגות שונות של חומרה. הצורה הקלה ביותר כוללת חיתוך בעורלת הדגדגן, כפי שנהוג במלזיה. אך צורות אחרות כוללות הסרה חלקית או מלאה של עורלת הדגדגן, השפתיים החיצוניות, השפתיים הפנימיות ואף כריתת הדגדגן. במקרים הקיצוניים ביותר של הניתוח ישנה סגירה חלקית של הפות באמצעות תפרים.

בתלות בניתוח הספציפי, תופעות הלוואי המיידיות כוללות כאבים, זיהומים, שטפי דם, הלם רגשי ופיזי וכן נזק לאיברים סמוכים כגון מערכת השתן והעיכול. בטווח הארוך יותר, הניתוח עלול לגרום לתופעות של עצירות שתן, הפרעות במחזור החודשי עד כדי הפסקתו, דלקות כרוניות בנרתיק ובדרכי השתן שעשויות לגרום לפגיעה בתפקוד הכלייתי, וכן סיכון מוגבר להידבקות בנגיפים המועברים בדם, גדון HIV וצהבת B ו-C. סיבוכים אפשריים נוספים כוללים עקרות, דימומים לאחר לידה ומוות של יילודים. כל זאת, בנוסף להשלכות הנפשיות הקשות שמהן סובלות נשים שבוצע בהן הניתוח בכפייה - הכוללות חרדה, דיכאון, הפרעת פוסט-טראומה וכן קושי ליהנות מיחסי מין או אוננות ולהגיע לאורגזמה. חלק מהנשים שעוברות את הניתוח, בעיקר כאשר הוא נעשה בתנאים ירודים, מקפחות את חייהן כתוצאה מדימום או מסיבוכים רפואיים אלו.

במדינות מסוימות באפריקה מבוצעת מילת נשים מטעמים תרבותיים, אסתטיים ו/או היגייניים.
ניתוח לביופלסטי הוא תצורה מודרנית של מילת נשים כיוון שאיבר המין הנשי עובר חיתוך מטעמים אסתטיים.
ארגונים בינלאומיים כמו ארגון הבריאות העולמי, וכן ארגוני נשים במדינות האמורות לעיל וברחבי העולם, משקיעים מאמצים רבים לעקור את המנהג מהשורש, אך הוא עדיין נפוץ. במדינות רבות מילת נשים אסורה על-פי חוק. האיסור המוחלט שהוטל על מילת נשים במצרים ובאריתראה בשנת 2007 נחשב להישג גדול של הנאבקים במנהג, שכן במדינות אלה רוב הנשים נימולות.

מילת הנשים נפוצה בעיקר בעשרים ושבע מדינות אפריקניות, בפרט באזורים המוסלמיים בצפון-מזרח אפריקה, בקרן אפריקה, ובמערב אפריקה. מילת נשים נהוגה גם בקרב הבדואים והכורדים בעיראק ובתימן. ברוב המקרים מבוצעת המילה בילדות צעירות, בגילאי 3–13. בארצות מוסלמיות בשאר חלקי המזרח התיכון ובמרכז אסיה מנהג זה כמעט שאינו קיים. ההיסטוריון היווני מהמאה החמישית לפנה"ס הרודוטוס כתב, כי מילת נשים הייתה נהוגה בימיו בקרב המצרים, הפיניקים, החתים והכושים, אך לא ידע לומר מה מקור המנהג.

סיבות למילת נשים
הנימוקים המסורתיים למילת נשים משתנים מאזור לאזור ומקהילה לקהילה, ולא נמצא להם ביסוס מדעי. בין ההסברים שתועדו בספרות:
 נשים שלא נימולו נחשבות טמאות, מזוהמות או בלתי מסוגלות לשלוט בדחפיהן המיניים.
 אמונה שלפיה ילדים נולדים עם מרכיבים משני המינים - העורלה נחשבת נקבית ואילו הדגדגן נחשב זכרי. לפיכך יש להסיר מרכיבים אלה בתקופת ההתבגרות כדי להבהיר את הזהות המינית של המתבגר/ת.
 הדגדגן עלול להרעיל תינוקות בשעת הלידה.
 גברים מסרבים לשאת נשים שלא נימולו משום שהם מאמינים שינאפו בבעליהן, משום שהדגדגן כולא את הפין בזמן המשגל או משום שלא ניתן לחדור לנשים כאלה.
 שימור הבתולין הנשיים, שליטה מינית בנשים.
 שיעבוד האישה להוריה תחילה ולבעלה בהמשך.
 איבר מין נשי נימול הוא נקי ואסתטי יותר.

מדיקליזציה

מדיקליזציה של מילת נשים מתייחסת למצבים שבהם הניתוח מבוצע ע״י גורם רפואי, בין אם במרפאה ציבורית או פרטית, בבית או במקום אחר. עם זאת, הניתוח לעולם אינו יכול להיות בטוח ואין כל הצדקה רפואית לביצועו. גם כאשר הוא מבוצע בסביבה סטרילית וע״י גורם רפואי, קיים סיכון להשלכות בריאותיות מיידיות ובהמשך החיים. כשהניתוח מבוצע במרפאה, הוא מפר סטנדרטים של אתיקה רפואית ועלול לטעת את הרושם שאין לו השלכות רפואיות, מה שעלול לפגוע במאמצים להפסקת המנהג.

הניתוח מבוצע בדרך כלל ע״י רופא שנשכר במיוחד למטרה זו, או ע"י אישה מבוגרת שמבצעת את החיתוך שמסיר את הדגדגן ו/או השפתיים הפנימיות של הנרתיק.
לעיתים השפתיים החיצוניות נתפרות זו לזו ונותר פתח חדירה זעיר לתוך הנרתיק.
לעיתים לאחר התפירה רגלי האישה נקשרות זו לזו על מנת לאפשר לפצע להחלים. החיתוך נעשה לעיתים עם כלים בלתי מעוקרים, אשר יכולים לגרום לזיהומים קשים ולבעיות גיניקולוגיות בעתיד. בעת לידה, השפתיים החיצוניות נפרמות מכיוון שהפתח שמתירה המילה צר מדי. לאחר מכן השפתיים החיצוניות נתפרות שוב.

צורה מוקצנת יותר של מילת נשים הייתה נהוגה בקרב שבט הפיטה-פיטה, שבט שנכחד כבר (מקהילות התושבים המקוריים של אוסטרליה) ובני הקוניבו שחיו על נהר אוקיאלי בפרו. אצל הפיטה-פיטה היה קורע גבר זקן את חיץ הנקביים המפריד בין פתח הנרתיק לבין פי הטבעת של הנערה, בהגיעה לגיל בגרות מינית. לאחר מכן היו אונסים אותה כמה גברים צעירים בזה אחר זה. אצל הקוניבו בפרו אישה מבוגרת היא החותכת את חיץ הנקביים ולאחר הנחת עשבי מרפא מוחדר עצם פאלי מחרס לנרתיק.

היקף התופעה
מילת הנשים נפוצה בעיקר במזרח התיכון, בקרן אפריקה, במערב אפריקה, במחוזות מסוימים באינדונזיה ובקהילות מהגרים ממדינות אלו.

מעריכים כי במצרים, סומליה, סודאן, אוגדן ומאלי נימולות מעל 95% מהנשים. באתיופיה אסר הרודן מנגיסטו היילה מריאם על מילת נשים וחייב מילת גברים (גם בקרב ערלים מבוגרים). ההערכה של ארגון אמנסטי היא שמספר הנשים הנימולות בעולם הוא מעל 130 מיליון. מדי יום נימולות ברחבי העולם כ-8,000 נשים.

מילת נשים באריתריאה הייתה מאוד נפוצה אך בשנת 2007 יצאה מחוץ לחוק והיקף התופעה ירד באופן משמעותי. מילת נשים בניגריה נאסרה בחוק בשנת 2015.

יחס העולם למילת הנשים
פעילים למען זכויות האישה מתנגדים נחרצות למנהג של מילת נשים.

העולם המערבי רואה במילת נשים התעללות ופגיעה בכבוד האישה ובגופה. המום באיבר המין הנשי גורם לבעיות גופניות ונפשיות אצל הילדות הצעירות, בעיות הנגררות גם לחייהן הבוגרים וגורמות להן לרתיעה ממגע באיברי המין, ולהרגשה שהן מוענשות מעצם המילה. נלווה לכך הכאב שנובע מקריעת התפרים עם יחסי המין שמבוצעים לראשונה בליל הכלולות. מקרי מוות כתוצאה ממילת נשים נחשבים למקרי רצח נשים.

אחת הפעילות המרכזיות ממוצא סומלי נגד הטלת המום באברי המין היא ווריס דירי. דירי עברה את האקט בילדותה, והיגרה מסומליה ללונדון, הפכה לדוגמנית-על ולאחר מכן לדוברת מטעם האו"ם נגד התופעה ואף כתבה ספר המתאר את חוויותיה. פעיל אחר, ממוצא גרמני, הוא רודיגר נברג, שב-2006 נחשף לטקס מילת הנשים באפריקה ובעקבות כך יזם כנס, שנערך באוניברסיטת אל-אזהר שבקהיר, בו גינו אנשי דת מוסלמים סונים את טקס מילת הנשים. גינוי זה נחשב למהפכני באסלאם.

באריתראה, מדינה בקרן אפריקה, נאסרה מילת נשים ב-31 במרץ 2007. ההערכה היא ש-90% מהנשים באריתראה עברו מילה, רובן המכריע בידי נשים שאין להן הכשרה רפואית.

ב-12 בדצמבר 2009, אישר הפרלמנט באוגנדה חוק נגד מילת נשים הקובע 10 שנות מאסר על הפרתו, ובמקרים חמורים כגון מוות כתוצאה מהמילה, נקבע עונש של מאסר עולם.

באפריל 2017 הוגשו כתבי אישום ראשונים בארצות הברית בגין ביצוע מילת נשים. הנאשמים הם שני רופאים ומספר נשים משיקגו שביצעו או חתרו לביצוע מילה בכמעט מאה בנות במשך עשור. קו ההגנה של הנאשמים נסמך על חופש הפולחן והדת ועל הטענה כי הרופאים לא כרתו חלקים מהפות אלא רק שרטו את רירית איבר המין.

ב-2 במאי 2020 חוקק הפרלמנט של סודאן חוק שאסר את מילת הנשים וקבע עונש של עד 3 שנות מאסר על הפרתו.

מילת נשים באסלאם

המילה (הן של נשים והן של גברים) נקראת בערבית "ח'יתאן" (ختان). ישנם מקורות בחדית' המצדדים בעד מילת נשים. אלו טוענים שמסורת המילה לשני המינים היא אות למנהג קדמוני מימי אברהם והגר. פוסקי הלכה קדומים באסלאם הסכימו שמילת נשים היא מנהג מוסלמי, אך בניגוד למילת גברים, הנחשבת לחובה דתית (واجب "ואג'ב"), מילת נשים נחשבת על ידי רוב הפוסקים להמלצה בלבד (مندوب "מנדוב") על-פי החדית': "המילה היא חובה לגברים וסגולה לנשים" (ألختان سـُنـّة للرّجال، مكرّمة للنـّساء). אבו בכר אלביהקי שחי במאה ה-10 לספירה קבע כי החדית' הזה אינו מהימן. בניגוד למילת גברים, שנועדה לבטא את ביטולו של המאמין מול האל, מילת נשים נועדה לרסן את יצרן המיני של הנשים וכך לשמור על צניעותן.

יש סוגים שונים של מילת נשים, מלאה או חלקית. על פי החדית' מייעץ הנביא למוהלת אום עטיה "ערכי מילה לנשים, אך אל תגזימי, שהרי (מילה חלקית) מוצאת חן ביותר בעיני הבעל ומאירה את פניה (של האישה) בצורה הטובה יותר". הנביא מורה למוהלת לכרות רק את ערלת הדגדגן ולהימנע מכריתת הדגדגן עצמו. כריתה מלאה מזהיר הנביא, תביא לאיבוד תאוותה המינית של האישה ואף לסכן את חייה.

מילת נשים היא כיום מעשה שנוי במחלוקת בין מאמיני האסלאם. היא נהוגה בידי מוסלמים ולא-מוסלמים במזרח אפריקה ובעמק הנילוס, בשבטים הבדואים של סיני וירדן, וכן בחלקים מחצי האי ערב ובדרום-מזרח אסיה. ברוב האזורים האלה, המנהג קודם לאסלאם. מוסלמים רבים באפריקה רואים את המנהג כנוהג שמקורו בחוק המוסלמי, אך אין זה כך בהכרח. בקרב הקהילה הבינלאומית נחשבת מילת הנשים, בניגוד למילת הגברים, למעשה מגונה, בפרסומים רשמיים של גופים בינלאומיים לרוב משתמשים במושג "השחתת איבר המין הנשי" בשל הברוטאליות והנזק הבריאותי והנפשי שמילת נשים עלולה לגרום.

במצרים, שם עוברות רוב הנערות מילה, הוציא הנשיא חוסני מובארכ תקנה בשנת 1996 האוסרת על מילת נשים, אלא במקרים של צורך רפואי, ולפי המלצת רופא. תקנה זו נתקלה בהתנגדותם של חוגים אסלאמיים שראו בה הפרה של השריעה ולכן מנוגדת לחוקת מצרים, בית המשפט העליון של מצרים דחה את עתירת התובעים וקבע שאין בשריעה הלכה ברורה בנושא זה, היות שמסורות החדית' הקשורות לנושא אינן נחשבות מהימנות בהלכה המוסלמית (בטרמינולוגיה הדתית המוסלמית נקרא מקור הלכתי כזה דעיף ضعيف, כלומר "חלש"). אי לכך, אין באיסור על מילת נשים משום הפרה של הנוהג הדתי, לדעת בית המשפט המצרי. גם בקרב המנהיגות הדתית במצרים הדעות חלוקות: הפוסקים הרשמיים - שייח' אל אזהר הדוקטור מוחמד סיד טנטאווי והמופתי של מצרים נצר פריד - רואים במעשה נוהג חברתי שאינו קשור לדת. לעומתם השיח' יוסוף אל קרדאווי, המקובל כפוסק בקרב התנועות האסלאמיות, תומך במילה חלקית ובהשארת זכות ההחלטה על המילה בידי ההורים. האיסור מ-1996 לא מנע בפועל את מילת הילדות והנערות שכן קל היה למצוא רופא שיאשר את המילה. ביוני 2007 החליט שר הבריאות המצרי לאסור כליל מילת נשים, אחרי סערה ציבורית עקב מותה של ילדה בת 12 ממינון יתר של חומר הרדמה שניתן לה בניתוח המילה.

מילת נשים בישראל
ההיסטוריון שייע כהן כתב, בהתבסס על הספרות היהודית מכל התקופות, שמילת נשים מעולם לא הייתה נהוגה בקרב היהודים או היהדות. מצד שני קיימת עדות יחידה של ההיסטוריון היווני הקדום סטראבון לפיה היהודים, בדומה למצרים, נוהגים למול את בניהם ו"לקטוע" את בנותיהם. עדות זו נסתרת, בין השאר, בידי עדות של פילון האלכסנדרוני, פילוסוף יהודי שחי בדורו של סטראבון במצרים וכתב שהיהודים מלים את הזכרים בלבד. כהן ייחס את דברי סטראבון או להיכרות שלו עם מנהג של קהילה יהודית עתיקה מסוימת שלא השתמר במקורות אחרים, או, מה שלדבריו מסתבר הרבה יותר, לטעות הנובעת מהזיהוי של סטראבון את היהודים כקרובים אתנית למצרים.

מילת נשים אינה נהוגה בישראל. ניתן למצוא נשים שעברו מילה בילדותן בשתי קבוצות מיעוט באוכלוסיית ישראל:
 אצל שבטי בדואים-מוסלמים בנגב, שבקרבם נהגו בעבר למול את רקמת ערלת הדגדגן בלבד. תופעת המילה נמוגה והולכת בקרב הבדואים בעשורים האחרונים.
בדומה לשכנים החבשים נהגו גם חלק מיהודי אתיופיה לבצע מילת נשים בטקס שאינו דתי. המילה, בקרב ביתא ישראל, יכולה להתבצע בידי אישה יהודיה בלבד. במדגם שפורסם בשנת 1997 נמצאה ב-42 מתוך 113 נשים שנבדקו עדות למילה מסוג כלשהו. מילת הנשים פסקה כליל עם העלייה לישראל. המדגם לא פורסם בתקשורת הישראלית מחשש לתגובתה של החברה ליוצאי אתיופיה.

בפסק דין של בית המשפט העליון בישראל נפסק שאיום במילת נשים יכול לעלות כדי רדיפה שתקים לילדה או לאישה המאוימת מעמד של פליטה מכוח האמנה בדבר מעמדם של פליטים. בפסק הדין מצוין כי פסיקה דומה נקבעה כבר לפני שנים רבות בארצות הברית, בקנדה ובבריטניה, המכירות בכך שזו עילה מבוססת למתן מעמד פליט.

ראו גם
 ח'יתאן - מילה (לשני המגדרים) באסלאם
 מילה (ניתוח)
 סירוס
 כריכת רגליים
 מחוך

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

נשים באסלאם