ערב אל עראמשה

ערב אל עראמשה (בערבית: عرب العرامشة) הוא כפר בדואי בצפון ישראל, ליד גבול ישראל–לבנון, השייך למועצה אזורית מטה אשר.

שם
בשנים הראשונות נקרא הכפר "מזרעה". מזרעה הוא שם נפוץ בערבית לציון מקום גידול זמני, או קבוע, או לחווה. השמות ג'ורדיה, ג'וריידה, וג'ורדיח מתייחסים למקומות קרובים מאוד, וייתכן שאף לאותו מקום. עם השנים שונה שם הכפר לשם השבט, "ערב אל עראמשה".

היסטוריה

השבט לפני הקמת היישוב
בני השבט הבדואי ערב אל עראמשה התגוררו באזור הגבול בין ישראל ולבנון באזור מבודד שהיה מחובר בשבילים נסתרים אל אזורים אחרים, ועל כן כמעט לא הגיעו אליו אנשי השלטון. ביוני 1938 פשטו פלוגות הלילה של אורד וינגייט על הכפר ג'ורדיה שבו שהתה כנופיה וחיסלו שניים מהם. בעקבות זאת כרתו אנשי השבט ברית שלום עם שכניהם בחניתה. יהודי הסביבה, בהם דב ירמיה שהיה מוכתר חניתה והאזור, יצרו קשרי ידידות עם השבט, שהביאו לכך שהם לא השתתפו בקרבות מול היהודים. בעקבות מלחמת העצמאות נמצאו כ-400 מבני השבט בישראל בכפרים חירבת אדמית, הנמצאת צפונית לקיבוץ אדמית, ג'וריידה, הנמצאת על הגבול עם לבנון וחלקה נמצא בלבנון וא-נווקיר הנמצאת ביניהם. בני השבט לא נתפקדו ברישום התושבים תש"ט וקיבלו תעודות זהות ישראליות רק כעבור ארבע שנים. הם הצביעו לראשונה לכנסת בבחירות של שנת 1959.

בעשור הראשון לקיומה של מדינת ישראל ניהלו בני השבט את חייהם בהתעלם מהשלטון הישראלי ועיקר קשריהם היו עם אחיהם בלבנון. נטען שהם עסקו הרבה בהברחות ושילמו מיסים לממשלת לבנון. האזור נקבע בשנת 1954 כשטח צבאי סגור שהכניסה אליו מותרת רק באישור הרמטכ"ל. בפברואר 1955 נפצע בן השבט, לטענתו מיריות מעבר לגבול לבנון. במרס 1956 שוב נורה אחד מבני השבט. בתחילה סברו שהיורים הגיעו מלבנון, אך בעקבות חקירה משטרתית נעצרו מספר אנשים מבני השבט בישראל. ביוני 1956 פוצצו מפגעים מלבנון שלושה בתים של בני השבט בישראל. בעיתונות פורסם שהפיצוצים היו תוצאה של סכסוך תוך שבטי בין הפלג הישראלי לפלג הלבנוני. בתחילת אוגוסט 1956 דווח על עזיבה של 70 מבני השבט ללבנון, כהמשך של גל עזיבה שבו כבר עזבו קודם לכן כ-100 מבני השבט. תושבי היישוב התפרנסו מגידול טבק ומרעה.

בשנת 1957 בעקבות סלילת כביש 8993 נפתח הקשר של בני השבט עם היישובים האחרים בסביבה ואנשי השבט החלו למכור שם את הזבל האורגני של המקנה שלהם. בנוסף, יצאו רבים מאנשי השבט לעבוד בעבודה שכירה בסביבה.

הקמת היישוב
היישוב הוקם בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 לאחר סלילת כביש הגישה לאדמית, כיישוב קבע לישראלים משבט הבדואי ערב-אל-עראמשה. השלטונות הפקיעו את הבתים הישנים של התושבים והעבירו אותם לבתים חדשים ביישוב החדש. העברת בני השבט ליישוב נמשכה לאורך שנות ה-60.

בשנת 1962 נעצרו מספר מבני השבט כחשודים בריגול. מעצרים נוספים התבצעו בשנת 1972.

בתחילת 1963 צורפה ערב אל עראמשה למועצה אזורית סולם צור. באוקטובר 1963, בעת שהוסרו רבות מההגבלות שחלו על ערביי ישראל במסגרת הממשל הצבאי על ערביי ישראל, לא הוסרו מגבלות אלו בכפר שנחשב למרוחק ממרכזי האוכלוסייה הערביים ועל כן דורש פיקוח מיוחד.

בשנת 1993 היו בכפר כאלף תושבים. ב־5 באוגוסט 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, הופגז היישוב במטח רקטות קטיושה וכתוצאה מכך נהרגו בו שלוש נשים בנות אותה משפחה.

מאז תקופת מלחמת לבנון הראשונה החל הכפר להתפתח. התושבים משרתים בצה"ל וחלקם בעלי מקצועות חופשיים. נבנו בתי אבן נאים והושקעו כספים רבים בתשתיות בכפר. הכפר היה מפוזר על שלוש גבעות: ג'ורדיח, נואקיר ועראמשה. בשנים האחרונות עברו המשפחות להתגורר בגרעין המרכזי של הכפר. מספר משפחות נותרו בג'ורדיח שם נמצאת נקודת תצפית על דרום לבנון.

בשנת 1965 נתקלו רועי עיזים מהיישוב בנמר והרגו אותו. היה זה הנמר האנטולי האחרון בארץ ישראל.

גלריה

לקריאה נוספת
אמנון גופר: חמש דקות מהצימר, הוצאת עם עובד, 2012

קישורים חיצוניים

הערות שוליים

יישובים בדואיים בישראל