גיאה

גֵּיאָה הוא מושב השייך לתנועת המושבים, שוכן במישור החוף הדרומי, 3 ק"מ מדרום-מזרח לאשקלון ובסמוך למושבים בית שקמה ותלמי יפה. יישובים נוספים בסביבת המושב: גברעם, מבקיעים, יד מרדכי, משען, הודיה, ברכיה, כרמיה וזיקים.

מקור השם 
מקור השם הוא בשמו של הכפר הערבי "אל-ג'יה" שעל חורבותיו הוקם המושב. השם הערבי, כמו רבים משמותיהם הערביים של יישובים בארץ המשמרים את השמות העבריים העתיקים. יש הסבורים שמקור השם גיאה ביישוב "גיא" הנזכר בתנ"ך בספר שמואל, כאשר לאחר ניצחון דוד את גולית רדפו בני ישראל אחר פלשתים עד המקום הנמוך ביותר לפני אשקלון (גיאה), ונאמר: .

היסטוריה 
המושב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים ניצולי שואה, יוצאי צ'כוסלובקיה. במהלך השנים התווספו לו עולים יוצאי מדינות נוספות, כמו הונגריה, רומניה, פולין, מרוקו, אוסטריה, אירן ותימן. בשנים מאוחרות יותר הצטרפו למושב משפחות ילידות הארץ.

המתיישבים הראשונים התמודדו עם בעיות מגורים, פרנסה, חורפים קשים (לרבות שיטפונות והצפות מהגשמים, בין השאר מנחל גיאה, שניתקו את המושב מן החוץ למשך ימים שלמים). תושבי המושב סבלו בשנים הראשונות, כמו תושבי מושבי עולים אחרים באותן שנים, מהיעדר תשתיות בסיסיות כמו מים, חשמל, גז, טלפון וכו'. שירותים היו בדרך כלל במבנה פח או עץ מחוץ למגורים, וכן ברז יחיד ששימש לכל צורכי המים לרבות רחצה ומקלחת, מחוץ למבנה. בשנות החמישים (עד מבצע סיני) סבלו התושבים, כמו תושבי יישובים אחרים בסביבה מגנבות חקלאיות (בעיקר פרות ועגלות) של מסתננים שהגיעו מרצועת עזה. כמו כן היו אירועי פח"ע לרבות מעשי רצח וחבלה במשאבות מים של ה"פדאיון" שהגיעו משם. פעילות עוינות זו הביאה להקמת משמר אזרחי, שהורכב מחברי המושב שאומנו בנשק ויצאו כל אחד בתורו לשמירה בלילות.

בשנים 1950–1961 התקיימו בגיאה מוסדות חינוך (על אף מיעוט תושבים) גן ילדים ובית ספר ממלכתי יסודי. מייסד בית הספר היה המורה והמנהל דב אלוני, שגם לימד, חינך, פיתח את בית הספר לרבות הקמה והנחיה ישירה של חוגי מלאכה, ציור, מוזיקה, דרמה, טיולים ברחבי הארץ וכיוצא בזה, יחד עם צוות מורים מצומצם, שהיה מבוסס בעיקר על מורות חיילות. מסיבות של ייעול וחוסר תקצוב, ובעיקר מהחלטות שלטוניות, נאלץ בית הספר הממלכתי בשנת 1961 לסגור את שעריו והתלמידים הסתפחו לבתי ספר אזוריים ביישובים בסביבה כמו בנהורה, ניצנים וכפר סילבר.

המרפאה המשותפת למושבים גיאה, בית שקמה ותלמי יפה נוהלה עד סוף שנות השמונים, בידי גברת חוה דוּבּ, שהייתה דמות דומיננטית ביישוב, שמשה כאחות המושב וישובים קרובים בסביבה והייתה וגם פעילה מרכזית בוועדת התרבות ובתחומי חברה אחרים של המושב.

מרבית המשפחות הראשונות התפרנסו בעיקר מרפתות לחלב (פרות) ולולי תרנגולות (ביצים ובשר), אך גם מענפי חקלאות נוספים כגון פרדסים ומטעים, גדולי שדה, ירקות ואף מחממות פרחים.

המושב כיום 
כיום מעט מאוד משקים במושב מתפרנסים אך ורק מחקלאות, בין השאר בשל התדרדרות מצב החקלאות במדינה. רוב התושבים היום הם בנים ונכדים ממשיכים, או תושבים חדשים שהגיעו מן העיר וממשיכים בפרנסתם המקורית.

המושב נמנה עם יישובי עוטף עזה, וסבל בשנים שלפני מבצע "צוק איתן", כמו כל היישובים בסביבה מירי פצמ"רים וטילים מתוך עזה. לאחרונה הגיעו גם בלוני תבערה שנשלחו על ידי מחבלים מרצועת עזה.

בגיאה פועלים מספר מוסדות-שירות לרווחת התושבים, בהם: מגרש ספורט, אולם ספורט, מועדון, מזכירות וצרכנייה. כמו כן, שופץ בית הכנסת במושב, ונבנה גן ילדים חדש. בשנות השמונים של המאה העשרים נבנתה שכונה חדשה (שכונת הבנים) המכונה "ההרחבה".

המושב מהווה חלק מהמועצה האזורית חוף אשקלון, ופועלת בו תנועת הנוער "התנועה החדשה". החל משנת 2009 מבנה המרפאה הישן הוכשר כבית מגורים ומכונה "הקומונה". בו מתגוררים השינשינים (גרעינרים) של שנת השירות במסגרת "התנועה החדשה" אשר פועלים בכל ישובי המועצה.

קישורים חיצוניים

 אתר מושב גיאה
 אתר בית הכנסת במושב

הערות שוליים

יישובים שהוקמו ב-1949
מושבי תנועת המושבים
הנגב: יישובים