יהונתן

יְהוֹנָתָן (מופיע גם בכתיב יוֹנָתָן) הוא דמות מקראית המופיעה בספר שמואל, יורש עצר, מפקד וגיבור לאומי צבאי, בנו של שאול המלך. למרות היותו בן המלך ויורשו, היה ידיד נפש של דוד – יריבו של אביו – ולמורת רוחו של שאול ויתר על המלכות למענו וכרת עמו ברית.

בסיפורים שונים בספר שמואל ניכר אומץ לבו הרב ואופיו העצמאי והמיוחד של יהונתן, היוצא לקרב בגבורה גדולה, אינו מהסס לחלוק על אביו בכמה פעמים, ואף להגיע למצב שבו אביו נוזף בו ומקללו, ואף מנסה להכותו.

אטימולוגיה
משמעות השם יהונתן היא "יהו-נתן", כלומר ה' נתן, כדרכם של שמות מקראיים רבים המשלבים בתוכם את שם ה'.

שמו של יהונתן משתנה לאורך הסיפור מיונתן ליהונתן. כאשר הקו התוחם שממנו הוא מתחיל להקרא יהונתן הוא בפסוק: , דבר שהרד"ק עומד עליו במקום. כמעט כל הפעמים שבהן מופיע השם 'יהונתן' עם האות ה' הן לאחר פגישתו עם דוד. הוספת האות ה' לשמם של אנשים היא מאורע החוזר על עצמו במספר מקומות בתנ"ך, כמו בשינוי שמותיהם של אברהם (אברם) ושרה (שרי), אך מה שמיוחד אצל יהונתן הוא ששמו משתנה וחוזר, שכן במקרים שמדובר על יהונתן בהקשר של ה' ורוחניות, או שה' עמו ועוזר לו נוספה האות ה', אך במקרים שלא, היא מושמטת.

בממצאים ארכאולוגיים מממלכת ישראל נפוצה הקידומת "יו" בשמות, בעוד שבממצאים מממלכת יהודה הקידומת הנפוצה היא "יהו". היות ששבטו של יונתן, שבט בנימין הוא שבט צפוני, סביר שהכתיב המקורי היה "יונתן".

משפחתו
יהונתן, היה בנם של המלך שאול ואחינועם בת אחימעץ, ואחיהם של אבינדב, מלכי-שוע, מרב, מיכל ואיש בושת (נקרא גם אשבעל או ישוי). אחיו בני פילגש אביו היו אַרְמֹנִי ומְפִבֹשֶׁת. הוא הפך לגיסו של דוד כשדוד התחתן עם מיכל. בנו של יהונתן היה מפיבושת נכה הרגלים, אשר דוד נטה לו חסד.

דמותו

גיבור מלחמה
עוד בראשית מלכות שאול היו לצבאו שני מפקדים: שאול עצמו, שהוביל אלפיים לוחמים, ויהונתן, שפיקד על אלף נוספים. יהונתן העז להרוג את נציב פלשתים בגבע, ובכך קרא תיגר על שלטונם. כאשר הגיבו הפלשתים במתקפה רבתי ויצאו בשלושה ראשים, ברח העם והתפזר. שאול התעכב ביציאה למלחמה, ונותר עם שש מאות לוחמים. יהונתן היה זה שהציל את המצב: הוא יצא כמעט לבדו - רק עם נערו - אל מחנה פלשתים, הפתיע את הפלשתים כשבא מכיוון לא צפוי ולבד והרג רבים מהם בעזרת נושא כליו. מעשה זה חיזק את לב העם, שיצא בהמוניו למלחמה וניצח. בסיפור זה אפשר לראות את אומץ לבו הרב של יהונתן ואת תושייתו ומנהיגותו הטבעית.

מעשה אכילת הדבש

בסיפור מלחמת מכמש מתואר כיצד יהונתן שלא שמע את השבועה שהשביע שאול את העם, שלא לאכול באותו היום, טעם דבש שמצא בדרך. בתום הקרב התברר שאלוהים מסרב לענות לשאול; זה הסיק שהיה מי שהפר את הצו ואכל. לאחר הטלת גורל הכיר שאול באשמתו של יהונתן, וגזר עליו מוות, העונש שייעד מראש למפר הפקודה, מבלי לשאת פנים לבנו. בכך יש דמיון מסוים למעשה יפתח הגלעדי ובתו. אולם במקרה זה מנעה תגובת העם את המתת יהונתן: .

סיפור גבורתו של יהונתן מקביל בפרטים רבים לסיפור גבורתו של דוד אל מול גלית (בין השאר – היציאה לבד אל הקרב והתגובה האוהדת של העם בסופו).

בעל עמדה עצמאית

גם בקשר בין דוד ויהונתן ניכר אופיו העצמאי של יהונתן. בניגוד לאביו, המפגין עוינות רבה כלפי דוד, יהונתן, שאהב את דוד מרגע שפגש בו בתום הקרב עם גלית, רואה בו את המלך העתידי ומוכן להתבטל לפניו ולהיות לו למשנה, מה שמעורר תרעומת כלפיו אצל אביו. יהונתן דבק בעמדתו ומוכן להתעמת עם אביו, המפגין יחס דיכוטומי אל דוד, מצד אחד מבקש להורגו ומצד שני לקרבו.

לעיתים מצליח יהונתן לשכנע את אביו בתומתו של דוד, כאשר הוא מסנגר על דוד לפניו. תגובתו של שאול בפעם אחת היא שבועתו בשם ה' שלא יפגע בדוד: , ולעיתים הוא נכשל במאמציו; כאשר הוא מזכיר את דוד בסעודת ראש החודש המלכותית, מתבררת שנאתו הגדולה אליו: , ואף אז מעז יהונתן להתעמת עם אביו ושואלו: , שאלה הגוררת התפרצות זעם של שאול, המנסה להכותו בחניתו. בעקבות כך, ועל פי ההסכמה המוקדמת ביניהם, מדווח יהונתן לדוד כי לנוכח יחסו של אביו אליו, חייו בסכנה.

אציל נפש
אצילות נפשו וּותרנותו של יהונתן יורש העצר של המלכות, מומחשת בכך, שהוא מוכן לוותר על יעודו להיות מלך ישראל, כאשר הוא נוכח בכישוריו של דוד, העולים על שלו: , דבר שלא היה נהוג ונפוץ באותם ימים, שבהם היה נהוג להתנקש לעיתים אף בחיי אחים על מנת לזכות במלכות. דבר זה הוא יוצא דופן וחסר תקדים, בפרט לאור גבורתו הרבה וכישוריו הצבאיים והמנהיגותיים של יהונתן, אולם התלמוד לא שולל את האפשרות שסיבת ויתורו נבעה מכך שהעם ברובו נטה אחרי דוד.

דוד ויהונתן

הידידות העמוקה בין דוד ליהונתן ואהבתם זה לזה מתוארת בפסוקים אחדים, כגון
 
 
 דברי דוד בקינתו על יהונתן: 

על אהבת דוד ויהונתן נאמר במשנה: .

מלכותו של דוד אופיינה בבריתות פוליטיות שכרת עם כל שבטי ישראל, ובעיקר עם שבטו של שאול, שבט בנימין. על אף שבריתות אלה הקימו עליו את שבטו שלו, שבט יהודה, הקפיד דוד לשמור עליהן. דוד דאג שירושתו של יהונתן תגיע אל מפיבושת ולא אל ציבא עבד שאול. וכשביקשו הגבעונים נקמת דם נגד בית שאול, חמל דוד על מפיבושת ונתן לגבעונים צאצאים אחרים של שאול. כך שמר דוד על הברית עם יהונתן, או לחלופין העדיף לחסל יורשים פוטנציאלים אחרים, שהרי אדם נכה אינו יכול למלוך.

מות יהונתן

יהונתן מת יחד עם אביו ואחיו בקרב עם הפלשתים בהר הגלבוע. קרב זה סימן את סוף תקופת שאול. בקינתו על מות שאול ויונתן תיאר דוד את גודל הקרבה בינו לבין ידידו: . על גבורתו של יהונתן, שהיה כנראה קלע מצטיין כרבים מאנשי שבטו, שבט בנימין, אמר:  בשירה זו יש כמה פעמים תקבולת בין שאול ליהונתן, המרמזת ששניהם שקולים אחד כנגד השני.

מסופר כי לאחר המלחמה לקחו פלשתים את גווייתו וגוויות אביו ואחיו ותלו אותן על חומת בית שאן להתפאר בניצחונם, כנהוג באותם ימים. אנשי יבש גלעד, ששאול יצא בעבר להצלתם, הגיעו לבית שאן והורידו את הגוויות מעל החומה להביאם לקבורה תחת האשל ביבש גלעד. שנים רבות לאחר מכן, כאשר מתוארת פרשת הנקמה של הגבעונים בצאצאי שאול, מסופר שבסיומה הביא דוד את שאול ובניו למנוחתם האחרונה באחוזת הקבר המשפחתית בארץ בנימין.

בתרבות ובחברה המודרנית
הקהילה ההומוסקסואלית עושה שימוש ביחסי דוד ויהונתן ומציגה אותם כדוגמה תנ"כית לזוגיות הומוסקסואלית, במסגרת המאבק להכרה חברתית וחוקית בקשר בין בני זוג מאותו מין. שימוש זה בפרשייה תנכית, עורר כעס רב בקרב חוגים דתיים (במיוחד כשהושמעה מעל דוכן הכנסת ובראיונות על ידי חברות הכנסת יעל דיין ושולמית אלוני, שרת החינוך). בתנ"ך עצמו אין אישוש למימוש אהבתם של דוד ויהונתן, עם זאת, יש הטוענים שבניתוח הטקסט ניתן למצוא רמזים למתח מיני בכל המפגשים בין דוד ליהונתן באופן שאינו דומה לחברויות גבריות אחרות בתנ״ך. בעת העתיקה גם היו ידועים מנהיגים רבים כפאנסקסואליים שניהלו חיי מין מגוונים. טענות אלו מנוגדות לדעתם של פרשני המקרא במהלך 2,000 השנים האחרונות. כמו כן ידוע דוד באהבתו לנשים (אשר הובילה אותו להסתבכויות ולחטאים כמו במעשה דוד ובת שבע).

ראו גם

 עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה

לקריאה נוספת
אוריאל סימון, בקש שלום ורדפהו: שאלות השעה באור המקרא, המקרא באור שאלות השעה, תל אביב: ידיעות ספרים, תשס"ב.עמ' 116–179
דליה רביד, יואב בן צרויה: גיבור שנוי במחלוקת, תל אביב: הילל בן חיים-הקיבוץ המאוחד, 2009. פרק ג': הערכת דמותו של יואב לאור ההשוואה בינו לבין יהונתן, עמ' 137–145

קישורים חיצוניים

 
 
  דוד ויהונתן- סיפור אהבה בפודקאסט עושים תנך עם ד"ר שחר ענבר

הערות שוליים

אישים בספר שמואל
יורשי עצר שלא זכו למלוך
משפחת שאול המלך