מבצע יונתן

מבצע יונתן או מבצע אנטבה (כינויו הצבאי של המבצע היה "כדור הרעם") הייתה פעולת פשיטה צבאית שביצע צבא הגנה לישראל באוגנדה במוצאי שבת, אור ליום ראשון, 4 ביולי 1976 (ו' בתמוז ה'תשל"ו), במטרה להציל 105 נוסעים יהודים, ישראלים ואנשי צוות מטוס אייר פראנס, שנחטפו על ידי טרוריסטים גרמנים ופלסטינים, במהלך טיסתם מישראל לצרפת. למרות התבצרותם של החוטפים במדינה עוינת, כמעט כל החטופים חולצו בשלום. במהלך המבצע נהרגו שלושה בני ערובה וכן מפקד סיירת מטכ"ל, סגן אלוף יונתן נתניהו, ובעקבות זאת נקרא המבצע על שמו.

חטיפת המטוס

ביום ראשון, 27 ביוני 1976 (כ"ט בסיוון ה'תשל"ו) נחטף מטוס איירבוס A300 של חברת התעופה הצרפתית אייר פראנס, בטיסה 139 מנתב"ג לפריז. המטוס נחטף לאחר שערך חניית ביניים בנמל התעופה של אתונה. במטוס שהו באותה עת 248 נוסעים ו-12 אנשי צוות.

החוטפים היו שני מחבלים גרמנים, חברי "תאי המהפכה", ושני מחבלים פלסטינים, חברי החזית העממית לשחרור פלסטין-מבצעים חיצוניים:
 וילפריד בזה – גרמני, מפקד חוליית חוטפי המטוס. בעל עבר עשיר בפעילות בארגוני השמאל הקיצוני בגרמניה המערבית וברשת הטרוריסט קרלוס באירופה. הצטרף לארגון של ודיע חדאד והתנדב לביצוע הפעולה.
 בריגיטה קוהלמן – גרמנייה, ידידה של בזה. מתנדבת וחברה בארגונו של חדאד. בעלת עבר עשיר כאנרכיסטית וחברה פעילה בחוליית חוטפי המטוס.
 ג'איל אל-ערג'ה – ממוצא ערבי, מפקד הפעילות הפוליטית של החזית באמריקה הלטינית. שולב מדי פעם במבצעים ובפיגועים של ארגונו של חדאד.
 עבד אל-לטיף עבד אל-ראזק אל-סמראי – ממוצא עיראקי. בעל עבר עשיר בפעילות מבצעית חבלנית, במיוחד באירופה, מטעם ארגונו של ודיע חדאד.

החוטפים אילצו את הטייסים להנחית את המטוס בבנגאזי שבלוב, שם המטוס חנה במשך שבע שעות, תודלק ושם הצטרפו אל החוטפים עוד שלושה מחבלים פלסטינים. נוסעת בשם פטרישיה היימן, אחות במקצועה, שהייתה בדרכה ללוויית אמה בלונדון, התחזתה לאישה הרה העוברת הפלה כדי להשתחרר מהמטוס החטוף. פטרישיה, בעלת אזרחות ישראלית ואזרחות בריטית, עשתה שימוש בדרכון הבריטי שלה וכך יצאה מהמטוס החטוף בעצירת התדלוק. המחבלים הורו לטייס לטוס לאנטבה שבאוגנדה, מרחק של כ-3,800 קילומטרים מישראל.

ביום השלישי לחטיפה, 29 ביוני, ריכזו החוטפים את הישראלים והיהודים שבין הנוסעים באולם הנוסעים של הטרמינל הישן בשדה התעופה של אנטבה ושחררו את יתר הנוסעים. חטופים יהודים רבים סיפרו שהפרדתם משאר הנוסעים לקולן של פקודות בגרמנית הזכירו להם למרבה האימה את הסלקציות שהיו נהוגות במחנות ההשמדה הנאצים.

קברניט המטוס הצרפתי, מישל בקוס, התעקש להישאר עם נוסעיו החטופים, מתוך אחריותו לשלומם. יחד איתו נשאר כל צוות המטוס. בעקבות מעשה זה, קיבל הקברניט אות הוקרה מראש הממשלה, יצחק רבין.

את המגעים בשם ממשלת ישראל מול ממשלת צרפת ניהלו שגריר ישראל בצרפת בזמן הפעולה, מרדכי גזית, והיועץ הביטחוני סמי דוגן.

דרישות החוטפים
מדינת ישראל ניהלה מגעים עם שליט אוגנדה אידי אמין, ששיתף פעולה עם החוטפים.

החוטפים דרשו את שחרורם של 53 טרוריסטים, ביניהם 40 מחבלים הכלואים בישראל, חמישה מחבלים הכלואים בקניה, שישה אנרכיסטים הכלואים בגרמניה, אנרכיסטית הכלואה בשווייץ ואנרכיסטית הכלואה בצרפת. בנוסף לכך הם דרשו כופר כספי תמורת בני הערובה.

הם הציבו אולטימטום, שאם לא יענו דרישותיהם עד יום חמישי, 1 ביולי, יוצאו להורג שני חטופים בכל שעה, עד שדרישותיהם יענו, או עד שכל בני הערובה ימותו. תוך כדי משא ומתן הסכימו המחבלים להאריך את מועד האולטימטום ל-4 ביולי.

מבצע ההצלה

תכנון המבצע

במקביל למשא ומתן לשחרור החטופים, ולמרות התנגדות הרמטכ"ל, בדרגים הנמוכים יותר הועלו הצעות שונות של תקיפה, ביניהן הנחתת כוח משייטת 13 באגם ויקטוריה הסמוך לאנטבה. התכנון הזה לא יצא לפועל, בגלל חשש שחיל האוויר האוגנדי או אזרחים מאוגנדה יזהו אותם וכן לאחר ההבנה כי האגם שורץ תנינים. רעיון אחר שעלה היה לכבוש את אנטבה כולה. צה"ל תכנן מבצע חילוץ על סמך נתוני המודיעין על שדה התעופה באנטבה, וכן בהתבסס על מידע מודיעיני שהתקבל מחטופים נתינים זרים ששוחררו ובהם גם נינט מורנו, סבתו של עמנואל מורנו{{הערה|עקיבא נוביק, '"סיירת סבתא ידיעות אחרונות, 29 ביוני 2012}}. מורנו, יהודיה קנדית אשר הייתה בין החטופים ולא זוהתה כיהודיה על ידי החוטפים, ציירה את החטופים היהודיים, ומאחוריהם את דיוקנם של החוטפים, מבנה הטרמינל ובית הנתיבות בו שהו החטופים. היא שוחררה יחד עם שאר הנוסעים הזרים, דרשה להיפגש עם אנשי "המוסד" בצרפת והעבירה להם את הציורים עם דיוקני המחבלים, דבר שהקל מאוד על החיילים בזיהוי המחבלים בשעת הפעולה. בנוסף, הכינה מפה של מבנה הטרמינל בו שהו החטופים, דבר אשר הקל על תכנון המשימה והצבת הכוחות בשטח, ותיעדה את מיקום החטופים והחוטפים וזמני החלפת המשמרות ביניהם. את פרטי המידע שהיו רלוונטיים ביותר למבצע הצבאי אסף וערך עמירם לוין.

כמפקד המבצע מונה תא"ל דן שומרון, קצין חי"ר וצנחנים ראשי (קחצ"ר). לצדו בצוות המתכננים היו סגן מפקד סיירת מטכ"ל רס"ן מוקי בצר שלהיכרותו המוקדמת והאינטימית עם נמל התעופה באנטבה משהות רצופה קודמת של כמה חודשים כמדריך לחימה לכוחות האבטחה המקומיים הייתה חשיבות מכרעת בגיבוש תחושת המסוגלות והההחלטה לאשר את המבצע בקרב דרג מקבלי ההחלטות, אל"ם אהוד ברק, אל"ם שי תמרי, סא"ל חיים אורן וסא"ל רן בג. אנשי המוסד, בפיקוחו של מייק הררי שחדר לשדה התעופה במסווה של איש עסקים איטלקי, שלמה גל ועוד, השתתפו בצוות בדיקת ההתכנות לקראת מבצע אפשרי; הם הפיקו צילום אוויר של נמל התעופה באוגנדה, ומידע על סימון המסלולים שהיה חיוני להנחתת מטוסי התובלה, על כך קיבל הררי את עיטור המודיעין הגבוה ביותר של ישראל. יוני נתניהו, מפקד סיירת מטכ"ל, היה בסיני בעת תכנון הפעולה וכאשר תכנון הפעולה היה בשלבים האחרונים הוא הצטרף לצוות המתכננים ומונה למפקד הכח של הסיירת במבצע.

ראש הממשלה יצחק רבין לא מיהר לאשר מבצע צבאי ושקל חלופות אחרות. שר הביטחון שמעון פרס הטיל על הצבא למצוא תוכנית, והוא, יחד עם שרים נוספים, תמך בפעולת חילוץ באמצעות צה"ל עוד בטרם הוצגה תוכנית החילוץ המעשית. רבין פסל את התוכניות הראשונות שהוצגו בפניו, אולם כאשר הונחה בפניו תוכנית מפורטת של צה"ל לחילוץ החטופים, הוא ערך הצבעה בממשלה שבה רוב מוחץ תמך בתוכנית החילוץ. גם בצה"ל היו הדעות חלוקות - הרמטכ"ל מוטה גור התנגד בתחילה נמרצות לכל תוכנית פעולה צבאית, שבה תמכו האלופים בני פלד ויקותיאל אדם. למעשה, רבין אישר את היציאה לדרך ברגע שהתקבל האישור של אהוד ברק לגבי נחיתת התדלוק בקניה, עוד לפני שהממשלה אישרה את התוכנית. ראש הממשלה אף התקשר לרב עובדיה יוסף איתו היה ביחסים חמים, על מנת לקבל אסמכתא הלכתית לביצוע המבצע בשבת. הרב השיב לאלתר שמאחר שמדובר בפיקוח נפש, הדבר מותר ואף ברכו שהמבצע יסתיים בהצלחה.

ב-3 ביולי המריאו ארבעה מטוסי C-130 הרקולס ("קרנף") של חיל האוויר משדה התעופה באופירה וטסו לאנטבה. רק כשכבר היו מעל אתיופיה התקבל אישור הממשלה למבצע. באופן רשמי דובר על כך שאם הממשלה לא תאשר, המטוסים יחזרו על עקבותיהם.

עיקרי התוכנית היו הטסת מטוסי הרקולס משדה התעופה באופירה שבסיני ליעד באוגנדה תוך חמיקה ממכ"ם אויב, כשחלק מהטיסה בגובה נמוך מעל ים סוף, להנחית את הכוח התוקף בעקבות מטוס תובלה בריטי שהיה אמור לנחות במוצ"ש בשעה 23:20, להתקרב לטרמינל במכונית מרצדס דמוית זו של מנהיג אוגנדה אידי אמין דאדא (שיצא לכנס באיי מאוריציוס ומשם ניהל את המשא ומתן מול ישראל), להשתלט על הטרמינל ולהרוג את המחבלים (בתוך דקות ספורות מרגע תקיפת האולם בו שוהים החטופים), תוך התעלמות ככל האפשר מהחיילים האוגנדים, שיתוק חיל האוויר האוגנדי על ידי פיצוץ מטוסי הקרב שלהם על ידי כוח שיגיע במטוס השני, ולבסוף הנחתת המטוס הרביעי והעברת הנוסעים אליו. בחזרה, תוכננה עצירת תדלוק קצרה בניירובי שבקניה. נחיתת המטוסים הנוספים התאפשרה על ידי הנחת פנסים נישאים בשולי המסלול על ידי חיילים מהמטוס הראשון.

 בעלי תפקידים במבצע דרג מדינידרג מבצעהכוחות המשתתפים וסדרי הכוחותכוח יונימפקד הכוח: סא"ל יונתן נתניהו, מפקד סיירת מטכ"ל.משימות: השתלטות על הטרמינל הישן.
 הריגת המחבלים
 שחרור בני הערובה.
אבטחה היקפית באמצעות ארבעה נגמ"שי בי.טי.אר בפיקודו של רס"ן שאול מופז.

הכוח כלל 66 לוחמים.כוח מתןמפקד הכוח: אל"ם מתן וילנאי, מפקד חטיבת הצנחנים.משימות: סימון מסלול הנחיתה
 השתלטות על הטרמינל החדש ומגדל הפיקוח
 תדלוק המטוסים ולהיות כוח עתודה לכוח הפורץ
הכוח כלל 79 לוחמים ואנשי חיל האוויר.כוח אורימפקד הכוח: אל"ם אורי שגיא, מפקד חטיבת גולנימשימות: לשמש עתודה לשאר הכוחות
 העלאת בני הערובה למטוסים

 מפקדי המבצע 
מפקד המבצע בשטח היה קצין חי"ר וצנחנים ראשי, תא"ל דן שומרון. מפקד הכוח האווירי היה מפקד בח"א 27 הנווט אל"ם עמי איילון.קברניטי מטוסי ההרקולס היו:מפקד טייסת 131 ("הציפור הצהובה") סא"ל יהושע (שיקי) שני, אריה עוז, נתן דביר, ואמנון הליבני ששהה תקופת מה באוגנדה והכיר את השדה הישן בו שהו החטופים. מיכאל בן-יוסף - טייס הרקולס מספר 2.חפ"ק המבצעעל ניהול המבצע מחדר פיקוד במטוס בואינג 707 הופקד אלוף בני פלד.חפ"ק רפואהעל ניהול המבצע בהיבט הרפואי במטוס בואינג 707 הופקד סא"ל ד"ר ערן דולב.משתתפים נוספים:חטיבת גולני: גבי אשכנזי, רס"ן שלום בן-משה.חטיבת הצנחנים: גיורא איילנד אריה נייגר, מתי הררי וישי בר.סיירת מטכ"ל: אודי שלוי, פנחס בוכריס, עמוס בן אברהם, דני ארדיטי, רז גור אריה, עמר בר-לב, תמיר פרדו ויפתח רייכר-עתיר.צוות האזנה מיחידה 8200: ב-1 ביולי 1976 קיבלה יחידה 8200 את הפקודה להשתתף במבצע. היחידה התקינה שש עמדות עבודה במטוס הפיקוד (בואינג) שחג מעל אנטבה בזמן הפעולה. העמדות, שנקראו “מארזים”, כללו מקלטי רדיו בהתאם לתחומי התדרים המבוקשים, מכשירי טייפ להקלטה וציוד שמע. בכל עמדה ניתן היה להאזין בו-זמנית לארבעה מקורות שונים. המשימה הייתה לתת כיסוי בהאזנה לאורך הטיסה לאנטבה, במהלך הפעולה עצמה ובדרך חזרה. האיומים שארבו לכוחות כללו סכנת התגלות, הזנקת מטוסי קרב נגד מטוסי חיל האוויר והתבטאויות בתקשורת הבין - לאומית המעידות על חשיפה. צוות האלחוטנים, הטכנאים והקב"ר נבחרו בקפידה וחולקו לקבוצות לפי השפה הנדרשת: ערבית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, רוסית ושפות הנהוגות באפריקה, כמו סווהילית. זאת למרות שהטייסים מתורגלים בדרך כלל לדבר אנגלית, אבל ייתכן כי בשעת לחץ יעברו לדבר בשפת אימם.

מבצע החילוץ
למרות תנאי הטיסה הקשים המטוסים הגיעו בזמן המתוכנן והנחיתו את המטוסים בצורה נוחה. המטוס הראשון תוכנן לנחות על מסלול חשוך אך נחת על מסלול מואר. לוחמי סיירת צנחנים, תחת פיקודו של דורון אברוצקי (אלמוג), היו הכוח הראשון שפעל באנטבה, ולאחר שקפצו מהמטוס הראשון בעודו נוחת על המסלול, אבטחו את נחיתת שלושת המטוסים האחרים, הניחו פנסים על מסלול הנחיתה כדי לעשותו מואר עבור המטוסים הבאים והשתלטו על מגדל הפיקוח החדש. ואמנם פקח הטיסה במגדל הפיקוח כיבה את המסלול מייד עם נחיתת המטוס השני. החפ"ק של דן שומרון, מפקד המבצע, וכן לוחמי סיירת מטכ"ל פרקו במהרה מן המטוס הראשון בעוד שלושת המטוסים הנוספים נוחתים. מהמטוסים התקדמו הכוחות אל הטרמינל במספר ג'יפים ובראשם רכב מרצדס מהדגם שהיה עשוי להראות כמו רכב השרד של אידי אמין. הרכב הנ"ל היה מונית ישראלית מסוג מרצדס 220 דיזל שנצבע בשחור לרגל מבצע החילוץ.

על פי התכנון, היה על הכוח לנסוע עד למקום החטופים ולא להשתהות כלל, גם אם הם בסכנה, כדי שלא לאבד את גורם ההפתעה, אולם בכניסה לטרמינל נתקל הכוח בשני חיילים אוגנדיים, ויוני נתניהו הורה לירות בהם. נתניהו ומפקד נוסף ירו בחיילים באקדחי ברטה המצוידים במשתיקי קול, ככל הנראה עקב חששו של נתניהו כי הללו יסכנו את הגעת הכוח ליעדו. אחד החיילים האוגנדים התאושש מעט ואז נורה בקלצ'ניקוב ומא"ג. קולות הירי משכו את תשומת לבם של כוחות הביטחון האוגנדיים לפעולה.

שיירת הרכבים של הכוח, ובה המרצדס ושני הג'יפים מסוג לנדרובר, בלמה במקום. הלוחמים יצאו מן הרכבים במרחק 25 מטרים לערך מבית הנתיבות הישן. מוקי בצר המשיך עם חייליו רגלית למקום החטופים, ויוני נתניהו התקדם לעבר נקודת הפיקוד שנקבעה מראש. בצר השיב אש לעבר מספר חיילים אוגנדים תוך כדי ריצה, וכתוצאה מכך נאלץ להאט מקצב ריצתו ולהחליף מחסנית (על פי גרסה אחרת - השתהה מעט בניסיון לשחרר מעצור בנשקו). נתניהו שחשש כי הכוח לא יגיע מהר דיו ליעד, שינה את תנועתו ותוך שהוא מאיץ בלוחמיו להתקדם נטל את הובלת ההסתערות. לאחר מספר מטרים בראש הכוח הוא נפגע מירי חייל אוגנדי ממגדל הפיקוח על פי הגרסה הרווחת, או מהטרמינל עצמו, על פי גרסה אחרת, ונפצע קשה. סא"ל יונתן נתניהו מת מפצעיו עוד בטרם החל שלב החילוץ של החטופים.

כוח סיירת מטכ"ל הגיע לבניין הטרמינל ופרץ פנימה. אמיר עופר היה הלוחם הראשון שעבר בפתח והרג את המחבל הראשון. אחריו פרצו מפקד הצוות שלו, אמנון פלד, שהרג עוד מחבל ומחבלת, ומוקי בצר ועמוס גורן שהרגו את המחבל הרביעי והאחרון באולם. החטופה אידה בורוכוביץ נהרגה מאש המחבלים; גם פסקו כהן נפגע מחילופי אש, כאשר החיילים ירו לעבר מחבל שישב בקרבתו; כאשר נכנסו כוחות צה"ל, התרומם ממקומו צעיר בן 19 בשם ז'אן ז'אק מימוני וחיילי צה"ל ירו בו בטעות. בצר נטל את הפיקוד על כוח ההשתלטות וביחד עם מפקד המבצע, תא"ל דן שומרון, תיאם את תנועת בני הערובה למטוסי הפינוי.

כוח הצנחנים, בפיקוד מתן וילנאי, נע לעבר הטרמינל החדש והשתלט עליו כמעט ללא התנגדות ונפגעים, זולת סמ"ר סורין הרשקו, מהפלוגה המסייעת של גדוד 890, שנפצע קשה מקליע אקדח שנורה על ידי אדם בלבוש אזרחי, ונותר משותק מהצוואר ומטה. כוח הנגמ"שים בפיקוד רס"ן שאול מופז שכלל 4 נגמש"י BTR 40, שמשימתו כאמור הייתה לרתק באש את מגדל הפיקוח, הצליח לבסוף לנטרל את מקורות הירי. כמו כן השמידו לוחמי הסיירת, בפיקוד עמר בר-לב, שמונה מטוסי מיג שחנו בשדה התעופה, על מנת למנוע מרדף אפשרי אחרי מטוסי חיל האוויר.

 לאחר פעולת החילוץ 

הנוסעים, תחת אבטחה של לוחמי חטיבת גולני בפיקוד אורי שגיא, הועברו למטוסי ההרקולס שטסו לקניה, לצורך תדלוק וטיפול בפצועים, גם כאן נטל חלק איש המוסד מייק הררי שהסדיר את עניין התדלוק בקניה. בקניה הוקם בית חולים שדה צה"לי שנפרס בשדה התעופה בניירובי. בית החולים נוהל על ידי אל"ם אהוד ברק, שהיה ממתכנני מבצע החילוץ. בשדה התעופה גילה ברק על מותו של חברו הקרוב יוני נתניהו. ברק העביר על כך עדכון לרמטכ"ל מרדכי גור וסיכם את השיחה במילים "אבדה נוראה. הישג אדיר". הרופאים ניצלו את הפסקת התדלוק הקצרה כדי לטפל בפצועים ובחלק מבני הערובה. המטוסים תידלקו והמשיכו לישראל.

אחת החטופות, דורה בלוך בת ה-74 (אמו של העיתונאי דניאל בלוך), שאושפזה בבית חולים מקומי בקמפלה לפני המבצע, נרצחה בהוראתו של אידי אמין כנקמה על הצלחת המבצע. רק לאחר שלוש שנים, לאחר קץ שלטונו של אמין, הוחזרה גופתה לישראל.

 שם המבצע 
השם שניתן למבצע בעת ההכנות אליו היה "מבצע כדור הרעם". לאחר המבצע ניתן לו השם "מבצע יונתן", על-שמו של יונתן נתניהו, ובעיקר נודע המבצע בישראל ובעולם כ"מבצע אנטבה".

 אבדות ונפגעים 
במהלך המבצע נהרג יונתן נתניהו, מפקד סיירת מטכ"ל, וסמ"ר סורין הרשקו נפצע קשה בעמוד השדרה ונותר משותק בארבע גפיו. שלושה בני ערובה נהרגו במהלך מבצע החילוץ: ,  ו. בת ערובה נוספת, , נרצחה לאחריו בבית החולים בקמפלה. שישה בני ערובה נוספים נפצעו.

נהרגו כל שבעת המחבלים החוטפים וכ-20 חיילים אוגנדים. 11 מטוסי מיג-17 הושמדו על הקרקע.

תגובות למבצע
בעולם המערבי זכתה ישראל להערצה בעקבות הפעולה הנועזת. צרפת הביעה סיפוק על חילוץ בני הערובה; גרמניה כינתה את המבצע "פעולת חירום והגנה עצמית"; שווייץ בירכה את ישראל; בעיקר התפעלו מהמבצע בבריטניה ובארצות הברית, שקראו למבצע זה "משימה בלתי אפשרית"; בארצות הברית ראו סמליות מסוימת בתאריך שחרור החטופים - ארבעה ביולי - יום העצמאות המאתיים שלהם.

הגוש הקומוניסטי והעולם הערבי גינו את הפעולה. מצרים, סוריה, עיראק ותימן, גינו את פעולת צה"ל כהפקרת חיי אדם ופגיעה בלוחמי חירות. ברית המועצות האשימה את ישראל בחדירה למדינה חופשית שוחרת שלום ופגיעה בריבונותה.

ב-4 ביולי 2016 במסגרת ביקור במספר מדינות באפריקה, נערך בשדה התעופה של אנטבה, ליד בנין הטרמינל הישן, אירוע לציון 40 שנה למבצע הצבאי בנוכחות ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, נשיא אוגנדה יוורוי מוסווני והניצולים מהחטיפה.

המבצע נחשב עד היום לאחד ממבצעי הלוחמה בטרור ושחרור בני ערובה הנועזים ביותר. בתקציר לספר "Israel’s Lightning Strike:
The Raid on Entebbe 1976" מאת סיימון דנסטן נכתב:

בסוף מרץ 2019 נערכה הלווייתו של מישל בקוס, קברניט המטוס, שביקש להשמיע את התקווה בהלווייתו.

בתרבות
 סרטי קולנוע עלילתיים המתארים את מבצע יונתן 
 Victory At Entebbe "ניצחון באנטבה" (1976) - עם אנתוני הופקינס, ברט לנקסטר, אליזבת טיילור וריצ'רד דרייפוס, בבימויו של מרווין חומסקי (Marvin Chomsky).
 Raid On Entebbe "הפשיטה על אנטבה" (1977) - עם צ'ארלס ברונסון, מרטין בלזם ויפת קוטו, בבימויו של ארווין קרשנר.
 "מבצע יונתן" (1977) - עם יהורם גאון בתפקיד יוני נתניהו, בבימויו של מנחם גולן.
 "שבעה ימים באנטבה" (2018) - עם רוזמונד פייק ודניאל בריהל, בבימויו של ז'וזה פאדיליה.

 שיר 
 "ארץ צבי" שיר הנושא של הסרט "מבצע יונתן". נכתב על ידי תלמה אליגון-רוז והולחן על ידי דובי זלצר

 סרטים נוספים הקשורים למבצע 
 "מיס אנטבה" (2003) - עלילת הסרט עוקבת במשך ארבעה ימים אחר חבורת ילדים בירושלים של קיץ 1976. את החבורה מנהיגה נועה בת ה-12. חטיפת המטוס לאנטבה באותו קיץ, אשר בתוכו נמצאת אמו של דני, אחד מהחבורה, נותנת להם עניין חדש להתעסק בו. כתגמול לחטיפת המטוס, הם 'חוטפים' נער ערבי שתקן, בנו של מנקה הבניין, ומנסים להחזיק בו, בדרכם הילדותית והאנושית כקלף מיקוח עד שחרורה של האם החטופה.
 "המלך האחרון של סקוטלנד" - עלילות משטרו של אידי אמין. לקראת סוף הסרט מופיע סיפור חטיפת המטוס ונחיתתו באנטבה. לפי כתובית בסוף הסרט, רק חטופה אחת לא ניצלה (הכוונה לדורה בלוך).

 סרטי תעודה 
  "לחיות או למות באנטבה" - סרט דוקומנטרי אישי של הבמאי אייל בורס העוסק בטרגדיה האישית של משפחות החטופים שנהרגו ושסיפורם לא פורסם עד אותה עת.
אמנות
 "אנטבה (טריפטיך), 1977" - מרדכי ארדון.

ספרים עלילתיים 
 המבצע תואר על ידי גלילה רון פדר-עמית בספר השמיני בסדרת הספרים מנהרת הזמן, בו שני ילדים חוזרים בזמן ונחטפים יחד עם שאר האנשים במטוס, וניצלים במבצע יונתן.
 הספר הצגה מסוכנת באנטבה מאת אברהם אוחיון.
 ב-2011 יצא לאור "כדור הרעם", ספר קומיקס מאת ג'קי ירחי המתאר את המבצע.
 ב-2017 יצא לאור ספרה של אורה מורג, "55 דקות באנטבה", הספר ה־17 בסדרת ספרי המתח ההיסטוריים לנוער פרי עטה.

תערוכה
ב-2001, במלאת 25 שנה למבצע, הוצגה תערוכת קריקטורות, קומיקס ואיורים מ-17 מדינות. רובן צוירו מספר ימים לפני ומיד אחרי החילוץ, בעיתונות הישראלית והעולמית - בסוף יוני ותחילת יולי 1976. הפרויקט הוצג בבית העם בירושלים ובעיריית מודיעין.
באוגוסט 2015 הוצגה במרכז יצחק רבין תערוכה המתארת את המבצע לרגל 40 שנה למבצע, בין המוצגים: יומן של אחד מן החטופים, האפוד של יונתן נתניהו, סרטון הנפשה המתאר את פרטי המבצע, וכן חילופי מכתבים בין ראש הממשלה יצחק רבין לחברי הקבינט הביטחוני.

גלריה

המדליה של מבצע יונתן

מסמכים

ראו גם
ברוס מקנזי

לקריאה נוספת
 יפתח רייכר-עתיר, שלומי ריזמן, אבירם הלוי (עורכים), מבצע יונתן בגוף ראשון - לוחמי סיירת מטכ"ל מספרים על הקרב באנטבה, המרכז למורשת המודיעין, המכון לחקר מודיעין ומדיניות, 2016
אורי דן, מבצע אוגנדה – הסיפור מאחורי הקלעים, ירושלים, 1976
 איתן הבר, ישעיהו בן-פורת, זאב שיף, מבצע אנטבה, טיסה 139, תל אביב, 1991
 שמעון פרס, יומן אנטבה, תל אביב, ידיעות אחרונות, 1991
 אביגדור שחן, מבצע כדור הרעם הוא מבצע אנטבה, הוצאת "מסדה", 1993
עדו נתניהו, הקרב האחרון של יוני, הוצאת ידיעות אחרונות, 1991
עדו נתניהו (עורך), סיירת מטכ"ל באנטבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2006
 שרה דודזון, אנטבה 1976 – יומן אישי, רמת גן: מסדה, 1977
 יצחק דוד, חזרתי גם מאנטבה, הוצאת זוהר, 1978
 משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000
 אהרון קליין, איש המבצעים, סיפורו של מייק הררי, מפקד היחידה המבצעית של המוסד, כתר ספרים, 2014
 מוקי בצר, לוחם חשאי - סיפורו של איש היחידות המיוחדות בצה"ל, כתר הוצאה לאור, 2015, הפרק "כדור הרעם: מבצע אנטבה", עמ' 282–344
 אורי מילשטיין, "תוכנית אוגנדה", (40 שנה לאנטבה, הגיבורים האלמונים, - תחקיר מיוחד), מעריב - המוסף, 1 ביולי 2016, עמודים 6–13
 שרה ליבוביץ-דר, "פצעים פתוחים", (40 שנה לאנטבה, ההרוגים הנשכחים), מעריב המוסף, 1 ביולי 2016, עמודים 20–26
 זאב דרורי, מנהיגות שקטה - דן שומרון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2016
 
 ד"ר ענת שטרן, "מבצע יונתן" בראי מהמשפט הבין-לאומי, מתוך "מערכות" 467-466, ספטמבר 2016
 שאול מופז, המסע הישראלי שלי, ידיעות ספרים, 2022, עמודים 70–80
 משה אלעד, סָעַרְתְּ עָלַי, ארצי: אירועים שהסעירו את ישראל, הוצאת צמרת, תל אביב, תשפ"א 2021, עמודים 89–138

ספרי ילדים
 אורה מורג, 55 דקות באנטבה, הוצאת שוקן, 2017

קישורים חיצוניים

 
 
 תחקיר ויומן המבצעים של מבצע אנטבה נחשפים לעיון הציבור -תערוכה באתר ארכיון צה"ל
 
 מוטה גור כותב על מבצע אנטבה
 
 
 
  הדיווח ב"קול ישראל" על מבצע אנטבה
 וידאו: תוכנית של ה-BBC על מבצע אנטבה
 אלי אשד, אגדת מבצע אנטבה
 אלי אשד, האמנים של מבצע אנטבה, על יצירות האמנות והקריקטורות השונות שנוצרו בעקבות המבצע
 סדרת כתבות לציון 30 שנה למבצע יונתן:
 
 

 
 
 
 
 דיוני הממשלה - אנטבה 27/6-5/7/1976
 טלי ליפקין-שחק, השחקן הראשי, מעריב, 16 ביוני 2006, כפי שהועלה באתר פרש.
 גדי זהר, "ציונות מאוחרת באוגנדה - המודיעין למבצע אנטבה", בספר:עמוס גלבוע ואפרים לפיד (עורכים): מלאכת מחשבת - 60 שנות מודיעין ישראלי - מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2008, עמ' 78–83
 .
 .
 סרט חיל האוויר שצולם בעת קבלת הפנים לחוזרים מאנטבה, בערוץ היו טיוב של ארכיון צה"ל
  - יומן המבצעים של מבצע יונתן נחשף
 
 39 שנים למבצע יונתן - בבלוג של ארכיון המדינה
 
 
 
 
 
 
 
 
 .
  "הלבטים של הקברניטים", מבט שני, רשות השידור, 6 ביולי 2016
  אין חילוץ בלי טייסים, מבט שני, ערוץ כאן 11, 6 ביולי 2016
 רון כתרי מראיין את אהוד ברק על מבצע אנטבה מפגש במרכז פרס לשלום, 29 ביוני 2021
  "התעוררתי עם פצצות והפגזות": 45 שנה למבצע אנטבה, היום לפני, ערוץ כאן 11, 4 ביולי 2021
 
 
 הפרוטוקלים של ועדת החוץ והביטחון של הכנסת | 01-07-1976 | 02-07-1976 | 04-07-1976 | 13-07-1976 |

הערות שוליים 

אוגנדה: היסטוריה
יונתן
חטיפות מטוסים
1976 בישראל
יונתן
יונתן
יונתן, מבצע
יונתן
אנטבה
החזית העממית לשחרור פלסטין
פעולות טרור ב-1976
אייר פראנס: תקריות ואסונות תעופה
תקריות ואסונות תעופה ביוון
שביית אזרחי ישראל וחיילי צה"ל
פיגועי מיקוח נגד ישראלים בחוץ לארץ
אייר פראנס-KLM
יונתן
מבצעים שנקראו על שם אישים