אריך פרום

אריך פְרוֹם (בגרמנית: Erich Fromm; 23 במרץ 1900 – 18 במרץ 1980) היה פסיכולוג חברתי, פסיכואנליטיקאי ופילוסוף יהודי-גרמני, בעל שם בינלאומי. מראשי הזרם ההומניסטי של הפסיכולוגיה.

פרום ניסה לעמוד על מקומו של האדם בחברה, וכיצד החברה משפיעה על האדם. כמו כן, חקר את מקומם של מניעים נפשיים בהנעת תהליכים חברתיים-היסטוריים. הושפע מהשקפותיהם של זיגמונד פרויד, אלפרד אדלר וקרל מרקס וניסה לשלב בין היבטים שונים של תורותיהם.

קורות חייו
פרום נולד בפרנקפורט שבגרמניה, לנפתלי פרום ולרוזה לבית קראוס, וגדל במשפחה יהודית אורתודוקסית. הוא היה נינו של הרב יצחק דב במברגר ונכדו של הרב פנחס זליגמן פרום. בשנת 1918 החל ללמוד תורת המשפט באוניברסיטת פרנקפורט, שם למד שני סמסטרים. במהלך סמסטר הקיץ עבר לאוניברסיטת היידלברג, ועבר מלימודי המשפטים ללמוד סוציולוגיה אצל אלפרד ובר (אחיו של הסוציולוג מקס ובר), אצל הפסיכואנליטיקאי והפילוסוף קרל יאספרס ואצל היינריך ריקרט.

בשנת 1922 סיים דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת היידלברג. בשנת 1930 הסתיימה הכשרתו כפסיכואנליטיקאי במכון הפסיכואנליטי של ברלין. בשנה זו הצטרף למכון למחקר סוציולוגי בפרנקפורט, שהיה בסיסה של אסכולת פרנקפורט הסוציאליסטית. בשנת 1926 התחתן עם הרופאה והפסיכואנלטיקאית פרידה פרום-רייכמן, שממנה התגרש מאוחר יותר בארצות הברית.

בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, היגר פרום תחילה לז'נבה ומשם ב-1934 לארצות הברית והוזמן להרצות במכון הפסיכואנליטי בשיקגו. בשנים 1935–1939 לימד באוניברסיטת קולומביה. הוא המשיך לעסוק בפסיכולוגיה וללמד באוניברסיטאות בארצות הברית.

בשנת 1950 היגר למקסיקו וקיבל משרת פרופסור באוניברסיטה הלאומית של מקסיקו, וייסד שם מחלקה פסיכואנליטית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה. הוא לימד שם עד פרישתו ב-1965. בשנים 1957–1961 לימד פסיכולוגיה גם באוניברסיטת מישיגן. לימד גם כפרופסור נספח באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1974 היגר למורלטו שבשווייץ, ובאותו זמן פרסם סדרה של ספרים. נפטר בביתו בשנת 1980, חמישה ימים לפני יום הולדתו השמונים.

ספרו הפופולרי ביותר הוא אמנות האהבה, שנמכר בכשישה מיליון עותקים ברחבי העולם (תורגם לעברית פעמיים).

תורתו
בתחילת דרכו כפסיכואנליטיקאי הושפע פרום רבות מהתאוריות של פרויד ואדלר. בשונה מפרויד לא ראה פרום את ההנעה באדם כנובעת מתסכול ומאי-סיפוק של דחפים ביולוגיים ופיזיים, אלא הדגיש את מקורם של אלה – כנאמן לגישתו המדגישה את האינטראקציה הבין-אישית – באי-סיפוק הצרכים הפסיכולוגיים של האדם. ספרו הראשון יצא לאור בתחילת שנות הארבעים וגרם להרחקתו מהאיגוד הפסיכואנליטי הבינלאומי כמו גם מהאיגוד האמריקני המקביל, בראשו קארן הורני. לתורתו החברתית של קרל מרקס נודעה השפעה רבה על פרום. מכאן ששיטתו בפסיכואנליזה היא שילוב של המבנה הנפשי הפנימי של האדם, תוך התחשבות בהשפעה שהמבנה החברתי והמגבלות הנובעות ממנו עשויים להצר את מידת החופש שהאדם יכול לרכוש, ולכן להאט את התפתחותו הייחודית.

אמנות האהבה
לדעת פרום הקיום האנושי סובל ממה שהוא מכנה חוויית הנפרדוּת. הקריעה של האדם מהטבע הפרימיטיבי, בלי האפשרות לשוב אליו, בנוסף להיותו יצור בעל תודעה עצמית (רפלקציה) הם שיוצרים את חווית הנפרדות שמתבטאת בהכרה בקיומו הנפרד ובר-החלוף, וחוסר ישעו אל מול כוחות הטבע והחברה. ביתר שאת הדבר מתבטא בעידן המודרני והטכנולוגי, המאופיין בניתוק ה"קשרים הראשונים" של החברה. פרום תולה זאת בהשפעת הדת הנוצרית הפרוטסטנטית וההשקפה הקפיטליסטית, ששחררו את האדם מבחינה רוחנית וחומרית, אך גם העצימו בו ביתר שאת את חוויית הנפרדות המתבטאת בתחושת האפסות, חוסר הביטחון, הניכור, הספקנות, הבדידות והחרדה.

כדי להימלט מהבדילות הקיומית אל אחדות, האדם יצר לו דרכים שונות שעונות באופן חלקי לבעיית קיומו:
חוויות אורגיסטיות – אחדות על ידי חוויות אורגיסטיות כמו טראנס ושימוש בסמים, אלכוהול וחוויות מיניות שבהם האדם מתפשט מגשמיותו, ובורח מהכאב שבבדידותו. חסרון חוויות אלו נעוץ בעובדה שהן זמניות וחולפות.
 קונפורמיזם – אחדות על ידי קונפורמיות לקבוצה (כגון המדינה, הכנסייה וכדומה) תוך סיגול מנהגיה, אורחותיה ואמונותיה תוך העלמת ה"אני" והדברים החוצצים בין הפרט לבין הקבוצה באמצעות סטנדרטיזציה של האדם. זוהי הדרך הראשית להנצל מחוויית הבדידות. חסרונה הוא שהיא למעשה פסבדו-אחדות.
יצירה ועבודה – אחדות באמצעות מעשה יצירה ועבודה פרודוקטיבית, שבה היוצר מתאחד עם מעשה היצירה המסמל את העולם שמחוצה לו. חסרונה שהיא איננה בינאישית.
לדעת פרום (בספריו "אמנות האהבה" וב"אדם לעצמו"), הדרך היחידה והעיקרית לפתרון בעיית בדילותו הקיומית של האדם היא אהבת אמת (ולא אהבה סימביוטית) – בהתאחדות בינאישית והתמזגות של נפש עם נפש שנייה, כך ששתי נפשות הופכות לאחת ועדיין נשארות שתיים. זוהי לדעתו השאיפה העזה ביותר של האדם, התשוקה הבסיסית ביותר, והכוח שמלכד את המין האנושי בכללותו ובקבוצותיו השונות. הוא אף קובע באופן נחרץ: "בלא אהבה לא הייתה האנושות יכולה להתקיים אף יום אחד".

סממניה של אהבת אמת הן: אכפתיות, אחריות, כבוד, וידיעת מושא האהבה. מתוך ההתקשרות עם הזולת באהבת אמת שאין בה רכושנות סדיסטית או התמזגות מזוכיסטית, אלא אישור ספונטני של הזולת תוך שמירה על הצביון האישי, המועקה הפנימית של תחושת הניכור והבדידות יכולה להיפתר. על פי תפיסתו של פרום, האהבה איננה מתת אל שנופלת משמים על האדם או רגש שהאדם פתאום מתוודע אליו, אלא מיומנות לא קלה, שיש ללמוד אותה תאורטית ולהתאמן בה מעשית, ממש כבכל אומנות אחרת.

מנוס מחופש

בתוך המסגרת של העולם המערבי המודרני, הבנוי על מודל כלכלי-חברתי קפיטליסטי הנשען על התאולוגיה של לותר וקלווין, נוצר מושג חופש שאינו מאוזן, מצייר את האדם כרע מטבעו ואת ישועתו רק במסגרת פעולה נוירוטית לריצוי האל. מסגרת זו חולנה ותורגמה לפי פרום לדפוסים הכלכליים של המאה ה-19–20, כאשר האדם עובד למעשה לאל השוק והכלכלה, ומאבד את קשריו הבריאים לזולתו. במצב זה האדם אינו מסוגל ליהנות מהחופש שיש לו ואינו מסוגל לעמוד בהתייחדותו, והוא בורח מעצמו ומאחריות עצמית מפני העולם החיצוני שמאיים עליו. נוצרת דילמה בין דרישות החברה, המטפחת יצרנות ותרומה, לבין צורכי הפרט לצמיחה ולאושר. התנגשות זו יכולה לגרור ל"מנוס מחופש" (כשם ספרו הראשון של פרום) באמצעות מנגנוני מילוט שונים. העיקריים שבהם הם:
סמכותנות (authoritativeness) – ביטול העצמי כלפי גורם חזק, והענקת כוח הסמכות לבני-אדם אחרים, לאידאה או לרעיון, ולחלופין נטילת הכוח לשלוט, לנצל ואף להשפיל בני אדם אחרים. פרום מכנה זו גם כמאוויים סאדו-מזוכיסטיים או יחסים סימביוטיים. בשני המקרים נוצרת סימביוזה בין בני אדם שנמלטים מייחודיותם על ידי כניעה או שליטה. תופעת הנאציזם היא, לדעת פרום, ביטוי לבריחה מחופש לסמכותנות.
תוקפנות ממאירה (malignant aggression) – כדי להתגבר על התחושה של האיום מהסביבה, נוקט האדם בגישה תוקפנית והרסנית שמטרתה להרוס את האיום שניצב למולו. האלימות והוונדליזם, התמכרויות לסמים ולמשקאות חריפים, המתרחשים בחברה העירונית המתועשת הן משום ביטוי לכך.
קונפורמיות של אוטומט (automatum conformity) – בתואמנות הכפייתית יש משום הפחתה בתחושת הניכור של האדם, על ידי שהוא מידמה למרבית בני התרבות שאליה הוא משתייך בדפוסי חייו, רצונותיו, רגשותיו ומחשבותיו, ואינו מתייחד עוד לעצמו. עמדה זו דומה לצבעי ההסוואה של בעלי החיים. פתרון זה מסוכן לדעת פרום, מכיוון שמדובר באשליה שבה האדם מדמה כי מחשבותיו, רגשותיו ורצונותיו הם אותנטיים והוא בן חורין, בעוד שלמעשה הוא מתאים את עצמו לציפיות של החברה, ומאבד את זהותו במה שהוא מחקה את החברה ומטמיע בעצמו את שאיפותיה, מחשבותיה, רצונותיה ואת רגשותיה. פתרון זה נפוץ ביותר לדעת פרום בחברה המערבית.

על-פי פרום, קיימות חמש אוריינטציות אישיותיות – צורות התמודדות וההסתגלות במרחב הסביבתי והפיזי – שארבע מהן אינן יעילות:
המקבלת-פסיבית – היונקני, שקשור במובן החברתי אל המזוכיזם ואל הנאמנות; טיפוס שמאמין כי מקור הברכה, נמצא מחוצה לו, והוא יכול לקבלו רק מחוצה לו. הוא בעל תלות באחרים, ותמיד יחפש ישות חיצונית שבה ייתמך ואשר תפתור את בעיותיו.
המנצלת-אגרסיבית – הנצלני, שקשור במובן החברתי אל הסאדיזם והמרתנות; אף טיפוס זה מאמין כי מקור הברכה מחוצה לו, אבל הוא ינסה לקבלו מאחרים בגנבה או בכוח הזרוע, כי הוא מאמין תמיד כי הדשא של השכן ירוק יותר, וכי הוא לא יכול ליצור בעצמו דברים טובים. סיסמותיו היא "מים גנובים ימתקו" ו"אני נוטל מהעולם מה שאני צריך".
האוגרת-כפייתית – האוגרני, שקשור במובן החברתי אל ההרסנות והדעתנות; טיפוס זה אינו מאמין כי הוא יכול לקבל מהעולם, ומאמין בעקרון השימור, אגירה וחסכון. הוא דוגל בסדרנות ובדייקנות כדי לבטל את האיום של פריצת העולם החיצוני לעמדתו המבוצרת. סיסמתו היא "אין חדש תחת השמש".
השווקנית-אופנתית – השווקני; יחסים בינאישיים נגזרים על פי הגישה הצרכנית של היצע וביקוש ורייטינג, שקשור במובן החברתי אל האדישות וההגינות; טיפוס זה רואה את עצמו כמוכר וכסחורה גם יחד, ומפתח בעצמו את התכונות שה"שוק" דורש. מאפיין את האישיות השווקנית ריקנות וחוסר ייחודיות, כדי שלא יהיה דבר שיתנגש עם דרישות השוק העתידי.
ואחת בלבד יעילה:
היצרנית – הפתרון הבריא והיעיל לאדם, שקשור במובן החברתי אל האהבה היצרנית ושיקול הדעת, ואל חוסר תלותיות, מימוש כישורים ויכולות, שייכות, שליטה עצמית וזהות. טיפוס זה, שמאמין כי הצמיחה והמימוש העצמי הם מטרה שלעולם אין להכפיפה למטרות אחרות, מנסה בכוח תבונתו והתאמצותו להוציא אל הפועל ולהגשים את הפוטנציאל האישי והסגולות שגנוזות בו. הוא ממלא את חובותיו כלפי עצמו, וסיסמתו "היה נאמן לעצמך".

פרום הבדיל בין חירות שלילית ("חירות מאת") – השתחררות האדם משליטת הטבע והחברה, לבין חירות חיובית ("חירות לשם") – יחס פעיל של אחווה אנושית ופעילות ספונטנית של אהבה ועבודה שמלכדת את האדם עם העולם. לתפיסתו הפער שבין שתי החירויות הללו, הוא אשר גורם לבעיה העיקרית של האדם, אשר משתחרר מכבלים קודמים, אך אינו מסוגל למלא את הפער שנוצר בחירות חיובית. לתפיסתו של פרום, אין דבר נעלה יותר מהעצמי של האדם, ולכן הוא ראה את החירות החיובית כחירות להגשמה עצמית, והצמיחה והמימוש העצמי של האדם הן מטרת-על שאין להכפיפה למטרות אחרות. פרום קרא לאדם לבחור בחירות ולחנך לקראתה להיות ספונטני, מקורי ועצמאי מבלי לפחד מאנוכיות או אנרכיה, כיוון שבמצב של נתינת חופש חיובי לאדם, הדבר יביא לידי ביטוי את כוחות הצמיחה, ההתרחבות וביטוי הכשרים האנושיים הטבועים בו, ובהם האידיאלים האמיתיים שמכוונים לצמיחתו ואושרו של היחיד. ולעומת זאת, דווקא במצב שבו היחיד דיכא את הספונטניות שלו והוא חסום, מבודד, אכול ספקות, חסר אונים וחייו מתוסכלים – הוא יגרר להרסנות ויערוג לכוח או כניעה.

בעלנות או מימוש עצמי 
בספר זה משנת 1976 (To Have or To Be), פרום מתאר את ההתפתחות של דרך חיים המושתתת על הבעלות ("בעלנות") במאות השנים האחרונות. פרום מסביר שהשאיפה לבעלות כדרך חיים (בעלות על משאבים חומריים, חברתיים ואחרים), מייצרת על פי רוב זיקה חזקה בין האדם לבין המשאב שבבעלותו. כאשר האגו וסיפור החיים של אדם נקשר במשאבים שונים שמקורם בסביבת האדם, נוצרת אצל אותו אדם חרדה טבעית לגבי האפשרות של אובדן המשאבים הללו. לעומתם, משאבים פנימיים-רוחניים אינם חשופים לאותו האתגר, ועל כן הם משרתים את האדם לאורך כל חייו. פרום מציע גם הבחנה נוספת בין שני מצבים אלו (מצב של בעלות ומצב של היות/קיום): בעוד שהשימוש במשאבים במצב הבעלות גורם בהכרח להתדלדלות המשאבים, השימוש במשאבים קיומיים-עצמיים (דוגמת יצירה, לימוד, ידידות, אהבה), מתעצמים כתוצאה מהשימוש בהם.

משפחתו
אריך פרום היה נשוי שלוש פעמים, אך לא היו לו ילדים.
אשתו הראשונה – פרידה רייכמן בת אדולף וקלרה (נולדה ב-1889, נפטרה ב-1957; נישאו ב-1926 והתגרשו ב-1931). אמה קלרה הייתה דודה של אסתר מרכס, אשתו של הסופר וחתן פרס נובל לספרות, ש"י עגנון.
אשתו השנייה - הני גורלנד (נולדה ב-1900, נפטרה ב-1952 במקסיקו; נישאו ב-1944).
אשתו השלישית - אניס פרידמן (נולדה ב-1902, נפטרה ב-1985 במונטגומרי; נישאו ב-1953).

ספריו שתורגמו לעברית
מנוס מחופש: ניתוח פסיכו-סוציולוגי על מבנה האישיות של האדם המודרני (1941), תרגם אדן גרץ, הוצאת דביר, 1958. תרגום נוסף: תמר עמית, הוצאת דביר, 1992.
אדם לעצמו: הדרכים למימוש עצמותו של האדם בראי האתיקה (1947), תרגם מ' ד' בן חיים, הוצאת אוצר המורה, 1976.
פסיכואנאליזה ודת (1950), תרגמו שמואל שיחור ורחל רביד, ספרי דנה, 1964.
השפה שנשכחה: מבוא להבנת חלומות, אגדות-ילדים ומיתוסים (1951), תרגם יורם רוזלר, הוצאת א' רובינשטיין, 1973.
החברה השפויה (1955), תרגמו צבי ויסמן, ברכה פרוינדליך ועתליה בן מאיר, הוצאת א' רובינשטיין, 1975.
אמנות האהבה (1956), תרגם א"ד שפיר, הוצאת הדר, 1966. תרגום נוסף: דפנה לוי, הוצאת מחברות לספרות, 2001.
שליחותו של זיגמונד פרויד: ניתוח אישיותו והשפעתו (1959), תרגמה ברכה פרוינדליך, הוצאת א' רובינשטיין, 1987.
זן-בודהיזם ופסיכואנאליזה (1960), תרגמו אליעזר כרמי ויהודה רגבים, הוצאת א' רובינשטיין, 1975.
מעבר לאזיקי האשליה (1962), תרגם אהרן אמיר, הוצאת א' רובינשטיין, 1975.
לב האדם (1964), תרגם יורם רוזלר, הוצאת א' רובינשטיין, 1975.
הומאניזם סוציאליסטי (1965), תרגם נחמן בן-עמי, ספרית פועלים, 1967.
והייתם כאלוהים: פירוש רדיקלי למקרא ולמסורת הבתר-מקראית (1967), תרגם יורם רוזלר, הוצאת א' רובינשטיין, 1975.
מהפכת התקווה: לקראת ההומניזציה של הטכנולוגיה (1968), תרגמו זהר שביט ומרדכי וורמברנד, הוצאת מסדה, 1975.
משבר הפסיכואנאליזה (1970), תרגם אהרן אמיר, הוצאת א' רובינשטיין, 1975.
האנטומיה של הרסנות האדם (כרכים א-ג) (1973), תרגמה רחל אנקורין, הוצאת א' רובינשטיין, 1983.
בעלנות או מימוש עצמי (1976), תרגמה שושנה צינגל, הוצאת א' רובינשטיין, 1983.
אי-ציות: מחשבות על שחרור האדם והחברה (1981), תרגם יותם שטיינבוק, הוצאת רסלינג, 2015.

לקריאה נוספת 
ליאור טל שדה, היהדות החילונית חברתית של אריך פרום, בתוך: מה למעלה מה למטה, עמ' 108-119, הוצאת כרמל, 2022

קישורים חיצוניים

 .
 ליאור טל שדה, אהבה לפי פרום,  פודקאסט קולות של רוח  - "אהבה, חופש וצדק חברתי בהגותו של אריך פרום - פרק 1".
 ליאור טל שדה, חופש לפי פרום , פודקאסט קולות של רוח  - "אהבה, חופש וצדק חברתי בהגותו של אריך פרום - פרק 2"
 ליאור טל שדה, צדק חברתי לפי פרום , פודקאסט קולות של רוח - "אהבה, חופש וצדק חברתי בהגותו של אריך פרום - פרק 3"
 גדעון לב, להרגיש בבית בתוך העולם: אמנות החיים על פי אריך פרום. רבעון לפסיכולוגיה ממזרח וממערב, 2.
 גדעון לב, הרוח של הרגש, חיים אחרים, גיליון 262, יולי 2018, עמ' 36–41.
איגוד אריך פרום בישראל, אתר של עמותה להפצת וקידום הגותו של פרום בישראל הכולל מגוון תכנים של ועל פרום.

הערות שוליים

מדענים שעל שמם כוכב לכת מינורי
פסיכולוגים חברתיים אמריקאים
פסיכולוגים הומניסטים
פסיכולוגים יהודים גרמנים
פסיכולוגים חברתיים יהודים
פסיכולוגים יהודים אמריקאים
סגל אוניברסיטאות ומכללות
סגל אוניברסיטת קולומביה
אסכולת פרנקפורט
משפחת במברגר
בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג
גרמנים שנולדו ב-1900
גרמנים שנפטרו ב-1980
זוכי פרס נלי זק"ש