משל הכרם

משל הכרם הוא משל שנושא הנביא ישעיהו לעם ישראל ב. הנמשל מפורש ב, הנביא ממשיל את עם יהודה לכרם שהכזיב והעלה פירות באושים, ועתיד לתת על כך את הדין.

תוכן המשל

הנביא ממשיל את אלוהים לכורם המטפל במסירות בכרם שנטע, ואת עם ישראל לכרם, שלמרות הטיפול המסור מניב פירות באושים.

ניתן לחלק את המשל לשלושה חלקים:

הטיפול בכרם והאכזבה מהתוצאות (פסוקים א'-ב'):

כאן ניכרת הבנה עמוקה של הנביא בחיי האיכרים ובעבודה החקלאית, והוא מתאר אותה בדייקנות: לפני נטיעת הכרם יש לחפור באדמה כדי להוציא את האבנים הקשות ("ויעזקהו") ולפנות אותן החוצה ("ויסקלהו").
לאחר ההכנות נטע בכרם "שורק" - גפן מזן משובח, ולהשלמת המלאכה בנה בכרם מגדל לשומריו וחצב בו יקב לעשיית יין.

למרות ההשקעה הגדולה, במקום להצמיח ענבים, הצמיח הכרם באושים (ענבים סרוחות ונפסדות) .

בקשה למשפט בין האיכר ובין כרמו (פסוקים ג'-ד'):

גזר הדין (פסוקים ה'-ו'):

כגודל ההשקעה בטיפוח הכרם, כך גודל ההשקעה בהריסתו. האיכר מסיר את גדר הקוצים ("הסר משוכתו") ואת חומת האבן ("פרץ גדרו") ומפקיר את הכרם למרמס ולמרעה בהמות.
לצד הפעולות האקטיביות נוקט בעל הכרם דרכי מניעה, כדי לא לאפשר שיקום בעתיד, הוא לא מניח לאנשים אחרים לזמור ולעדור בכרם ומקלל אותו כעין קללת דוד על הרי הגלבוע: .
אפשר שכבר בפסוק זה הנמשל צץ ועולה, כי היחיד שיכול לצוות על העבים מהמטיר מטר הוא אלוהים.

בפסוק ז' החותם את הנבואה חושף הנביא את הנמשל:

במקום משפט וצדקה, חוטאים ישראל בעיוות הדין ובאטימות חברתית.

הרטוריקה של המשל

לא בכדי בוחר ישעיהו דווקא בדימוי החקלאי של כרם, היחס בין האל לעמו משול במקומות רבים ליחס הנוטע וכרמו:  (תהלים פ),  (ירמיה ב, כא),  (הושע י, א). על יסוד ההשוואה הזו כתב הפייטן בתפילת יום הכיפורים: .

זאת ועוד, בני ישראל הם עובדי אדמה ברובם, ותוכחה בה משוקעים מונחים רבים מחיי היום יום שלהם ודאי תובן ותחדור ללבם בקלות.
כדי להוסיף עניין למשל משתמש הנביא בלשון נופל על לשון: .

קישורים חיצוניים
 סרטון על הסיפור הלוקח מתוך האתר מקראנט

הערות שוליים

שירה בתנ"ך
כרם
ספר ישעיהו