פרשת פינחס

פָּרָשַׁת פִּינְחָס היא הפרשה השמינית בספר במדבר. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.

פינחס אשר על שמו נקראת הפרשה כולה הוא נכדו של אהרון הכהן, שבקנאת ה' הרג בסוף הפרשה הקודמת (בלק) את זמרי בן סלוא, ובפרשה זו מקבל ברכה ייחודית מאת ה', וממונה 'לכהונת עולם'. 

פינחס עצר את המגפה שפרצה לאחר חטא השיטים בכך שהרג שנים מן החוטאים. פינחס מתבשר שהוא מקבל על כך מינוי לכהן וברית שלום. לאחר המגפה צבא עם ישראל מתארגן ונמנה לקראת הכניסה לארץ ישראל, בנות צלופחד פונות בבקשה לקבל את נחלת אביהן בארץ ישראל ונענות בחיוב. בסוף הפרשה מפורטים דיני קורבן התמיד, קרבן ראשי חודשים והמועדים השונים.

פרשה זו היא השנייה באורכה מבין פרשות השבוע – יש בה 168 (קס"ח) פסוקים. הפרשה נקראת לרוב בסמוך לשבעה עשר בתמוז.

נושאים בפרשה

פינחס ומדין
בהמשך לתיאור חטא בעל פעור שבפרשה הקודמת (בלק), פינחס מקבל שכר מה' על מעשה הקנאות שעשה, שהביא לעצירת המגפה: .

ה' גם מצווה את משה רבנו ואת עם ישראל להילחם במדין ולנקום על הרעה שגרמו.

חלוקת הנחלות

לאחר המגפה, ה' מצווה לערוך מפקד נוסף של בני ישראל לפי משפחות, לקראת הכניסה לארץ ישראל וחלוקת הנחלות.  לאחר תיאור משפחות ישראל על פי המפקד, מתוארת מצוקתן של בנות צלפחד. בנות צלפחד קובלות על כך שלפי החוק הפורמלי לא יקבלו נחלה, כי אין להן אחים. ה' נענה לפנייתן וקובע שגם נשים יוכלו לנחול נחלה, אם אביהן מת בלא בנים.

ירושת משה
משה מצטווה לעלות להר העברים ולצפות על ארץ ישראל, שאליה לא ייכנס. לאחר מכן ה' מצווה על משה למנות מנהיגים שיחליפו אותו לאחר מותו, . משה ממנה את יהושע בן נון ליורשו בפני הכהן הגדול ובפני כל עדת ישראל, לפי ציווי של ה'.

פרשת הקורבנות
פרשה הלכתית ארוכה ובה ציווי על קורבן התמיד, הנקרא פעמיים ביום בסדר התפילה היהודי (ברוב העדות), וכן פירוט לגבי קורבנות המוספים של החגים.

מבנה הפרשה
בפרשת פנחס יש 168 פסוקים, אשר מאוגדים ב-10 פרשיות פתוחות ועוד 25 סתומות. הפרשה מכילה 4 סדרים, כאשר הפרשה מתחילה בתחילת סדר ומסתיימת בסוף סדר וזאת בניגוד לכך שהיא מתחילה באמצע פרק ומסתיימת באמצע פרק לפי החלוקה לפרקים.

תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת פינחס יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים:
שנת השג - י"ד בתמוז
שנת החא - ט"ז בתמוז
שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה - י"ט בתמוז
שנת זחג, שנת זשג ושנת בחג - כ"א בתמוז
שנת השא ושנת זחא - כ"ג בתמוז
שנת הכז - כ"ד בתמוז
שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל י"ז בתמוז, בחוץ לארץ כ"ד בתמוז

הפטרה
ברוב השנים פרשת פינחס חלה בימי בין המצרים, אז היא השבת הראשונה מבין השבתות של "תלתא דפורענותא", ואז נקראת ברוב הקהילות הפטרה מעניין חורבן בית המקדש, במקום הפטרת הפרשה הרגילה. הפטרת הפורענות הראשונה, הנקראת בשנים אלה בפרשת פינחס, היא בספר ירמיהו, מ עד  (התימנים מסיימים ב). זו נבואת ההקדשה של ירמיהו, ובה נאמר לו שהוא עתיד לנבא על חורבן בית המקדש ועל חטאי ירושלים.

בשנים השג והחא (בארץ ישראל גם בשנת בשז וגכז) השבת שבה קוראים את פרשת פינחס חלה בשבעה עשר בתמוז או לפניו ומפטירים בספר מלכים א', מ עד  (בנוסח רומניא סיימו ), שם מתוארות קורותיו של אליהו הנביא אחרי מעשה הקנאות שעשה בהר הכרמל (על רקע דרשת חז"ל ש"פינחס הוא אליהו"), הנבואה שקיבל בהר סיני, ופגישתו עם אלישע. לפי מנהג איטליה תמיד מפטירים הפטרה זו.

המפקד לקראת הכניסה לארץ

בפרשת פינחס, נערך מפקד בשנה הארבעים במדבר, לקראת הכניסה לארץ ישראל. בפרק כ"ו מובאת הסיבה לכך: המטרה לחלק את הארץ לפי "מספר" השמות. לתכנן את חלוקת הארץ לנחלות משפחתיות.

בביאורו על הפסוק, עמד הרב עדין שטיינזלץ על סתירה פנימית הטמונה בו:

ההבדל בין שני המפקדים
במפקד המוזכר בפרשת במדבר, ב-א' אייר לשנה השנייה במדבר,  המטרה היא לפקוד כל זכר, יוצאי צבא מבן 20 שנה ומעלה. וכך כתוב: אחת מהסיבות לעריכת מפקד היא מניין וסדר של כוח האדם הצבאי. בפרשת פנחס המטרה היא גם לשם רשימת נוחלי הארץ.

כאשר משווים את התוצאות של שני המפקדים, מקבלים ממצא מפתיע: חלפו כמעט 40 שנה ולמרות זאת, כמעט אין הבדל במספר הנפקדים:
המפקד הראשון: "וַיִּהְיוּ כָּל-הַפְּקֻדִים שֵׁשׁ-מֵאוֹת אֶלֶף וּשְׁלֹשֶׁת אֲלָפִים וַחֲמֵשׁ מֵאוֹת וַחֲמִשִּׁים" - דהיינו 603,550.המפקד השני: "שֵׁשׁ-מֵאוֹת אֶלֶף וָאָלֶף שְׁבַע מֵאוֹת וּשְׁלֹשִׁים" - דהיינו 601,730. 

יש להדגיש שהמניין הכללי אמנם דומה, אך במניינם של השבטים כשלעצמם יש שינויים בין המפקדים - חלקם גדולים. למשל, שבט מנשה גדל בכ-20,000 איש (מ-32,200 ל-52,700). שבט שמעון לעומת זאת, פחת בכשני שלישים (מ-59,600 ל-22,200). ההסבר המקובל לירידה הקיצונית במניין שבט שמעון הוא כי עיקר המגפה על חטא בעל פעור פגעה בשבט זה. אולי מפני שהם חנו בצד הקרוב למואבים, אולי מפני שהייתה להם חיבה יתרה כלפיהם, או מפני שמנהיגיהם עודדו אותם .

ד"ר יצחק מייטליס משער כי הסיבה להבדל היא שבמפקד הראשון פקדו רק את הגברים בני עשרים ומעלה ואילו במפקד השני פקדו את ראשי המשפחות, גם אם מדובר בנשים או בצעירים יותר. המונח "כל זכר" לא מופיע במטרת המפקד השני ולכן בנות צלפחד שהן ראשי משפחות יכולות לבוא ולתבוע נחלה. הוא מסיק כי מספר בני ישראל לקראת תום תקופת הנדודים במדבר התמעט במידה ניכרת, בעקבות מספר מגפות שהכה בהם ה' ומתוארות לאורך ספר במדבר, ובעיקר העונש על חטא המרגלים, שבו נמחה רוב דור המדבר. מייטליס מביא ראיה לדעתו ממספרם הנמוך של הלוחמים שהשתתפו בקרב על העי בספר יהושע.

קישורים חיצוניים

הערות שוליים 

פנחס
קורבנות ביהדות: חגים