קול דודי דופק

"קול דודי דופק" הוא מאמר מפורסם שכתב הרב יוסף דב סולובייצ'יק, המבוסס על נאום פרו-ציוני שנשא ביום העצמאות השמיני של מדינת ישראל בישיבת רבי יצחק אלחנן בניו יורק.

תוכן המסה

האדם אל מול הסבל
את מאמרו מתחיל הרב סולובייצ'יק בהתייחסות לשאלת הרוע והסבל שבעולם. אין הוא מוכן לכפור בקיום הרע:

את התשובה לרע מוצא הרב סולובייצ'יק בהבחנה בין גורל ליעוד. האדם הקיים "קיום גורלי, קיום מאונס בבחינת 'על כרחך אתה חי'", הוא חסר אונים מול הרע, אולם לאדם הקיים "קיום ייעודי, קיום פעיל, כשאדם ניצב לעומת הסביבה שהושלך בה" יש תקווה.

בתארו את יכולתו של האדם לחיות קיום פעיל, הרב סולובייצ'יק מנסח אקזיסטנציאליזם יהודי הלכתי:

הקיום הפעיל הראוי ליהודי, הקיום שאליו הוא צריך לפנות בהתמודדותו עם הסבל, הוא, בעיני הרב סולובייצ'יק, שכלול האישיות ועבודת אלוהים טובה יותר.

כך מפרש הרב סולובייצ'יק את תשובת האלוהים לאיוב:

את חטאיו של איוב מוצא הרב סולובייצ'יק בהתנערותו מאחריות לגורל הציבור. איוב היה כצופה פסיבי בתקופה הרת גורל לעם ישראל. "הנשאת אף פעם תחינה בעד איש זר מתוך השתתפות בצערו? לא!" קורא הרב סולובייצ'יק על איוב. כאן רומז הרב סולובייצ'יק אל יהדות ארצות הברית האורתודוקסית, מה חמור הוא עוון הפסיביות אל מול הקמת מדינת ישראל הזקוקה לסיוע ולתמיכה.

בהמשך דבריו הוא מוכיח את היהדות הדתית בארצות הברית בחריפות. הוא מלין על העדר ההשתתפות ביישוב הארץ, על מיעוט התרומות, לעומת יהודים לא דתיים: "קמצנים אנו כולנו!". 

לסיכום מוסיף הוא דברי וידוי נוקבים על פעילות היהדות האמריקנית בזמן השואה, על חטא השתיקה מול רצח המיליונים. "חסרים היינו אותה מידת החסד שנטולה הייתה לכתחילה גם מאיוב".

הדוד דופק בדלת
על בסיס שיר השירים המתאר כיצד דופק הדוד על דלתה של הרעיה, אך זו מתעצלת לפתוח לו, עד אשר מאוחר מדי, "דודי חמק עבר", מונה הרב דפיקות חדשות המושמעות בתקופת נאומו, דפיקות של ההשגחה העליונה - היא הדוד - לפתחה של הרעיה - עם ישראל. 

 

שש דפיקות מונה הרב:
 הנס הכרוך בהתלכדות אומות העולם, בפרט ארצות הברית וברית המועצות, בתמיכה בהקמת המדינה. על ישיבת האו"ם הוא אומר: "מי שהסתכל אז היטב בעינו הרוחנית, הרגיש ביושב ראש האמיתי שניצח על הדיונים - והוא הדוד". 
 ניצחונו של צה"ל על צבאות ערב במלחמת העצמאות.
 ביטול יסוד מרכזי של התאולוגיה הנוצרית: התהפך אובדנה הנצחי של הארץ ליהודים, ובכך מוטל ספק בכך ש"ישראל שבבשר" שלא התנצרו איבדו את מעמדם כחלק מן העם הנבחר.
 האטת תהליך ההתבוללות, בשל הקרבה שיהודים רבים חשים למדינת ישראל. אפילו לגבי הנגועים בשנאה עצמית, אומר הרב, "צלה של ישראל רודף אחריהם בלי הרף".
 האנטישמיים מגלים כי דם יהודי אינו הפקר. 

היתר העלייה החופשית לארץ, המהווה מקום לכל יהודי נרדף לבוא אליו, דבר שאם היה קיים בשואה, היה מאפשר למאות אלפי יהודים להינצל.

הרב סולובייצ'יק מסביר שהיהדות בארצות הברית עלולה להיות דומה לרעיה, שפספסה את פגישתה עם הדוד, במקרה שהם לא יבינו שתקומת מדינת ישראל היא חלק מהמהלך האלוהי ויחברו אל המדינה.

ברית גורל וברית יעוד
הרב סולובייצ'יק מבדיל בין שני סוגי ברית שנכרתו בין עם ישראל לבין האלוהים: ברית גורל וברית יעוד. ברית גורל כפויה על האדם, הוא משועבד לה. היהדות כפויה על האדם היהודי:

לעומת זאת, ברית היעוד מציינת אידיאל שאדם פונה אליו מרצונו החופשי. האדם היהודי מממש אותו על ידי "הידמות לבוראו על ידי התעלות על עצמית".

בשני המאפיינים של תהליך הגיור - מילה וטבילה, מוצא הרב סולובייצ'יק את האבחנה בין שתי הבריתות. המילה מציינת השתייכות לגורל היהודי, ואילו הטבילה, התקדשות ליעוד היהודי. 

לבד מביקורתו על יהדות אמריקה, ואדישותה לגורל אחיה, ולפיכך התנערותה מברית הגורל, מותח הרב גם את ביקורתו על הציונות החילונית. 

התמימות כלפי כוונות עמים אחרים והאשליה לפיה האנטישמיות תיעלם עם קום המדינה, מקורן באי הבנתה הנכונה של ברית הגורל היהודית, שתוצאתה בדידותם של היהודים, כשאין להם אלא זה את זה.

ההתנערות מהמחויבות הדתית של הציונות היא כישלונה החמור ביותר, שכן "שיתוף יעוד של חיים מקודשים" צריך להיות יעדה העליון של מדינת ישראל. היא צריכה לממש את המעבר מברית גורל, שלבדה מביאה בדידות וייסורים, אל ברית יעוד, שבה יש "כוחות יצירה ושמחת קיום מחודש, חופשי ורענן".

לקריאה נוספת
 הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק, קול דודי דופק בתוך איש האמונה, הוצאת מוסד הרב קוק.
 הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק, חמש דרשות.

קישורים חיצוניים
 קול דודי דופק, באתר "דעת"

נאומים בארצות הברית
ציונות דתית
מאמרים בעברית
ספרי הרב יוסף דוב סולובייצ'יק