אלזה לסקר-שילר

אֶלְזֵה לַסְקֶר-שִׁילֶר (בגרמנית: Else Lasker-Schüler; 11 בפברואר 1869, אלברפלד (וופרטל) – 22 בינואר 1945, ירושלים) הייתה משוררת, סופרת וציירת יהודייה-גרמנייה. לסקר-שילר ידועה בשל סגנון חייה הבוהמייני בברלין. הייתה אחת מהנשים הבודדות השייכות לזרם השירה האקספרסיוניסטי. ברחה מהמשטר הנאצי ובילתה את שנותיה האחרונות בארץ ישראל.

קורות חיים
אלזה שילר נולדה כבת הזקונים במשפחה בת שישה ילדים לז'נט לבית קיסינג ולאהרון שילר, בנקאי פרטי יהודי, באלברפלד (Elberfeld; כיום חלק מהעיר וופרטל). לאימה היה בהמשך תפקיד חשוב בשירתה של שילר, בעוד אביה שימש השראה לדמות הראשית במחזה שכתבה "Die Wupper".

בשנת 1894 נישאה שילר לרופא ברטולד לסקר (אחיו הגדול של אלוף העולם בשחמט עמנואל לסקר), ועברה לגור בברלין. שם פיתחה את כישורי הציור שלה. לאחר כשנה נטשה את בעלה ועברה לסגנון חיים בוהמייני. מאהבה הידוע היה יוהנס הולצמן, ממנו נולד בנה פאול ב-24 באוגוסט 1899. בשנה זו החלו להופיע שיריה הראשונים. ספר שיריה המלא הראשון הופיע שלוש שנים אחר כך, בשנת 1902, בשם "סטיקס" (Styx).

ב-11 באפריל 1903 התגרשו בני הזוג לסקר-שילר באופן רשמי, וב-30 בנובמבר באותה שנה נישאה לסקר-שילר לגאורג לוין, בעל גלריה ומייסד כתב העת "דר שטורם" ('הסער'), לו העניקה לסקר את השם האנגרמי הרווארט ולדן. תחת שם זה התפרסם ולדן כאחת הדמויות הבולטות באקספרסיוניזם הגרמני.

בשנת 1906 הופיע ספר הפרוזה הראשון שלה, "ספר פטר הילֵה", הקרוי על שם אחד מחבריה הקרובים ביותר, שנפטר. בשנת 1907 הופיע אוסף הפרוזה "לילותיו של טינו מבגדד". בשנת 1909 פרסמה את המחזה "Die Wupper" (שם הנהר העובר בעיר הולדתה) שלא זכה להצגה על במה בשלב ראשון. עם פרסום אוסף שיריה "הפלאים שלי" בשנת 1911, הייתה לסקר-שילר לנציגה בולטת של האקספרסיוניזם הגרמני.

בני הזוג ולדן ולסקר-שילר נפרדו בשנת 1910, והתגרשו רשמית בשנת 1912. ללא פרנסה משלה, נתמכה לסקר-שילר בידי חברים, במיוחד בידי העיתונאי והפובליציסט היהודי-אוסטרי קרל קראוס. עוד בשנת 1912 פגשה לסקר-שילר את המשורר והמסאי גוטפריד בן. נקשרה ביניהם חברות אמיצה והם הפכו לנאהבים. את הרגשתה בנוגע ליחסים אלה ביטאה לסקר-שילר במספר רב של שירי אהבה שהקדישה לו, ונענתה בשירי תגובה מצד בן. מותו של בנה בשנת 1927 הביא אותה למשבר עמוק.

בשנת 1932 הוענק לה פרס קלייסט היוקרתי. לאחר עליית הנאצים לשלטון היגרה לסקר-שילר ב-19 באפריל 1933 לציריך, לאחר שהותקפה וסבלה איומים על חייה על ידי נאצים. מציריך נסעה פעמיים, ב-1934 וב-1937, לארץ ישראל. בשנת 1938 נשללה אזרחותה הגרמנית, ובשנה שלאחר מכן נסעה בפעם השלישית לארץ ישראל, והתגוררה בירושלים. פריצת מלחמת העולם השנייה מנעה ממנה לשוב לשווייץ.

ימיה בירושלים היו קשים ומלווי סבל ושברון לב, אם כי מעיין יצירתה לא פסק. לאחר התקף לב נפטרה, וללוויתה הגיעו כמאה איש, ביניהם ש"י עגנון, אולם לא נכחו נציגים מטעם הממסד הציוני ואגודת הסופרים. לסקר־שילר נקברה בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. בתקופת ירושלים המחולקת נהרסה מצבתה. לאחר איחוד ירושלים נאספו עצמותיה לקבר אחים, ועל מקום קברה הונחה מצבה חדשה.

ארכיונה מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים

יצירתה  
לסקר-שילר הותירה אחריה יצירה לירית ענפה, שלושה מחזות, פרוזה בדמות של סקיצות וסיפורים קצרים וכן ציורים, מכתבים ומסמכים רבים.

במהלך חייה הופיעו שיריה בכתבי עת שונים, ביניהם כתב העת "Der Sturm" של בעלה השני וכתב העת "Die Fackel", שהוציא לאור קרל קראוס, כמו גם בשורה של ספרי שיריה שערכה ואף איירה בעצמה, בהם:
 סטיקס (ספר השירים הראשון שפרסמה, 1902)
 היום השביעי (1905)
 הפלאים שלי (1911)
 אסופת שיריה (1917)
 פסנתרי הכחול (1943)

המחזה הראשון והחשוב ביותר שלה, "Die Wupper", העטור בסממני מחאה חברתית עזה, נכתב בשנת 1908, פורסם בשנת 1909 אך הוצג לראשונה בתיאטרון הגרמני בברלין ב-27 באפריל 1919. עם זאת, בראש ובראשונה הייתה לסקר-שילר משוררת, שנהוג לשייכה לזרם האקספרסיוניסטי של השירה הגרמנית. שירתה שיקפה הן את אופייה יוצא הדופן והן את גורלה הטראגי. על כך כתבה גיטה אבינור:

בירושלים כתבה לסקר-שילר את קובץ שיריה האחרון, "פסנתרי הכחול", שרבים סבורים כי הוא הבשל והטוב מבין קובצי השירים שלה. כמו כן כתבה את יצירתה האחרונה, המחזה הסנסציוני "אניואני" המגיב לאימי השואה תוך שילוב דמויות תנ"כיות כמו: המלך דוד והמלך שלמה, עם דמויות מיתולוגיות, כמו: פאוסט ומפיסטו, חברים יהודים כמו: מקס ריינהרץ וגרשון סוויט, והמנהיגים הנאצים, כמו: היטלר, גרינג, גבלס, הימלר, ועוד.

לשירת האהבה תפקיד חשוב בשירתה, אבל בין שיריה יש גם שירים דתיים מאוד, מעין תפילות. עבודתה המאוחרת עשירה במוטיבים תנ"כיים ומזרחיים. לסקר-שילר הייתה ליברלית מאוד ביחסה לצורה הפואטית, וכן לא נרתעה מחידושים והמצאות לשוניות. תאוריה המילוליים נחשבים כבעלי כוח חזותי רב וכתיבתה מלווה פעמים רבות בעיטורים וציורים. קריאת שיריה על ידה לוותה תמיד באביזרי רקע, תלבושות ותכשיטים וכן תנועה וצליל.

דר קראל

לסקר-שילר יזמה וניהלה במשך כמה שנים - ראשית שנת 1942 ועד סוף 1944 - סלון ספרותי בירושלים שנקרא "דר קראל". בסלון התקיימו קריאות בספרות והרצאות בנושאי פילוסופיה ודת על ידה ועל ידי אנשי רוח ירושלמים ממוצא גרמני.

הנצחה

בבית ברחוב מוֹץ (Motzstrasse) ברובע שנברג בברלין, שבו התגוררה בשנים 1924–1933, ניצב לוח לזכרה. מאוחר יותר, שונה שמו של חלק קטן מן הרחוב לרחוב אלזה לסקר-שילר. בעיר הולדתה וופרטל קרוי על שמה בית ספר תיכון מקיף. ברחוב קטרין 4 בברלין, בבית דירות שבו גרה עם ולדן בין 1910 ל-1912, נקבע לזוג שלט הנצחה, אך בהמשך נהרס הבית.
גם במינכן רחוב על שמה.

ביער ירושלים ליד "יד קנדי", על שפת המדרון הפונה לפרוזדור ירושלים, ניצב במשך עשר שנים הפסל "מלאך לירושלים" לזכרה של לסקר-שילר, צופה לנוף שער פרוזדור ירושלים. את הפסל יצר הפסל הגרמני הורסט מייסטר, בהשראת השורה "בכל המחוזות חיפשתי כרך שבשער לו עומד מלאך..." הלקוחה משיר שחיברה. את הפסל פיסל מארד, חלקו בטכניקה של יציקה וחלקו בהדבקה. הפסל הוצב ביער ירושלים על ידי קרן קיימת לישראל בשנת 1997, בעזרת תרומתו של אלמוט גריצמן מייסטר מגרמניה. הוא נגנב בחודש יוני 2007, כנראה על ידי גנבי מתכות, ולא שוחזר.

בירושלים נקרא על שמה רחוב בשכונת ניות.

ההרכב הקאמרי, "אנסמבל אלזה", בו מנגנים מוזיקאים ישראלים וגרמנים, קרוי על שמה.

ביום 7 בפברואר 2020, כובד זכרהּ בשרבוט גוגל.

אזכורים בתרבות הישראלית
שירים בתרגום יהודה עמיחי: הולחנו על ידי אילן וירצברג, השיר "ליד באר מולדתי" בוצע על ידי עופרה חזה. שני שירים נוספים שתורגמו על ידי נתן זך, "הבל" ו"עלייך אחלום חרישית", הולחנו על ידי וירצברג ובוצעו בדואט שלו ושל דלית גלעדי. שפי ישי הלחין שניים משיריה בתרגומו של נתן זך: "אני יודעת שעוד מעט אמות" ו"תמיד תמיד רציתי", אשר בוצעו על ידי יהודית תמיר ורונית אלקבץ במופע שנערך ב"צוותא" לכבוד הוצאתו לאור של הספר "עליך אחלום חרישית". ביו טיוב יש הקלטות של שירי לסקר-שילר בתרגום יהודית שרגל והלחנה של גליה שרגל. יסמין אבן ונתן סלור הלחינו וביצעו משיריה של לסקר-שילר במסגרת מופע שעלה בפסטיבל הפסנתר ושודר גם בערוץ 2.
עמי יצירתו של אריך ולטר שטרנברג. מחזור שירים למילים של לסקר-שילר, לסופרן או טנור עם תזמורת או פסנתר' בביצועים שונים.
הומאז לאלזה יצירתו של יוסף טל. סצנה קאמרית למצו-סופרן, קריין ואנסמבל. טקסט: ישראל אלירז 
עמי יצירתה של ציפי פליישר, על פי מילותיה של לסקר-שילר.
נעימות שחורות יצירותיה של רחל גלעין על פי מילותיה של לסקר-שילר.
הדיסק בוא אלי בליל מוזיקה של יעל גרמן לשיריה של לסקר-שילר, בתרגום יהודה עמיחי. 
אלזה מחזהו של מוטי לרנר. הועלה בהבימה ב-1990 וברחבי העולם.
 על משולש הפוך בין כאן לירח ספרו של דני דותן. בהוצאת כתר,1993. 
 לפני המקום ספרו של חיים באר. בהוצאת עם עובד, 2007. 
 ספר האגסים הצהובים ספרו של פנחס שדה, עמ' 111–112. בהוצאת שוקן, 1985.
 איילת אהבים: שירמן ספרה של ניצה קן. בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995. 
 ברלין ירושלים סרטו של הבמאי עמוס גיתאי על מפגש דמיוני בין אלזה לסקר-שילר למניה שוחט.
 סְפָר, מיצב וידאו מעשה ידי האמנית הישראלית עפרי כנעני המוצג בספרייה הלאומית בירושלים, הוצג בהשראת שיריה של המשוררת אלזה לסקר שילר.
 העד שכשל ספרו של שלמה גיורא שהם, עמוד 128, בהוצאת שוקן, 2013. 
 יצירה לפסנתר וסופרנו על בסיס שירים של אלזה לסקר-שילר מאת גילעד מישורי

ספריה בעברית
שירים (הרישומים מעשי ידי המשוררת; עברית: יהודה עמיחי), תל אביב: עקד, 1969
 עליך אחלום חרישית  (תרגם: נתן זך), רעננה: אבן חושן, 1996
 ועיני טיפות כבדות ואפלות (תרגם מגרמנית: יהודה עמיחי), תל אביב: קשב לשירה, 2008
 הדמדומים קרבים (תרגמה מגרמנית: יהודית שרגל), רעננה: אבן חושן, 2009
 פסנתרי הכחול אוסף תרגומי שירים ומכתבים ושירים עליה - של נתן זך, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011
 אני ואני: רישומים מאת אלזה לסקר-שילר, שלמון, עירית (אוצרת), ירושלים: מוזיאון ישראל, 1997
לילות טינו מבגדד | הנסיך מתבאי - סיפורים (תרגמה: ליאורה בינג היידקר), הוצאת כרמל, 2018
עיר של חלום - מחזות (עורך: מוטי סנדק), אורים הוצאה לאור

לקריאה נוספת
ישראל אלירז, הומאז' לאלזה (לסקר-שילר): ליברית ליצירה אופראית, למוזיקה מאת המלחין יוסף טל, ירושלים, 1974.
איטה שדלצקי, "שירה וספרות בארץ: על אלזה לסקר-שילר ואריה לודוויג שטראוס", בין המולדות, תשס"ו-2006.
אבידב ליפסקר, "בפרוח המצבות: דימויים מילוליים וחזותיים של ירושלים בשפת השיר והציור של אלזה לסקר שילר", אשה בירושלים, תשס"ב 2002.
יעקב הסינג, "אלזה לסקר-שילר, משוררת יהודיה בגרמניה", על המשמר, מרץ 1985.
מרדכי המפל, "המשוררת אלזה לסקר-שילר", הפועל הצעיר, 38, 1969.
איטה שדלצקי, "כתב ותמונה: הדגשים עבריים אצל אלזה לסקר-שילר", מסכת, ג, 2005.
הלמה סנדרס ברהמס,. "אלזה לסקר-שילר וגוטפריד בן". תל אביב: ספרית פועלים, 2001.
"אלזה לסקר-שילר, משוררת מציירת".חיפה: מוזיאון הכט, אוניברסיטת חיפה, 2006.
Feldman, Dina. Shlesinger, Miriam. Shedletzky, Itta. (2010). Five Hebrew Translations of Else Lasker-Schüler's Poem "An mein Kind". Nashim. Number 19: 176-198.
נתן וסרמן, "שחור וכוכב: מסע בעקבות אלזה לסקר-שילר", הוצאת כרמל, 2014.
אביבה קרינסקי, אלזה לסקר-שילר בברלין, בתוך עיר של חלום, מחזות אלזה לסקר-שילר. עורך מוטי סנדק הוצאת סמטאות 2016 עמודים 39–53.

קישורים חיצוניים

 

 
 
 

 אלזה לסקר-שילר באתר הספרייה הלאומית
 מלים שמנסות לגעת עם רותי קרן - שידור עם החוקרת דינה פלדמן והעיתונאית שירי לב ארי בעקבות תרגומו החדש של נתן זך. באתר רשת א'
 מוזיאון הכט - אלזה לסקר-שילר - משוררת מציירת
 מבחר גדול משיריה בגרמנית
 ביבליוגרפיה מקוונת ורשימת קישורים בכמה שפות
 מידע על התקליטור "בוא אליי בליל"
 שירים שהולחנו למילותיה בעברית באתר שירונט
 
 אלי הירש, על "ועיני טיפות כבדות ואפלות", ידיעות אחרונות 22/8/2008
 זיגריד באושינגר, 
 
 אריאל הורוביץ, הזקנה הקדושה, הזמרת אלזה, על אלזה לסקר-שילר במלאת 71 שנים למותה, אתר בית אבי חי, ינואר 2016
 
 
 
 אביבה קרינסקי, אלזה לסקר-שילר מלכת האקספרסיוניזם, באתר הארץ 31 בדצמבר 2015
 
 אתר הספר "עיר של חלום"
 
 
 
 אלזה לסקר-שילר, לילות טינו מבגדד | הנסיך מתבאי: סיפורים. תרגום, אחרית דבר והערות: ליאורה בינג-היידקר, הוצאת כרמל, 2018, הוצאת עברית

הערות שוליים

מחזאיות יהודיות
מחזאים יהודים גרמנים
משוררות יהודיות גרמניות
סופרות יהודיות גרמניות
משוררים אקספרסיוניסטים
בעלות סלונים ספרותיים
פליטות רדיפות הנאצים
יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
זוכי פרס קלייסט
ציירים יהודים גרמנים
ציירות גרמניות
גרמניות שנולדו ב-1869
נפטרות ב-1945