אילה חסון

אַיָּלָה חסון-נשר (נולדה ב-28 בספטמבר 1961) היא עיתונאית ישראלית; מגישה בתאגיד השידור הישראלי. את רוב הקריירה העיתונאית שלה עשתה ברשות השידור בין השנים 2015-1993, שם, בין היתר, שימשה כתבת ופרשנית, הגישה תוכניות בקול ישראל ואת מהדורת "יומן" בערוץ הראשון, והייתה לאישה הראשונה בתפקיד מנהלת חטיבת החדשות של הערוץ עד לעזיבתה. משנת 2015 הייתה פרשנית בכירה בחדשות 13, שם הגישה את מהדורות "שישי" ו"המטה המרכזי", עד להצטרפותה לתאגיד בשנת 2023, שם מגישה את התוכניות "שבע עם אילה חסון" בכאן 11 ואת "הבוקר הזה" בימי חמישי בכאן ב'.

ביוגרפיה 
חסון היא הרביעית מחמשת ילדיהם של רינה וסלומון (שלמה) חיון. גדלה בשכונת תלפיות בירושלים ולמדה בגימנסיה רחביה. לאחר שירותה הצבאי, למדה עיצוב פנים ולאחר מכן פנתה ללימודי תקשורת בבית הספר לעיתונאות ולתקשורת "כותרת". היא גם בעלת תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת תל אביב.

חסון עברה בגיל 10 תקיפה מינית, ולדבריה, אירוע טראומטי זה הוביל אותה להיות עיתונאית.

נשואה למפיק הטלוויזיה וסוכן הטאלנטים שי נשר, מי שהיה בעברו מאבטחו של הרמטכ"ל דוד אלעזר. היא אם לבן מנישואיה הקודמים ולבת משותפת עם נשר, ומתגוררת בתל אביב. חסון דוברת חמש שפות: עברית, ערבית, אנגלית, צרפתית וספרדית.

קריירה 
בתחילת דרכה המקצועית, עבדה חסון מספר חודשים בעיתון מעריב, ובסוף שנת 1993 התקבלה לעבודה ברשות השידור. בראשית דרכה ברשות שימשה ככתבת לענייני משפט ומשטרה, ולאחר מכן מונתה לכתבת הפוליטית של הערוץ הראשון. בעקבות חשיפתה את פרשת בר-און חברון נשלחה על-ידי מנהל הערוץ יאיר שטרן להשתלמות ב-CNN. 

בעשור הראשון של המאה ה-21, החלה לשמש כפרשנית המדינית של הערוץ והגישה את התכנית השבועית "היום בחדשות". בשנת 2006, לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, הגישה לצדו של בן כספית את התוכנית "ישראל בוחרת" בערוץ הראשון, זאת במקביל לעבודתה ככתבת. בסוף שנת 2008 השניים החלו להגיש יחד את מהדורת יום שישי "יומן", ומשפרש ממנה כספית בראשית 2010, חסון הגישה אותה בגפה עד לפרישתה מן הערוץ. במקביל הגישה בימי חמישי את תוכנית הרדיו "הכל דיבורים" ברשת ב' של קול ישראל. 

באוגוסט 2014 מונתה למנהלת בפועל של חטיבת החדשות של הערוץ הראשון, והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. בנובמבר 2015 עברה לחדשות עשר (אשר מאוחר יותר התמזג אל ערוץ 13), שם הגישה את מגזין סוף השבוע "שישי", את תוכנית הראיונות "המטה המרכזי" לקראת צאת השבת, ושימשה כפרשנית בכירה בערוץ. לאחר המעבר, טענה חסון שעזיבתה את השידור הציבורי באה בעקבות התנכלות שעברה מצד בכירים לשעבר ברשות השידור (ביניהם זליג רבינוביץ') ושולחיהם, זאת לאחר שעם מינויה לתפקיד מנהלת חטיבת החדשות נחשפה למעשי שחיתות ובזיזה של כספי ציבור ברשות ודרשה לטפל בהם. באוקטובר 2022 החלה להגיש גם את תוכנית האקטואליה היומית "אזור בחירה", ששודרה בהגשה לסירוגין שלה ושל רביב דרוקר.

בפברואר 2017 החלה לשדר תוכנית אקטואליה שבועית בימי חמישי ב-103FM. שנה לאחר מכן, תוכניתה הפכה לרצועה יומית בימים א'-ד'.
בפברואר 2020 עברה לשדר באותה תחנה תוכנית אקטואליה משותפת עם גולן יוכפז מידי בוקר, אך כעבור חודש עזבה את התחנה.

בין הראיונות שערכה חסון, בלט ראיון בלעדי בשנת 1995 עם גאולה עמיר, אמו של יגאל עמיר, רוצחו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, ראיון עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בקרמלין בשנת 2005, ראיונות עם מזכירת המדינה של ארצות הברית קונדוליזה רייס ב-2005 וב-2007. בתחילת הקריירה שלה, עת שימשה כתבת פלילים בשנת 1994, נודעה חסון בסיקורה המקיף את פרשת ההתבצרות החמושה של הרב עוזי משולם בביתו במסגרת מאבקו לחשיפת פרשת ילדי תימן, והייתה ליחידה שנכנסה לביתו. חסון נטלה חלק בסדרת הדוקו-דרמה "חידת משולם" בתאגיד השידור שתיעדה את הפרשה, ואת דמותה בסדרה גילמה השחקנית דנה מיינרט.

במאי 2021, בעת שהכינה כתבה לסיקור האירועים במהלך המהומות בלוד, הותקפה חסון על-ידי פעילי ימין קיצוני.

חסון הופיעה בתפקיד עצמה בסרט הטלוויזיה "אהבה מדרגה ראשונה" בבימויו של עקיבא טבת בשנת 1997, ובעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "מנאייכ" בשנת 2022.

בפברואר 2023 עברה לתאגיד השידור הישראלי, שם היא מגישה את תוכנית הערב "שבע עם איילה חסון" בכאן 11 בימים א'–ד' ואת תוכנית הרדיו "הבוקר הזה" בימי חמישי בכאן ב', ומשמשת בין היתר כפרשנית בחדשות הערב.

חשיפות עיתונאיות

חסון נודעה במספר פרסומים בעלי השפעה. כתבה של חסון בתחילת שנת 1997, שבה נטען כי מינויו של רוני בר-און ליועץ המשפטי לממשלה (שהתפטר יומיים לאחר מכן עקב ביקורת ציבורית על מידת התאמתו לתפקיד) על-ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו היה חלק מעסקה עם אריה דרעי בתמורה לתמיכה של מפלגת ש"ס בהסכם חברון, הביאה להתפוצצות פרשת בר-און חברון. במסגרת הכתבה, פורסם כי המינוי בוצע בהמלצתו של הקבלן דוד אפל, מתוך הערכה שדרעי, שהיה מצוי במשפט פלילי שהתנהל כנגדו, יקבל הסדר טיעון מקל על-ידי בר-און. בעקבות החשיפה, לראשונה בישראל נחקר ראש ממשלה מכהן באזהרה על-ידי המשטרה, שהמליצה להעמידו לדין יחד עם כל המעורבים בעניין, אם כי לבסוף לא הוגשו כתבי אישום. בנוסף, הוקמה ועדת שמגר, שהביאה לשינוי בדרך המינוי של יועץ משפטי לממשלה. תביעת דיבה מצד אפל נגד חסון ורשות השידור נדחתה על-ידי בית המשפט בנימוק של אמת בפרסום.

בשנת 2002 חשפה את פרשת השוחד של שלמה בניזרי, מי שכיהן כשר הבריאות וכשר העבודה והרווחה מטעם ש"ס. על-פי כתבתה של חסון, בניזרי קיבל ממשה סלע, קבלן ירושלמי שעסק בגיוס עובדים זרים לישראל, סכומי כסף שהגיעו לכ-800 אלף ש"ח, זאת בתמורה לסדרה של מינויים פסולים וסיוע לסלע תוך ניצול סמכותו כשר. בעקבות התחקיר, שהתבסס על עדויות ומסמכים שסופקו על-ידי אשתו של סלע (שהייתה גם ראשת לשכתו של בניזרי), פתחה המשטרה חקירה בעניינו של בניזרי, שהובילה להגשת כתב אישום נגדו, ולבסוף להרשעתו ולמאסרו בגין שוחד, הפרת אמונים ושיבוש הליכי משפט.

בשנת 2004 חשפה חסון קלטות משנת 2002 בהן נשמע שר האנרגיה יוסף פריצקי כשהוא מאשים בשחיתות את ח"כ אברהם פורז, חברו במפלגת שינוי ולכאורה מנסה לתפור לו תיק. בעקבות פרסום ההקלטה פוטר פריצקי מהממשלה. המשטרה פתחה בחקירה כנגד יוסי מימן, שבתאי שביט והחוקר הפרטי מאיר פלבסקי בחשד שניסו לסחוט את פריצקי באמצעות הקלטת על רקע העדפתו את הגז הפלסטיני על פני הגז המצרי (שהיה מסופק דרך החברה שלהם) אולם התיק נסגר ללא המלצות להעמידם לדין. שנה לאחר מכן חשפה הקלטה נוספת ובה נשמע פורז מבטיח נסיעות לחו"ל לשני יריבים ממפלגתו בתמורה להפסקת המתקפות נגדו. בין יתר החשיפות באותה תקופה, חשפה כי אלחנן טננבוים נמצא בחיים בשבי החזבאללה. 

בשנת 2006 פרסמה חסון שיעקב בורובסקי, יועץ במשרד מבקר המדינה ומי שעמד בראש צוות המאבק בשחיתות שלטונית, ניסה לקדם את מועמדותו לתפקיד מפכ"ל המשטרה באמצעים לא כשרים בעת שהיה מפקד המחוז הצפוני במשטרה בשנת 2004. על-פי הפרסום, בורובסקי שלח מסרים דרך חבר מרכז ליכוד לשעבר בשם סולומון קרובי אל עמרי שרון, ובהם הבטחה לסגור תיק חקירה נגד שרון אם הוא יפעל לקידומו של בורובסקי. מנכ"ל רשות השידור, מרדכי שקלאר, דחה טענות נגד חסון כי פרסום זה נועד לפגוע בבורובסקי בעטיו של ניהול חקירות נגד ראש הממשלה אהוד אולמרט. חקירת משטרה נגד בורובסקי בפרשה נסתיימה ללא כתב אישום אבל עם ביקורת מצד פרקליט המדינה על התנהלותו.

בדצמבר 2007 פרסמה חסון כי טארק ויאסר עבאס, שני בניו של יו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, מעורבים עסקית בחברה סלולרית חדשה בשם אל-ווטניה (השניה ברשות לאחר ג'וואל הקיימת), ושממשלת ישראל השלושים ואחת בראשות אהוד אולמרט פועלת להקצות לה תדרים סלולריים בעקבות פניה של מחמוד עבאס אל אולמרט. שני האחים כפרו בכל מעורבות בחברה, והגישו תביעת דיבה בסך 2.6 מיליון שקלים נגד חסון ורשות השידור, בטענה שפרסומה, שצוטט בכלי תקשורת זרים, חשף אותם לסכנת חיים ממשית בשל שיתוף פעולה אפשרי עם ישראל לטובת אינטרסים כלכליים. הצדדים הופנו להליך גישור, שבסופו הסכימה חסון לפרסם הבהרה בעניין והתיק נסגר ללא כל פיצוי כספי. במרץ 2008 פרסמה חסון כי שבוע לאחר הפיגוע בישיבת מרכז הרב, מתקיימת התארגנות מחתרתית על-ידי גורמים המקורבים לישיבה במטרה לפגוע בערבים כפעולת נקם. למרות שבכתבה הודגש כי אין לישיבה עצמה חלק בפעילות המדוברת, הוציאה הישיבה מכתב ובו דרישה להתנצלות ולהשעייה של חסון, אשר נדחתה על-ידי רשות השידור, שדבקה באמיתות הפרסום.

חסון פרסמה שורה של חשיפות בעניין פרשת הרפז. בין היתר חשפה בתחילת ספטמבר 2011 את הקשר ההדוק לכאורה בין בועז הרפז, החשוד בזיוף מסמך גלנט (מסמך שמפרט הנחיות לבניית תדמית חיובית עבור המועמד לכהונת הרמטכ"ל יואב גלנט, בין היתר תוך הכפשת אחרים), לרונית אשכנזי, אשתו של הרמטכ"ל גבי אשכנזי וכן חשד לכך שהם אספו מידע על חריגות הבנייה של גלנט והעבירו אותו לגורמים עלומים. בעקבות פרסומיה נתפסה חסון כמובילת המחנה שהתייצב נגד אשכנזי (בסכסוך שנוצר בינו ובין שר הביטחון, אהוד ברק), והלה תקף אותה על שלכאורה "תפסה צד" וניסתה ללא הרף לפגוע בו בפרסומים מוטים. גילויים נוספים של חסון על איסוף חומרים מצד אשכנזי נגד הדרג המדיני, ובכללם ראיון עומק עם הרפז באוקטובר 2013 שזכה לתהודה תקשורתית, הובילו את המשטרה לפתוח בחקירה נגד אשכנזי וסביבתו. בספטמבר 2014 המשטרה המליצה להעמידם לדין על מעורבותם בפרשה; התיק נסגר בעילה של היעדר אשמה פלילית בשנת 2016 אם כי עם ביקורת מצד היועמ"ש יהודה וינשטיין כלפי אשכנזי ואנשי לשכתו על שעסקו באיסוף מידע מכפיש על שר הביטחון ואנשיו. חשיפת התמלילים מחקירת אשכנזי על-ידי עמית סגל בשנת 2019 העלתה ציטוטים של אשכנזי ובהם כוונתו להלך אימים על חסון ובמילותיו "ליישר אותה".

חסון חזרה לעסוק בפרשת הרפז באינטנסיביות במאי 2020, עת פרסמה שיחה משנת 2010 המצויה בקלטת השמורה בפרקליטות. בהקלטה נשמע אומר הפצ"ר אביחי מנדלבליט לרמטכ"ל אשכנזי ביחס למסמך הרפז, "אני אסגור לך את העניין", כלומר יחלץ אותו מן הפרשה. בפרקליטות נטען כי השיחה הינה האזנת סתר, משום שאשכנזי הורה לא להקליטה, ולכן אסור על-פי חוק לפרסם את תוכנה, וכי הדברים אינם משקפים נכונה את שנאמר בשיחה. חסון מנגד טענה כי החוק מתיר להאזין לשיחה משום שנעשתה במתקן צבאי. יומיים לאחר מכן טענה חסון כי מנדלבליט ניסה להפעיל עליה לחצים ושחבר של אשכנזי פועל לפטר אותה.
ביוני 2020 חשפה חסון שב-2016 מנדלבליט, שהתנהל נגדו תיק חקירה בפרשה, פנה לפרקליט המדינה וביקש לשנות את הסיבה שבגינה נסגר התיק לחוסר אשמה, בקשה שנדחתה בשל חשש מניגוד עניינים.

כעשור לאחר אירוע הדריסה של הנער גל בק, פרסמה חסון תחקיר בעניין ובו טענות לאי-סדרים בתיק החקירה הראשונית, כולל קבלה לכאורה של עדויות מזויפות של עדת ראיה, וגילויים על כך שהנהגת הדורסת שני פלטי לא עברה בדיקת אלכוהול וסמים וכן לא בוצעה בדיקה של הטלפון הסלולרי שלה. הוריו של בק טענו לטיוח התיק בשל מעמדה המיוחס של משפחת פלטי. התחקיר עורר הדים בציבוריות הישראלית ובעקבותיו חודשה החקירה, שבה טענה פלטי כי שידור התחקיר בא בעקבות סכסוך עסקי בין אביה נדב פלטי לבין בעלה של חסון. חסון הכחישה את הטענות, ומאוחר יותר חשפה מסמך מבית החולים איכילוב, שלא היה בתיק החקירה, ובו בדיקות שנעשו לפלטי לאחר התאונה ומהן עולה כי הייתה בגילופין בליל התאונה. לבסוף הוחלט שלא להגיש כתב אישום בשל התיישנות.

בשנת 2015 פרסמה סדרה של גילויים מחקירות ח"כ פאינה קירשנבאום ופרשת השחיתות בישראל ביתנו. החשיפה המרכזית העלתה כי קירשנבאום העבירה כספים קואליציוניים של ישראל ביתנו לעמותת עזרא, וזו בתמורה הטיסה לחו"ל אותה ואת משפחתה המורחבת ליעדים כמו ארצות הברית, רוסיה, קנדה ואנגליה בעלויות שהגיעו לכמאה אלף דולרים. בעקבות הפרסומים תקף יו"ר המפלגה אביגדור ליברמן את חסון, ומספר חודשים מאוחר יותר דרש להשעותה מתפקידה בעקבות אמירה בשידור, דרישה שרשות השידור דחתה בתוקף. באותה שנה פרסמה כי הנשיא לשעבר שמעון פרס מרוויח מאות אלפי דולרים בעבור שורה של הרצאות לקרן היסוד ולפדרציה היהודית ברחבי העולם. חשיפות של חסון בשנת 2016 כללו הקלטה ובה התבטאויות בוטות של איש העסקים לב לבייב על הבנקים בישראל ועל הבכירים במשק, כמו גם פרסום בנוגע לתכנון מתן חנינה לנשיא לשעבר משה קצב בתמיכת שרת המשפטים איילת שקד ונשיא המדינה ראובן ריבלין, זאת במקרה שועדת השחרורים לא תנכה שליש מעונשו.

בין הכתבות של חסון בזירה האזרחית, בלטה כתבת תחקיר משנת 2016 בנוגע לאסתי וינשטיין, חסידת גור לשעבר שיצאה בשאלה וכמה שנים מאוחר יותר שמה קץ לחייה. במסגרת הכתבה, הציגה חסון מסמכים שפירטו את ההתעללות המינית שעברה וינשטיין מצד בעלה, ומאוחר יותר עדויות מצד גורמים כמו המעסה שסיפק עיסויים ארוטיים לה ולבעלה. כתבה נוספת של חסון משנת 2019 סיפרה על ניצולת שואה קשישה וערירית בשם רותי שפיץ, שביתה בנתניה הועבר על שמו של חשמלאי צעיר בשם יוסף רחמים. על-פי הכתבה, רחמים השתלט על נכסיה של שפיץ וחסם אפשרות תקשורת בינה לבין אחייניתה מארצות הברית. תביעת לשון הרע מצד רחמים נגד חסון בגין הפרסום נדחתה על-ידי בית המשפט שקבע כי הפרסום מהווה "עבודה עיתונאית אחראית". בכתבה אחרת של חסון משנת 2020, פנסיונר ביומו השני בעבודה חדשה כנהג מונית גבה, לדבריו בטעות, חיוב יתר של 3.8 שקלים, ונתבע על-ידי הנוסע, עורך דין במקצועו. מרגע הגשת כתב אישום נגד הנהג בשנת 2017, התנהל נגדו משפט של כשלוש שנים, שבסופו חתם על הסדר טיעון כחודש לאחר פרסום הפרשה. תביעת דיבה מצד עורך הדין נגד חסון וערוץ 13 נדחתה על-ידי בית המשפט, שהתייחס לחשיבותה הציבורית של הכתבה, בכך שהציפה ביקורת על גורמים ברשויות המדינה שניהלו הליך משפטי ממושך שכרוך במשאבי ציבור רבים בגין תקרית שולית, וכמו כן ציין את אמיתות הפרסום ואת השפעתו. 

במרץ 2018, פרסמה תחקיר על אירוע משירותו הצבאי של ניר חפץ, עד המדינה בתיק 4000, ובמרכזו סימני שאלה לגבי מותו של חברו לקורס קצינים בבה"ד 1, רונן ילין, לאחר שנדרס על-ידי רכבת עת יצאו השניים לניווט לילי בתל שוקת בשנת 1984. גרסתו של חפץ הייתה שהשניים נרדמו מעייפות סמוך לחצות, וכשהתעורר חפץ גילה כי ילין איננו. חסון חשפה בכתבה כי בשנת 1987 החקירה נפתחה מחדש במצ"ח בעקבות החשד כי ילין נהרג מפליטת כדור של חפץ במהלך מסע הניווט, וכדי להסתיר את הדבר, הציב חפץ את גופתו לרוחב פסי הרכבת. בזמנו חפץ נחקר ונמצא דובר אמת בבדיקת פוליגרף, מה שהוביל לסגירת התיק, אך תיק החקירה שהגיע לידי חסון לא פירט את השאלות שנשאלו בפוליגרף, ונותרו שאלות לא פתורות כמו סיבת עלייתו של ילין למסילת הרכבת והירדמותו עליה לרוחב הפסים, זאת בלי אפודו ונשקו האישי. בכתבה נוספת, הביאה חסון עדות של מפקדם של השניים, ירון פרץ, שטען כי החקירה בוצעה ברשלנות, וכי ילין היה צוער מצטיין שבלתי סביר שהפר הנחיות ועלה על פסי הרכבת, לא כל שכן נרדם עליהם, זאת במרחק קצר של קילומטר וחצי מנקודת הסיום של הניווט. התחקיר זכה לתהודה, ומאוחר יותר הועלה במשפט נתניהו, כשפרקליטו של נתניהו בעז בן צור האשים את המשטרה בהדלפת הסיפור לחסון ככלי שיטיל על חפץ לחץ על מנת שיחתום על הסכם עד המדינה; חפץ מנגד הטיל את האחריות על סביבת נתניהו.

באוקטובר 2020 חשפה כי משטרת ישראל עצרה עורכת דין, אם ל 5, תושבת פתח תקווה שהפטירה לעבר היועמ"ש אביחי מנדלבליט "פרשת משפטים בושה" בכניסה לביתה כשיצאה לתפילת שבת בבוקר לבית הכנסת כביקורת על התנהלותו תוך אזכור של פרשת השבוע, פרשת משפטים. האישה, עורכת דין שירה שפיץ, שומרת מצוות, נעצרה לעיני ילדיה תוך שנאלצה לחלל שבת, ונחקרה באזהרה בחשד לפגיעה בפרטיות. בתגובה לפרסום מסר מנדלבליט כי לא התלונן. עם זאת, לדברי בעלה של האישה, מנדלבליט הוא שסימן למאבטחו לעצור את האישה וכן בחומר החקירה שנחשף תועד כי לדבריי שומר הראש שלו, מנדלבליט היה מעורב כשניסה לטעון בזמן אמת שהוא שמע עוד משהו מעבר לביקורת "פרשת משפטים בושה". שבוע לאחר פרסום האירוע בידי חסון סגרה פרקליטות המדינה את התיק הפלילי נגד עורכת הדין בהעדר אשמה, זאת לאחר שהיה פתוח במשך שמונה חודשים. בנובמבר 2020 קבע נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות דוד רוזן כי חקירת האישה הייתה משוללת יסוד, והעביר את התיק לטיפולו של ממלא מקום מפכ"ל המשטרה. במרץ 2023 פרסמה חסון כי ניתן פסק דין נגד הפרקליטות והמשטרה לפיצוי עורכת הדין נגד הפרקליטות בעקבות האירוע לפיצוי של 70 אלף שקלים.

במהלך שנת 2021, פרסמה חסון כתבות ביקורתיות כלפי התנהלות המשטרה ביחס לשתי קורבנות אונס מהמעמד הבינוני-נמוך: הראשונה עולה חדשה בת 50 משכונת התקווה שהותקפה ונאנסה בביתה על-ידי פורץ צעיר, והשניה נערה בת 16 מיבנה, תלמידה מצטיינת ופעילת בני עקיבא, שנאנסה בדרכה לביתה, ושאביה לבסוף דקר את האנס משלא קודמה החקירה. ביוזמת חסון, נפתח מיזם לגיוס המונים לסיוע עבור הנפגעת מתל אביב. באוקטובר של אותה שנה, פרסמה מידע שקיבלה מעמותת "עד כאן" ומארגון "בוחרים בחיים - פורום משפחות שכולות", לפיו ראזי עיסא, מספר 15 ברשימת רע"מ לכנסת וממנסחי ההסכם הקואליציוני להקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, הצטלם במהלך כנס בעזה, בו השתתף כמנכ"ל עמותת הצדקה "סיוע 48", עם בכיר חמאס, ראזי חמד, שאחראי בין השאר על הכנסת סיוע הומניטרי לרצועה. הכתבה עוררה הדים. התנועה האסלאמית הגישה תביעת דיבה נגד חסון ומערכת חדשות 13 בדרישה להתנצלות ולפיצוי. התביעה נסתיימה בלא כלום, כשחסון רשאית לעמוד מאחורי הפרסום ואינה נדרשת להתנצלות.

בשנת 2022 פרסמה סדרת כתבות על מעון ראש הממשלה נפתלי בנט. הראשונה, בדבר הפיכתו של ביתו הפרטי ברעננה למעון הרשמי ללא הכרזה ציבורית כמחויב על-פי החוק (בזמן שהמעון הרשמי ברחוב בלפור היה בשיפוץ), בסכום שלדבריה הגיע לכ-50 מיליון ש"ח למטרת שיפוצים, הוצאות ואבטחה. בנוסף חשפה כי הבניה במקום התבצעה ללא היתרים חוקיים, פרסום שאוששו שופטי בג"ץ תוך מתיחת ביקורת נוקבת על התנהלות המדינה. דו"ח מטעם יועמ"ש משרד האוצר קבע כי סמנכ"ל הביטחון במשרד ראש הממשלה אישר את העבודות ללא הליך סדור. מלבד זאת, פרסמה חסון את גובה ההוצאות הפרטיות של משפחת בנט לצורך משלוחי מזון, שהסתכמו בסכומים גבוהים של כסף ציבורי מדי חודש. הפרסום זכה להד ציבורי וסכומי ההוצאות אומתו על-ידי ראש הממשלה שאף הודיע כי מאותו רגע ואילך ישלם על הוצאותיו מכיסו הפרטי. באפריל 2023 פרסמה מסמכים שמפרטים את כלל העלויות של הבית ברעננה כמעון רשמי (הכוללות אבטחה, גדרות, מצלמות, תחזוקה ומזון), שמגיעות ללמעלה מ-46 מיליון ש"ח.

בינואר 2022 פרסמה חסון סדרת תחקירים שמעלה סימני שאלה בנוגע למינויו של פרקליט המדינה לשעבר שי ניצן לתפקיד רקטור הספרייה הלאומית, תפקיד שלא היה קיים קודם לכן. אחד מתחקירים אלה העלה כי דוד בלומברג, יו"ר דירקטוריון הספרייה הלאומית, חתם על הסכם השתקה עם עובדת שהתלוננה על הטרדה מינית על-ידו, ובעקבות פרסום זה פרש בלומברג מתפקידו. ביולי של אותה שנה, פרסמה חסון דיווח על אודות מידע מודיעיני ששוכב באגף החקירות של משטרת ישראל, תחילה מבלי לפרסם את שמות המעורבים, שמאוחר יותר התברר כטענה של יוסי כמיסה, פעיל לשעבר של מפלגת ישראל ביתנו, כי שר האוצר אביגדור ליברמן הזמין ממנו עשרים שנים קודם לכן חיסול של ניצב במשטרה סנדו מזור בעבור מאה אלף דולרים. בראיון לחסון, סיפר כמיסה שקצין המשטרה משה מזרחי היה בסוד העניינים, והלה אישר זאת. ליברמן הכחיש בתוקף את דברי כמיסה; השניים הגישו קובלנות פלילית זה נגד זה.

באותה שנה שודר ברשת 13 סרטה של חסון "גל הירש: קרב חייו", שבו היא מציגה תחקיר אודות תת-אלוף במילואים גל הירש, מתקופת היבחרו לתפקיד מפכ"ל משטרת ישראל, דרך הסרת מועמדותו בעקבות חקירות בחשד לביצוע עבירות של טוהר המידות, סגירתן מפאת חוסר אשמה וחוסר ראיות, והגשת כתב אישום נגדו בגין עבירות מס. הסרט מתעד את התמודדותו של הירש לאורך התהליך, שנתפס מבחינתו כסיכול המינוי באמצעות תפירת תיקים.

בינואר 2023 פרסמה חסון שאבי חימי, ראש לשכת עורכי הדין בישראל, ביצע לכאורה מעשה מגונה במהלך שיחת וידאו עם עורכת דין, לה כתב מכתב המלצה למינויה לתפקיד שיפוט. בעקבות הפרסום, חימי הודיע כי יתפטר מתפקידו. במאי באותה שנה פרסמה תחקיר שבמרכזו סיפור על גניזתה של כתבת תחקיר של עיתון "הארץ" לפני כעשור, שמטרתה הייתה לאשש שמועות שרצות בנוגע להתנהלותו של השר גדעון סער מול נשים, זמן קצר לפני שלקח פסק זמן מהחיים הציבוריים בשנת 2014. במסגרת כתבתה, חשפה חסון מסרון ששיתף עימה בזמנו מו"ל העיתון עמוס שוקן ובו מסר מאיים כלפיו מסער: "לא רק עליי יש דברים, גם עליך יש דברים", בעטיו של סרטון מיני שבו מעורב שוקן, שצולם בידי בלש פרטי ולא פורסם בתקשורת. שוקן, שאישר את פרטי המקרה, טען שתחקיר זה מצד חסון מהווה סגירת חשבונות בגלל ביקורות שליליות שהתפרסמו נגדה בעיתון, וסער הכחיש את המיוחס לו. מאוחר יותר באותו חודש חשפה חסון כי פרקליטים במחוז הצפוני של פרקליטות המדינה הדליפו מידע רגיש מתוך חקירות לארגון הפשיעה אבו לטיף. הסיפור פורסם לאחר שגורמים במשטרה העבירו תלונה בעניין לפרקליט המדינה עמית איסמן, שאישר את הפרסום. ביולי פרסמה את עלויות האבטחה המצטברות של ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק במשך כשני עשורים מיום סיום כהונתו, אשר ליוותה אותו באופן קבוע בארץ ובמהלך מסעותיו השונים לחו"ל.

הוקרה 
חסון זכתה במספר הוקרות על פעילותה העיתונאית. ב-1998 הייתה בין זוכי אות אביר איכות השלטון מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל. ב-2009 הייתה האישה הראשונה שקיבלה את "אות מלכת המדבר להעצמה נשית". באוגוסט 2014 הוכרזה כמי שנבחרה לקבל את "אות אומ"ץ", בזכות הצטיינותה "בפעילות למען קידום זכויות האזרח, תיקון עוולות חברתיות וחשיפת מעשי שחיתות שלטונית". בשנת 2015 זכתה בפרס ביקורת התקשורת מטעם האגודה לזכות הציבור לדעת. בנימוקי הוועדה נכתב כי חסון היא "עיתונאית הנאמנה למקצוע ולאמת גם כשזו איננה פופולרית או תקינה פוליטית בעיני גורמים מסוימים" אשר "מבטאת ביקורת על הצורה והתוכן של דיווחים מוטים או אינטרסנטיים בחלק מהמדיה הכתובה והאלקטרונית" ומפגינה בדיווחיה "מקצועיות, אומץ-לב ציבורי ונאמנות לעקרונות". בשנת 2017 זכתה בפרס "און לייף עושות שינוי" מטעם מגזין האקטואליה לנשים Onlife.

בין רשימות דירוג תקשורתיות, חסון דורגה על-ידי מגזין "גלובס" בין העיתונאים המשפיעים בישראל בשנים 2017, 2019, ו-2020, ובכלל הרשימות היא האישה הראשונה. הייתה גם האישה הראשונה ברשימת "100 המשפיעים בתקשורת" של העיתון. הופיעה במשך השנים ברשימת הנשים המשפיעות בישראל של מגזין "פורבס ישראל"; בשנת 2022 דורגה במקום ה-13, ובזאת העיתונאית הראשונה ברשימה.

קישורים חיצוניים 

 תוכנית הרדיו של אילה חסון, באתר 103fm
 
 יורם יובל, שיחת נפש עם איילה חסון, הטלוויזיה החינוכית, 9 ביולי 2013
 
 
 
 
 רפי רשף,אינטימי: "אני לא פוחדת להיחשף" באתר רשת, 31 בדצמבר 2018

הערות שוליים 

עיתונאיות ישראליות
עיתונאים ישראלים
עיתונאיות כותבות עברית
בוגרי כותרת - בית ספר לעיתונאות ולתקשורת
הערוץ הראשון: שדרניות ומנחות
זוכי אות אביר איכות השלטון
זוכי הפרס הישראלי לביקורת התקשורת
כתבים פליליים
זוכי אות אומ"ץ
ערוץ עשר: שדרניות, שחקניות ומנחות
סגל חדשות 13
מגישות חדשות ישראליות
מגישי חדשות ישראלים
סגל 103fm
בוגרי גימנסיה רחביה
סגל תאגיד השידור הישראלי - שידורי הטלוויזיה
ישראליות שנולדו ב-1961
ישראלים שנולדו ב-1961