יולי אדלשטיין

יולי יואל אדלשטיין (נולד ב-5 באוגוסט 1958; י"ט באב תשי"ח) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת ויושב ראש ועדת החוץ והביטחון מטעם מפלגת הליכוד. קודם לכן כיהן כשר הבריאות, השר לקליטת עלייה וכשר ההסברה והתפוצות בממשלות ישראל. בשנים 2013–2020 כיהן כיושב ראש ה-16 של הכנסת. טרם עלייתו לישראל היה מסורב עלייה ואסיר ציון בברית המועצות. בהכשרתו הוא מורה לשפות, בעיקר עברית.

ראשית חייו 
נולד בשם יוליאן יוריוביץ' אדלשטיין (באוקראינית:Юліан Юрійович Едельштейн) בצ'רנוביץ, אוקראינה הסובייטית שבברית המועצות דאז, למשפחה יהודית. הוריו, אניטה לבית רוזנצווייג ויורי אדלשטיין, היו מרצים במכללה להכשרת מורים. לאחר מספר שנים עברה המשפחה לקוסטרומה שברוסיה. אביו היה פעיל בתנועת הדיסידנטים, התנצר והיה לכומר. הוא משמש כיום ככומר האורתודוקסי של הכפר קרבנובו במחוז קוסטרומה.

עם תום לימודיו בתיכון רצה אדלשטיין להתקבל לבית ספר הגבוה ללימודי שפות, אולם נדחה עקב יהדותו והחל ללמוד במכללה להכשרת מורים. הוא סולק מהלימודים לאחר שהביע ביקורת על מדיניות החיסולים של יוסיף סטלין.

בשנת 1979 ביקש לעלות לישראל אך סורב. הוא עבר לבירה מוסקבה, שם הצטרף לחוג של לומדי עברית, לימד עברית במחתרת והיה פעיל ציוני בשנות ה-70 וה-80 ואף עמד בראשה של התארגנות שביקשה להפיץ את לימודי העברית לערי הספר של ברית המועצות. עקב פעילותו, התקשה למצוא עבודה והתפרנס בין היתר כמודל עירום (פלג גוף עליון) בבתי ספר לאמנות. גם שם הופעלו לחצים על המעסיקים לפטרו, אך מעסיקיו השונים היו מרוצים מאוד ממנו עקב העובדה שתמיד הגיע בזמן ואף פעם לא היה מגיע שיכור, בניגוד לשאר העובדים.

ב-4 בספטמבר 1984 נעצר על ידי הק.ג.ב. בשל פעילותו הציונית, באשמת שווא של החזקת סמים, שהושתלו בדירתו. אדלשטיין נעצר למשך שלושה חודשים בבית הכלא בוטירקה שבמוסקבה. במהלך המעצר הוא שבת רעב למשך חמישה-עשר יום, במחאה על החרמת זוג התפילין שנשא עמו בסתר. הוא הורשע (ב-19 בדצמבר 1984) ונידון לשלוש שנות מאסר עם עבודות פרך במחנה כפייה סובייטי, וריצה את עונשו בגולאג ליד ימת באיקל. במהלך מאסרו נפצע באורח קשה ונותר נכה. במשך שנות המאסר התנהל מאבק בינלאומי לשחרורו, אליו התגייסו גם מנהיגים מרחבי העולם (ביניהם סגן נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש), והפגנות למען שחרורו נערכו בישראל ובארצות הברית.

ביוני 2017 ערך אדלשטיין ביקור רשמי ברוסיה, בו חזר אל הבית בו התבצע החיפוש ואל תא המעצר בו נכלא. במהלך הביקור נאם בפני מליאת הבית העליון של הפרלמנט הרוסי, ופתח את נאומו בעברית: 

הוא שוחרר במאי 1987 ועלה לישראל עם משפחתו ביולי אותה שנה.

חייו בישראל
בהגיעו לישראל השתקע באלון שבות שבגוש עציון.

בשנים 1988–1996 כיהן כסגן נשיא "הפורום הציוני", ארגון שייצג את מסורבי העלייה שעלו לישראל. בשנים 1990–1995 מילא תפקידים ניהוליים בבתי ספר וניהל את מחלקת העולים במלי"ץ.

חבר הכנסת 
אדלשטיין נמנה עם מייסדי מפלגת "ישראל בעליה" ונבחר מטעמה לכנסת ה-14 בשנת 1996. הוא כיהן מטעם הסיעה גם בכנסת ה-15. בבחירות לכנסת ה-16 זכתה סיעתו בשני מנדטים והוא ונתן שרנסקי נבחרו לכנסת, וסיעתם התמזגה לתוך סיעת הליכוד ואדלשטיין מונה לסגן יושב ראש הכנסת. במהלך כהונת כנסת זו יזם ראש הממשלה אריאל שרון את תוכנית ההתנתקות, אשר לה התנגד אדלשטיין. אדלשטיין הוביל את מחנה "המורדים בליכוד" שביקשו למנוע את ביצוע התוכנית, ובשעת ההצבעה אף חרג מכללי הפרוטוקול והכריז כי הוא מתנגד לתוכנית "בשאט נפש". מאז ביצוע התוכנית קרא אדלשטיין מספר פעמים לשוב ליישובים שפונו בצפון השומרון.

אדלשטיין כיהן כשר לקליטת עלייה בבממשלתו הראשונה של בנימין נתניהו בין השנים 1996–1999, וכסגן השר לקליטת עלייה במעמד של שר בממשלתו הראשונה של אריאל שרון, בין השנים 2001–2003.

ב-27 בפברואר 2007, עם התפטרותו של דני נוה מהכנסת, והודעתו של עוזי לנדאו, ששובץ במקום ה-14 ברשימת הליכוד, כי אינו מעוניין לשוב ולכהן בכנסת, הצהיר אדלשטיין אמונים לכנסת והחל לכהן בכנסת ה-17. בנאומו הראשון בכנסת זו אמר:

במהלך כהונתו בכנסת יזם תיקון לחוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), האוסר על נטישת בעלי חיים ומתיר לעמותות, רשויות מקומיות ווטרינרים שטיפלו בבעלי חיים נטושים להטיל את הוצאות ההחזקה על הנוטש אותם. כמו כן הציע תיקון לחוק בתי המשפט, על פיו יוכל אדם שאין עיסוקו בייצוג דרך קבע, לייצג ללא תמורה בעל דין בבית משפט לתביעות קטנות. תיקון זה אושר בשנת 2001.

בבחירות המקדימות של הליכוד לקביעת רשימתה לבחירות לכנסת ה-18 זכה אדלשטיין ב-18,502 קולות שהם כ-38.2% מהקולות, מוקם במקום ה-12 ברשימה ונבחר לעוד כהונה בכנסת.

שר בממשלת נתניהו השנייה
לאחר הקמת הממשלה ה-32 מונה אדלשטיין לשר ההסברה והתפוצות ולממונה על רשות השידור. ב-18 בפברואר 2010 התפטר מתפקידו כשר הממונה על רשות השידור, והמשיך לכהן כשר ההסברה והתפוצות.

במהלך כנס הסברה באור יהודה ב-2011 אמר: "כל עוד האומה הערבית תמשיך להיות אומה נפסדת שממשיכה להשקיע בתשתיות טרור, בחינוך לשנאה וברווחת משפחות השאהידים, לא יהיה שלום!" דברים אלה עוררו ביקורת רבה בעולם הערבי.

כיושב ראש הכנסת 

ב-14 במרץ 2013 נבחר אדלשטיין על ידי סיעת הליכוד כמועמדה לתפקיד יושב ראש הכנסת. אדלשטיין זכה לתמיכת כל חברי הסיעה, למעט ראובן ריבלין שנמנע בהצבעה. בעקבות זאת התפטר אדלשטיין מהממשלה, כדי שהתפטרותו תיכנס לתוקף לפני היבחרו ליושב ראש הכנסת, כדי לעמוד בעיקרון הפרדת הרשויות. ב-18 במרץ נבחר אדלשטיין לתפקיד יושב ראש הכנסת התשע עשרה ברוב של 96 חברי כנסת מול שמונה נמנעים.

בבחירות המקדימות של מפלגת הליכוד לכנסת העשרים, שנערכו ב-31 בדצמבר 2014, זכה אדלשטיין במקום השני ברשימה הארצית, שמוביל למקום השלישי ברשימה לכנסת, לאחר קרב צמוד עם גלעד ארדן על המקום הראשון. ב-31 במרץ 2015, יום השבעת הכנסת העשרים, נבחר על ידי מליאת הכנסת לקדנציה שנייה כיו"ר הכנסת, פה אחד ברוב של 104 קולות.

עם היבחרו לתפקיד, סיפר בנאומו הראשון על כך שהרגע הזה הוא סגירת מעגל מרגשת עבורו, לאחר שאחד מעוזריו איתר את תיעוד ביקורו הראשון בכנסת ימים אחדים לאחר עלייתו ארצה, כאורח ועדת העלייה והקליטה. בנאומו פנה בקריאה לחברי הכנסת:
 באוקטובר 2016 עוררה החלטתו לאכוף קוד לבוש על באי הכנסת תרעומת ציבורית. בתגובה לדברי הביקורת אמר אדלשטיין: "לא ייתכן שידברו על איראן וסרגלים ומישושים, להטעות את הציבור בדברים שלא היו, ובכך להפוך את השיח לדתי או שוביניסטי".

במהלך ההכנות לטקס הדלקת המשואות במסגרת חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל התגלעה מחלוקת בין אדלשטיין לשרת התרבות והספורט, מירי רגב, לאחר שרגב ביקשה לשלב בטקס נאום של ראש הממשלה בנימין נתניהו. אדלשטיין התנגד ודרש לשמור על המתכונת הקבועה של הטקס, שבה הנואם המרכזי היחיד הוא יו"ר הכנסת, וראש הממשלה איננו נוכח בטקס, אף לא בקהל. לקראת יום העצמאות הסתמנה פשרה לפיה ראש הממשלה יישא דברי ברכה קצרים לכבוד שנת העשור ה-70, בדומה למתכונת שהתקיימה בטקס ביום העצמאות השישים, ובנוסף ידליק משואה ביחד עם יושב ראש הכנסת. בפועל נאם נתניהו כשש דקות יותר מאשר אדלשטיין.

בשנת 2017 יזם את הקמת יחידת הכנסת לתיאום הפיקוח הפרלמנטרי (כת"ף), מתוך כוונה לחזק את כוחה של הכנסת כרשות המפקחת על הממשלה.

כיושב-ראש הכנסת תמך אדלשטיין בחקיקת חוק יסוד הלאום, אותו הגדיר כ"אחד החוקים החשובים שעברו בכנסת מעולם".

בבחירות המקדימות של מפלגת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת שנערכו ב-5 בפברואר 2019, זכה במקום הראשון בפריימריז והוצב במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת.

ב-30 באפריל 2019, יום השבעת הכנסת העשרים ואחת, נבחר על ידי מליאת הכנסת לקדנציה שלישית כיו"ר הכנסת, ברוב של 101 קולות. בעקבות חוק התפזרות הכנסת העשרים ואחת, שגם אדלשטיין הצביע בעדו, הודיע אדלשטיין ב-25 ביוני 2019 שהוא בוחן אפשרות לביטול החוק. חברי כנסת נוספים, שהצביעו בעד פיזורה, הביעו חרטה על צעד זה. ב-3 ביולי הודיע אדלשטיין שלא זכה לשיתוף פעולה ולכן נכשל ביוזמתו.

בכנסת העשרים ושתיים המשיך אדלשטיין לכהן כיו"ר הכנסת בפועל, לאחר שלא הושג רוב למינוי אף אחד מחברי הכנסת לתפקיד, ולא היה ידוע אם כחול לבן או הליכוד ירכיבו את הממשלה. בעקבות כישלונם של בנימין נתניהו ובני גנץ להרכיב ממשלה, נפגש אדלשטיין עם שרים וחברי כנסת מהמפלגות הגדולות, במטרה להרכיב ממשלה, אך ניסיון זה כשל והכנסת פוזרה ב-12 בדצמבר 2019.

סיום כהונתו 

ימים אחדים לפני השבעת הכנסת העשרים ושלוש, הגישו הסיעות כחול לבן, הרשימה המשותפת, ישראל ביתנו והעבודה-גשר-מרצ בקשה לאדלשטיין לקיים דיון בנושא בחירת יו"ר כנסת חדש. יום לפני ההשבעה הודיע אדלשטיין כי לא יאפשר הצבעה על בחירת היו"ר, משום ש"מהלכים פוליטיים חפוזים, כמו בחירת יו"ר כנסת קבוע והעברת חקיקה שנויה במחלוקת, מטרתם לסתום את הגולל על האפשרות לאחדות שאותה העם רוצה".

בעקבות כך, עתרו מספר מפלגות ועמותות לבג"ץ בדרישה לחייב את אדלשטיין לקיים את הדיון. בתשובתו לבג"ץ טען אדלשטיין כי "נתון בידיו שיקול דעת רחב באשר לקביעת סדר יומה של מליאת הכנסת ולפיכך הוא פעל בגדר סמכותו, בסבירות ובהתאם לנוהג עת הביא בחשבון שיקולים הנוגעים למשא ומתן הקואליציוני, במיוחד על רקע התפרצות נגיף הקורונה ומצב החירום במדינה". אדלשטיין ביסס את טענתו על סעיף 2(ב) בתקנון הכנסת, שקובע כי פרק הזמן לבחור יושב ראש חדש הוא עד למועד כינוס הכנסת לצורך השבעת ממשלה חדשה, ועל תקדימים מהשנים האחרונות.

בג"ץ דחה את טענתו ופסק שעל אדלשטיין לכנס את המליאה לבחירת יושב ראש בהקדם האפשרי – ולא יאוחר מ-25 במרץ 2020. ב-25 במרץ בנאומו במליאה, מתח אדלשטיין ביקורת על החלטת בג"ץ וטען כי היא פוגעת בריבונות העם וחותרת תחת יסודות הדמוקרטיה הישראלית. באותה הישיבה הודיע אדלשטיין על התפטרותו ונעל את ישיבת המליאה ללא דיון במינוי יושב ראש חדש.

דחיית מינוי יושב ראש הייתה עשויה להוביל לפיזור הכנסת בטרם יקודמו הליכי חקיקה שימנעו מנתניהו כהונה כראש ממשלה תחת כתב אישום. בפסק דין נוסף פסק בג"ץ שאף על פי שהתפטרותו של אדלשטיין תכנס לתוקף רק בתום יומיים, הדיון בבחירת יו"ר הכנסת יתקיים עוד למחרת, כאשר ותיק חברי הכנסת עמיר פרץ ישמש בו כיו"ר זמני. בדיון נבחר בני גנץ כיו"ר הכנסת.

כשר הבריאות

ב-17 במאי 2020, מונה לתפקיד שר הבריאות בממשלת ישראל ה-35 במהלך משבר הקורונה. בתקופה זו עסק בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל. בנוסף היה חבר בקבינט המדיני-ביטחוני.

ב-27 במאי, מינה את פרופ' חזי לוי לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות, במקומו של משה בר סימן טוב שהודיע על פרישתו מהתפקיד. בהמשך מונה פרופ' רוני גמזו לממונה על המאבק בנגיף הקורונה בישראל. עלייה מחודשת בתחלואה הובילה בספטמבר 2020 להחלטת ממשלה על סגר בתקופת חגי תשרי, ובחודש דצמבר של אותה השנה.

באוגוסט 2020 הצהיר אדלשטיין כי לאחר שנה של עיכוב וברקע פרסומים על פרשת האונס באילת, יפתח החדר האקוטי בבית החולים יוספטל. באוקטובר 2020 הכריז אדלשטיין כי משרד פועל על מנת להקים מרכז רפואי חדש באריאל.

חודש לאחר מכן פורסמה תוכנית "תו ירוק", במסגרתה הונפק לתושבי ישראל שהתחסנו נגד קורונה או החלימו מהמחלה אישור המקל עליהם בהגבלות התכנסות במקומות עבודה, אירועי תרבות וספורט. בסוף 2020, סיכם עם שר האוצר ישראל כ"ץ על הגדלת סל התרופות ב-50 מיליון שקלים.

כחבר הכנסת באופוזיציה
בבחירות לנסת ה-24, הוצב אדלשטיין במקום השני ברשימת הליכוד ונבחר לכנסת. בעקבות הקמת ממשלת בנט, מפלגתו כיהנה באופוזיציה.

במרץ 2022 דורג בפַּרלמטר של "שקוף" כאחד מבין חמשת חברי הכנסת העצלים ביותר.

ב-11 באוקטובר 2021 הודיע על כוונתו להתמודד על ראשות הליכוד מול נתניהו ועל דרישתו להקדמת הפריימריז במפלגה. עם זאת, לקראת הבחירות לכנסת ה-25 החליט לפרוש מההתמודדות.

כיו"ר ועדת החוץ והביטחון 
בבחירות לכנסת ה-25 הגיע אדלשטיין למקום ה-18 ברשימת הליכוד לכנסת. לאחר השבעת הממשלה השלושים ושבע, מונה ליו"ר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת העשרים וחמש.

במהלך כהונתו יזם, הכין והעביר את תיקון מס' 7 לחוק יישום תוכנית ההתנתקות שמבטל את איסור השהייה בשטחים בצפון השומרון, שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות..

חיים אישיים
אדלשטיין נשא את טטיאנה (טניה), בברית המועצות ב-1981. לאחר עלייתם ארצה, נולד להם בן. בין השנים 1987–2008 הם התגוררו באלון שבות שבגוש עציון. בשנת 2008 עברה המשפחה לנווה דניאל שבגוש עציון. ב-24 בינואר 2014 נפטרה אשתו טטיאנה ממחלת הסרטן.

באוקטובר 2015 עבר להתגורר בהרצליה פיתוח עם בת זוגו, אירינה נבזלין, בתו של לאוניד נבזלין, בעלת חברת השדלנות "אימפריווט", יושבת ראש דירקטוריון "בית התפוצות", נשיאת קרן נדב. ביוני 2016 השניים נישאו.

לקריאה נוספת 
 גל בקרמן, כשיבואו לקחתנו לא נהיה שם: המאבק האפי להצלת יהודי ברית המועצות, אוניברסיטת חיפה ומכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2018. 
יורם יובל, ישראל - שיחת נפש, כנרת זמורה ביתן, 2012, עמ'21 - 30.

קישורים חיצוניים 

 
 
 יולי אדלשטיין, באתר ערוץ הכנסת
 
 
 
 יורם יובל, שיחת נפש עם יולי אדלשטיין, הטלוויזיה החינוכית, 10 באוקטובר 2012
 
 
  
 
  
 מזל מועלם, יו"ר הכנסת אדלשטיין: קואליציית ה-61 לא תחזיק מעמד לאורך זמן, באתר אל-מוניטור, 19 במאי 2015

הערות שוליים 

ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
יושבי ראש הכנסת
אסירי ציון בברית המועצות
יהודים מבוקובינה
מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בברית המועצות
עולים בשנות ה-1980
פוליטיקאים ישראלים שחזרו בתשובה
חברי כנסת מתנחלים
חברי הכנסת הארבע עשרה
חברי הכנסת החמש עשרה
חברי הכנסת השש עשרה
חברי הכנסת השבע עשרה
חברי הכנסת השמונה עשרה
חברי הכנסת התשע עשרה
חברי הכנסת העשרים
חברי הכנסת העשרים ואחת
חברי הכנסת העשרים ושתיים
חברי הכנסת העשרים ושלוש
חברי הכנסת העשרים וארבע
חברי הכנסת העשרים וחמש
חברי כנסת מטעם ישראל בעלייה
חברי כנסת מטעם הליכוד
חברי כנסת מטעם הליכוד-ישראל ביתנו
ישראלים ילידי אוקראינה
ישראלים ילידי ברית המועצות
יושבי ראש ועדת החוץ והביטחון
שרי ממשלת ישראל השלושים וחמש
שרי העלייה והקליטה בממשלות ישראל
חברי הקבינט המדיני-ביטחוני
ציונות דתית: חברי כנסת
סגני יושב ראש הכנסת בכנסת החמש עשרה
סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השש עשרה
סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השבע עשרה
אלון שבות: אישים
נווה דניאל: אישים
הרצליה: אישים
חברי הכנסת: אנשי חינוך
ישראלים שנולדו ב-1958