חזבאללה

חִזְבְּאַללַּה (בערבית: حزب الله – "אנשי האל" או "מפלגת האל", בתעתיק מדויק: חזב אללה) היא מיליצית גרילה וטרור ומפלגה אסלאמיסטית שיעית פוליטית בלבנון. המפלגה הפרלמנטרית שהוקמה על ידי חזבאללה נחשבת כנציגה בולטת של בני העדה השיעית בלבנון. הארגון נוקט בפעולות גרילה וטרור נגד מטרות ישראליות, פנים-לבנוניות, סוריות, ואף בין-לאומיות. אוסטרליה, ניו זילנד, ארצות הברית, האיחוד האירופי, גרמניה, הממלכה המאוחדת, אוסטריה, ליטא, סרביה, אסטוניה, הולנד, סלובניה, ישראל, מדינות המפרץ, רוב המדינות בליגה הערבית, קולומביה, ארגנטינה, פרגוואי, הונדורס וקנדה מגדירות אותו (או את הזרוע הצבאית שלו) כארגון טרור. אנשי הארגון עצמו וגורמים אסלאמיים אחרים נוהגים לכנותו "אל-מוקַאוַמַה" (בערבית: المقاومة – "ההתנגדות").

חזבאללה הוקם כמיליציה ב־1982 (באופן רשמי ב־1984). קיימות עדויות רבות לכך שאיראן בנתה, מימנה וציידה את חזבאללה, ולכך שפעולות הטרור של הארגון נעשות בשיתוף פעולה מלא עם המשטר האיראני ובהוראתו. בנוסף, איראן עזרה לחזבאללה להקים מנגנון פוליטי שמטרתו להפוך את לבנון למדינה שיעית פונדמנטליסטית. מיום הקמתו רואה הארגון במדינת ישראל אויב ועוסק בפעילות עוינת נגדה. בהודעות רשמיות של הארגון לא מכונה ישראל בשמה אלא "פלסטין הכבושה" או "האויב הציוני". הארגון תובע מישראל להשיב את חוות שבעא, שבעת הכפרים וצפון הכפר עג'ר לריבונות לבנונית. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה השתתף חזבאללה באופן פעיל לצד המשטר הסורי, ואיבד מאות מלוחמיו.

חזבאללה מחזיק בתפיסת הפעלה ייחודית, ורואה עצמו הן כארגון צבאי והן כארגון גרילה, בו-זמנית.

מזכ"ל הארגון משנת 1992 הוא סייד חסן נסראללה.

היסטוריה

ייסוד

צעדים של איראן להקמתה בלבנון של תנועה שיעית חדשה, שתהווה אלטרנטיבה לתנועת "אמל", החלו בשנת 1981.
ב-21 ביוני 1982 פרשה קבוצה דתית שיעית מאמל והקימה בראשות חוסיין מוסאווי את תנועת "אמל האסלאמי". הרקע לפילוג היה סירוב הקבוצה להשתלב בוועדת ההצלה הלאומית שבראשות הנשיא אליאס סרכיס.
בספטמבר 1984, במלאת שנתיים לטבח בסברה ושתילה, הוקם חזבאללה בשמו זה והצליח להעביר אליו צעירים רבים מאמל, הן בשל התלהבותו והן בשל השכר הגבוה יותר שקיבלו לוחמיו.

חזבאללה הוקם בעקבות רצונם של השלטונות האיראניים בכוח שיעי חלופי לתנועת אמל, ששינתה את דרכיה ולא שימשה עוד שופר למנהיגות האיראנית. לכן, פנו השלטונות האיראנים לשייח' סייד מוחמד חוסיין פדלאללה אשר היה איש דת מוכר ובעל השפעה בקרב העדה השיעית בלבנון. השלטונות האיראנים שלחו, לצורך הקמת התנועה, 1,500 אנשי משמרות המהפכה האיראניים, שעזרו לפדלאללה ולתומכיו להקים את הארגון בעיר בעלבכ. פדלאללה מצידו לא שייך עצמו באופן מופגן לארגון, מפני שפחד מפילוג בעדה ורצה לשמור את קולות תומכיו משני הצדדים – זה של חזבאללה וזה של אמ"ל.
אחד מהיוזמים המרכזיים היה שגריר איראן בדמשק, עלי אכבר מוחתשמיפור מקור שמו של הארגון, שתרגומו המילולי הוא "עדת האל" (ובערבית מודרנית גם "מפלגת האל") בקוראן, סורת אל-מאאידה (פרשת השולחן), פסוק ס"א:
 – "וַאֲשֶר יִתְחַבֵּר אֶל אֱלֹהִים וְאֶל שְׁלִיחוֹ וְאֶל הַמַאֲמִינִים אֵלֶּה הֵם מִפְלַגַּת אֱלֹהִים וְהֵם יִגְבָּרוּ". הסיפא של הפסוק מופיע על סמל הארגון (ראו תמונה בצד שמאל של עמוד זה).

המזכיר הכללי (תוארו של העומד בראש הארגון) הראשון היה סובחי אל-טופיילי, מקורבו של האיתוללה ח'ומייני. בשנת 1991, בשל התנגדות טופיילי להשתתפות בבחירות בלבנון, הוא סולק מהנהגת הארגון והוחלף בעבאס מוסאווי. להקמת הארגון סייעו לוחמי משמרות המהפכה האיראניים בהובלת חוסיין דהקאן, שעברו דרך סוריה לאזור הבקאע. לאחר חיסולו של מוסאווי בלבנון ב־16 בפברואר 1992 על ידי מסוקי חיל האוויר הישראלי מונה לראשות התנועה השייח חסן נסראללה. בתקופתו של נסראללה הקצינה התנועה את עמדותיה הדתיות והלאומניות, בעיקר משום עידודם של חברי "משמרות המהפכה", ונעשתה ארגון טרור לכל דבר, המתכנן פיגועים נגד מרכזי יהדות בתפוצות ונגד תושבי ישראל.

בהשראה איראנית ובהשגחה סורית היה חזבאללה לאחד מאויביה המרים של ישראל, ואף שכלפי חוץ הצהיר הארגון שמטרתו היא סילוק הכובש מאדמת לבנון ברוח הג'יהאד, נאבקים לוחמיו מתוך אמונה כי יוכלו למנוע את קיומה של ישראל, "הישות הציונית" בלשונם.

סקירה היסטורית
ראשיתו של חזבאללה בארגוני טרור שיעיים שפעלו בלבנון תחת שמות רבים, בהם: "הארגון להגנת המשוחררים", "המאבק לחופש", "הג'יהאד האסלאמי" ו"המדוכאים עלי אדמות". ארגונים אלו ביצעו פעולות טרור נגד זרים, שכללו חטיפות ורציחות של עיתונאים ודיפלומטים זרים, פיצוץ השגרירות האמריקנית, הריגת אנשי המארינס האמריקנים, אסון צור השני נגד ישראל, ואף טרור בין-לאומי ובו חטיפת מטוסים, בהם חטיפת טיסה 847 של TWA. בין השנים 1988–1991 החל שלב המיסוד וההתבססות בלבנון בעיקר בלחימה וניצחון נגד ארגון אמל השיעי, עד לחתימת "הסכם דמשק השני", שבו הובררה עליונותו של חזבאללה על אמל.

שנות השמונים
לאחר כניסת ישראל ללבנון ביוני 1982, שלחה איראן, דרך סוריה, כמה מאות קציני משמרות המהפכה לאזור הבקאע שבמזרח לבנון, כדי לארגן תנועות מהפכה שמטרתן לבצע ג'יהאד נגד הכוחות הישראליים ולהקים רפובליקה אסלאמית בלבנון.

כוחות אלו שכנעו את סייד מוחמד חוסיין פדלאללה, איש דת שיעי ידוע בלבנון, לעמוד בראש ההתארגנות החדשה. במהלך כל שנות קיומו קיבל הארגון סיוע חומרי, ארגוני ודתי-אידאולוגי מאיראן. הארגון החדש היווה מטרייה לקבוצה המורכבת מקצינים מיליטנטיים פרו־איראניים וחייליהם. במהלך שנות ה-80 עלי-רזא עסגרי היה בראש הקשר בין משמרות המהפכה לבין חזבאללה.

מרבית ההתקפות נגד חיילי צה"ל בלבנון בין השנים 1982–1984 בוצעו על ידי ארגון בשם "הארגון המהפכני לצדק" וארגון "המדוכאים עלי אדמות" (כינוי לעדה השיעית כולה). בשנת 1985, הודיע חזבאללה ("מפלגת האל") באופן רשמי על קיומו במכתב לעיתונות הלבנונית. הארגון קם במטרה מוצהרת להילחם נגד הנוכחות הישראלית בלבנון.

לאחר נסיגת ישראל בשנת 1985 ממרבית השטח הכבוש בלבנון והקמת רצועת הביטחון בדרום המדינה, הפך חזבאללה לאויב העיקרי של צה"ל וצד"ל בלבנון. הארגון החל להפעיל את נשק הקטיושות נגד יישובי צפון ישראל. באותן שנים הארגון ביצע התקפות ישירות על מוצבי צד"ל שהיה אז לא מאומן כיאות והצליח במספר רב של פעמים לכובשם, לשדוד את ציודם הצבאי ולטבוח בכל חיילי המוצבים שנכנעו. בעקבות כך צה"ל אימן יותר וצייד יותר את צד"ל במקביל לפריסה רחבה יותר של כוחותיו הוא על מנת לגבות אותו. חזבאללה המשיך בניסיונות הטקטיקה הזאת אך שורה של כישלונות עקובים מדם ובראשם ההסתערות על מוצב שומריה (37 הרוגים) ב-1987, וכן המתקפה של צה"ל על המוצב שלו במיידון ב-1988 במסגרת מבצע חוק וסדר (30 הרוגים) גרמו לו להפסיק לנסות להסתער בצורה חזיתית על מוצבים, כמו גם להחזיק מוצבים מוצהרים משלו, ולעבור ללוחמת גרילה.

בשנת 1987 הצליחו כוחות חזבאללה בפיקודו של חסן נסראללה להרחיק את כוחות אמל ממספר אזורים בפרברי ביירות, אולם סוריה התערבה וכפתה על הצדדים הפסקת אש. בינואר 1987 היה עימות אלים בין סוריה לחזבאללה בביירות, לאחר שהארגון חטף 14 חיילים סורים ואילו הסורים שפעלו במערב ביירות הרגו 23 אנשי חזבאללה. תוצאת עימות זה הייתה שימת קץ למעשי החטיפות של חזבאללה והפניית חזבאללה לעימות עם ישראל. בשנת 1989 התחדשה הלחימה בין חזבאללה לאמל. באביב 1990 הקים חזבאללה צבא סדיר שבראשו עמד נסראללה.

שנות התשעים

שנות התשעים מאופיינות במאבק נגד ישראל ובכיבוש של דרום לבנון מידי צה"ל. לאחר התבססות השלטון המרכזי בלבנון בחסות סורית, ולאחר פירוק המיליציות העדתיות מנשקן, ובשל שאיפתו ללגיטימיות בין-לאומית, הפסיק חזבאללה את פעילותו בתוך לבנון ומחוץ לה, ותיעל את עצמו להמשך המלחמה בישראל, בעיקר בתחומי לבנון אך גם בפגיעה במוסדות ישראלים ברחבי העולם, בעיקר כפיגועי נקמה.

בשנת 1992 החל חזבאללה בפעילות פוליטית בלבנון, ונציגיו נבחרו לפרלמנט הלבנוני. במהלך שנות התשעים גרם חזבאללה לשני עימותים גדולים למול ישראל:
 מבצע דין וחשבון מ־25 עד 31 ביולי 1993, יצא אל הפועל לאחר שורת התקפות של חזבאללה נגד צה"ל ויישובי הצפון, נמשך שבעה ימים, וגרר גל של מאות אלפי פליטים לבנונים. בסופו של המבצע הגיעו הצדדים הלוחמים להפסקת אש ולהסכם הבנות בין ישראל ללבנון.
 מבצע ענבי זעם בין 11 ל־27 באפריל 1996, יצא אל הפועל לאחר שחזבאללה הפר את הבנות דין וחשבון ותקף ברקטות את יישובי הצפון. במהלך מבצע זה תקפה ישראל בתותחים ובמטוסים את לבנון והטילה מצור ימי עליה, ואילו חזבאללה הגיב בעיקר בירי של מאות רבות של רקטות (777 במספר).

המבצע הופסק בשל לחץ בין-לאומי בשל פגז שגרם לכמאה הרוגים בכפר קאנא, וישראל, לבנון וסוריה הגיעו להסכם שכונה "הבנות ענבי זעם". עיקרו של ההסכם היה אי-פגיעה באזרחים ובתשתית משני צידי הגבול, מה שאיפשר לחזבאללה להמשיך לתקוף את כוחות צה"ל מבלי להפר את ההסכם. המאבק נגד ישראל כוון לנוכחות צה"ל ברצועת הביטחון והתמקד במטעני צד, תקיפות ראווה של מוצבים וניסיונות חיסול של בכירים בצה"ל, במטרה לגרום לישראל לסגת מדרום לבנון.

חזבאללה ניסה גם להחדיר לישראל את המחבלים חוסיין מקדאד, סטיבן סמירק הגרמני, ג'יהאד שומאן, פוזי איוב, איאד ח'אלד אשואח לאיסוף מידע וביצוע פיגועים.

מחוץ לישראל
בעזרת שלוחותיו מחוץ ללבנון, בסיוע משמרות המהפכה האיראניים, ביצע חזבאללה פיגועים ביעדים יהודיים אזרחיים מחוץ לישראל כנקמה על פעולותיה של ישראל בדרום לבנון. בין הפעולות הידועות, פיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה, ב־17 במרץ 1992, לאחר שצה"ל חיסל בדרום לבנון את מזכ"ל חזבאללה, עבאס מוסאווי. פיצוץ מרכז הקהילה היהודית בבואנוס איירס בארגנטינה ב־18 ביולי 1994, וניסיון נפל לפוצץ את שגרירות ישראל בממלכה המאוחדת (שמונה ימים לאחר מכן ב-26 ביולי) שאירעו לאחר התקפה ישראלית על מחנה אימונים של חזבאללה, וחטיפתו של מוסטפא דיראני.

לאחר נסיגת צה"ל לגבול הבין-לאומי

לאחר נסיגת צה"ל מדרום לבנון בשנת 2000 נטל חזבאללה את השליטה באזור זה. אנשיו התפרסו בשטח, הקימו מוצבים, ופרסו בסיוען של איראן וסוריה, אלפי רקטות בדרום לבנון המאיימות על צפון ישראל. מצב זה יצר מאזן אימה שנמשך עד מחצית 2006, ושיתק את ישראל מלפעול בצורה נחרצת כלפי התגרויותיו של החזבאללה.

אזור הר דב היווה בתקופה זו את זירת הלחימה העיקרית בין חזבאללה לישראל. במורדותיו של ההר מצוי האזור המכונה "חוות שבעא". אזור זה נכבש על ידי ישראל במלחמת ששת הימים ואולם, בעת נסיגת צה"ל לגבול הבין-לאומי, טענה ישראל כי אזור זה נכבש מידי סוריה ולכן הוא אינו רלוונטי כלל לנסיגה מרצועת הביטחון, אלא למשא ומתן עתידי עם סוריה. האו"ם קיבל באופן רשמי את עמדתה של ישראל וקבע כי היא השלימה את נסיגתה מלבנון, ואולם חזבאללה לא קיבל עמדה זו, והמשיך לראות בחוות שבעא שטח לבנוני כבוש, שכנגדו רשאי הארגון לפעול.

במסגרת כללי משחק אלה, ביצעו לוחמי חזבאללה התקפות טילי נ"ט מפעם לפעם, בעיקר באזור חוות שבעא. בין פעולותיהם החמורות בתקופה זו: חטיפתם, ב־7 באוקטובר 2000, של שלושת חיילי צה"ל: עדי אביטן, בני אברהם ועומר סואעד, באזור הר דב; וחטיפת אלחנן טננבוים כשבוע אחר כך. טננבוים, וגופותיהם של שלושת החיילים, שכנראה נהרגו במהלך החטיפה, הוחזרו ב-29 בינואר 2004 לאחר משא ומתן ממושך, בתמורה לשחרור מאות אסירים, רובם פלסטינים, על ידי ישראל. בנובמבר 2005 יצא לפועל מבצע חטיפה שסוכל עקב הצבת מארב של צה"ל.

פעמים רבות פתחו לוחמי החזבאללה בירי נ"מ קני, בתגובה לטיסות סיור של מטוסי חיל האוויר הישראלי בשמי דרום לבנון. לא פעם טענת הפרת הריבונות היוותה כיסוי לשימוש בתותחי הנ"מ לירי ארטילרי שפגע ביישובים בישראל. פעמים אחדות פתחו לוחמי חזבאללה באש לעבר חיילי צה"ל וגרמו להרוגים. כמו כן, הטמינו אנשי חזבאללה זירות מטענים לאורך הגבול עם ישראל ולעיתים אף בתוך שטח ישראל, במטרה לערער את הביטחון בגבול ישראל.

עוד לפני האינתיפאדה השנייה החל חזבאללה לסייע לארגוני הטרור הפלסטיניים באמצעות אספקת אמצעי לחימה והחדרת מומחי טרור. חזבאללה פעיל בעיקר בקרב חוליות תנזים וגדודי חללי אל-אקצא ביהודה ושומרון, חוליות שאף גייסו נשים וילדים לביצוע פיגועי התאבדות. חלק מפעולות אלו סוכלו על ידי צה"ל.

שמו של החזבאללה נקשר בעבר גם לביצוע פיגועים מחוץ לישראל. ראש הזרוע הצבאית עימאד מורנייה (וכך גם סגנו, טלאל חמיה) נחשד כמתכנן פיגועים מחוץ לישראל של הארגון (ביניהם הפיגוע בבואנוס-איירס), והיה (עד לחיסולו ב־12 בפברואר 2008) מצוי ברשימת 26 הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ממשלת ארצות הברית, ביחד עם ראשי אל-קאעידה. פרס של חמישה מיליון דולר הובטח למי שימסור מידע שיוביל לתפיסתו ולהעמדתו לדין.

מלחמת לבנון השנייה

ב־12 ביולי 2006 חטף חזבאללה שני חיילי צה"ל והרג עוד שמונה בהתגלגלות האירועים. צה"ל הגיב בהפצצת מטרות חזבאללה ותשתית בלבנון. חזבאללה החל בהפגזה כבדה ומדורגת של רקטות ארטילריות מסוגים שונים על יישובי הצפון והצליח להגיע עד חיפה, נצרת, טבריה, ואף סביבות עפולה וחדרה.

במהלך 33 ימי לחימה, הארגון שיגר לעבר צפון מדינת ישראל כ-3,970 רקטות, כאשר הוא משתק את צפון ישראל וזורע הרס רב, בעיקר בקריית שמונה, נהריה, מעלות-תרשיחא וביערות הצפון שעלו באש. צה"ל תקף בעיקר את אזור ביירות (במיוחד רובע העוני השיעי הדאחייה), דרום לבנון והבקאע באמצעות אלפי הפצצות ממטוסים, ממסוקים ומסטי"לים, והפגיז את דרום לבנון באמצעות תומ"תים בכמאה וחמישים אלף פגזי ארטילריה. פעילות שגרמה לכמיליון פליטים לבנונים עד סוף המלחמה ולכאלף הרוגים. במסגרת כ-11,000 גיחות, צה"ל פגע קשות בתשתיות לאומיות כמו גשרים, תחנות כוח, מאגרי דלק ונמל התעופה של ביירות, כדי שיהוו מנוף ללחץ על חזבאללה מצד אוכלוסיית לבנון. בשלב מתקדם של הלחימה, צה"ל הכניס כוחות קרקעיים לדרום לבנון, שניהלו קרבות קשים עם לוחמי חזבאללה בכפרים שונים. צה"ל הצליח לפגוע בתשתיות חזבאללה שונות, בהן מפקדות רבות, לפגוע ברקטות לטווח הרחוק, להרוס את קו הביצורים הקרוב לגבול, להרוג כ-700 אנשי חזבאללה, בהם מספר מפקדי שטח, לפצוע כאלף נוספים ולתפוס נשק רב. חזבאללה הרג 121 חיילים ו-44 אזרחים ישראלים, השבית את צפון מדינת ישראל וגרם לכ-300,000 פליטים, פגע בסטי"ל, במסוק תובלה מדגם יסעור ובכ-50 טנקי מרכבה ונגמ"שים.

עד להפסקת האש, שאותה ביקשה לבנון, בתמיכת החזבאללה, הארגון גילה יכולת עמידה ולא נשבר. צה"ל לא הצליח להפסיק את ירי הרקטות, לשחרר את החיילים החטופים, לפרק את חזבאללה מנשקו, לשבור את מערך הפיקוד והשליטה שלו, ואף לא לגרום לו לעלות צפונית לנהר הליטני. עם זאת, מנהיגיו היו במחתרת כל זמן הלחימה, ואחריה צבא לבנון התפרס באזורים שהיו סגורים בפניו: דרום לבנון, ורובע הדאחייה בביירות בעוד חזבאללה קיבל על עצמו להצניע את נשקו, וכוח רב-לאומי חמוש שמונה 15,000 חיילים נפרס ביחד עם צבא לבנון כדי לכפות אמברגו נשק על חזבאללה. בעוד שדעת הקהל העולמית בהשפעת התקשורת התייצבה ברובה נגד פעולות ישראל, נוצרה לראשונה קואליציה בין מדינות ערב המתונות ובין מדינות מפתח באירופה וארצות הברית, שיצאו נגד חזבאללה ופטרוניו, והתקבלו החלטות בפורומים בין-לאומיים שונים לרבות האו"ם שלמעשה מגנות את החזבאללה, כובלות את ידיו ומצמצמות את מרחב פעילותו. בלבנון מצד אחד חלק מהשיעים חיזקו את תמיכתם בארגון, אך גורמים אחרים, כמו הנוצרים והדרוזים בעיקר, הביעו התנגדות גלויה לחזבאללה ולסוריה. ביקורת נגד הארגון נשמעה גם ברשתות תקשורת ערביות, ונראה שחלה היחלשות מסוימת במעמדו בלבנון בעקבות העימות, נסיבות שגרמו לנאסראללה להתפתל, להצטדק ולהתחשבן עם גורמים לבנוניים ברשתות הטלוויזיה הערביות. בתום העימות הכריז הארגון על ג'יהאד של בנייה, במטרה לשקם את ההרס ואת מעמדו הציבורי.

בעקבות העימות התברר כי לחזבאללה יש יכולות מבצעיות נרחבות, מוטיבציה ויכולת שרידות גבוהות, כלי נשק מגוונים ומתקדמים ובהם טילים מהמתקדמים בעולם, ומערכת ביצורים איתנים, וכי הוא חורג מההגדרה של ארגון טרור או מיליציה צבאית, ולמעשה הוא מהווה כוח צבאי של ממש, הזוכה לתמיכה מאסיבית מאיראן וסוריה. ממחקר שנערך ב־2008 בעבור צבא ארצות הברית, עולה כי חזבאללה לחם בצורה יעילה יותר מכל צבאות ערב עמם התמודדה ישראל. בשיח התקשורתי בישראל היו קולות שטענו לניצחון של החזבאללה במלחמה.

עם זאת, לאחר המלחמה נרתע הארגון מתקיפה של ישראל בגבולה הצפוני, כפי שנהג לעשות בשש השנים שלאחר הנסיגה מלבנון, וגם לאחר ההתנקשות בעימאד מורנייה, העדיף להפנות את מרצו כלפי פנים בלבנון עצמה.

המהומות ב-2008 והסכם קטר 
לאחר כשנה של עימותים בין חזבאללה לכוחות התומכים בממשל, ב-27 בינואר 2008 פרצו מהומות בשכונת הדאחיה. צבא לבנון שנערך מראש פתח באש והרג שבעה אנשים בהם חמושי חזבאללה ואמל. באירוע נפצעו 29 איש. ראש הממשלה הכריז על יום אבל לאומי. ב-7 במאי 2008 פתח חזבאללה במהומות דמים, שנהרגו בהן לפחות 81 איש ונפצעו 250. העילה הייתה איסור הממשלה על רשת תקשורת פרטית שפרס חזבאללה ברחבי המדינה בתמיכה איראנית, שמקושרת לסוריה ואיראן, ופיטורי הגנרל ופיק שקייר, איש חזבאללה, שתחת חסותו הוברחו חומרי לחימה לחזבאללה, מתפקיד אחראי האבטחה בנמל התעופה של ביירות. במהומות אלו, שהתחילו כהפגנות תמימות והשבתה של נמל התעופה, פעלו כוחות חזבאללה, חמושים בטילים, במקלעים ובנק"ל, בביירות ובערים נוספות כמו טריפולי, והשתלטו על חלקים נרחבים מהם. הכוחות הטילו סגר על נמל התעופה והנמל הימי, שרפו אולפנים של מערכות תקשורת המזוהים עם הממשלה כמו מערכת העיתון אל-מוסתקבל, וצרו על מבני ציבור ובהם מבנה הממשלה ובתים של אישים אנטי סוריים. בניגוד למהומות שהיו בתחילת השנה, הפעם צבא לבנון נצר את נשקו ועמד מנגד, ולא פעל נגד חזבאללה.

פואד סניורה, שהתבצר במעונו תחת משמר של כוחות צבא, התבטא בחריפות נגד חזבאללה. אישים המזוהים עם החזית הפרו-מערבית דיברו על הפיכה צבאית, ועל הפרת הבטחה של חזבאללה שלא להפנות את נשקו כלפי פנים. חזבאללה הצליח, באמצעות נשקו, לפרק את הפלגים היריבים (כדוגמת הדרוזים) מנשקם, ומנהיג הדרוזים, וליד ג'ונבלאט, שיצא בעבר בהצהרות לוחמניות כלפי חזבאללה וסוריה, לאחר תקיפות שנעשו כלפי הר הדרוזים בהן נהרגו מאות מאנשי החזבאללה שני הצדדים הגיעו להודנה (מרבית הדרוזים לא היו חמושים). ב-14 במאי נכנעה הממשלה לתכתיבי החזבאללה, וביטלה את החלטותיה על הוצאת רשת התקשורת הפרטית מחוץ לחוק ועל פיטורי אחראי האבטחה בנמל התעופה של ביירות.
ב-21 במאי 2008 נחתם הסכם בקטר בין הממשלה לחזבאללה, שבו בין היתר סוכם כי שליש מהשרים בממשלת אחדות לאומית יהיו אנשי חזבאללה, דבר שיכול להקנות להם זכות וטו. שיטת הבחירות שונתה, והיא תבטיח ייצוג רב יותר לשיעים. הסכם זה סיים את המתיחות הגדולה של השנה וחצי שלפניו, וחיזק את מעמד הארגון בגוף השלטוני ובלבנון. לצד ההישג של חזבאללה נוצרה כלפיו התנגדות רבה בעולם הסוני. פובליציסטים ערבים שמשקפים דעות שלטוניות כינו את חזבאללה "מפלגת שנאת אחים" (פתנה), "האויב האמיתי", ו"מפלגה בריונית שלקחה את לבנון בשבי", ופקפקו לראשונה ב"התנגדות" לישראל (מוקַאוַּמַה) שנחשבה למושג מקודש שלא נוגעים בו.

הבחירות ב-2009 
בבחירות לפרלמנט הלבנוני שהתקיימו בתחילת יוני 2009 גוש תומכי חזבאללה זכו ב-57 מושבים לעומת מחנה ה-14 במרץ – הגוש האנטי סורי שזכו ב-71 מושבים. אנשי החזבאללה המופתעים קיבלו את הפסדם בשקט, אך איימו לבל יעז השלטון לפרק אותם מנשקם.

התעצמות צבאית
ארגון חזבאללה המשיך להתעצם בשנים שלאחר מלחמת לבנון השנייה, והכפיל ושילש את כמות הרקטות והטילים. ב-2010 הוערך בישראל כי כמות הרקטות והטילים מגיעה לכ-45 אלף. באפריל 2010 הכריז שר הביטחון אהוד ברק בארצות הברית כי סוריה העבירה טילי סקאד לחזבאללה, ובכך הפרה את האיזון באזור. הפרה זו גרמה למתיחות בין ישראל לשכנותיה הצפוניות. רוברט גייטס, שר ההגנה האמריקני, גיבה את עמדת ישראל ואמר כי לחזבאללה יש יותר טילים מלרוב ממשלות העולם.

ב־2016 הוערך שלארגון 45,000 לוחמים (מתוכם 21 אלף בסדיר), 120,000–130,000 רקטות בטווח המכסה את כל שטח ישראל, מאות כטב"מים, טילי חוף־ים יאחונט, אלפי טילי נ"ט ומערכות נ"מ SA-22.

התחזקות פוליטית
בחלוף חמש שנים מתום מלחמת לבנון השנייה, התחזק חזבאללה גם מבחינה פוליטית. הוא הצליח להפיל את ממשלתו של סעד חרירי, והיווה חלק בלתי נפרד מממשלת נג'יב מיקאתי אשר נשלטת על ידי "מחנה ה-8 במרץ" של החזבאללה, המונה 18 מתוך 30 השרים בממשלה זו. ד"ר עמרי ניר, מהאוניברסיטה העברית בירושלים, הנחשב למומחה בנושא לבנון, קובע כי "חזבאללה הוא הממשלה ולכן במצב מלחמה, לישראל יהיה הרבה יותר קל ליצור אפקט הרתעתי בהרס של תחנות כוח, כבישים, שדות תעופה אזרחיים וכולי".

חזבאללה הצליח גם לחדור עמוק יותר לצבא לבנון וליתר כוחות הביטחון במדינה. הוא הצליח לחדור גם למערכות השלטון השונות ולהפוך לגוף ממסדי. הוא מתקרב להשתלטות מלאה על לבנון ולמימוש החזון של שליטת השיעים בממסד. כתוצאה מכך, המדיניות הלבנונית הרשמית הפכה לזהה כמעט למדיניות של חזבאללה.
עם זאת, בשנים האחרונות נתקל חזבאללה גם בתושבים בדרום לבנון שמסרבים לאפשר לאנשיו להחדיר ולהסתיר נשק ותחמושת בכפריהם. פרופ' קייס פירו, מהחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, מציין כי בניגוד לעבר, אנשי המחנה של חרירי "לא מוכנים לקבל את התעצמותו הצבאית של חזבאללה שכן הם יודעים שהוא יפנה לעברם את הנשק, כפי שאירע ב-2008".

ניסיונות נקמה
בעקבות ההתנקשות בעימאד מורנייה בפברואר 2008, ראשי הארגון הצהירו כי ינקמו בישראל שנחשדה על ידם בכך.
פורסם כי מספר פיגועים בשליחות החזבאללה סוכלו. בשנת 2008 נעצרו שני שליחי חזבאללה על ניסיון לפגוע בשגרירות ישראל בבאקו. באפריל 2009 נחשף במצרים תא טרור של החזבאללה שמנה 49 בני אדם. על פי המצרים, ביקשו אנשי התא לבצע פיגועים בסיני, ובאזור תעלת סואץ. בדצמבר 2009 כוחות הביטחון הטורקיים חשפו תא טרור של החזבאללה שביקש לפגוע בישראלים. ובתחילת ינואר 2012 נעצר בתאילנד פעיל חזבאללה בחשד לביצוע פיגוע. ב-24 בינואר 2012 סוכל פיגוע נוסף באזרבייג'ן בשליחי חב"ד. כוחות הביטחון של אזרבייג'ן עצרו 3 מחבלים שאומנו, מומנו וצוידו על ידי איראן. על פי הרשויות הבולגריות, עקבות מבצעי הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, שבו קיפחו את חייהם שישה אנשים, הובילו לחזבאללה. על פי ישראל, מדובר בשיתוף פעולה בין איראן לחזבאללה.

תמיכה בבשאר אל-אסד בהתקוממות בסוריה
איראן היא תומכת עיקרית בחזבאללה במובנים שונים וסוריה היא העורף הלוגיסטי העיקרי של חזבאללה ובעלת ברית חשובה של איראן (בין היתר, בשל גישה לים התיכון), ועל כן לחזבאללה יש אינטרס לשמר את המשטר הקיים בסוריה ומסיבה זו החל להתערב במלחמת האזרחים בסוריה .

בזמן מלחמת האזרחים בסוריה נשלחו אלפי לוחמי חזבאללה לסייע לנשיא סוריה, בשאר אל-אסד. חזבאללה שמר על קשר הדוק עם המשטר הסורי, ייעץ לבכיריו, החזיק בבסיסים ובמחסני נשק בשטח סוריה, ואף השתתף בפועל בלחימה לצד חייליו של אסד.
במחצית הראשונה של שנת 2013 התנהלו מספר קרבות בחומס ובקוסייר בהם השתתפו לוחמי חזבאללה בגלוי, ואף ספגו אבדות כבדות (כמאתיים הרוגים), בהם מספר בכירים מהארגון, ובראשם: עלי שביב, ראש אגף המבצעים בארגון (מחליפו של עימאד מורנייה). המורדים תקפו בתגובה את רובע הדאחיה בביירות בשתי רקטות, ואף איימו על חזבאללה שאם לא ייסוג מסוריה, הם יתקפו אותו בלבנון. ביוני 2013 היו מספר עימותים בין תומכי סוריה לתומכי חזבאללה בלבנון. העימות הגדול שבהם התרחש בצידון. מיליציה סונית בהנהגתו של השייח' אחמד אל-אסיר תקפה את חיילי צבא לבנון ובעימות שהתפתח נהרגו עשרות אנשים משני הצדדים. המורדים גם תקפו את חזבאללה ומפעיליו בשרשרת של פיגועי תופת. בין יולי 2013 לינואר 2014 התרחשו חמישה פיגועי טרור שגבו קורבנות בנפש, ארבעה באזור הדאחיה ואחד נגד שגרירות איראן בביירות, שבו נהרגו 25 בני אדם, בהם נספח התרבות של שגרירות איראן. כמו כן, נורה למוות בכיר חזבאללה, חסאן א-לקיס. בעקבות ההתרחשויות הללו הוציא חזבאללה את בכיריו מאזור הדאחיה.

בספטמבר 2013, כשארצות הברית התכוננה לתקוף את משטרו של בשאר אל-אסד ואת חזבאללה שסייע לו, עקב השימוש בנשק כימי (ובסוף לא תקפה) – יוסוף אל-קרדאווי, בכיר פוסקי האסלאם הסוני, תמך בהם ואמר: .

במהלך מלחמת האזרחים בסוריה בוצעו מספר תקיפות אוויריות שיוחסו לישראל נגד משלוחי נשק מסוריה שיועדו לחזבאללה ונגד בכירים בארגון ששהו בסוריה, בהן תקיפת שיירת הנשק הסורית במחוז ריף דמשק בינואר 2013, תקיפות משלוחי הנשק האיראניים לחזבאללה בדמשק במאי אותה שנה, תקיפת שיירת הנשק הסורית לחזבאללה בבעלבכ בפברואר 2014, ותקיפה אווירית בגבול ישראל-סוריה בינואר 2015 שבה נהרגו הגנרל האיראני עלי אללה דאדי וג'יהאד מורנייה, בנו של עימאד מורנייה. בתגובה לתקיפה האחרונה ירה חזבאללה טילי נ"ט על שיירת כלי רכב של צה"ל סמוך לכפר ע'ג'ר. מהירי נהרגו שני חיילים מחטיבת גבעתי ו-7 נפצעו. בנאום שנשא מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה, הוא התייחס בהרחבה לתקיפה הישראלית ולתגובת חזבאללה.

במהלך הלחימה בסוריה איבד שם חזבאללה מאות רבות מלוחמיו (לפי ההערכות: בין 1,000 ל-3,000 הרוגים וכ-7,000–8,000 פצועים).

ב-13 במאי 2016 מוסטפא בדר א-דין, מפקד הזרוע הצבאית של חזבאללה אשר לפי משרד האוצר האמריקאי היה אחראי על פעילות חזבאללה בסוריה, נהרג בפיצוץ במתקן של חזבאללה באזור דמשק.

מנהרות לחימה לעבר ישראל

בעשור השני של המאה ה-21 חפר חזבאללה מנהרות אחדות שחדרו מלבנון לשטח ישראל, מתחת לגבול הצפון. ב־4 בדצמבר 2018 החל צה"ל במבצע מגן צפוני לנטרול מנהרות אלה. המבצע כולו נערך בתחומי ישראל, כדי שלא לתת לחזבאללה עילה לתגובה. כעבור מספר חודשים הסתיים המבצע כאשר כל המנהרות נוטרלו בידי לוחמי חיל ההנדסה הקרבית.

"פרויקט דיוק הטילים"

בין השנים 2013 ל-2015, ובחסות מלחמת האזרחים בסוריה, החלה איראן להעביר לסוריה טילים מדויקים. על פי דיווחים זרים, חלק מההעברות הללו סוכלו על ידי תקיפות של חיל האוויר הישראלי. בעקבות הכישלונות שנחלו איראן וחזבאללה, החליטה איראן בשנת 2016 על שינוי בדפוסי הפעולה – במקום העברה של טילים שלמים, הסבה של רקטות קיימות לטילים מדויקים על אדמת לבנון. ההסבה כוללת בין היתר התקנת מערכות ניהוג והנחיה שהובאו מאיראן, ורקטות שהובאו מהמכון למחקרים מדעיים "מרכז סרס" בסוריה.
הפרויקט נחשף על ידי דובר צה"ל באוגוסט 2019. במסגרת החשיפה צוין גם כי ראש הפרויקט מטעם חזבאללה הוא פואד שכר. כמו כן, פורסמו שמות של גורמים מעורבים נוספים.

מחאות נגד חזבאללה 
לאחר שבשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 חיזק הארגון את השפעתו על המתרחש בלבנון, הפך בסוף העשור השני של המאה להיות במוקד מחאותיהם של תושבים ברגעי משבר.

במחאות שהחלו בשנת 2019 מספר פעמים תקפו פעילי חזבאללה את המפגינים, ובין הצדדים התלקחו עימותים אלימים.

בשנת 2020 במספר הפגנות, על רקע מגפת הקורונה והפיצוץ בנמל ביירות, הואשם ארגון חזבאללה במחדלים על ידי חלק מקבוצות המפגינים, ונשמעו דרישות שונות מהארגון, ביניהן קריאות לשנות מהיסוד את המערכת הפוליטית הנוכחית בה שולטים בפועל נציגים מטעם החזבאללה, קריאות לארגון להתפרק מנשקו, קריאות נאצה נגד חסן נסראללה, והצגת מיצגים הקוראים להרג ראשי הארגון.

בעת ביקורו בביירות של נשיא צרפת, עמנואל מקרון, לאחר הפיצוץ בנמל, קראו אליו ההמונים שישחרר אותם משלטון החזבאללה.

אמצעי לחימה 

חזבאללה מצויד בנשק מגוון מסוגים שונים. מכיוון שהוא ארגון ממודר וחשאי, קשה לדעת במה הוא בדיוק מצויד; אולם ניכר כי מגיעים אליו כלי נשק ממקורות שונים, בעיקר מחבר המדינות, מאיראן ומסוריה. משלוחי הנשק הגדולים מגיעים לחזבאללה מאיראן, דרך סוריה ודרך טורקיה. במסגרת ההצטיידות שלו בולטת העובדה שהוא עושה שימוש רב בטילים וברקטות בהיבטים רבים של הלחימה החל מהתחום הטקטי וכלה בתחום האסטרטגי. ציודו של חזבאללה חורג מציוד של ארגון טרור, ולמעשה הוא מצויד כמו זרוע צבאית של מדינה ריבונית.

נשק קל
בידי חזבאללה מגוון אמצעי לחימה קלים, לרבות רובי קלצ'ניקוב, מקלעים מסוגים שונים ורובי צלפים, וכן רימוני יד, חומר נפץ תקני ומטעני חבלה מתוחכמים. לצד אלו, בידי הארגון גם אמצעי תצפית ומעקב שונים: משקפות, מצלמות וידאו במעגל סגור, ציוד תרמי לראיית לילה, ומכשירי האזנה משוכללים. פעילי הארגון מפעילים גם מרגמות בקטרים שונים.

טילים ורקטות

נשק נגד טנקים

נשק נגד כלי שיט

נשק נגד כלי טיס

כלי רכב

כלי טיס בלתי מאוישים

תפיסת הפעלה ותו"ל טקטי 
חזבאללה רואה את עצמו כצבא סדיר וכארגון גרילה בו זמנית, או כפי שניסח זאת נסראללה: "זוהי אסכולת לחימה חדשה שאין דומה לה, כזו הנמצאת בין צבא
סדיר למלחמת גרילה". כוונתו לכך שהארגון משלב יכולות פיקוד ושליטה, תקשורת, מערכי אש, ולוגיסטיקה בקנה מידה המאפיינים צבא סדיר ועם זאת מדובר בארגון דל חתימה שהחדירות המודיעינית אליו קשה בדומה לארגוני גרילה.

פעילות במסגרות קטנות
טקטיקה מרכזית שמשמשת את הארגון היא פעילות של כוח קטן ואיכותי. חזבאללה זיהה את חוסר יכולתו לפעול במסגרות גדולות ולכן הוא פועל במסגרת חוליות או לכל היותר מחלקות קטנות מאומנות ומצוידות היטב במתכונת קומנדו, גם בהטמנת מטעני חבלה ובפיגועים איכותיים.
דפוס פעילות קבוע בהפעלת החוליות הוא שימוש רב בטילי נ"ט, התנהלות שצה"ל התקשה לתת מענה טוב נגדה בעימות ב-2006, בו נורו כאלף טילי נ"ט, רובם מתוצרת רוסית, נגד כוחות חי"ר, שריון והנדסה קרבית של צה"ל.

חטיפות
החטיפות היו חלק מסממניו של הארגון ומהטקטיקה שלו, שכן לפני חטיפת חיילי צה"ל חטפו אנשיו עשרות אזרחים מערביים שהוחזקו כבני ערובה, במטרה להפיק רווחים שונים מהחטיפות. המקרים המפורסמים ביותר היו: חטיפתו של טרי וייט, כומר בריטי, ושליח הכנסייה האנגליקנית שיצא במטרה לשחרר אזרחים מערביים שהוחזקו כבני ערובה, נלכד בעצמו והוחזק בשבי החזבאללה במשך חמש שנים כבול בשלשלאות בצינוק תת-קרקעי קטן. חטיפתו של טרי אנדרסון, עיתונאי אמריקני שנחטף ב-16 במרץ 1985 ושוחרר ב־4 בדצמבר 1991, לאחר כשש שנים וחצי. וחטיפתו של הקולונל האמריקני ויליאם באקלי, ראש נציגות ה-CIA בלבנון, שנרצח על ידי חוטפיו.

את שיטת החטיפות הפעיל הארגון כמה פעמים נגד ישראל, ואף שנכשל מספר פעמים כמו באירוע בכפר ע'ג'ר, הצליח פעמיים להפתיע באמצעות פעולה התקפית ממוקדת וחטף חיילי צה"ל שסיירו על גדר המערכת, לאחר שהתקיף אותם במטען צד או באש טילים במארב מתוכנן היטב, כאשר הוא מפעיל ברקע הרעשה של כל הגזרה, כדי להסוות את הפעילות. במקרה של חטיפת שלושת חיילי צה"ל באוקטובר 2000 נראה כי התקפת חוליית חזבאללה על כוח צה"ל הביאה למותם של החיילים או לפציעתם באורח אנוש, כך שלמעשה אנשי חזבאללה חטפו את גופותיהם או שהחיילים היו מחוסרי הכרה בעת החטיפה ומתו זמן קצר לאחריה. גופות החיילים הובאו לקבורה בישראל בעסקה שבה שוחרר גם אלחנן טננבאום שנחטף בעת ששהה מחוץ לישראל. כמו כן במקרה של חטיפתם של אנשי המילואים ביולי 2006 התגלה שהשניים נהרגו ככל הנראה כבר בזמן ההתקפה והגופות נלקחו ללבנון. בעקבות עסקה עם החזבאללה ביולי 2008 הוחזרו גופותיהם של השניים והובאו לקבורה בישראל.

היטמעות באוכלוסייה אזרחית אוהדת
הארגון עושה שימוש רב באוכלוסייה אזרחית שהצליח לרכוש את ליבה באמצעות פעילות צדקה וחינוך "וולונטרית" (דעוה) ותוך איומי הפחדה. לא רק שהוא פועל מתוך אוכלוסייה אזרחית לביצוע פעילות התקפית, ונסוג מהזירה חזרה אל תוך האוכלוסייה האזרחית, בטרם יוכל האויב להגיב. פעיליו קובעים את מגוריהם בין אזרחים, מאחסנים נשק במרתפי בתים אזרחיים, ואף ממקמים בונקרים תת-קרקעיים בתוך שכונות מגורים, כפי שנעשה בשכונת דאחיה בביירות בידי בכירי הארגון, מתוך כוונה להניא את האויב מלתקוף אותם, בשל החשש מפגיעה באזרחים. למעשה, חזבאללה משתמש באזרחים כמגן אנושי, דבר האסור על פי החוק הבין-לאומי.

בעת מלחמת לבנון השנייה, חזבאללה הרבה להתערב באוכלוסייה אזרחית מקומית ועקב כך נפגעו אזרחים רבים. בנוסף, אנשי הארגון איימו על אוכלוסייה אזרחית לבל יעזו לעזוב את ביתם כפי שנצטוו על ידי צה"ל. חזבאללה ביצע ירי רקטות לעבר ישראל מחצרות בתיהם של אזרחים ואף ממסגדים. לטענת ישראל, נעשה שימוש במסגדים גם לאחסון נשק וכמחסה ללוחמים, וכאשר חיל האוויר הישראלי פגע במקומות אלו, הוא הואשם בפגיעה בקודשי האסלאם. בעקבות הפגיעה בארבעת משקיפי האו"ם מכוח יוניפי"ל באזור אל-ח'יאם בידי ישראל במסגרת אותה מלחמה, התברר כי לוחמי חזבאללה השתמשו במשקיפים כמגן חי וירו באופן מכוון מקרבתם.

פעילות נגד אוכלוסייה אזרחית
חזבאללה זיהה את הבטן הרכה של ישראל כאוכלוסייה האזרחית, והקים ארסנל של נשק רב של רקטות וטילים לא מדויקים, המיועדים לתקוף ריכוזי אוכלוסייה ולהוות מאזן אימה שיהפוך את אזרחי ישראל לבני ערובה בידיו. בין השנים 2000 ל-2003, הצליח הארגון לבצע 33 פעולות צבאיות נקודתיות בגבול עם ישראל נגד חיילים ואזרחים בשל עילות שונות – פעולות שגרמו למותם של 5 חיילים ו-6 אזרחים ולפציעתם של עשרות. כמו כן, בוצעו ארבעה ניסיונות חטיפה, ששניים מהם הצליחו (שלושה חיילים בהר דב ואזרח ישראלי מחוץ לישראל). ישראל לא הגיבה נגד כל הפעולות הללו, בשל החשש שהארגון יפעל נגד האוכלוסייה האזרחית.

לאחר חטיפת החיילים ב-2006, כשנכנסה ישראל לעימות עם חזבאללה, הארגון מימש את איומיו ותקף את עורף ישראל באלפי רקטות במטרה לגרום לאבדות, לזרוע פחד באוכלוסייה ולהביא להפסקת הפעילות הצבאית של ישראל נגדו, ואכן הצליח לפגוע בפעילות האזרחית בצפונה של מדינת ישראל. עיתון הארץ ציטט על פי דו"ח הארגון הבין-לאומי "Human Rights Watch" כי "הדו"ח עצמו קובע כי דפוס הפעולה של חזבאללה היה "ירי חסר אבחנה, ולעיתים מכוון, נגד אזרחים". הארגון מציין כי הרקטות שירה חזבאללה פגעו בשלושה בתי חולים בנהריה, צפת ומזרע. לגבי בית החולים בנהריה מצטט הדו"ח עדויות, ולפיהן הירי כוון אל בית חולים באופן ספציפי, שכן הוא נמצא באזור מבודד יחסית ועשרות רקטות פגעו בסביבתו לפני הפגיעה הישירה בו.

ניסיון להימנע מעימותים ישירים
אף שלעיתים ביצע פעילות התקפית נגד מוצבים, פעילות שלרוב נכשל בה ועניינה היה מורלי בעיקרו, הטקטיקה המרכזית של הארגון הייתה להתמודד באופן עקיף עם צה"ל בפיצוץ מרחוק של מטעני צד ומטעני קלע בצירי התנועה. בשל פעילות זו, בשלב מסוים הוכנסו והוצאו חיילי צה"ל מאזורים מסוימים בלבנון בדרך האוויר באמצעות מסוקי תובלה.

אף שהארגון דוגל בהתאבדות לשם פגיעה באויב, לרוב אינו פועל בשיטה זו אלא אם כן השיטה אפקטיבית, כפי שפעל נגד השגרירות האמריקנית וחיל הנחתים האמריקני, ובאמצעות פיצוץ מכוניות ואף משאיות תופת שבהן נוהגים מחבלים מתאבדים, פעילות שהביאה את האמריקנים והצרפתים להסיג את כוחותיהם מלבנון בתקופת מלחמת האזרחים.

לאחר נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 החל הארגון להתמסד ובנה קווי מוצבים מבוצרים היטב בסמוך לגבול ישראל, אך אלו היו המטרות הראשונות של צה"ל בתחילת מלחמת לבנון השנייה והם הופצצו על ידי חיל האוויר כבר ביום השני למלחמה. מאז המלחמה, הארגון לא שיקם את המוצבים ולא בנה אתרים צבאיים חדשים כדי שלא יהוו מטרות ברורות לצה"ל. יחד איתם נבנו מחסני נשק בתוך בתים פרטיים של האוכלוסייה המקומית, והארגון אף מציע לכל בית תשלום על האחסון הזה.

גם במלחמת לבנון השנייה המשיך הארגון להפעיל את טקטיקת העימות העקיף, בירי מרחוק של טילי נ"ט, צלפים והפעלת מטעני צד. אף שהיו גם עימותים חזיתיים, רובם היו בשל יוזמת צה"ל, שתקף מפקדות ובונקרים.

לוחמה פסיכולוגית

טקטיקה נוספת ומרכזית שהארגון עושה בה שימוש רב היא לוחמה פסיכולוגית – באמצעות אמצעי התקשורת שלו: רשת הטלוויזיה אל-מנאר, תחנת הרדיו רדיו נור, כתבי העת "אל-אנתקאד" הפוליטי ו"בקית אללה" הדתי, ובאמצעות שורה של אתרי אינטרנט. הארגון שוקד על בניית תדמית של ארגון בלתי מנוצח, שכביכול הצליח לגבור על ישראל בלבנון; הוא צילם פיגועים והתקפות על חיילי צה"ל ותקיפות ראווה של מוצבים ושידר אותם באל-מנאר. במסגרת הלוחמה הפסיכולוגית הִרְבה מנהיג חזבאללה, חסן נסראללה, להשתלח בישראל, ללעוג לה ולאיים על אזרחיה בשימוש בכלי נשק שונים, ואף הרבה לגדף את ישראל וארצות הברית בכינויים שונים. במסגרת לוחמה זו קיים הארגון ביום ירושלים מצעדים, שבהם דרכו אנשי הארגון על דגלי ארצות הברית וישראל. רשת הטלוויזיה "אל-מנאר" אף שידרה ב-2003 סדרה סורית אנטישמית בשם "הפזורה" (א-שתאת), גרסה ויזואלית של עלילות הדם, שבה נראות, בין היתר, סצינות של יהודים המבצעים רצח ריטואלי. בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, כאשר החזבאללה שיגר מספר רקטות פג'ר 5 משופר לאזור עפולה, הוא כינה אותן "ח'ייבר 1" כדי לרמוז על ההקשר ההיסטורי לקרב ח'ייבר, שבו מוחמד השמיד והכניע את יהודי ח'ייבר. פעולה זו, שלא נגרם בה כל נזק ממשי אך היה לה הד תקשורתי ותעמולתי מסוים בתקשורת הישראלית, מדגימה יפה את דפוס הפעולה של הארגון.

לחזבאללה נוכחות מקוונת משנות ה-90 של המאה הקודמת. בשנת 1996 הקים החזבאללה פורומים שכללו שאלות ותשובות של הארגון. בעזרת פלטפורמה זו הארגון הסביר לקהל על פעילותו וביצע הסברה דתית ואידאולוגית. בעקבות אותם פורומים, שנחלו הצלחה רבה בקרב הציבור, קמו מספר אתרים נוספים לשם הסברה. פורומים אלו הציגו מידע ששירת את מטרותיו של ארגון חזבאללה. פרסומים שהציגו את הארגון באור שלילי ולא עלו בקנה אחד עם מטרותיו של הארגון (הסברה וגיוס) הוסרו מהאתרים לצמיתות. בשנת 2006 בעת מלחמת לבנון השנייה הארגון החל להפעיל ולחזק את אתרי האינטרנט והגביר את נוכחותו ברשת. נכון ל-2021 לארגון יש לפחות חמישים אתרים, הרשמי והמוכר בהם הוא "אל-מוקאוומה אל-אסלאמיה – לובנאן" (ההתנגדות האסלאמית לבנון). לצד אל-מוקאוומה ישנם מספר אתרים בולטים נוספים, אתר ההסברה הקרבית ואתרי מוסדות חברתיים: מוסד שהיד, מוסד הפצועים, ג'יהאד הבינוי ונוספים.

הפעילות המקוונת של הארגון מאפשרת לו להגביר את התמיכה הבין-לאומית בו ולרכוש קהל רחב. התמיכה מתבטאת בהבעת דעה ובעשיית פעילות פיזית במקומות רבים (הפגנות, פיגועים ועוד). אתרי האינטרנט הם ארכיון נגיש מאוד לתוֹכְני טרור כמו נאומי בכירים, פעולות הארגון, מצע אידאולוגי, ופעילות סוציאלית בלבנון. ככלל, פעילות הארגון ברשתות החברתיות מאפשרת שיח יזום מצד הארגון תוך פנייה ישירה לקהל. בנוסף, פועל הארגון ברשת האפלה.

על פי ד"ר גיא בכור, השימוש של חזבאללה בטקטיקות הלוחמה הפסיכולוגית אינו דבר שבמקרה, אלא דבר שחזבאללה שואב במישרין מהשיעה. הוא טוען כי השיעים שהיו מיעוט נרדף ומדוכא בתוך ים סוני במשך כאלף שנים, אימצו באמצעות מלומדי הפיקה שלהם, טקטיקות שונות כדי לשרוד פיזית. בין הטקטיקות העיקריות:
תקייה – (מילולית: העמדת פנים), שהיא העמדת פנים והצגתך אחרת ממה שהינך באמת. התקיה היא התנהלות חזבאללה בלבנון, כאשר האינטרסים שלו משקפים אינטרסים איראנים ותפיסה שיעית, אבל הוא מעמיד פנים שהוא פטריוט לבנוני, שכל כוונתו היא בעצם להגן על לבנון מפני ישראל באמצעות "ההתנגדות". גם כלפי ישראל נעשה שימוש בטקטיקה זו, היות שארסנל הנשק העצום (שחזבאללה סירב להתפרק ממנו) קיים כביכול למטרת התגוננות בלבד, אבל יש לו יעדים אחרים, הן כלפי לבנון והן כלפי ישראל.
תנפיה (מילולית: הכחשה) – הפניית כוחו של האויב נגד עצמו. טקטיקה שהופעלה כאשר החזבאללה השתמש במלחמת לבנון השנייה באוכלוסייה שיעית אזרחית כמגן אנושי ללוחמיו, בניסיון לפגוע בתדמיתה של ישראל בעולם, כאשר לעיתים נדירות וכתוצאה ישירה מטקטיקה זו של הארגון, נהרגו אזרחים לבנונים במהלך תקיפות מטרות של הארגון על ידי צה"ל.
ח'ודֶה (מילולית: תחבולה) – תצוגת עוצמה בלתי הפיכה שנועדה לכך, שהאויב ישפוט את מצבו כבלתי ריאלי, ויתייאש מראש מן הניצחון. טקטיקת הח'ודֶה הופעלה פעמים רבות כלפי ישראל, הן כאשר נסראללה דיבר על ארגונו (שעמוד השדרה שלו מונה בסה"כ מספר אלפים של לוחמים שרובם עברו הכשרה צבאית נחותה יחסית לצבאות מערביים כדוגמת ישראל) כעל הצבא החזק במזרח התיכון, הן כאשר תיאר שלכאורה בכל עימות קרקעי עם ישראל ידו הייתה על העליונה, הן כאשר הצהיר על "ניצחון אלוהי" בזמן שלבנון נכתשה בידי ישראל והוא ייחל להפסקת אש, והן בחגיגות שמונה שנים לנסיגת צה"ל מלבנון עת "בישר" נסראללה חגיגית בעקבות אחמדינז'אד כי היעלמותה של ישראל קרובה.
כִּתְמַ֫אן (מילולית: הסתרה) – שהיא חתירה מתמדת להגשמת אמונות, דעות ומעשים תוך כדי התכחשות להם. לדוגמה, ההתנהלות האיראנית הנוכחית בנושא הגרעין, והטענות בדבר "אנרגיה אזרחית גרעינית" היא כתמאן. חזבאללה שואף להפוך את לבנון למדינה איסלמית שיעית אך בפועל מתכחש לכך, ומדבר על חיים בצוותא.
ד"ר בכור מציין כי בישראל נפלו לעיתים לתוך מלכודות תודעתיות ופסיכולוגיות אלו, בעיקר בעקבות העובדה כי מסריו הרבים של חסן נאסראללה שודרו בטלוויזיה הישראלית. החלק המשלים את הלוחמה הפסיכולוגית של הארגון כולל הימנעות משידור והסתרה של כל דבר שיש בו משום רמז לחוסר הצלחה של כוחות חזבאללה, או להצלחה של כוחות האויב, במי מאמצעי התקשורת של הארגון.

אימונים והכשרה
אימונים בסיסיים ללוחמי הארגון נערכים בבקאע, במהלך קורס של 45 ימים בהם לומדים מיומנויות לחימה בסיסיות, שימוש בנשק, חבלה, קשר ועוד.

לאיראן נשלחים מפקדים בארגון לאימונים מתקדמים ובתחומי התמקצעות שונים. על פי הידוע אלפי פעילי חזבאללה (כ-3,000) עברו הכשרה ואימונים צבאיים באיראן, שכללו: לוחמת גרילה, שיגור רקטות, ירי נגד מטוסים, הפעלת טילים נגד טנקים, הפעלת מזל"טים ודאונים, בניית מטעני צד בצורת קלע, שיט בסירות מהירות ולוחמה ימית. כמו כן, עברו כמה עשרות פעילי חזבאללה קורס טיס באיראן. בלבנון נמצאים כמה מאות מדריכים ממשמרות המהפכה האיראניים, שנטמעו באוכלוסייה ונשאו נשים מקומיות.

אידאולוגיה 
האידאולוגיה של הארגון היא אסלאמיסטית קיצונית מבית מדרשה של איראן, ואפשר לראות בארגון גרורה איראנית לכל דבר ועניין, ולראות בהצהרת הכוונות האיראניות כמשקפות את כוונותיו של הארגון. לארגון מטרות אסטרטגיות רחבות טווח הכוללת השמדתה של ישראל, עיקור כוחה והשפעתה של ארצות הברית בעולם, הפיכת לבנון לרפובליקה אסלאמית בדומה לאיראן, וייצוא המהפכה האסלאמית ליתר העולם.

הארגון מנסה לטשטש ולעדן את מטרותיו ולהציג עצמו כמגן לבנון ואת הסכסוך עם ישראל על רקע טריטוריאלי. במסגרת תפיסת עולמו הוא רואה במלחמה בישראל מלחמת קודש דתית, שמטרתה לסלק את ישראל מהטריטוריה האסלאמית ("דאר אל-אסלאם"), ובכך לקיים את מצוות האסלאם על הצד הטוב ביותר. לארגון היבט אנטישמי חריף ביותר. בתעמולה הארסית שלו הוא משווה את ישראל לנאציזם, ומכנה אותה "גידול סרטני", "חיידק מסוכן" ו"מדינת צאצאי החזירים והקופים".

גם שנאתו לארצות הברית, המכונה בפיו "השטן הגדול", היא תהומית, וארצות הברית זוכה למטח גידופים ולגלוג מבכירי הארגון, בצד פיגועים שבוצעו נגד מטרות אמריקניות. לארגון גם פן גזעני, ואפשר לראות את ביטויו באחד הנאומים של המייסד, השייח מוחמד חוסיין פדלאללה, שהתבטא שאף במקרה שיהודי ישראל יתאסלמו כולם, הם בכל מקרה יצטרכו לעזוב את מדינת ישראל לאחר "שחרורה" בידי הכוחות האסלאמיים.

מכיוון שהאידאולוגיה שלו כה עמוקה ודתית, הוא מוכן להשתמש בכל האמצעים כדי להשיג את יעדיו, כולל פגיעה באזרחים משני הצדדים, ובמיוחד בקידוש מעשה ההתאבדות לשם קידוש שם אללה (אסתשהאד) במסגרת מלחמת המצווה (ג'יהאד), כדרך הקצרה ביותר להגיע לאלוהים. יתרה מזאת, כפי שבא לידי ביטוי בנאום קורי העכביש, לאחר נסיגת צה"ל מלבנון, הוא מזהה את האזרחים כצד החלש של החברה הישראלית, ולכן מוצא צידוקים לתקוף אותם ולאיים עליהם, ובאמצעותם לפגוע במדינת ישראל. בשל הצלחותיו ונועזותו הפך חזבאללה למקור השראה לארגוני טרור ערביים אחרים ותנועות אסלאמיות קיצוניות. עדות לכך שהמאבק האמיתי אינו על גבולה של לבנון, אפשר לראות בעניינו הרציני להבעיר את שטחי יש"ע ולהוות גוף תומך, מסייע ומעודד לארגוני הטרור הפלסטיניים.

מבנה ארגוני

בראשות חזבאללה עמדה סמכות רוחנית – השייח' מוחמד חוסיין פדלאללה שמת ב־2010, יחד עם מועצת חכמים קטנה המכונה ה"שורא" שמקבלת החלטות עקרוניות, כפוף להם, הוא מזכ"ל חזבאללה, העומד בראש השורא המבצעת ("מג'לס שורא אל-קראר"), שבה חברים תשעה אנשים ובהם שני איראנים, ואלה מתרגמים את ההחלטות המדיניות של השורא הרוחנית להחלטות מבצעיות.

המועצה המבצעת אחראית למעשה לשני ארגונים הפועלים במקביל: האזרחי והצבאי. האזרחי אחראי על שיפוט, הסברה, פעילות מדינית ופוליטית, ופעילות הדעוה: חינוך, צדקה ורווחה, ובהם הקמת בתי ספר ומדרשות, תפעול בתי חולים, ושירותים סוציאליים שונים. בין היתר:
 מוסד הג'יהאד – אחראי על תמיכה במשפחות שהידים
 מוסד הפצועים – אחראי על תמיכה בפצועי הארגון, שנכון ל-2019 מספרם מוערך בכ-9,000
 ג’האד הבנייה – העוסק במיזמי שיקום ובנייה, ובסיוע נרחב לחקלאים
 צופי האמאם אל-מהדי (תנועת הנוער של חזבאללה)

אנשי מפתח בארגון

המוסדות הצבאיים 
הארגון הצבאי שאחראי על המנגנון הצבאי של חזבאללה מורכב ממאגר של אלפי מתנדבים שעברו הכשרה צבאית בסיסית, ומאות נוספים של לוחמי קבע מקצועיים בתשלום, שקיבלו לרוב הכשרה מסודרת באיראן.
יחידות הקיימות במנגנון הצבאי של חזבאללה על פי מידע גלוי:
 חטיבת "נַסר" ("ניצחון") לירי רקטות קרקע-קרקע לטווח טקטי (קצר), מונה כ-500 אנשים, התופסים את הקו הקדמי ומוצבים שונים בין הכפרים במזרח ובמרכז הגזרה. חטיבה זו אחראית למרבית השיגורים של הקטיושות שנחתו ברצועה הצפונית של מדינת ישראל.
 יחידות איוש מוצבים המתבססות על מקומיים שעוברים אימון צבאי, שלאחר המשמרת שלהם במוצב, חוזרים אל הכפר. יחידות אלו נותנות גיבוי ליחידות המיוחדות בפעולתן באזור.
 יחידות המופעלות במסגרת גזרת לחימה בכפר, בכ-170 כפרים מדרום לנהר הליטני.
 מערך חוליות נ"ט המפוזרות בכל דרום לבנון, שמטרתן לעכב התקדמות קרקעית של כוחות שריון וחי"ר.
 חטיבת טילים אסטרטגיים (ארוכי טווח) באזור צור. אנשיה מפעילים את הרקטות הסוריות בקוטר 220 מ"מ, וכן קטיושה משופרת בקוטר 122 מ"מ, שאיראן הגדילה את טווח הירי שלה מכ-22 ק"מ ל-35 ק"מ. רקטות אלו פגעו בחיפה.
 יחידה 4400 – היחידה האחראית על העברת אמצעי לחימה ותחמושת מאיראן וסוריה לחזבאללה בלבנון.
 מנגנוני מודיעין וביטחון:
 "יחידה 910" – יחידת מודיעין החוץ של הארגון, שתפקידה לקיים הרתעה מול מדינות המערב וישראל באמצעות ביצוע פיגועים, פעולות ריגול ומבצעים חשאיים נגד יעדים ישראליים ומערביים מסביב לעולם וכמו כן מעורבת בפעילות פשיעה הכוללת סחר בסמים והברחות. מקים היחידה ומפקדה הראשי היה עימאד מורנייה, ומפקדה הנוכחי הוא טלאל חמיה. היחידה מורכבת מחוליות קטנות של פעילים, ברובם ממוצא לבנוני-שיעי.
 יחידת מודיעין מסכל – יחידה שתפקידה לאבטח את פעילות הארגון, למנוע זליגת מידע מהארגון, לסכל ולחשוף סוכנים זרים, ולשמור על חייהם של בכירי הארגון. היחידה מפעילה מאבטחים, מתקני חקירות ובתי כלא. ידוע על מספר פעמים שבהן הצליחה היחידה לתפוס סוכנים זרים, ככל הנראה של ישראל. במסגרת ההנחיות של המודיעין המסכל, הארגון אסר להשתמש בקשר רדיו להודעות מבצעיות, ועשה שימוש באופנועים להעברת הודעות, כדי להקשות על יירוט ההודעות באמצעות האזנה.
 יחידת איסוף מודיעינית שעוסקת באיסוף מידע באמצעות ריגול, האזנה לרשתות תקשורת צה"ליות, השגת מפות והפעלת מצלמות. יחידה זו גייסה לשורותיה את סגן-אלוף עומר אל-הייב, שמילא תפקידים בכירים בצה"ל, שהעביר לה מידע רב ואביזרים שונים.
 "יחידה 1800" – אחראית לגיוס, מימון והפעלת חוליות פיגועים במדינות הנושקות לישראל. בראשות חאג' ח'ליל חרב. יחידה זו הייתה אחראית להחדרת המחבלים הפלסטינים בגבול הצפון ליד קיבוץ מצובה במרץ 2002, בפיגוע מצובה שבו נהרגו חמישה אזרחים ישראלים וקצין צה"ל ולהפעלתו של הפלסטיני הישראלי-לשעבר קייס עובייד, שאחראי לחטיפתו של אלחנן טננבוים. יחידה זו הפעילה רשת טרור במצרים, שהייתה אמורה לבצע פיגועים נגד ישראליים בדהב, טאבה ונואיבה.
 יחידות עילית מיוחדות שבסיסן בבקאע, המוקפצות לצורך פעילויות מיוחדות. יחידות כאלו שימשו בחטיפת החיילים הישראלים.
 כוח רדואן - שמטרתה לחדור לישראל בעת מלחמה ולכבוש את אזורי הספר והגליל.

מימון

היקף ההכנסות של חזבאללה נאמד בשנת 2013 בכ-800 מיליון עד מיליארד דולר לשנה, אך בעקבות החרפת העיצומים נגד איראן נקלע הארגון החל משנת 2019 למשבר כלכלי ותקציבו קוצץ בעשרות אחוזים. מקורות המימון שלו הם:
 איראן – מקור המימון העיקרי (70% עד 90%) באמצעות גופים ממשלתיים: משמרות המהפכה ומשרד החוץ, וקרנות צדקה חצי-ממשלתיות. יש האומדים את היקף הכספים שהועברו מאיראן לחזבאללה בשנים 1982–2012 בכשלושים מיליארד דולר.
 פעילות פלילית בלבנון וברחבי העולם, המבוצעת על ידי פעילי חזבאללה, בעיקר בתחום הסחר בסמים וזיוף כספים.
 גיוס כספים בלבנון וברחבי העולם באמצעות קרנות צדקה וקהילות שיעיות. היקף התרומות נאמד במיליונים בודדים. המוקדים העיקריים הם בחוף השנהב וב"משולש הגבולות" באמריקה הלטינית, המשמשים גם כנקודת מעבר לכוח-אדם ולאספקה וכן לאימון.
 פעילות עסקית לגיטימית, כגון עסקי נדל"ן, סחר בנפט, ובעלות על עסקים קטנים.
 תקצוב מממשלת לבנון, באמצעות "סיעת הנאמנות להתנגדות" – נציגת חזבאללה בפרלמנט הלבנוני, למימון פרויקטים בקרב ריכוזי האוכלוסייה השיעית השייכים לארגון.

ארגון חזבאללה משתמש בין היתר בחברות לבנוניות לשם הלבנת פעולותיו ברחבי העולם. בין החברות העיקריות חברת "בַּיְת אל-מַאל" וחברת "יוסר". ב-7 בספטמבר 2006 הקפיא משרד האוצר האמריקני את נכסיהן בארצות הברית והטיל חרם כלכלי על חברות אלו.

בנובמבר 2014 פרסם המגזין פורבס-ישראל מחקר מקיף שעל פיו מייצר ארגון חזבאללה כחצי מיליארד דולר בממוצע מדי שנה מפעילותו הכלכלית ומדורג במקום הרביעי מבין ארגוני הטרור בעולם מבחינת הכנסות שנתיות. על פי התחקיר מעבירה איראן לחזבאללה כ-250 מיליון דולר, כ-50% מסך הכנסות הארגון. הפעילות הקרימינלית של הארגון הכוללת בין השאר הלבנות הון, זיוף שטרות וניירות ערך, סחר בנשק, גניבת מכוניות, הברחות ובעיקר ייצור וסחר סמים, מזרימה לחזבאללה עוד מאות מיליוני דולרים מדי שנה.

בדצמבר 2017 עדכן פורבס-ישראל את רשימת ארגוני הטרור העשירים בעולם. מהתחקיר המעודכן עולה כי נכון לסוף שנת 2017 ארגון חזבאללה הוא ארגון הטרור העשיר ביותר, עם היקף הכנסות שנתי של כ-1.1 מיליארד דולר. על פי התחקיר המקיף איראן מימנה קרוב ל-75% ממקורות ההכנסה של חזבאללה (שעמדו אז על כ-800 מיליון דולר בשנה). עוד מאות מיליוני דולרים נוספים זורמים לקופת הארגון מפעילות פלילית – בעיקר סחר בסמים.

פשיעה
בדומה להתנהלות מפלגות לבנוניות אחרות בעבר, חלק מאנשי חזבאללה עוסקים בענפי פשיעה שונים, המכניסים להם כסף קל. עם זאת, חלק ממקורות המימון של חזבאללה כארגון מגיע מסחר בסמים. לבנון ידועה כמדינת סמים, וחזבאללה, לטענת גורמי ביון מערביים, שולט בתחום זה: אנשיו המגיעים מקרב חמולות שיעיות עוסקים בגידול, יבוא חומרי גלם, ייצור והפצת סמים. עשרות מעבדות קיימות בפרט באזור העיירה בעלבכ, הנחשבת לבירת הסמים של לבנון. על פי הטענות האמריקניות והישראליות, באזור הבקאע מגדלים סמים בשטח של כ-50 אלף דונם, שמפיקים בין 250 ל-300 טון. על פי הערכות של גורמי שלטון ישראליים, מדי שנה מוברחים דרך הגבול הלבנוני כעשרה טון של חשיש לישראל, תחת עיניהם הפקוחות של אנשי חזבאללה. סמים מוברחים מלבנון לישראל גם דרך גבולה עם ירדן. לטענת חוקרים ישראליים כדוגמת ד"ר בועז גנור, לחזבאללה יש עניין אסטרטגי להציף את מדינת ישראל בסמים. בנוסף התפרסמו ידיעות רבות על רשתות סחר בסמים שהפעיל הארגון בדרום אמריקה.

תחום פשיעה נוסף הוא זיוף כספים והפצתם (במיוחד דולרים), באמצעות ידע איראני. העיירה בריתאל  שבשליטת חזבאללה נחשבת למרכז הזיוף הלבנוני, ובה כ-15 בתי דפוס המתמחים בזיופים. בתחום זה ניכרת זיקה ברורה בין איראן לחזבאללה. בתחילת שנות ה-90 הועברו מאיראן מכונות משוכללות לזיוף כסף לחזבאללה, שהפיקו זיופים באיכות גבוהה ביותר (Super Dollar). בעקבות לחץ אמריקני על סוריה, הוצאו מכונות אלו במחצית שנות התשעים. עם זאת, המשיכה הדפסתם של זיופים איכותיים פחות. הארגון ממנף את היכולות הטכניות של הזיוף לתחום המבצעי, לצורך זיוף תיעוד הכולל בין היתר זיוף דרכונים.

ההכרה בחזבאללה כארגון טרור

חזבאללה הוכרז כארגון טרור על ידי ארצות הברית, ישראל, הממלכה המאוחדת, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, הונדורס, הולנד, ארגנטינה, קולומביה, פרגוואי מדינות המפרץ, גרמניה, אוסטריה, ליטא, לטביה, סרביה, קוסובו, אסטוניה, סלובניה, אזרבייג'ן, גואטמלה, אוסטרליה, צ'כיה, האיחוד האירופי והליגה הערבית.

משרד החוץ של ארצות הברית מציין שחזבאללה אחראי למותם של יותר מ-300 אזרחים אמריקאים, יותר מ-200 מהם היו נחתים אמריקנים בלבנון. על עימאד מורנייה, שבין השאר, תכנן את הפיגועים ב-1983 נגד הנחתים, הוצא צו מעצר בין-לאומי עם פרס של חמישה מיליון דולר למי שיביא מידע עליו. גורמים רשמיים בקנדה ובהם השר לביטחון הציבור, סטוקוול דיי, אף השוו בינו לבין גרמניה הנאצית.

בתחילה ארגון הביון הארגנטינאי, הגדירו כ"ארגון בעל מאפיינים של ארגון טרור", בעקבות הפיגועים בבואנוס איירס בארגנטינה, והתובע הכללי של המדינה הוציא צו מעצר בין-לאומי נגד אחד מבכיריו. ב-17 ביולי 2019 הכריזה ארגנטינה על חזבאללה כארגון טרור לאחר אישור תקנה שכל ארגון שביצע פעולת טרור על אדמתה, יוכרז כארגון טרור.

לעומתם המדינות צרפת, רוסיה, איטליה, סוריה, קובה, קוריאה הצפונית, אלג'יריה, עיראק ואיראן אינן מחשיבות את חזבאללה כארגון טרור.

ב-4 בינואר 2005 החליט בית משפט בדיסלדורף שבגרמניה לאשר את גירושו של פעיל חזבאללה מהמדינה. בית המשפט קבע כי הארגון מוביל את המאבק בישראל "תוך זלזול ברוטלי בחיי אדם". התקשורת המערבית בדרך כלל מתארת את חזבאללה כ"קבוצה מיליטנטית" הקשורה ל"טרוריזם". מקורות אחרים, בעיקר במדינות ערביות במזרח התיכון, אינם רואים בחזבאללה ארגון טרור. חזבאללה הכחיש קשר לפעולות טרור מסוימות, בהן פיגועי 11 בספטמבר ורציחת ניק ברג, אך תמך בחמאס באופן פעיל. חמאס נחשב על ידי מדינות רבות לארגון טרוריסטי, ועל כן תמיכה בו היא הפרה של החלטת מועצת הביטחון 1373, לפי אותן מדינות.

חזבאללה טוען שחמאס אינו ארגון טרוריסטי אלא ארגון התנגדות ל"כיבוש הישראלי", אף על פי שארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה, אוסטרליה והאיחוד האירופי הגדירו כולן את חמאס כארגון טרוריסטי. מנהיגי חזבאללה טוענים גם שחזבאללה מעולם לא ביצע פעולות טרור, והצדיקו את פעולותיו האלימות כצעדים הגנתיים מפני פעולות ישראליות. מדיניות "הגנתית" זו אינה מתיישבת עם מעורבותו של חזבאללה, כפי שנטען, בפיצוץ מטרות יהודיות וישראליות אזרחיות בארגנטינה למשל, בהן נהרגו 124 בני אדם.

ב-2005 החלו מדינות שונות באירופה לאסור את שידור ערוץ אל-מנאר של חזבאללה באירופה, בשל ההסתה האנטישמית שהוא משדר. כמו כן, בחודש מרץ 2005 הכריז האיחוד האירופי שחזבאללה הוא ארגון טרור, אך ההחלטה הייתה הצהרתית בלבד ולא חייבה נקיטת פעולות נגד חזבאללה או כספיו באירופה.

בעקבות מלחמת לבנון השנייה טענה ישראל כי חל כרסום במעמדו של חזבאללה בעולם הערבי, שכן נשמעו קולות בכירים בסעודיה ובמצרים שטענו כי חזבאללה הוא למעשה ארגון טרור ולא תנועת התנגדות לגיטימית. מטיפים סונים קראו לו בעיוות שמו "המפלגה האלילה", וטענו שהוא איננו משרת את האל אלא את רצון איראן להשתלט על העולם הערבי. עם זאת, רבים בעולם הערבי ראו בחזבאללה כארגון היחיד שהצליח לשרוד התקפה רצינית של ישראל. עליית קרנו של הארגון בלבנון הובילה למשבר ממשלתי, שבמסגרתו פרשו השרים השיעיים (ותומכי מישל עאון) מהממשלה, לאחר שדרישתם לקבלת שליש מכיסאות השרים לא נענתה.

ברבע הראשון של שנת 2009, בעקבות תפיסת רשת ריגול וטרור של חזבאללה במצרים, שמנתה 49 חברים ואיימה להפיל את המשטר במצרים, הוחמרו היחסים בין מצרים לבין חזבאללה ואיראן, ומצרים החלה לפעול להפסקת שידורי אל-מנאר בלוויין שלה.

ב-2011 הוציא בית הדין הבין-לאומי בהאג צווי מעצר נגד ארבעה טרוריסטים של חזבאללה, בהם המפקד הבכיר מוסטפא בדר א-דין, גיסו ויורשו של עימאד מורנייה, באשמת תכנון וביצוע רצח ראש ממשלת לבנון רפיק אל-חרירי.

באוגוסט 2012 הכריזה ארצות הברית על הטלת סנקציות כלכליות והקפאת נכסי ארגון חזבאללה. הדבר נעשה בשל תמיכתו של הארגון הלבנוני במשטרו של נשיא סוריה בשאר אל-אסד, וסיועו לדיכוי העם הסורי במהלך מלחמת האזרחים שהתחוללה במדינה.

ב-22 ביולי 2013 הסכימו מדינות האיחוד האירופי להכיר בזרוע הצבאית של ארגון חזבאללה ארגון טרור, והוסיפו את הזרוע הצבאית לרשימת ארגוני הטרור. כתוצאה מכך על הארגון מופעלות סנקציות כגון הקפאת נכסים שמחזיק הארגון בתחומי 28 המדינות החברות באיחוד האירופי. הארגון באמצעות ערוץ התקשורת שלו אל-מנאר הגיב באומרו כי "ישראל הכפיפה את האיחוד האירופי לרצונה לאחר מאמצים כבירים". ישראל, מצידה, מחתה על הניסיון להפריד בין הזרוע הצבאית לבין הזרוע הפוליטית של הארגון (מחנה ה-8 במרץ), אך האיחוד האירופי לא רצה לפגוע בקשרים המדיניים עם לבנון, שמפלגה זאת הייתה חלק מממשלתה.

ב-2 במרץ 2016 הכריזה מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, הכוללת את ערב הסעודית, קטר, כווית, איחוד האמירויות הערביות, בחריין ועומאן, על חזבאללה כארגון טרור. כשבוע לאחר מכן עשתה כן גם הליגה הערבית.

בפברואר 2019 הוציאה הממלכה המאוחדת גם את הזרוע המדינית של חזבאללה מחוץ לחוק וקבעה שחזבאללה על כל זרועותיו הוא ארגון טרור.

ב־18 ביולי 2019, לרגל 25 שנים לפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס, שבוצע לכאורה על ידי חזבאללה ואיראן, הקפיאה ארגנטינה נכסים של אנשי הארגון והכריזה עליו בפועל כעל ארגון טרור.

ב-19 באוגוסט 2019 הכריזה פרגוואי על חזבאללה כארגון טרור.

בינואר 2020 הצטרפו הונדורס וקולומביה למדינות המגדירות את חזבאללה כארגון טרור.

באפריל 2020 הצטרפה גם גרמניה למדינות המכירות את חזבאללה כארגון טרור.

במאי 2020 הכירה אוסטריה בארגון על כל שלוחותיו כארגון טרור.

באוגוסט 2020 הכירה ליטא בארגון על כל שלוחותיו כארגון טרור.

ב-13 בספטמבר 2020 הכירו סרביה וקוסובו בחזבאללה כארגון טרור (כחלק מהסכם סרביה–קוסובו).

ב-22 באוקטובר 2020 הכריזה גם ממשלת אסטוניה על חזבאללה, על כל זרועותיו, כארגון טרור.

ב-23 באוקטובר 2020 הכירה גואטמלה בחזבאללה כארגון טרור.

ב-24 באוקטובר 2020, כחלק מהסכם ישראל–סודאן, נודע שממשלת סודאן תגדיר את חזבאללה כארגון טרור. עם זאת, לא היה אזכור לנושא בהצהרות הרשמיות מטעם שתי המדינות.

ב-28 באוקטובר 2020 הכירה צ'כיה בחזבאללה כארגון טרור.

ב-1 בדצמבר 2020 הכירה סלובניה בחזבאללה כארגון טרור.

בפברואר 2021 הכיר מחוז ליגוריה שבאיטליה בחזבאללה כארגון טרור וזאת כחלק מהצעה שאנשי המחוז יגישו לממשלה האיטלקית להכרה לאומית בארגון כארגון טרור.

בנובמבר 2021 הכירה אוסטרליה בחזבאללה על כל זרועותיו כארגון טרור.

פעולות טרור ופעולות צבאיות בולטות 
חזבאללה ביצע מגוון פעולות טרור בלבנון, בישראל ובעולם, הבולטות בהן:
 שני פיגועי התאבדות בשגרירות האמריקנית בביירות: ב־18 באפריל 1983: (63 הרוגים), ובספטמבר 1984 (20 הרוגים).
 פיגוע התאבדות כפול באמצעות משאיות תופת ב־23 באוקטובר 1983: במטה הנחתים האמריקאיים בביירות, שהביא למותם של 241 איש, ובמחנה כוחות הצנחנים הצרפתיים בביירות, שהביא למותם של 58 איש.
 אסון צור השני ב־4 בנובמבר 1983: פיגוע התאבדות באמצעות מכונית תופת במפקדת צה"ל בצור, שגרם ל-60 הרוגים, מתוכם 28 ישראלים.
 חטיפת טיסה 847 של TWA ב־14 ביוני 1985 והחזקת עשרות נוסעים כבני ערובה במשך שבועיים. אחד הנוסעים, שזוהה כקצין מהצי האמריקאי, נרצח על ידי המחבלים.
 פיגוע התאבדות נגד שיירה של צה"ל סמוך לשער פטמה שליד מטולה ב־19 באוקטובר 1988. 8 חיילי צה"ל נהרגו.
 פיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה ב־17 במרץ 1992, שהביא למותם של 29 איש, מתוכם 4 ישראלים.
 פיגוע תופת בבניין מרכז הקהילה היהודית בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה ב־18 ביולי 1994, שהביא למותם של 86 איש.
 ירי רקטות גראד ו"קטיושות" על יישובי הצפון, בייחוד על קריית שמונה ועל נהריה.
 לאורך שנות התשעים קיים חזבאללה לחימה בכוחות צה"ל בדרום לבנון (בעיקר על ידי הנחת מטעני חבלה וירי ארטילרי), תוך הימנעות מקרבות ישירים מול כוחות ישראליים. לאחר שבישראל הגיעו למסקנה כי הישארות בדרום לבנון מסכנת לשווא את ביטחון חיילי צה"ל, וכי ניתן לפקח על הנעשה בלבנון ולהגן על גבולה הצפוני של ישראל גם ללא הימצאות פיזית בתוכה, הוחלט להחזיר את צה"ל לגבול הבין-לאומי ב־24 במאי 2000.
חטיפת 3 חיילי צה"ל בהר דב ב־7 באוקטובר 2000.
 פיגוע ירי סמוך לקיבוץ מצובה ב־12 במרץ 2002 בו נרצחו 6 ישראלים. חזבאללה מכחיש קשר לפיגוע, וישנן טענות שהוא נעשה על ידי אנשי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
 מימון והכוונת פיגועי טרור משטחי יהודה, שומרון ועזה.
 רצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר, ב־14 בפברואר 2005, באמצעות מכונית תופת, אף על פי שארגון טרור סורי לקח את האחריות על הפיגוע.
 חטיפת שני חיילי צה"ל והריגת שמונה סמוך לזרעית ב־12 ביולי 2006. פעולה זו הביאה לפרוץ מלחמת לבנון השנייה.
 מלחמת לבנון השנייה – לחימה מול צה"ל בלבנון, כולל ירי רקטי תלול מסלול על אוכלוסייה אזרחית בצפון מדינת ישראל.
 ירי רקטות ארטילריות מסיבי על יישובי צפון ישראל במהלך מלחמת לבנון השנייה (יולי-אוגוסט 2006), שהביא למותם של 44 אזרחים ולכ-2,000 פצועים.
 לחימה במלחמת האזרחים בסוריה לצד כוחותיו של בשאר אל-אסד. בלחימה זו נהרגו כ-1,700 מלוחמי חזבאללה.
 הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס ב־18 ביולי 2012: פיגוע התאבדות בבולגריה בו נרצחו 7 אזרחים, בהם 5 ישראלים, שנעשה בשיתוף פעולה של חזבאללה עם משמרות המהפכה האסלאמית של איראן. מספר שבועות לפני הפיגוע נעצר פעיל חזבאללה בקפריסין כאשר ניסה להכין תשתית לפיגוע נגד יעדים ישראליים באי.
 לטענת סעודיה הארגון היה אחראי על שיגור טיל בורקאן 2 מתימן לעבר ריאד. הטיל יורט על ידי פטריוט.

ראו גם
מלחמת לבנון הראשונה
מלחמת לבנון השנייה
אסון השייטת
רצועת הביטחון
סכסוך ישראל-חזבאללה לאחר מלחמת לבנון השנייה
אל-מנאר

לקריאה נוספת
 שמעון שפירא - חזבאללה בין איראן ללבנון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000
 רונן ברגמן - נקודת האל-חזור: המודיעין הישראלי מול איראן וחזבאללה, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2007
 דניאל סובלמן, כללי משחק חדשים: ישראל וחזבאללה לאחר הנסיגה מדרום לבנון, מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים, אוניברסיטת תל אביב, 2003
 מרטין קרמר - פדלאללה: המצפן של חזבאללה, הוצאת מרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, אונ' ת"א, 1998
 שאול שי - ציר הרשע: איראן, חזבאללה והטרור הפלסטיני, הוצאת מפעלות המרכז הבינתחומי, הרצליה, 2003
 אור פיאלקוב, שימוש בזרים על ידי ארגון חזבאללה לביצוע משימות איסוף מידע או לביצוע פיגועי טרור, מב"ט מלמ 87, המרכז למורשת המודיעין, אוקטובר 2020, עמ' 25–27
 עבד אלקאדר כנאענה, חזבאללה והגמוניית המקאוומה, הוצאת מאגנס, 2021.
 Matthew Levitt, Hezbollah: The Global Footprint of Lebanon's Party of God, Georgetown University Press, 2013

קישורים חיצוניים

  
 תא"ל (מיל') ד"ר שמעון שפירא, הולדתה של תנועת חזבאללה, מרכז המידע למודיעין ולטרור במרכז למורשת המודיעין, 19 בינואר 2023
 
 יעל פרייס-שמשי, חזבאללה, אתר מט"ח, 2006
 יפתח שפיר, חזבאללה כצבא, מכון למחקרי ביטחון לאומי, 2017
 פעילות חזבאללה מול ערביי ישראל, אתר השב"כ, 13 בספטמבר 2014
 
 
 אלי אשד, שלושים שנות החזבאללה, ניתוח עברו של הארגון ועתידו האפשרי, אתר מגזין יקום תרבות, 23 באוגוסט 2012
 
 , כתב עת בין הקטבים, 2021
 סקירת מכון המחקר האמריקני Council on Foreign Relations על חזבאללה, שנתיים לאחר מלחמת לבנון, 13 באוגוסט 2008 
 
 איתי ברון, "מנשק חכם" ל"צבא חכם": ההשלכות התפיסתיות של הכניסה האיראנית ל"מועדון הדיוק", בין הקטבים, גיליון 39, מרץ 2023.
 אורנה מזרחי, יורם שוייצר, ישראל תידרש לשנות את משוואת ההרתעה מול חזבאללה, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS), 27 באפריל 2023

ביאורים

הערות שוליים

ציר ההתנגדות
ארגוני טרור שיעים
ארגונים אנטישמיים
יחסי ישראל–לבנון
לבנון: מפלגות
מלחמת האזרחים בסוריה: ארגונים
מפלגות אסלאמיות
צבאות לא סדירים
מפלגות אנטי ציוניות