אכילת בשר ביהדות

אודות אכילת בשר ביהדות קיימות הלכות שונות ביניהן לאיסור, להיתר, ואף למצווה. מבחינה הלכתית עקרונית, פעולת הפסקת חייו של בעל-חיים (למעט דגים וחגבים) מותרת לצורך אכילה על ידי שחיטה, ובמקרים מסוימים הדבר חובה ומצווה. שני התחומים בהם עוסקת ההלכה בעניין זה הם הקורבנות והכשרות.

קורבנות

הבאת הקורבנות הייתה מרכיב עיקרי בפעולת בית המקדש. מרבית הקורבנות היו בשר בעלי חיים, מהם שנשרפו כליל, מהם שנאכלו על ידי הכהנים בבית המקדש, ומהם שנאכלו על ידי מביא הקורבן.

מצוות הקורבנות תופסות חלק נכבד מן ההלכה היהודית. רוב פירוט דיני הקורבנות לסוגיהם נמצא בתורה בספר ויקרא, ובמידה פחותה גם בספרים שמות במדבר ודברים. בנביאים מופיעים דיני כהונה וקורבנות גם בספר יחזקאל. במשנה ולאחריה בתלמוד הבבלי הוקדש לדיני הקורבנות אחד מששת סדרי המשנה, הוא סדר קודשים. על פי מניינו של הרמב"ם, 142 מצוות מבין תרי"ג המצוות שבתורה עוסקות בנושא הקורבנות.

כשרות הבשר

בהלכה קיימת מערכת כללים וחוקים מסועפת באשר לכשרות הבשר. מערכת זו מבוססת על רשימת בעלי החיים המותרים והאסורים באכילה, המופיעה בתורה (, ו). בנוסף לקביעת בעלי החיים המותרים באכילה, נקבעו כללים על אופן הכנתם לאכילה, החל משלב השחיטה.

שמחה בבשר

במקור, אכילת בשר קרבנות מהווה גורם לשמחה. עם זאת, גם אכילה רגילה של בשר, יש בה מן השמחה, ולפיכך נפסק שבזמנים ששיש צורך להרבות בשמחה, כגון ימים טובים, מצווה ואף חובה  לאכול בשר על פי חלק מהפוסקים. ובימים מסוימים, כגון שבת הדבר רצוי. בזמנים שיש להמעיט בשמחה ואף להצטער, כגון בתשעת הימים שקודמים לתשעה באב, נהוג שלא לאכול בשר.

מקרים של משיכה אסורה לבשר
אכילת בשר בהמה נאסרה לעיתים, כאשר הזמן או אופן האכילה איננה כשורה, וכך למשל נאסר אכילת בשר לפני קבורת המת, משום שהאונן צריך להיות טרוד בקבורת המת, ולא לעסוק בדברים אחרים המונעים זאת, (תוספות למועד קטן כג ע"ב דיבור המתחיל ואינו). מצווה נוספת הקשורה באכילת בשר, מופיעה בדין בן סורר ומורה, לפיה בן זה מתחייב במוות רק כאשר גנב מאביו כסף קנה ואכל בשר ויין:

בתלמוד זיהו את המשיכה בגיל צעיר ליין ולבשר אם הוא טרי ונשחט באותו יום, כעדות לאדם שללא ספק יהיה מסוכן לחברה, מכיוון שאדם הנמשך בגיל צעיר אחרי בשר ויין עד כדי כך שגנב מהוריו כסף לצורך כך, ומכיוון שאכילת בשר מושכת וגורמת לאדם להוסיף ולאכול בשר בקביעות, הוא בוודאי ימשיך במנהגו הרע ובסופו של דבר יעמוד על פרשת דרכים וילסטם את הבריות כדי לאכול בשר, ולכן התורה מצווה להורגו בקטנותו.

בשר לפני ואחרי המבול
על פי הפרשנות המסורתית לספר בראשית, אלוהים המשיל את אדם הראשון על כל בעלי החיים, אך התיר לו לאכול מזון ממקורות צמחיים בלבד. פרשנות זו מסתמכת על הכתוב:

באופן הזה גם פירשו חז"ל ב, ואחריהם פרשני התנ"ך מימי הביניים כגון רש"י רמב"ן רד"ק ועוד. אמנם, בעלי התוספות הבינו את דברי חז"ל הנ"ל כך שלאדם הראשון נאסר להמית בע"ח לצורך אכילה. בשר של חיה שמתה מאליה או בכל דרך שבה לא נהרגה חיה הותר לו, והמדרש אכן מתאר שלאדם הראשון "היו מלאכי השרת צולין לו בשר ומסננין לו יין".

הוגים ופרשנים ביהדות הסבירו את איסורו של אלוהים לאדם הראשון לאכול בשר, כביטוי של אכזריות וכעס. רבי יוסף אלבו כותב בספר העיקרים, בהתייחסו לאיסור זה בראשית הבריאה:

בעל הספר העיקרים מסייג את דבריו ואומר כי למרות זאת, לאחר המבול התיר הקדוש ברוך הוא לאכול בשר, וזאת כדי להפרישם מהדיעה החולה כי אסור לאדם להרוג בעלי חיים, מכיוון שאין הבדל בינו לבינם. הוא מסביר כי חטאם של קין והבל היה בנקודה זו. קין סבר שאין לאדם שום יתרון על בעלי החיים מלבד היותו יכול לעבוד את האדמה על ידי הדעת שניתנה בו, שזהו יתרון קטן, ולכן הביא קרבן מפרי האדמה ולא מבעלי החיים, כי לא סבר שיש לו יתרון עליהם וממילא סבר שאסור להרוג אותם. הבל היה חכם יותר, והבין שמותר להשתמש בבעלי החיים לצורך האדם, אך לא סבר שמותר לו להרוג אותם - אם לא לצורך גבוה, ולכן הביא קרבן מבעלי החיים, כלומר: בניגוד לקין הוא ידע שמותר להקריב מהם קרבן, אך חשב שאסור לו עצמו להרוג בעלי חיים כדי להשתמש בהם. ולכן שעה השם אל מנחתו, אך מכיוון שדעתו הייתה בכל זאת רחוקה מעט מהאמת הוא נהרג כדי שלא יטעו אחר דעתו, אך קין לא נהרג כי דעתו הכוזבת הייתה עוד יותר רחוקה ולא עלולה הייתה לגרום להמשך אחריו.

כדי לשרש דעה כוזבת זו הורה הקדוש ברוך הוא כי מותר להרוג בעלי חיים ולאכול אותם, אך למרות זאת אכילת בשר הותרה בקושי, חלקם לא הותרו כלל שכן הם מולידים תכונות רעות בנפש, וגם אלו שהותרו - הותרו מפני ש"לא דברה תורה אלא כנגד יצר הרע", וכמו שאמרו "כי תאווה נפשך לאכול בשר () 
למדה תורה דרך ארץ, שלא יאכל אדם בשר אלא לתיאבון".

פרשני מקרא נודעים כמו הרמב"ן והאור החיים מבארים, כי הטעם שהבשר הותר לנח לאחר המבול הוא, משום שמכיוון שכל בעלי החיים ניצלו על ידי צדקתו של נוח, ובתיבתו שאכלסה אותם בתקופת המבול, הוא זכה בהם בדין, ולכן התיר לו האלוהים להורגם למאכלו.

עוד מבואר בדבריהם, שבעלי החיים שהתורה אסרה מולידים בנפש האדם תכונות רעות, לעומת זאת בעלי החיים שהותרו לאכילה, ובאופן שהוכנו למאכל על פי דיני הכשרות, אין בהם כל חשש כזה.

בפירושו להורדת המן במדבר, כותב אברבנאל:

אחת המצוות הידועות ביותר הנקשרות לצער בעלי חיים היא שילוח הקן, עליה אומר הרמב"ן, בהזכירו את האימרה בתלמוד:

קורבנות בראשית הימים 
יש בקרב חז"ל שטענו שכבר אדם הראשון הקריב קורבן מן החי. גם על הבל, בנו של אדם הראשון נכתב בתורה שהקריב קורבן מן החי, וקורבנו אף היה מובחר יותר מהקורבן הצמחי של קין: . יש מהפרשנים המסבירים את הסתירה לכאורה המוצגת כאן בכך שמה שנאסר על האדם זה דווקא אכילת בשר, אולם שימוש בבעלי חיים לצרכים אחרים כמו לשם קורבן לאלוהים - לא נאסר, ועל פי היהדות המסורתית אף רצוי להשתמש בהם לצורך שימושים אלו. לפי אחת הדעות, גם במהלך הנדודים במדבר נאסר על בני ישראל לאכול "בשר תאוה" והותר להם בשר קורבנות בלבד.

אכילת בשר לאחר חורבן הבית 
לאחר חורבן בית המקדש השני היו פרושים שרצו בעקבות הצער על החורבן להפסיק לאכול בשר, אמנם חכמי ישראל התנגדו לכך. וכך מובא בתלמוד הבבלי במסכת בבא בתרא (דף ס ע"ב):

אכילת בשר מבחינה מוסרית

הגישות ההגותיות השונות התייחסו למכלול מרכיבים באכילת בשר, במקורו, בהשפעתו ובפן המוסרי שיש בו. הגישה המסורתית לא מזהה כל בעיה מוסרית, בכך שהבשר מגיע בעקבות מותו של יצור חי. גישה זו התבססה על כך שהיהדות מתירה ואף מחייבת קיום קורבנות, מחייבת לעיתים אכילת בשר לצורכי שמחה ובכלל.

הטענה ההגותית שהצטרפה לכך ראתה את האדם כמרכז הבריאה, כפי המצטייר בסיפור הבריאה בספר בראשית, ואת הסובב אותו כדברים שנועדו לצורכו; לכן גם בעלי החיים נועדו לצורך האדם, ובתוך כך אף אכילת בשרם. גישה זו אף כופרת לעיתים במוסריות של אלו הנמנעים לאכול בשר מטעמים שונים (צמחונות) נגד רשותו של בורא העולם שהוא מקור המוסר והצדק על פי תפיסת היהדות, היו שהוסיפו לטעון שגם צמחים מהווים גורם חי, ברמה מסוימת, ותלישתו לצורך אכילה אף היא מהווה רצח. ומכיוון שעל ידי כך נוצרת בעיה קיומית שכן כאשר אדם אינו מתבסס באכילה על הצומח או על החי, ימות. לכן גורסים בעלי תפיסה זו, ששרשרת המזון, היא דבר טבעי, ומוסרי, וניסיונות להתכחש להם אינם אמיתיים.

אך המצדדים בדעה הטבעונית אומרים שטענה זו אין לה שום בסיס מדעי שכן לצומח אין מערכת עצבים וחישה ולא נגרם שום צער פיזי בתלישתו, יתרה מכך - צמחים ופירות רבים זקוקים לבעלי חיים שיתלשו אותם וכך יעבירו הלאה את זרעיהם כדי שהפרי יתרבה, וכן כל פרי בשל נושר מעצמו מהעץ; כך שוודאי אין צער לעץ בלקיחתו.

עם זאת קיימות קבוצות ביהדות שהתרפקו על מניעת האכילה של בשר לפני המבול כמתואר בתורה, ואף את החזון לשוב לתקופה זו. בעלי גישה זו התנגדו לאכילת בשר וראו בו פעילות לא מוסרית. הם צירפו לטענתם את ההלכות הנוגעות לצער בעלי חיים, והלכות נוספות. את ההיתר ההלכתי לאכילת בשר הם ראו, בעקבות הרב אברהם יצחק הכהן קוק, כהיתר זמני שיתבטל בעתיד.

הכנת הבשר
דיני הכשרות מגדירים בדקדקנות את דרך השחיטה המותרת. מספר פרשנים שאפו לציין ולהסביר את הזווית המוסרית בקביעה ההלכתית ביחס לשחיטה, ושיערו שזו הדרך הגורמת את הסבל הקטן ביותר לבעל-החיים.

ראו גם
 צמחונות
 צמחונות וטבעונות ביהדות
 חזון הצמחונות והשלום
 צער בעלי חיים (יהדות)

לקריאה נוספת
 Prof. Richard H. Schwartz, Judaism and Vegetarianism, Lantern Books, 2001

קישורים חיצוניים
 
 הפן המיסטי באכילת בשר , אתר בית חב"ד
 ארגון הצמחונים היהודים של צפון-אמריקה
 היחס לבעלי-חיים בתורה, מאמר באתר שב"י
 הרב שמחה רוט, "ואנשי קודש תהיון לי", מאמר באתר כנסת הרבנים בישראל
 טבעונות וצמחונות במגזר החרדי: הצצה מרתקת לתופעה לא חריגה, אתר כיכר השבת, כ"ו באלול תשע"ב
 
 חזון הצמחונות והשלום, מאמר מאת ד"ר יעל שמש על כתביו של הרב קוק ועל צמחונות בהשקפה היהודית בכלל
 יהדות וצמחונות, מאמר מאת ד"ר יעל שמש על ספרו של ריצ'רד שוורץ
 הרב יוסף אלבו, מתוך ספר העיקרים
 הרב יוסף אלנקווה, האם יש חובה לאכול בשר בימינו, אתר מורשת
 ליקוט מדברי רבותינו הראשונים והאחרונים בגנות אכילת בשר
 צמחונות לפי פרשות השבוע

הערות שוליים

אכילה ושתייה ביהדות
בעלי חיים ביהדות