פתיחה איטלקית

הפתיחה האיטלקית או ג'וקו פיאנו (giucco piano-"משחק שקט") היא פתיחת השחמט בעלת התיעוד העתיק ביותר. השחקן הפורטוגזי דמיאנו שחי בין השנים 1480 ל-1544 תיעד את משחקיו בתחילת המאה ה-16 ולאחריו האיטלקי ג'ואקינו גרקו (1600–1634 בערך) השתמש בפתיחה זו תרשם את משחקיו בראשית המאה ה-17. הפתיחה הייתה מאוד פופולרית במהלך המאה ה-19 אך שיפורים ביכולת ההגנה של השחקנים הובילו אמני שחמט מודרניים להעדיף את הפתיחה הספרדית כפתיחה שמבטיחה ללבן סיכוי גדול יותר ליוזמה ארוכת טווח. 

הפתיחה האיטלקית מקוטלגת בשיטת אנציקלופדיית פתיחות שחמט בין c50-c54.
הפתיחה מתחילה במהלכים הבאים:
 ה4 ה5   
 פו3 פג6       
 רג4 רג5

לרץ הלבן ב-ג4 תפקיד מפתח, הוא מונע מהשחור להשתלט על מרכז הלוח באמצעות קידום הרגלי ל-ד5 וכן חולש על הערוגה הרגישה באגף המלך - ו7. הלבן מתכנן לשלוט על המרכז באמצעות קידום הרגלי ל-ד4 ולתקוף את המלך השחור. השחור מנסה לשחרר את עמדתו על ידי החלפת כלים ולפרוץ את המרכז על ידי ד5, או לנסות להגן על הרגלי המרכזי שלו ב-ה5.

משחקים לדוגמה

להלן 17 משחקים של שחקני על (מד כושר מעל 2700 הן ללבן והן לשחור). כל המשחקים למעט אחד שהתקיים בשנת 1995 שוחקו לאחר שנת 2008. 

החלופות העיקריות ל-3...רג5 הן 3...פו6 המכונה הגנת שני הפרשים, 3....רה7 (הגנה הונגרית), 3...ד6 (פתיחה לא מקובלת המכונה פתיחה סמי-איטלקית), 3...ז6, 3...פד4 (גמביט בלקבורן-שילינג) ו-3...ו5.

הסתעפויות עקריות
מנקודה זו יכול המשחק להתפתח למספר וריאנטים

 גמביט אבנס: ב4 - באמצעות הקרבת רגלי הלבן מפתח את כליו במהירות וזוכה ביתרון עמדתי.
 הגמביט האיטלקי: ד4 - הלבן פורץ במרכז ללא הכנות.
 ג3 - הלבן מכין את הפריצה במרכז. השחור יכול להגן על הרגלי ב-ה5 באמצעות מה-ה7 או לתקוף ב-פו6.

איטלקית, פתיחה