שלום עליכם

שלום בן מנחם נחום רבינוביץ', שנודע בשם העט שלום עליכם (ביידיש: שלום ראַבינאָוויטש, קרי שׁוֹלֶם או שׁוּלֶם; כ"ו באדר א' תרי"ט, 2 במרץ 1859 – י' באייר תרע"ו, 13 במאי 1916) היה סופר יהודי שכתב ביידיש.

תולדות חייו

שלום רבינוביץ' נולד בעיר פריאסלאב שבפלך קייב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) בתחום המושב היהודי להוריו מנחם נחום רבינוביץ וחיה אסתר לבית גמרניק. זמן קצר לאחר לידתו עברה משפחתו לעיירה וורונקה , שם עברו על שלום שנות ילדותו המאושרות. "בוורונקה הקטנטונת עברו עלי שנותי הטובות ביותר" כתב שלום עליכם לי.ח. רבניצקי. העיירה וורונקה שימשה אב טיפוס לעיירתו הבדיונית של שלום עליכם: כתריאליבקה (הגייה ביידיש: כסרילבקה), שהתפרסמה בעולם הספרות על דמויותיה והווי החיים היהודי שלה.

כשהגיע שלום רבינוביץ' לגיל 11 נאלצה משפחתו לחזור לפריאסלאב וחייו של שלום השתנו לרעה. אביו הפך מסוחר לבעל פונדק דרכים והילדים נרתמו גם הם לעבודה הקשה של תחזוקת מלון אורחים. זמן קצר לאחר חגיגת בר-המצווה של שלום נפטרה אמו, חיה אסתר, ממגפת הכולרה. אביו נישא לאחר מספר חודשים לאישה אחרת, שהפכה לאם חורגת, אשר מיררה את חייהם של הילדים. "תפקיד גדול נועד לאם החורגת באוטוביוגרפיה של אבי" כותבת בתו, מארי וויפה-גולדברג, "צלה העיק על נעוריו... כאשר גדל, קמו לו בעיות רבות, אבל אף אחת לא העיקה עליו כזאת הקשורה בה". למעשה, יצירתו הספרותית הראשונה של שלום עליכם הייתה מחברת, שכתב בנעוריו, ובה אוסף הקללות של האם החורגת, כשהן מסודרות על פי האלף בית.

את השכלתו רכש בתלמוד תורה, וכבר בגיל 21 פרסם מאמרים וסיפורים קצרים – תחילה בעיתון "המליץ" ולאחר מכן כפיליטונים (מעין איגרות) ביידיש. הוא כתב גם ברוסית ובעברית, אך חלק הארי של יצירתו נכתב ביידיש. הוא הסביר את בחירתו בשם עט, לאחר שכבר פרסם את "צוויי קברים" (מיידיש: שני קברים) בשם 'ראב-וויטש' הרומז על שם משפחתו, בכך שלא רצה שאביו יידע על כתיבת מאמר ביידיש (ייתכן שהיה זה "אסופת קללות של החותנת" מאמר רווי הומור אך גם ביטויים שנחשבו אז בוטים). לפי השערה אחת אביו, נחום מנחם רבינוביץ', היה משכיל שתמך בכתיבה בעברית, והתנגד לכתיבה ביידיש. דעה אחרת גורסת שאביו היה איש דתי, והתנגד לסיפורים בסגנון ההשכלה, או לביטויים בוטים.

שלום רבינוביץ' נישא בשנת 1883 לתלמידה שאותה לימד כמורה פרטי, אולגה, בתו של אלימלך לוויב. רבינוביץ׳ נכנס לעולם העסקים של קייב בעקבות הירושה שקיבל לאחר מות חותנו. בשנים 1888–1889 ערך והוציא לאור שני כרכים בשם "די יודישע פאלקס-ביבליאטהעק : א בוך פיר ליטעראטור, קריטיק און וויססענשאפט". ("הספרייה העממית היהודית" לספרות, ביקורת ומדע). לשם מיזם ספרותי זה, ריכז רבינוביץ׳ סביבו את מיטב סופרי היידיש של התקופה, וביניהם מנדלי מוכר ספרים, י"ל פרץ, דוד פרישמן, יעקב דינזון ואחרים. הוא ביקש ליישם את רעיון הוצאת רומנים יהודיים כספרי מופת, תוך מתיחת ביקורת על הרומנים הזולים ביידיש שהיו נפוצים מאוד בזמנו.
ידועה ביקורתו החריפה בנושא זה על הסופר שמ"ר בחוברת שהוציא ב-1888 בשם שמר'ס משפט, אדער, דער סוד פריסיאזשניק אויף אללע ראמאנען פון שמ"ר (משפטו של שמ"ר, או דין מושבעים על כל הרומנים של שמ"ר).

ב-1890 הפסיד רבינוביץ׳ את רוב הונו בבורסה, ולאחר שנפרעו חובותיו התיישב באודסה, שם פרסם מספר רומנים. ב-1891 החל לכתוב סדרת סיפורי "מנחם מנדל" – סדרת כתבים אשר ליוותה אותו שנים רבות, על אודות סוחר יהודי מרושש שאינו מפסיק להמציא תוכניות ותחבולות שאינן מועילות לו לבסוף במאום.

לאחר מספר שנים חזר לקייב ועסק במסחר. ב-1895 כתב את הראשון בסדרת סיפורי "טֶביֶה החולב" (ביידיש: "טעוויע דער מילכיקער"), על אודות חלבֿן יהודי עממי וּקשה יום המתמרן בין המסורת ושינויי המודרנה בסביבתו. דמותו של טביה, השופעת הומור למרות הקשיים הרבים ואשר ביטאה את הלכי הרוח היהודיים בתחום המושב ברוסיה, הפכה לאחת הדמויות המוכרות של הספרות היידית והכללית, ועליה גם בוסס המחזמר "כנר על הגג". כמו כן, הוסיף לכתוב סיפורים הומוריסטיים קצרים על הווי היהודים, שתרמו לפרסומו הרב.

עקב מהפכת 1905, שכוונה נגד שלטון הצאר ברוסיה והביאה גם לגל פוגרומים גדול ביהודים, היגר חסר כל לארצות הברית ומשם המשיך לנסוע לביקורים תכופים במזרח אירופה. בתקופה זו העניק הרצאות רבות וכתב בעיתונות היידישאית באירופה ובאמריקה, פרסם שני רומנים – "המבול" (ביידיש: "דער מבול") ו"כוכבים תועים" (ביידיש: "בלאנדזשענדע שטערן") – אשר לא זכו להצלחה, וכן מספר מחזות – "הזכייה הגדולה", "האוצר", "קשה להיות יהודי" – שחלקם הוצג רק לאחר מותו. בשנת 1909 אורגנו נשפים לכבודו ובכסף שנצבר נפדו מידי המו"לים הזכויות על יצירותיו. כך נפטר ממצוקותיו הכלכליות שליוו אותו כל חייו.

שלום עליכם חלה בשחפת ובריאותו הידרדרה עוד יותר לאחר מות בנו ב-1915, עד אשר נפטר לבסוף בניו יורק ב-13 במאי 1916. עד ארבעה ימים לפני מותו עסק בכתיבה, ולא זכה לסיים את ספרו "מוטל בן פייסי החזן". נקבר ב-15 במאי 1916 בבית העלמין היהודי "הר נבו" של רובע קווינס. ההלווייה אורגנה לפי בקשת המשפחה על ידי ראש "קהילת ניו יורק" הרפורמית, הרב יהודה ליב מגנס. השתתפו חזן רפורמי של קהילת מונטפיורי מברונקס והחזן יוסלה רוזנבלט, ששר תפילת "אל מלא רחמים" באחת מתחנות הטקס, בבית הכנסת האורתודוקסי "אוהב צדק", בעוד שבאודיטוריום של משרדי "הקהילה" הרב מגנס הקריא את צוואתו של הסופר המנוח. בבית העלמין קרא קדיש הבן של שלום עליכם, נומה. הסופרים שלום אש ואברהם רייזן, המשורר הסוציאליסטי מוריס וינצ'בסקי והמנהיג הציוני נחמן סירקין הספידו את המנוח. רבבות של יהודים שעמדו או צעדו ברחובות של ברונקס עקבו אחרי התהלוכה והטקסים במנהטן ובברוקלין. "ההלוויה נמשכה יותר מחצי יום" כותב דן מירון, "ולכל אורך דרכה הוציאה לרחובות מאות אלפי יהודים... הלומי צער ושטופי רגש. העיר הגדולה לא ידעה כמעט הלוויה כמותה".

שלום עליכם נטמן ב"הר נבו" בקבורה זמנית, מתוך תקווה כי בהתאם לצוואתו יוכל להיקבר בעתיד הלא רחוק לצד אביו בעיר הולדתו קייב. אולם הנסיבות ההיסטוריות באותו הזמן לא אפשרו זאת, והוא נטמן בשנת 1921 באורח קבע בבית העלמין "הר כרמל" הסמוך.

הסופרת היהודיה-אמריקאית בל קאופמן הייתה נכדתו של שלום עליכם, והרקדנית ברטה ימפולסקי היא נינתו.

נאמר עליו
זמן מועט לפני סוף השואה, במאמר שנכתב בי"ט שבט ה'תש"ה (2 בפברואר 1945), והוכתר בשם: "אל המספר הנפלא" כתב חוקר הספרות דב סדן:

צוואת שלום עליכם

ציון על מצבת קברו

יצירותיו
יצירותיו של שלום עליכם ניחנו בהומור רב, והן מביעות יחס של חמלה והזדהות עם גיבוריו, אנשי העיירות היהודים, על חולשותיהם ומעלותיהם. בסיפוריו שולבה גם ביקורת סאטירית עליהם, אך היא לרוב מוסווית ואינה נוקבת יתר על המידה. יצירותיו סייעו להעלאת הרמה של הספרות היהודית ונתנו ביטוי לתמורות שחלו בחברה היהודית בת זמנו, להוויי החיים שהיה ונכחד.

דווקא הסופרים הרוסים, הם אלו שקלטו לראשונה שהכתיבה ההומוריסטית-יהודית של שלום־עליכם הייתה דרכו להיחלץ מתהומות היאוש. הם הבחינו בקשר שבין כשרונותיו הגדולים של מחבר לבין אופיו כבן-אדם.   הם גם היו הראשונים שכינו את שלום־עליכם "משורר העם" וקלטו את ההומור המיוחד בכתיבתו, שלא היה הומור מופגן ומוחצן של מוקיון, אלא ניסיון אמפתי  ופואטי להתגבר על הטרגדיה של החיים היהודיים. המבקר הרוסי אמפיתיאטרוב היה הראשון שכינה את  שלום עליכם  כסופר שידע לצחוק דרך דמעותיו, "צחוק מתוך דמעות הוא לבני האדם  עונג נוגה. אך ייתכן, כי זהו העונג העמוק ביותר על האדמה, ואשרי האיש, שיש בידו לתתו"

חיים נחמן ביאליק התפעל מכתיבתו של שלום עליכם ובאחד מערבי הסלון הספרותי שהתנהלו בוורשה בביתו של י"ל פרץ, (שזלזל בכתיבתו "הקלה" של שלום עליכם) תיאר אותו ככלי יקר עשוי מתכת טהורה. "חמדה גנוזה" בלשונו ומתיקות נובעת מכתביו. קלות סגנונו של שלום עליכם מטעה את הקוראים לשפוט אותו בקלות ראש והפופולריות הגדולה שלו רק מעלה את ערכו של הסופר הזה שכולם מבינים אותו ומתענגים עליו. לא כל סופר זוכה לכך.

היכולת להתרחק מעט מעצמנו, כותבת נורית גוברין, לרכך את המצבים הקודרים ביותר ולצחוק על עצמנו, היא מסימניו של ההומור הטוב. בהומור היהודי, ובמיוחד זה של שלום עליכם, עין אחת בוכה ועין אחת צוחקת. הקורא של שלום עליכם מוצא עצמו עצוב וצוחק בעת ובעונה אחת. זהו סוד קסמו של הסופר, שהיה אחד משיאיה של דרך הסיפור היהודית, המשלבת הומור ודמע, גרוטסקה ומציאות, פנטזיה ועובדות.

ראשון מתרגמיו לעברית היה ישעיהו קרניאל (1942-1881), בן דור המייסדים של המושבה זכרון יעקב. את תרגומי סיפוריו הקצרים של שלום עליכם נהג לשלוח לעיתוניו של אליעזר בן-יהודה, "הצבי/האור" ו"השקפה", שם ראו אור בדפוס. בשנת 1917, בעת שכיהן כמנהל סניף בנק אפ"ק בצפת הוציא לאור, ביוזמתו ועל חשבונו, חוברת זיכרון לרגל יום השנה למותו של הסופר ובה כלל קובץ תרגומים מתוך יצירתו.

רבים מכתביו תורגמו לעברית על ידי חתנו, הסופר יצחק דב ברקוביץ (י"ד ברקוביץ), במחצית הראשונה של המאה ה-20. בהמשך תורגמו כתביו של שלום עליכם גם על ידי אריה אהרוני, דן מירון ובני מר.

בין מתרגמיו לרוסית הוא מיכאיל שמבדל.

בשנת 1911, הסיפור של שלום עליכם "הנבחרים (מהחיים של אנשים קטנים)" תורגם מיידיש לרוסית על ידי איזה קרמר (בכתב העת קריימר),זמרת עתידית, והתפרסם. הסיפור נכלל בספר הראשון של מגזין "סברמניק" (ינואר 1911, עמוד 154-119).  א.ב. אמיפטירוב, שלקח חלק גדול ביצירת המגזין, וכתב לשלום עליכם על איזה קרמר ב-21 בנובמבר 1910: "זה יהיה נחמד לקבל את הסיפור שלך כסיפור שנכנס לספר הראשון <...> שלח אותו בשפה המקורית. יש לי מתורגמן מאוד טוב שאני רוצה שינסה לתרגם את הסיפור שלך".

מיצירותיו שהוצגו בתיאטרון, בקולנוע ושודרו בטלוויזיה
 כנר על הגג, (מחזמר).
 כוכבים נודדים, הקאמרי, 1950. תרגום המחזה פורסם לראשונה בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יד', 2022.
 טוביה ושבע בנותיו, סרט ישראלי משנת 1968.
 כנר על הגג (סרט), 1971.
 טוביה החלבן, (הצגת יחיד), יזם, הפיק ושיחק גדעון שמר.
 קשה להיות יהודי, מחזה על אנטישמיות ועלילות דם נגד יהודים.
 שלוש אלמנות - מונודרמה, גדעון שמר, עיבוד לבמה אריה אהרוני, 1978-1975.
 שלוש אלמנות - מונודרמה, עיבוד לטלוויזיה אריה אהרוני, שודר ב-1978.
 הזכייה הגדולה, תיאטרון חיפה, בימוי עמרי ניצן, עיצוב במה רות דר, עיבוד לבמה אריה אהרוני, 1981.
 עירם של האנשים הקטנים ביימה אופירה הניג, עיצוב אורן שגיא ושירי אסא, עיבוד אייל דורון ואופירה הניג. ההצגה הועלתה לראשונה ב-2006 בתיאטרון החאן, ובגרסה שונה במקצת ועם שחקנים אחרים באנסמבל הרצליה ב-2009.
 מחווה לשלום עליכם, התיאטרון הקאמרי, תחקיר עריכה וקטעי קישור רחל ואריה אהרוני, 2008.
 קיץ במריאנבד (הצגה), תיאטרון גשר, 2017.
כוכבים תועים- יהושע סובול ואיה קפלן, ביימה: איה קפלן, תיאטרון יידישפיל, 2016

מספריו הנודעים

 טביה החולב
 מוטל בן פייסי החזן
 מנחם מנדל
 מנחם מנדל בוורשה.
 סטמפניו
 יריד (אוטוביוגרפיה)
 סיפורי רכבת
 יוסל'ה זמיר
 אדם ובהמה – מקבץ סיפורים קצרים. (האולר, עלי-כינור, נסתלקו, נפש חיה, צער בעלי-חיים, מעשה באגוזים, הסביבון, הזקן, הברבר החצרוני, מתושלח, כפרות, הנאהבים והנעימים).
 עירם של האנשים הקטנים
 מעשה בכלב סירקא
 סיפורי זעם - מקבץ סיפורים קצרים
 כתריאלים - מקבץ סיפורים. (עיר הכתריאלים, ברית מצווה, חתונה, היורשים, יש קונה עולמו בשעה אחת, לא עליכם יהודים !, תענית קלה, דרייפוס בכתריאליבקה, געגועים על בית-אבא, הבדיקה, מושב-זקנים, שמואל שמלקיס, כתריאליבקה החדשה).
 מדברים בעדם - מקבץ סיפורים. (חמישה ושבעים אלף, אדם בעל-קבה, מטעמים של חלב, עצה, הקדירה, אוזים, אילו הייתי רוטשילד, בלא עין-הרע, נחת-אבות, ממבחן הצבא, לא היו דברים מעולם, רופאים, הביתה של עשירים).
 חיי אדם - מקבץ סיפורים. (ספר ראשון: ימי הילדות, ספר שני: ימי הנערות).
 חיי אדם - מקבץ סיפורים, (כרך שני). (המשך ספר שני: ימי הנערות, ספר שלישי: ימי הבחרות).
 יוסיל בן החזן - מקבץ סיפורים (א. אורח לשבעות. ב. אשרי - יתום אני. ג, מה יהא בסופי?). אודיסא, תר"ע.
 ימים טובים - מקבץ סיפורים. (מעבר בוג, אקדמות, בין אדם לחברו, ששים ושמחים, טווי-זהב, אכספרופריאציה של פסח, משלוח-מנות, פסח בכפר, דויד מלך ישראל, הצעיר במלכים, הגלגל חוזר אחורנית, המטאטא, פרקי שיר-השירים.
 סיפורי מעשיות לילדי ישראל - מקבץ סיפורים. (הדגל, מעות של חנוכה, בבית המלך אחשורוש, בגדי יום טוב, פלשתים, ירק לשבועות, האתרוג, אל סעודת פורים, גלות ערב פסח, גזלנים, לא קם כמשה, אורח לפסח, אסתר, קידלת וקידשת).
 ארבעה ספורים לילדים : האולר, השעון, הדגל, האתרוג.
 עירם של האנשים הקטנים - סיפורים מהמאה העשרים.
 דלים ועליזים אנשים קטנים בעלי השגות קטנות.
 אשרי, יתום אני
 המבול, (כתבים).
 מלה כנגד מלה, (כתבים).
 סיפורי תוהו.
 הדגל.
 מהתלת הדם .
 סיפורי אלף לילה ולילה - שלוש אלמנות / יוסף .
 בעיני ילד .
 אהבה : סיפורים קצרים.
 השעון הזקן .
 שיר השירים : רומאן נעורים בארבעה פרקים.
 מהתלת הדם, (רומן).
 חיי קיט, (סיפורים ופיליטונים).
 בחול ובמועד, (סיפורים).
 יום טוב שהופרה שמחתו.

כוכבים תועים

הנצחה
ב-1966 הוקם בתל אביב בית שלום עליכם, המשמש מרכז לתרבות היידיש בישראל. כן הונצח שמו בבתי ספר וברחובות בערים רבות בישראל.

בעיר קייב הוצב פסל בדמותו בשנת 1997, וגם במוסקבה בשנת 2001. הרחוב הראשי בבירוביג'ן נקרא על שמו, וכן אוניברסיטת שלום עליכם בעיר. רחובות על שמו קיימים בערים שונות באוקראינה וברוסיה, ביניהן קייב, לבוב, ז'יטומיר, אומן, ומיקולאייב. בשנת 1996 נקראה גם חלקת רחובות בניו יורק "כיכר שלום עליכם" (Sholem Aleichem Place).

בנתניה הוצב ב-2011 פסל של שלום עליכם, מעשה ידי הפּסָל לב סגל, ברחוב שלום עליכם.

שירו של נתן אלתרמן, "מכתבו של מנחם מנדל" מהווה הספד שלו לדמויותיו של שלום עליכם בעקבות מאורעות השואה.

ראו גם
 הפולמוס על מעמד היידיש בספרות
נס בעיירה

לקריאה נוספת

אוטוביוגרפיה ועדויות משפחתיות
 שלום עליכם, חיי אדם, 2 כר, דביר, תש"י
 בתו, מארי וויפה-גולדברג, אבי, שלום עליכם. ספריית פועלים, 1972
 חתנו, יצחק דב ברקוביץ הראשונים כבני-אדם: ספורי זכרונות על שלום עליכם ובני-דורו (5 כרכים), תל אביב: דביר, תרצ"ח-תש"ג

ביוגרפיה וביקורת
 אברהם ליס (עורך), שלום עליכם: חייו בתמונות: זיַין לעבן אין בילד, תל אביב: בית שלום עליכם, תשמ"ט 1988. (אלבום תמונות ופקסימילים עם מבואות ודברי הסבר בעברית, יידיש ואנגלית)
 כה אמר – אַזוי האָט געזאָגט שלום עליכם: טיפּן, בילדער ווערטלעך און טיַיטשווערטלעך, תל אביב: פֿאַרלאַג י. ל. פּרץ, תשנ"א 1991. (לקט מתוך כתבי שלום עליכם, מסודר לפי נושאים ובלווית מבוא מאת אברהם ליס) 
 דוד לבקובסקי, שלום עליכם וגבוריו, מבוא - דב סדן, מוציא לאור : שלום, תל אביב, תשי"ט, 1959.
 שלום עליכם, בריוו: 1879–1916; רעדאַקטאָר: אברהם ליס, תל אביב: בית שלום עליכם, תשנ"ה 1995.
 חנא שמרוק, עיירות וכרכים, פרקים ביצירתו של שלום עליכם, מאגנס, 2000.
 חנא שמרוק, שלום עליכם : מדריך לחייו וליצירתו, הקיבוץ המאוחד, 1980.
דן מירון, "הצד האפל בצחוקו של שלום עליכם", בספרו הצד האפל בצחוקו של שלום עליכם: מסות על חשיבותה של הרצינות ביחס ליידיש ולספרותה, עם עובד, 2004, עמ' 17–116.
 אריה אהרוני, שלום עליכם באור חדש, ספרית פועלים, 2002.
 יצחק בקון, מנדלי – שלום עליכם : בחינה מחודשת, הוצאת המרכז ללימודי יידיש, 1995.
 כתבי שלום עליכם, עובדו ותורגמו על ידי י"ד ברקוביץ, הוצאת דביר, תשי"ז.
 אריה אהרוני, שלום לוריא, 'שלום עליכם, תשעים למותו', מדור לזכרו, עיתון 77 311, יוני 2006.
 ישראל ברטל, 'דמות הלא-יהודים וחברתם ביצירת שלום-עליכם: שלבים בהתפתחות המגעים בין היהודים לסביבתם במזרח אירופה, הספרות, 26 (1978), עמ' 39–71.
 מפה לאוזן, שיחות באמנות המונולוג של שלום עליכם, תרגם את שבעת המונולוגים וכתב עליהם מאמרים: דן מירון, הוצאת אפיק, 2012.
אורן רומן, נשים יוצרות מוזיקה בכתבי שלום עליכם, מסכת י"ד, 2018, עמ' 180-155.

קישורים חיצוניים

כתביו ברשת
 [ כל כתבי שלום עליכם ביידיש], במאגר המרכז הלאומי לספרי יידיש 
 
 שלום עליכם, דיאלוג, מתוך "סופרים יהודים", מיידיש: אריה אהרוני, עתון 77, גיליון 311, יוני 2006
 
 , סיפור מתוך "סיפורי זעם", מאת שלום עליכם, הוצאת עם עובד, 225 עמודים
  מאה שנה להולדתו של שלום עליכם, טקס במעמד לוי אשכול, זלמן ארן וכן בתי ונכדתו של שלום עליכם. מינהל ההסברה, 1959 (התחלה 5:28)

מכתבים
 שלום עליכם, השטעקשיך של ביאליק, מכתב לחיים נחמן ביאליק, מיידיש: מנחם פרי, באתר הספריה החדשה, 9/11/09
 
 דוד אסף, '"אהובי רעי, המגיד מדובנא": מכתבי בדיחות בסגנון "מגלה טמירין" שהחליפו ביניהם שלום עליכם ושמעון דובנוב', חוליות, 5 (1999), עמ' 61–107.

לקריאה נוספת 
 מתן חרמוני, שלום-עליכם על חייו ויצירותיו, סדרת "צורות", הוצאת סל תרבות ארצי, 2009. עורך: דורי מנור
 על ביקורו של שלום עליכם בווילנה, בתוך ספרו של יצחק דב ברקוביץ' "מן המיצר", בתערוכה "ירושלים דליטא: סיפורה של הקהילה היהודית בווילנה" באתר יד ושם
 על הופעתו של שלום עליכם במופע הקראה בתיאטרון בווילנה, בתוך ספרו של יצחק דב ברקוביץ' "מן המיצר", בתערוכה "ירושלים דליטא: סיפורה של הקהילה היהודית בווילנה" באתר יד ושם
 
 
 זאב גולדברג, זאב גולדברג, שלום-עליכם והרעיון הציוני, מכללת אחווה
 שלום-עליכם - מדריך לחייו וליצירתו, חנא שמרוק, המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1980
 
 
 
 
 
 דרור בורשטיין, על "עירם של האנשים הקטנים" מאת שלום עליכם, באתר הארץ, תרבות וספרות, יולי 2005
 
 
 
 
 
 
 
 
 גיל סלוביק, תרנגולים, אברכים ויורשים: הסאטירה הדתית של שלום עליכם, באתר המרכז האקדמי שלם, 2 במרץ 2017
 
 
 
 
 

 Louis Fridhandler. Indexes to the Yiddish works of Sholem Aleichem
 Jeremy Dauber, The Worlds of Sholem Aleichem, Schocken Books, 2013. 
 Marie Waife-Goldberg, My Father, Sholem Aleichem, Simon & Schuster, 1968. 
 Erica Silverman, Sholom's Treasure: How Sholom Aleichem Became a Writer, Farrar, Straus and Giroux, 2005. 
 Gennady Estraikh (ed.), Translating Sholem Aleichem: History, Politics and Art, Legenda Publishing, 2012. 
 Ken Frieden, A Century in the Life of Sholem Aleichem's Tevye, Syracuse University Press, 1997.

הערות שוליים 

האימפריה הרוסית: אישים
הומוריסטנים יהודים
סופרים יהודים רוסים
סופרים יהודים אוקראינים
חבורת אודסה
סופרי יידיש הידועים בשם עט
סופרים יהודים אמריקאים
סופרים כותבי עברית
סופרים כותבי יידיש
הומור יהודי
אישים שהונצחו על בולי ישראל
אישים שהונצחו על בולי רומניה
סופרים אמריקאים הידועים בשם עט
סופרים רוסים הידועים בשם עט
פיליטוניסטים כותבי עברית
יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
אמריקאים שנפטרו משחפת
אמריקאים שנולדו ב-1859
נפטרים ב-1916