אהרן שבתאי

אהרן שבתאי (נולד ב-11 באפריל 1939 בתל אביב) הוא משורר עברי, מרצה, ומתרגם מיוונית עתיקה. תרגם עשרות מחזות יווניים קלאסיים.

ביוגרפיה

אהרן שבתאי נולד בשנת 1939 בתל אביב. התחנך בקיבוץ מרחביה. למד תרבות קלאסית ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר דוקטור בתרבות קלאסית. השתלם בסורבון בפאריס, באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בארצות הברית.

לימד בחוג לתיאטרון של האוניברסיטה העברית וכן ספרות יוונית באוניברסיטת תל אביב. שיריו הראשונים התפרסמו בשנת 1955 בעיתון "על המשמר".

בשנות ה-60 וה-70 נהגו להזכירו בנשימה אחת יחד עם משוררים כמו דוד אבידן ויונה וולך (עמה ניהל פרשיית אהבים).

בתחילת שנות התשעים עורר כעס וביקורות שליליות בעת פרסום ספר השירה "זיוה", בו חשף בפירוט יוצא דופן את יחסיו הארוטיים עם זיוה פוסטק, תוך שימוש בתיאורים שלא היו שכיחים בשירה העברית. יש המחשיבים ספר זה כציון דרך בתולדות השירה בישראל. בשנת 2014 ליווה מבחר משירתו הארוטית של שבתאי את סדרת הציורים זימה מאת יונתן הירשפלד בספר בשם זה, ובתערוכה משותפת שנערכה בגלריה צדיק ביפו שאצר רון ברטוש.

אהרון שבתאי כתב גם שירה פוליטית. שיריו עסקו בפגיעה בכפרים הערביים בילעין ובודרוס בעקבות בניית חומת ההפרדה (או גדר ההפרדה) בשטחים, לאחר מות טניה, אשתו השנייה, פרסם את הספר 'טניה' (2008). שיריו מתפרסמים ב"הארץ", בכתב העת "מעין" ובדחק - כתב עת לספרות טובה, ורבים מהם כונסו באסופת שיריו "ארצנו". בספרים מוקדמים שלו נטה דווקא למרכז הפטריוטי ואף לימין (למשל בספר בגין, שעסק במנחם בגין). חתם על עצומת תמיכה בסרבנות לשרת בשטחים.

פרסם את הכרך על המיתולוגיה היוונית במסגרת סדרת המיתוסים שערך המתרגם והעורך דן דאור בהוצאת מפה. שבתאי תרגם מיוונית מיצירותיהם של אייסכילוס, סופוקלס, אוריפידס, אריסטופאנס והסיודוס, את הומרוס ('איליאדה' ו'אודיסאה') וכן שירים רבים מן השירה הלירית של משוררי יוון. כמו כן, תרגם מגרמנית מיצירת ברטולט ברכט. שבתאי נושא בתואר דוקטור ומלמד בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1999 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת ובפרס לאה גולדברג לשנת 2009. בשנת 2018 זכה בפרס ביאליק.

משפחתו
אהרן הוא אחיו של הסופר והמשורר יעקב שבתאי. היה לו אח צעיר נוסף, יואל, נגן-עוגב וצייר, שהתגורר שנים רבות בדרום צרפת, ונפטר שם. בצעירותו התחתן אהרן בנישואים אזרחיים בפריז עם קולין ברוצקוס (בתם של האדריכל הירושלמי דוד אנטול ברוצקוס והפסיכולוגית איטה ברוצקוס, ונכדתו של הכלכלן בוריס דב ברוצקוס). לאהרן ולקולין נולדו ארבעה בנים (גומא, למואל, נהר ואוד) ושתי בנות (לוטם וננו). אהרן הקדיש לחיי המשפחה את סדרת ספרי 'הפואמה הביתית' (1976–1986). לאחר הולדת בן הזקונים אוד, התערערו יחסי אהרן וקולין, ואהרן התאהב באחותה של קולין, דפנה אינבינדר, שלא נענתה לו. לאהבה נכזבת זו הוא הקדיש את ספרו 'אהבה' (1987). בשנה זו אהרן עבר לגור בתל אביב עם זיוה פוסטק, עורכת סרטי קולנוע שעבדה קודם לכן בצרפת עם קלוד לנצמן על סרטו "שואה". אהרן וקולין התגרשו בשנת 1989. קולין וילדיה המשיכו לחיות בביתם הירושלמי. בשנת 1996 נישא אהרן שבתאי בשנית, לטניה ריינהרט, בלשנית, חוקרת ספרות ופעילת שמאל רדיקלי, והיה נשוי לה עד מותה ב-2007.

שירתו
עיקר מלאכתו הפואטית של אהרן שבתאי היא בחתירתו לאמת, אף אם היא אינה נעימה לעיניו של הקורא או לכבודו שלו כמשורר. לפי שבתאי, אל לו למשורר לצנזר את עצמו. כך ניתן להבין את הבזקי התיאורים בפואמה הביתית, את תיאורי האהבה הגרפיים בזיוה, ואת שיריו הפוליטיים. הפואטיקה שלו חושפת את המיניות, ההתפעלות מרגעי היומיום ואת היופי והכיעור, הכאב וחסד של הגוף. שיריו של אהרן שבתאי מתאפיינים בהאלהה של הטריוויאלי ו"נטול הערך" — תפוחי אדמה, חביתה, חבית יין, חבילת טמפונים — על חשבון הציבורי וה"חשוב" — המדינה, הרמטכ"ל, הביטחון. בשנת 2014 מספר שירים מתוך ספרו "טניה" הוצגו בתערוכה "גזר דין גוף" בגלריה החדשה במוסררה ובאוצרתו של המשורר איתי עקירב.

אהרן שבתאי הוא אחד המשוררים הפעילים בגרילה תרבות.

ספריו
המיתולוגיה היוונית - מיתוסים, ספרי תל אביב, 2000

שירה
חדר המורים, עכשיו, 1966
קיבוץ, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1973
הפואמה הביתית, ספרי סימן קריאה, 1976
חרא, מוות, עכשיו, 1979
 חוט, פרוזה, 1981
החמור, עקד, 1982
ספר הכלום, ספרית פועלים, 1982
ההרצאה הראשונה, עכשיו, 1985
בגין, כתר, 1986
אהבה, עם עובד, 1987
גירושין, מוסד ביאליק, 1990
זיוה, זמורה ביתן, 1990
מטאזיויקה, זמורה ביתן, 1992
הלב, סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 1995
בחודש מאי הנפלא, סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 1997
פוליטיקה, הוצאת אבן חושן, 1999
ארצנו, הקיבוץ המאוחד, 2002
שמש שמש, חרגול, 2005
טניה, חרגול, 2008
פתחתי דלת, ועמדת שם, עם עובד, 2019
 מבחר ושירים חדשים (עורך המבחר: אלעד זרט), עם עובד, 2021

מחזות יווניים שתרגם
אוריפידס, אורסטס, הוצאת שוקן, 2009
אוריפידס, איון, הוצאת שוקן, 2005
אוריפידס, איפיגניה באוליס, הוצאת שוקן, 1989
 אוריפידס, איפיגניה בארץ הטאורים, הוצאת שוקן, 2007
 אוריפידס, אלקטרה, הוצאת שוקן, 2001
 אוריפידס, אלקסטיס, הוצאת שוקן, 1986
 אוריפידס, אנדרומכה, הוצאת שוקן, 2003
 אוריפידס, הבאקכות, הוצאת שוקן, 1994
 אוריפידס, היפוליטוס, הוצאת שוקן, 1992
 אוריפידס, הלנה, הוצאת שוקן, 2010
אוריפידס, הנשים הפיניקיות, הוצאת שוקן, 2011
 אוריפידס, הקבה, הוצאת שוקן, 1992
 אוריפידס, הקיקלופ, הוצאת שוקן, 2001
 אוריפידס, הרקלס, הוצאת שוקן, 2002
 אוריפידס, ילדי הרקלס, הוצאת שוקן, 2011
 אוריפידס, מבקשות החסות, הוצאת שוקן, 2011
 אוריפידס, מדיאה, הוצאת שוקן, 1983
 אוריפידס, נשי טרויה, הוצאת שוקן, 2010
 אייסכילוס, אגממנון, הוצאת שוקן, 1990
 אייסכילוס, הפרסים, הוצאת שוקן, 1994
 אייסכלוס, מבקשות החסות, הוצאת שוקן, 2011
 אייסכילוס, נוטות החסד, הוצאת שוקן, 1990
 אייסכילוס, נושאות הנסכים, הוצאת שוקן, 1990
 אייסכילוס, פרומתאוס הכבול, הוצאת שוקן, 1994
 אייסכילוס, שבעה נגד תבי, הוצאת שוקן, 2011
 אריסטופאנס, הצפרדעים, הוצאת שוקן, 1997
 אריסטופאנס, ליסיסטרטה, הוצאת שוקן, 1997
 אריסטופאנס, מהפכת הנשים, הוצאת שוקן, 2003
 מננדרוס, הנרגן, הוצאת שוקן, 2004
 סופוקלס, אדיפוס בקולונוס, הוצאת שוקן, 1999
 סופוקלס, אדיפוס המלך, הוצאת שוקן, 1994
 סופוקלס, איאס, הוצאת שוקן, 2003
 סופוקלס, אלקטרה, הוצאת שוקן, 2001
 סופוקלס, אנטיגונה, הוצאת שוקן, 1990
 סופוקלס, נשי טרכיס, הוצאת שוקן, 1989
 סופוקלס, פילוקטטס, הוצאת שוקן, 1998

שירה אפית יוונית שתרגם
הסיודוס, עבודות וימים. תל אביב, הוצאת שוקן, 2004.
 הומרוס, אודיסאה. תל אביב, הוצאת שוקן, תשע"ד / 2014.
 הומרוס, איליאדה. תל אביב, הוצאת שוקן, תשע"ו / 2016.

פרסים
 2021, פרס שר התרבות לתרגום ספרות

לקריאה נוספת
אפרת מישורי, "מארוטיקה לפורנוגרפיה - על "זיוה" של אהרון שבתאי", עכשיו 57, 1992.
יאיר מזור, "לסלק את האסתטיקה מן הסלון, קווי מיתאר לשירת אהרן שבתאי", מאזנים ע"ד, 2000. 
שמעון זנדבנק, "שירה לא רטובה: שבתאי, יום והמרד האימז’יסטי", חדרים 11, 1994.
אלון אלטרס, "לקחת בחשבון! על 'הפואמה הביתית' ועל שירת אהרון שבתאי בכלל", עכשיו 50, 1985.
אריה זקס, "משוררי האנטי-מטאפורה - אהרון שבתאי והרולד שימל", הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 1977.
אורי ברנשטיין, "על 'הפואמה הביתית' לאהרן שבתאי", סימן קריאה 7, 1977.
 "שיחה קצרה עם אהרן שבתאי", דחק - כתב עת לספרות טובה א, יוני 2011, תשע"א, עמ' 30–35.
 
 אהרן שבתאי, מתנות, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 263–267, הוצאת כרמל, 2017.
 
מיכאל גלוזמן, אהרן: הבית והמשפחה בשירת אהרן שבתאי, הוצאת למדא של האוניברסיטה הפתוחה, 2021.

קישורים חיצוניים 

 
 
 
 
 
 
 
 מוטי נייגר ואיילת כהן, "עיון תלת-ממדי בפרשנות תרבותית של מופעי מחאה: ניתוח המקרה של שירת שבתאי באינתיפדת אל-אקצה", איגוד – מבחר מאמרים במדעי היהדות, 2008, עמ' 227–245.
 יהודה ויזן, "אהרן שבתאי - מסה. עם צאת 'שבע פואמות'", דחק ג', 2013.
 
 אהרן שבתאי ורועי ארד בתמול שלשום, ירושלים, 2006 - וידאו קריאת שירה
 
 
 אלי הירש, על "טניה", ידיעות אחרונות 28/3/08
 עמוס לויתן, מתוך חצי פינה, עתון 77, גיליון 331, יולי 2008
 לוראן כהן, פשיטת רגל פואטית, באתר ארץ אחרת, 31 במאי 2006
 
 
 רחל צלניק-אברמוביץ, הפיוט ושברו: על תרגומו של אהרן שבתאי, קתרסיס 1, אביב תשס"ד 2004
 ניר נאדר, בשיחה עם אהרון שבתאי על השפעת הכיבוש על התרבות הישראלית, תקריב: כתב עת לקולנוע דוקומנטרי, גיליון 4, יוני 2012
 
 
 
 
 
 
 שלומי חתוכה, "מה אעשה היום: שירי הקורונה 2020-2021", מתוך הפודקאסט "ברית מילה" באתר כאן, 28 במרץ 2022

משיריו 
 
 
 
 שלושה שירים מתוך 'בחודש מאי הנפלא', באתר הספריה החדשה
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 | עשרה שירי קורונה | שנים עשר שירי קורונה | באתר הארץ, אפריל - אוגוסט 2020
 
 
 
 פואמה: רקוויאם | חלק א' | חלק ב' | באתר הארץ, אפריל 2023

על תרגומיו

הערות שוליים 

משוררים כותבי עברית
משוררים ישראלים
מתרגמים ישראלים
מתרגמים לעברית
מתרגמים מיוונית לעברית
חוקרי העת הקלאסית
זוכי פרס טשרניחובסקי
סגל אוניברסיטת תל אביב: ספרות
אהרון
זוכי פרס אריק איינשטיין: ספרות
זוכי פרס ביאליק לספרות יפה
מרחביה: אישים
בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
סגל אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
סגל אוניברסיטת תל אביב: לימודים קלאסיים
ישראלים שנולדו ב-1939