L7

L7 (הגייה: אל-סבן) היא להקת רוק אמריקאית של נשים שהוקמה ב־1985 בלוס אנג'לס שבארצות הברית. בגלל המראה והסאונד המסוים שלה, הלהקה משויכת רבות לתנועת הגראנג'.

היסטוריה 
הלהקה הוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1985 על ידי דוניטה ספארקס וסוזי גרדנר בגיטרות ושירה, רנה' לוקאס על הבס, ורוי קוצקי על התופים. זמן קצר מכן החליפה ג'ניפר פינץ' את לוקאס על הבס וקוצקי הוחלף על ידי דמטרה "די" פלאקאס.
לפני הצטרפותה, ניגנה ג'ניפר פינץ' בלהקת Sugar Babydoll עם קורטני לאב וקט ביילנד, שלאחר מכן הקימו את הלהקות הול ובייבס אין טוילנד בהתאמה.

בשנת 1991 הקימה הלהקה את Rock For Choice ארגון Pro Choice, אשר קידם את נושא בזכויונות נשים וזכה לתמיכה נרחבת מלהקות כמו נירוונה, פרל ג'ם, רד הוט צ'ילי פפרז ורייג' אגנסט דה מאשין.

אלבומה הראשון של הלהקה, הנושא את שמה, יצא בשנת 1988 בלייבל הפאנק המתחיל דאז Epitapth. סגנון האלבום כולל השפעות חזקות יותר של פאנק (Punk) מאשר העבודות המאוחרות יותר של ההרכב. ב-1990 הוחתמה בלייבל סאב פופ, שבאותן שנים היה אחראי לפריצה של הגראנג' עם להקות כמו מאדהאני, נירוונה, סאונדגארדן וטאד, והוציאה לאור את אלבומה השני Smell The Magic. האלבום יצא לאור תחילה כ-EP עם 6 שירים, אך שוחרר מחדש ב-1991 כאלבום שאליו מתווספים 3 שירים. האלבום כלל את הסינגל הראשון של הלהקה "Shove".

אלבומם השלישי Bricks Are Heavey יצא בחברת התקליטים Slash בשיאה של תקופת הגראנג', וכלל את הלהיט הגדול של הלהקה "Pretend We're Dead". האלבום הופק על ידי בוטצ' ויג שעבד בין השאר עם נירוונה והסמאשינג פאמפקינס.

אלבומם הרביעי Hungry For Stink יצא ב-1994, והופק על ידי גארת' ריצ'רדסון, שהפיק בין השאר גם את אלבום הבכורה של רייג' אגנסט דה מאשין. האלבום יצא לאור במהלך סיבוב ההופעות של הלהקה במסגרת פסטיבל לולהפאלוזה, וכלל את הסינגל "Andres", ואת השיר "Fuel My Fire" שגרסת כיסוי שלו הופיעה באלבומה המצליחה של להקת הפרודיג'י Fat Of The Land.
האלבום היה האחרון, שהלהקה הקליטה עם הבאסיסטית ג'ניפר פינץ', שפרשה בזמן הקלטת אלבומם החמישי The Beauty Process: Triple Platinum.
גייל גרינווד, באסיסטית להקת Belly לשעבר, החליפה את פינץ' באלבום הזה. האלבום היה האחרון של הלהקה בחברת התקליטים Slash.

בשנת 1999 הלהקה הוציאה לאור את אלבומה Slap-Happy, שהוא האחרון של הלהק, נכון לשנת 2018, וזאת לייבל העצמאי Bong Load. השירים באלבום שמרו על חוש ההומור המפורסם של הלהקה, אך מוזיקלית היו רכים וניסיוניים יותר.

הלהקה הפסיקה את פעילותה בשנת 2001, אך מעולם לא הודיעה על רשמית על פירוק.

ב-10 בינואר 2014 הודיעה הלהקה בעמוד הפייסבוק שלה על איחודה מחדש. בעקבות האיחוד חידשה הלהקה את אתר האינטרנט שלה וכללה רשימת תפוצה בשביל מעריצים.

מקור השם 
L7 היא מילת סלנג שמשמעותה "מרובע" (בסלנג העברי: חנון), ומקורה ביצירת צורה של מרובע משתי הידיים, כאשר האצבע והאגודל של כל יד הן בזווית ישרה (יד אחת "L" ויד אחת "7"), ומחוברות בקצוות. הלוגו של הלהקה הוא ציור של שתי כפות ידיים כאלה, כשהן בצילום רנטגן צבוע בירוק.

חברות

חברות ההרכב 
 דוניטה ספארקס – שירה, גיטרה (1985–2001, 2014–כיום)
 סוזי גרדנר – שירה, גיטרה (1985–2001, 2014–כיום)
 ג'ניפר פינץ' – שירה, בס (1987–1996, 2014–כיום)
 דמטרה פלאקאס – תופים, שירה (1988–2001, 2014–כיום)

חברות לשעבר 
 ג'ניס טאנאקה – בס (1999–2001)
 גרטה ברינקמן – בס (1996–1997)
 גייל גרינווד – שירה, בס (1997–1999)
 אן אנדרסון – תופים (1988–1989)
 רוי קוצקי – תופים (1986–1988)

דיסקוגרפיה

אלבומי אולפן 
 L7 / 1988
 Smell The Magic / 1990
 Bricks Are Heavy / 1992
 Hungry For Stink / 1994
 The Beauty Process: Triple Platinum / 1997
 Slap Happy / 1999
Scatter the Rats / 2019

אוספים 
 The Best Of L7 - The Slash Years / 2000
Fast and Frightening / 2016
Pretend We're Dead – Best Of / 2019

אלבומי הופעה 
Live: Omaha to Osaka / 1998
Wireless / 2018

קישורים חיצוניים 

 

 המילים לשירי הלהקה
 L7 - Bricks are heavy. האלבום המלא מ-1992, אתר YouTube

להקות גראנג' אמריקאיות
להקות רוק אמריקאיות