פויי, קיסר סין

פּוּיִי (בסינית: 溥儀, פין-יין: Pǔyí; 7 בפברואר 1906 – 17 באוקטובר 1967) היה הקיסר האחרון של סין. שימש גם כשליט מנצ'וקוו שהייתה מדינת בובות סינית בתקופת הכיבוש של האימפריה היפנית.

תחילת דרכו
פויי נולד בשנת 1906 כצאצא לאייסין גיורו, המשפחה המנצ'ורית שהוציאה מתוכה את שושלת צ'ינג. בגיל שלוש הוכתר לקיסר סין, ה-12 מקיסרי שושלת צ'ינג. עם הכרזת הרפובליקה הסינית ב-10 באוקטובר 1911 הודח מכסאו ובכך בא הקץ לשושלות הקיסרים בסין. המורדים שהכריזו על הרפובליקה בסין הבטיחו לשמור על ביטחונו ורווחתו של הקיסר לשעבר. ניתנה לפויי, בני משפחתו ויועציו הזכות להתגורר ב"עיר האסורה" בבייג'ינג ולנהוג בתחום צר זה בגינוני מלכות. פויי הצעיר זכה לחינוך טוב, למד אנגלית ממורה פרטי ואף בחר להוסיף לשמו הסיני את השם "הנרי", על שם הנרי השמיני, מלך אנגליה.

סין הייתה באותה תקופה בלתי יציבה מבחינה שלטונית וגנרלים שונים תפסו את השלטון בהפיכות מעת לעת. בשנת 1917 ביצע אחד הגנרלים ניסיון הפיכה בפקינג ופויי הוכרז על ידו בשנית כקיסר למשך 12 יום עד לכישלון ההפיכה.

ב-25 בנובמבר 1925 הוקפה העיר האסורה על ידי כוחותיו של גנרל אחר שדרש מפויי לוותר על תוארו המלכותי ולעזוב את העיר האסורה. פויי נמלט לשגרירות יפן ומצא בה מקלט. היפנים הובילו את פויי לאחת מערי החוף בה היה ליפנים מעמד של השפעה וכח.

שיתוף הפעולה עם יפן 
ב-18 בנובמבר 1931 פלשו כוחות יפן לחבל מנצ'וריה בצפון סין. הפלישה החלה בעקבות פרובוקציה יפנית: חיילים יפניים ששמרו על מסילת הברזל בדרום מנצ'וריה, פוצצו חלק מן המסילה, ובכך יצרו מראית עין מעשה טרור, ששמש כתרוץ לפלישה. הכח הפולש היה צבא יפני אוטונומי שנקרא צבא קוואנטונג.

פויי נדרש על ידי היפנים לעזור בהקמת מדינה נפרדת מסין, במנצ'וריה. פויי נענה לדרישה אך ביקש כי מדינה זו תהיה ממלכה בשלטונו. ב-13 בפברואר 1932 הבריחו היפנים את פויי מסין למנצ'וריה, אשר בחסות יפן הוכרזה ב-18 בפברואר 1932 כממלכה עצמאית לכאורה, ששמה מנצ'וקוו. פויי הוכרז כעוצר הממלכה וב-1 במרץ 1932 הוכרז כקיסר.

ממלכת מנצ'וקאו הייתה מדינת בובות תחת שליטה יפנית, ופויי היה למעשה קיסר בובה. בממשלת הממלכה שימשו יפנים כסגני שרים, אך הם אלו שנתנו את ההוראות וניהלו את הממלכה בחסות צבא קוואנגטונג.

במשך תקופת מלחמת העולם השנייה לא היה פויי יותר מאשר חותמת גומי בידי השליטים היפנים והם השתמשו בשמו ובתוארו לצורכי תעמולה. היפנים אף התערבו בחייו הפרטיים של פויי, אילצו אותו לשאת אישה יפנית ולהמיר את דתו מבודהיזם לדת השינטו.

לאחר מלחמת העולם השנייה 
ב-16 באוגוסט 1945, עם כניעת יפן פרש פויי מקיסרותו. בניסיונו להימלט ליפן, הוא נתפס על ידי כוחות סובייטיים שהצטרפו בשלב זה למלחמה נגד יפן.
פויי הובל על ידי הסובייטים לסיביר והושם במאסר בית עד אוגוסט 1946, כאשר הוטס ליפן כדי להעיד במשפטי פושעי המלחמה היפנים.

לאחר מספר חודשים הוחזר פויי לסיביר בה חי עד לחודש יולי 1950, ואז החזירו אותו הסובייטים לסין, לידי ממשלו של מאו דזה-דונג.

בסין נאסר פויי באשמת פשעי מלחמה, והיה אסיר בבית כלא במחוז ליאונינג עד 1959. בשנת 1960 הוענקו לו זכויות אזרח והותר לו לכתוב את הביוגרפיה שלו, שנתפרסמה ב-1964. בגלגולו האחרון היה פויי לתומך בקומוניזם וחבר בבית הנבחרים הסיני. פויי מת בביג'ינג בשנת 1967.

בתרבות
עשרים שנה לאחר מותו של פויי, יצא לאור הסרט "הקיסר האחרון" (The Last Emperor) בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י, אשר סיפר את סיפור חייו של פויי. הסרט זכה להצלחה אמנותית וקופתית, והוענקו לו תשעה פרסי אוסקר, בקטגוריות השונות לשנת 1987. בשנת 2010 יצא הספר "צופן הקיסר", שהוא אחד מסדרת ספרי "39 רמזים". הספר נכתב על ידי גורדון קורמן, ומספר על חייו של פויי וקשריו עם בית הקהילים.

קישורים חיצוניים

 
 
 

קיסרי סין
שושלת צ'ינג
גנרליסימו
נפטרים מסרטן הכליה
צמחונים סינים
ראשי מדינות שהורשעו בפשעי מלחמה
סינים שנולדו ב-1906
סינים שנפטרו ב-1967