קו מהדרין

קו מהדרין היה קו אוטובוס שבו נהגו כללי תרבות חרדיים, שבמרכזם הפרדה מגדרית לפיה הגברים יושבים במחציתו הקדמית של האוטובוס והנשים במחציתו האחורית. ברוב המקרים שבהם הייתה נהוגה הפרדה, הנשים עלו וירדו מהאוטובוס דרך הדלת האחורית והגברים - דרך הדלת הקדמית. בינואר 2011 קבע בג"ץ שהפרדה מגדרית כפויה באוטובוס אסורה ושכל נוסע ונוסעת רשאים לעלות מכל דלת ולשבת בכל מקום באוטובוס שיבחרו. בג"ץ הורה על הדבקת מודעות ברוח זו בכל קווי האוטובוס בארץ.

הפרדה בעלת אופי דומה לזו שבישראל מתבצעת גם בקו אוטובוס הנוסע בברוקלין, בין ריכוזי החרדים בוויליאמסבורג ובבורו פארק. קו האוטובוס פועל בזיכיון מטעם העירייה, ועניין ציבורי בו בשנת 2011 הוביל לביקורת שמתח על הפעלת הקו במתכונת זו ראש העירייה, מייקל בלומברג.

הפעלת קווי מהדרין
ב-1986, עקב תלונות שהועלו בנושא, החליטו מספר פוסקי הלכה חסידיים מאזור גוש דן, ובהם שמואל הלוי וואזנר ומשה יהודה ליב לנדא, להורות על הפרדה מגדרית בקו 54ב משני צדי האוטובוס. ב-1991 פרסם בד"ץ העדה החרדית בירושלים אזהרה מפני נסיעה מעורבת לרחצה במעיינות מרפא, תוך שהוא מתיר בלית ברירה נסיעה שכזו כאשר גברים יישבו מלפנים ונשים מאחור. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 התקיימו בישראל מערכי היסעים פרטיים ומקומיים, ללא רישיון להפעלת תחבורה ציבורית, שהפעילו הסדר הפרדה מגדרי תחת השם "קווי מהדרין" עבור הציבור החרדי. במטרה לעודד שימוש של חרדים בתחבורה ציבורית, הוקמה ועדת לנגנטל, שהמליצה בשנת 1997 על ניסוי בשני קווים בבני ברק שיסומנו בכיתוב "מהדרין", ועליהם ניתן יהיה לעלות מכל הדלתות, ציבור הנוסעים יקיים הפרדה בין גברים לנשים באופן התנדבותי והנהגים לא ייטלו חלק בהנהגת ההפרדה. הניסוי לא יצא אל הפועל, אולם קווי מהדרין הופעלו בקווים בינעירוניים ששימשו בעיקר נוסעים חרדים ומספר קווים עירוניים בירושלים, העיר היחידה בה הונהגו קווי מהדרין עירוניים. בשנים 2003–2006 הנהיגה "אגד" מדיניות של הקמת קווים חדשים בהתאם לצורכי הציבור החרדי ורבים מקווים אלו היו קווי מהדרין. על מנת להתחרות בהסדרי התעבורה הפרטיים, קבעה אגד, באישור משרד התחבורה, תעריפי נסיעה נמוכים יחסית לתעריפי קווים דומים שאינם קווי מהדרין. בשנת 2009 הופעל גם בבית שמש קו מהדרין עירוני על ידי חברת סופרבוס.

הדיון בציבור הדתי והחרדי
ההפרדה בין גברים ונשים היא חלק מאורח החיים בחברה החרדית, אולם עד לתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 לא הונהגו בישראל קווי הפרדה לקהל הרחב, למעט קווי אגד אחדים בירושלים שהופעלו בתחילת היום ובסופו, ושימשו בעיקר בחורי ישיבות חסידיות. עם התרחבות השימוש התקיים הדיון בנושא בציבור החרדי והדתי הן בהיבט ההלכתי, האם מדובר בהידור או בהלכה, והן בהיבט החינוכי. התמיכה והשימוש היו רבים יותר בציבור החסידי; תומך בולט היה האדמו"ר מוויז'ניץ, משה יהושע הגר, שקבע שנסיעה בקווים אלו אינה "הידור" אלא "הלכה ממש". הרב ניסים קרליץ והרב גרשון אדלשטיין גם התבטאו באופן דומה.

הרבנים הראשיים יונה מצגר ושלמה משה עמאר יצאו נגד כפיית השימוש בקווים.

הרב יובל שרלו מהזרם הדתי לאומי טען שהיות שהצידוק לקיום הקווים הוא בראש ובראשונה בתנאי שבאמת אנשי היהדות החרדית רוצים בהם, "צריך לברר האמנם החרדים "רוצים" בדבר, או שמדובר בהשתלטות עסקנית", וכי מבחינה הלכתית, "אין שום חובה ליצור קווים אלה ולמעשה הדבר גורם לחוסר צניעות משווע. החרדים חוברים לפרסומאים, ושניהם מטמיעים את ההכרה כאילו ההתייחסות לגופן של נשים היא כאל דבר שכל הזמן מגרה ומושך, מהכיוונים המנוגדים". גם הרב אליעזר מלמד טען שהנזק בקווים אלו עולה על התועלת וכתב כי חכמים בתקנותיהם "יצרו חברה צנועה ששומרת על מרחק מכובד בין גברים לנשים, אבל לא ניסו למנוע פגישה ומבט". לעומתם "ההמצאות החדשות מנסות למנוע פגישה ומבט, וכיוון שאי אפשר למנוע זאת, הרי שכל פגישה ומבט עלולים לגרום להתגברות היצר".

בתוך הציבור החרדי חל פילוג דעות בנוגע להפרדה בתחבורה הציבורית: היו שהתנגדו (בעיקר בציבור הליטאי) להפרדה הגורפת. הציבור החסידי ברובו תמך יותר בהפרדה. כיום ההפרדה באוטובוסים לרוב נעשית מתוך בחירה כשגם אלו מהציבור החרדי שאינם תומכי בהפרדה יישבו לרוב לפיה (גברים - קדימה, נשים - אחורה) מתוך כבוד או מתוך אי נעימות. ייתכנו מקרים של התערבות בנוגע לישיבה מצד נוסעים אחרים כגון נוסעים גברים שיבקשו מנשים לפנות אחורה או באמצעות מדבקות.

הפולמוס הציבורי 
מספר חברי הכנסת וחברי מועצת עירייה, בעיקר בירושלים, התנגדו להפעלתם של קווי המהדרין על ידי "אגד", ובפיהם שלוש טענות:
"אגד" מקבלת סובסידיה ציבורית, ובעת קיום קווים אלו היא מעדיפה פלח שוק מסוים, משום שתעריף הנסיעה בחלק מהקווים נמוך באופן משמעותי מקווים מקבילים רגילים
מדובר בקווים של תחבורה ציבורית ולכן אסור שיוכתבו בהם כללי התנהגות חרדיים.
חרדים משתמשים גם בקווים רגילים והם אינם נפגעים מכך, ועל כן אין צורך להנהיג קווי מהדרין.

לטענות אלו השיבו תומכי הקווים כי:
מדובר בקווים רווחיים עבור החברות המפעילות אותן, משום שמדובר באוכלוסייה שהיא צרכנית משמעותית של תחבורה ציבורית. הסדר המהדרין, כמו גם המחירים המוזלים לעיתים, מטרתם לעודד שימוש בתחבורה ציבורית.
יש להתאים שירות, כולל תחבורה ציבורית, לאורח חייו ולתרבותו של קהל היעד.
רבני המגזר החרדי מינו ועדה לענייני תחבורה, כדי לדאוג להסעת האוכלוסייה החרדית בהתאם לדרישות הצניעות שבהן מעוניין ציבור זה, וועדה זו ראתה בקווי מהדרין פתרון ראוי.
מהחרדים נמנעת, על ידי משרד התחבורה, הפעלה של תחבורה לשירותו של מגזר זה בלבד, ולכן נחוצה הפעלת קווי מהדרין ייעודיים לאוכלוסייה זו, על ידי חברות התחבורה הציבורית.
הפולמוס התקיים לא רק במרחב הדיון הציבורי, אלא גם בתוך קווי מהדרין עצמם, וגלש לעיתים לאלימות. בעקבות זאת פתח משרד התחבורה "קו חם" לדיווח על אירועים חריגים בקווי מהדרין, לרבות מקרי אלימות פיזית או מילולית כלפי נוסעים.

ועדת הרבנים טוענת כי בבדיקה שקיים משרד התחבורה נדגמו אלפי נסיעות באוטובוסים ונמצא כי ברובם המוחלט של המקרים הדבר לא בכפייה ולא באלימות.

עתירה והליכים משפטיים
בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ על ידי המרכז הרפורמי לדת ומדינה לביטול קווי המהדרין, מינה שר התחבורה ב-11 במאי 2008 ועדה בראשות מנכ"ל משרדו, אלכס לנגר, "לבדיקת הסדרי ההסעה בתחבורה הציבורית בקווים המשמשים את המגזר החרדי". הוועדה ביקשה את חוות דעת הציבור, והגיעו אליה אלפי פניות - חלקן בעד ההפרדה וחלקן נגדה. ב-26 באוקטובר 2009 הגישה הוועדה את מסקנותיה, ובהן ההמלצות:
 "על פי עמדת הוועדה, כל נוסע יהא רשאי לשבת באוטובוס בכל מושב פנוי, למעט המושבים הייעודיים השמורים לאנשים עם מוגבלויות וכו', כן רשאי כל נוסע, יהא מינו אשר יהא, לעלות ולרדת בכל דלת המותרת לעליית נוסעים באותו קו."
 "לא ייקבע הסדר של קווי תחבורה ציבורית בהם נוהגת הפרדה בין נשים לגברים, או הסדר דומה אחר ההופך אותם שונים במהותם מיתר קווי התחבורה הציבורית בישראל."
 "מאידך הוועדה אינה מבקשת למנוע מצב בו גברים ונשים המבקשים מתוך רצונם החופשי, לשבת באוטובוס ואף לעלות עליו באופן מסוים, יעשו כן, קרי, ככל שחלקים מציבור הנוסעים מעוניינים בישיבה מופרדת, זהו עניינם שלהם ובלבד שתשמרנה במלואן הוראות החוק, ובכלל זה שלא יתגלו כל סימנים של אלימות מילולית או פיזית או כפייה כלשהי כלפי אחרים שאינם מבקשים לנהוג בדרך זו."

ב-20 באוקטובר 2010 הודיע שר התחבורה כי "החליט לאמץ את המלצות ועדת הבדיקה... במלואן, זאת על בסיס דו"ח סטטוס מפורט שהוגש לו בסוף תקופת הבדיקה, והמלצותיו של המפקח על התעבורה". בינואר 2011 אימץ בג"ץ את המלצות הוועדה ופסק שהפרדה כפויה בין נשים לגברים ב"קווי המהדרין" אינה חוקית, וכי הטרדת נוסעות בעניין, כמו גם לגבי לבושן, עלולה להיות עבירה פלילית (הפרה של תקנה 455(א) לתקנות התעבורה המורה: "לא יפעל נוסע בצורה העשויה לגרום נזק או אי-נוחות בלתי-סבירה לכל נוסע אחר"). בג"ץ התיר את המשך ההסדר של העלאת נוסעים ונוסעות מהדלת האחורית כדי לאפשר הפרדה מרצון. כמו כן נפסק כי הנהגים יחויבו לוודא את אכיפת ההחלטה, וכי "אגד" תפרסם את ביטול הסדר המהדרין בעיתונות הכללית ובעיתונות של המגזר החרדי, ותציב שילוט בכלל הקווים ששימשו במתכונת קווי מהדרין, המודיע כי: .

המרכז לפלורליזם יהודי (שלימים שינה את שמו למרכז הרפורמי לדת ומדינה), שנמנה עם העותרים, אמר על פסק הדין כי "בג"ץ קבע לראשונה כי ההפרדה היא הפליה פסולה האסורה על פי חוק". מנגד גם דובר ועדת הרבנים לענייני תחבורה בירך על ההחלטה ואמר כי "בג"ץ הכיר בכך שזכותו של הציבור החרדי לנסוע בהפרדה", ובפועל ימשיכו האוטובוסים בקווי המהדרין לפתוח את שתי הדלתות. הדובר הדגיש ש"אין שום היתר ושום לגיטימציה לאלץ נוסע או נוסעת בשום סוג של כפייה או כוחנות".

"אגד" הציגה בקווי מהדרין את השלט הנדרש, אך נמנע ממנה לפרסם את ביטול ההסדר בעיתונות החרדית, עקב סירובם של עיתונים אלה לפרסם את המודעה. המודעה פורסמה בעיתונות חילונית.

לאחר שפסיקת בג"ץ ובעקבות תביעות שהוגשו על ידי נשים שנהגים המשיכו לשלוח אותן לאחור, פחתה באופן משמעותי הכפייה המגדרית באוטובוסים.יחד עם זאת, עדיין מתרחשים מקרים כאלה.

כך, למשל, ביולי 2019 מנע נהג של "אגד" כניסת נשים לאוטובוס בירושלים, בנימוק "יש מקום רק לגברים, הם נוסעים בהפרדה". בעקבות תלונה של נוסעת שנמנעה נסיעתה הוגש כתב אישום נגד "אגד" והנהג, ובהסדר טיעון נפסק ש"אגד" תפצה את הנוסעת באלפיים ש"ח ותשלם קנס של 18 אלף ש"ח, הנהג יפצה את הנוסעת ב-2,500 ש"ח, ויוטל עליו קנס של 20 אלף ש"ח אם יעבור עבירה נוספת בתוך שלוש שנים.

לקריאה נוספת
 אלון הראל, "מה הופך פרקטיקה חברתית לפרקטיקה פסולה? על ההפרדה בין המינים בתחבורה הציבורית" בספר: ידידיה שטרן (עורך), צדק שלי, צדק שלך: צדק בין תרבויות, מרכז זלמן שזר והמכון הישראלי לדמוקרטיה, 2010.

קישורים חיצוניים
 דו"ח הוועדה לבדיקת הסדרי ההסעה בתחבורה הציבורית בקווים המשמשים את המגזר החרדי, 26 אוקטובר 2009
 אלון הראל ואהרון שנרך, "ההפרדה בין המינים בתחבורה הציבורית", עלי משפט ג', תשס"ג
 נויה רימלט, "הפרדה בין גברים לנשים כהפליה בין המינים", עלי משפט ג' תשס"ג
 
 
 ענת ציגלמן, החרדים רוצים עוד "אוטובוסים כשרים", הארץ (באתר וואלה), 27 בנובמבר 2001
 אגד מפעיל שני קווים לכותל - אחד לחילונים ואחד לחרדים, 02net ירושלים ברשת, 9 בספטמבר 2004
 
 
 
 
 
 
 

 צבי טריגר, הפרדה בין גברים לנשים כהטרדה מינית, עיוני משפט ל"ה 3

הערות שוליים

ישראל: תחבורה ציבורית
יהדות חרדית בישראל
הפרדה מגדרית בישראל
צניעות (יהדות חרדית)
נשים בחברה החרדית