איב (עיר)

איבּ (בערבית: إب; תעתיק מדויק: אבּ) היא עיר הבירה של מחוז איב בדרום מערב תימן. העיר שוכנת בלב רכס הרי בעדן הגבוהים בגובה של כ-2,050 מטרים. בעיר חיים 160,000 תושבים (2005).

במהלך המאה ה-11 עלתה חשיבות האזור כאשר שושלת סולהידס שלטה על מרבית תימן מבירתם בעיר הקרובה ג'יבלה (Jiblah). במאה ה-20 נשלטה העיר בידי אמיר עצמאי למחצה, עד לשנת 1944, בה בוטלה שיטת האמירויות בידי המלוכה. בשנות ה-50 פרצה מגפת אבעבועות שחורות בעיר.

העיר נמצאת במרכזו של מחוז שהתברך בפעילות חקלאית ענפה. כתוצאה ממדרונות ההרים, הנעים בין 1,200 ל-1,800 מטרים, מתאפיינת שיטת עיבוד הקרקע במחוז במערכת טרסות לניצול האדמה הוולקנית הפורייה. במחוז מיוצרים דגנים, פירות וירקות, קפה, גת וכן קיימים שטחי מרעה לצאן, בעיקר כבשים. השוק העירוני מהווה את מרכז המסחר של האזור כולו.

העיר עצמה מוקפת בחומה עבה ויש בה בתי קומות ומסגדים רבים. אמת מים המחוברת למערכת חלוקת מים מודרנית מספקת את צורכי העיר.

איב ממוקמת כ-117 קילומטרים מצפון-מזרח לעיר הנמל מוכה (المخا), המהווה תחנה חשובה על הדרך המחברת את מוכה עם צנעא, בירת תימן.

בשנת 1982 נפגעה העיר מרעידת אדמה.

בעיר הייתה קהילה יהודית עד לעלייה הגדולה מתימן. על פי העדויות, במחצית הראשונה של המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית 51 אנשים, ובסמוך לעלייה הגדולה מתימן, היו בעיר כ- 20 משפחות יהודיות. האזכור הראשון הכתוב לקהילה היהודית מופיע בספר הפטירות בעיירה, משנת 1703, היישוב מוזכר גם בפנקס בית דין צנעא, משנת 1775.

לקריאה נוספת

קישורים חיצוניים

 

תימן: ערים