ישמעאל

יִשְׁמָעֵאל הוא דמות מקראית, בנם של אברהם והגר, שפחתה המצרית של שרה, ואחיו למחצה של יצחק. ישמעאל נחשב לאבי הערבים על פי היהדות וגם על פי האסלאם.

ישמעאל בתנ"ך

הולדת ישמעאל

על פי הסיפור המקראי בספר בראשית, שרה, שידעה שהיא עקרה, נתנה לאברהם את הגר. לאחר שהגר הרתה היא זלזלה בשרה. בעקבות זאת שרה התלוננה לאברהם שיתיר לה לעשות בשפחתה כרצונה. שרה עינתה את הגר, והגר ברחה משרה אל המדבר. במדבר, ליד מעיין, פגשה הגר במלאך שמסר לה נבואה על הולדתו של ישמעאל ועל אופיו:

המלאך מצווה על הגר לקרוא לבן שיוולד בשם ישמעאל ומסביר לה את משמעות שם זה ("שמע ה' אל עוני הגר"). הגר קוראת למקום "באר לחי רואי" ולאל "אל רואי". המלאך מצווה על הגר לחזור אל שרה, והיא עושה כדבריו.

כשאברהם נואש מכך ששרה תלד הוא ביקש מהאל שישמעאל יהיה יורשו. האל השיב לו ששרה עוד תלד את יצחק, אך הוא מברך גם את ישמעאל ואת שנים עשר השבטים שיצאו ממנו. ישמעאל נימול בגיל 13 יחד עם כל בני ביתו של אברהם על פי הציווי של האל לאברהם.

גירוש הגר וישמעאל

לאחר הולדת יצחק, שרה ראתה את ישמעאל מצחק (לפי פירוש רש"י: עבודה זרה, גילוי עריות ושפיכות דמים) ביום המשתה לכבוד יצחק. מעשה זה הכעיס אותה, וכדי להבטיח שיצחק יהיה יורשו היחיד של אברהם היא בקשה מאברהם לגרש את הגר וישמעאל. אברהם לא ראה בעין יפה את בקשת שרה, אך במצוות האל שמע לדברי שרה וגרש את הגר וישמעאל.

הגר וישמעאל תעו במדבר באר שבע ונשארו ללא מים. הגר נואשה מחייה ומחייו של ישמעאל. היא השליכה את ישמעאל תחת שיח, וחכתה בבכי, במרחק מה, למותו. האל שמע את בכיו של ישמעאל ופקח את עיני הגר לראות באר. הגר וישמעאל נצלו והתיישבו במדבר פארן.

חיי ישמעאל ומורשתו
כאשר נפטר אברהם, הוא נקבר במערת המכפלה בחברון על ידי שני בניו, יצחק וישמעאל. ().

הגר לקחה לישמעאל אישה ממצרים. שנים עשר בניו של ישמעאל הם נביות, קֵדָר, אדבאל, מבשם, משמע, דומה, משא, חדד, תימא, יטור, נפיש וקדמה. בנותיו של ישמעאל הן בשמת ומחלת, נשות עשו. על פי כמה פירושים, בשמת ומחלת הן כינוי לאותה אישה.

ישמעאל חי מאה שלושים ושבע שנים, מקום קבורתו אינו ידוע. על פי האמונה המוסלמית הוא קבור בחורבת נבי ישמעיל שבסמוך לכפר חווארה.

ישמעאל על פי המפרשים היהודים
פרשנים רבים ניסו לפרש את המילה 'מצחק'. חלקם קשרו את הפסוק לפסוק שאחריו, בו שרה מביעה דאגה בקשר לירושה: בעת השמחה הגדולה על הולדתו של יורש לאברהם לעג ישמעאל לשמחה והזכיר לכולם שעל פי חוקי הירושה הבכור מקבל כפליים משאר האחים. פרשנים אחרים מייחסים לישמעאל חטאים של עבודה זרה, גילוי עריות וניסיון לשפיכות דמים (יריית חצים על יצחק).

מצד שני יש השמים דגש על מעמדו הרם של ישמעאל המושווה למעמדו של יצחק: שילוחם של הגר וישמעאל אל מוות כמעט בטוח מושווה לעקידת יצחק. הפרשנים מדגישים את השימוש במילים דומות בשני הסיפורים כגון "וישכם אברהם בבוקר" וביטויים נוספים. גם בסיפורו של ישמעאל ההורה בטוח במותו של ילדו ולבסוף נמצאת הצלה ניסית.

דמותו של ישמעאל היא ביטוי לשפע בלי גבול ולביטחון, סמלים שהופיעו אצל העברים דווקא בהקשרים נשיים. מוצאה של אמו הוא מצרי, וכמו הנילוס המרווה את מצרים כך המעיין והבאר שנמצאו להגר ולישמעאל במדבר. ישמעאל בוכה - והאל שומע. על בסיס שפע זה בנויה האמונה המצרית המתוארת בהמשך התנך: האמונה בכוחו של הטבע וביכולתו לספק את צורכי האדם. בתרבות העברית, לעומת זאת, שפע תלוי במילוי אחר רצונו של האל ובהשתדלות רבה יותר מצד האדם.

העובדה שגם ישמעאל מקבל ברכה מצביעה על רחמנותה של היהדות. הניסיון לנחם את הטועה ולתת לו הזדמנות לתקן דרכיו. כמו כן ניתן לראות גישה נוצרית הפוכה, שהודגשה במיוחד בכתביו של אוגוסטינוס הקדוש. אוגוסטינוס מדגים, על ידי סיפורי בראשית, את עקרון החטא הקדמון שלא מאפשר לכל בני האדם להתקבל על ידי האל. על פי אוגוסטינוס, ישמעאל לא נבחר על ידי האל, נדחה מעליו ואינו שייך לממלכת השמיים בגלל השייכות החזקה שלו לעולם החומרי הפסול.

בתפילת ישראל נושע הנאמרת בחלק מהימים שאומרים בהם סליחות, מופיע הבקשה: "יושעו לעין כל, ואל ימשלו בם רשעים, כלה שעיר וחותנו ויעלו לציון מושיעים. כי אתה רב סליחות ובעל הרחמים", כאשר הכוונה הוא לאדום המכונה שעיר, ולצאצאיו של ישמעאל שהיה חותנו של עשיו אבי אדום.

בתלמוד בבלי נכתב שישמעאל חזר בתשובה בסוף ימיו, דבר שהתבטא בכך שכיבד את יצחק בקבורת אברהם אביהם. יש שקשרו פיסקה זו לכך שכמה מחכמי התנאים נקראו בשם רבי ישמעאל.

משפחתו

אשתו 
בספר בראשית מסופר שאמו של ישמעאל, הגר המצרית, לקחה בשבילו אישה מארץ מצרים.

בספר הישר מובא ששמה היה "מריבה". עוד מסופר בספר הישר שמפני שאשתו מריבה הייתה רעה בעיני ישמעאל ובעיני אברהם אביו, ישמעאל גירש אותה והיא חזרה למצרים. במקומה הוא נישא לאישה בשם "מלכית" שמוצאה מארץ כנען.

לפי פרקי דרבי אליעזר לאשתו הראשונה קראו "עישה" ולפי תרגום יונתן "עדישה" ומוצאה מערבות מואב. ולאשתו השנייה "פטימה" (שמה כשם פטימה בתו של מוחמד) שאותה הגר אמו לקחה לו מבית פרעה אביה.

במדרש פרקי דרבי אליעזר מסופר:

בניו 
בתורה מסופר שלישמעאל היו שנים עשר בנים - נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, דומה, משא, חדד, תימא, יטור, נפיש וקדמה. כמו כן, לאחר מכן מסופר שעשיו נשא את בשמת שהייתה גם כן בתו של ישמעאל.
על פי ספר הישר הבנים נחלקים לשתי נשותיו של ישמעאל:

מאשתו הראשונה:
 נביות, יש שמזהים אותו כשבט הערבי habaiate, ששכן בספר המדברי של ארץ ישראל, התרגום הארמי מתרגם את שמו "נבט" וכך מזהה אותו עם העם הנבטי. בני נביות הבכור: מיעיד, יסועד, ומעיון.
 קדר. בני קדר: עליון, קצם, חמד, ועלי.
 אדבאל. בני אדבאל: חמוד, ויבין.
 מבשם. בני מבשם: עבדים, עבד, מלך, ויעוש.
 בשמת שהתחתנה עם עשיו.

מאשתו השנייה:
 משמע. בני משמע: שמוע, זהרון, ועובד.
 דומה. בני דומה: קצם, אלה, מחמד, ועמאד.
 משא (לפי שיטת הרמב"ם השמות "משמע דומה ומשא" הם לסמל שעם ישראל ישאו את שקרי ישמעאל וכזביו בשמיעה ושתיקה, ותלו את ההערה על כך בשמות בניו: תשמע ודום ושא את זה בלי להגיב). בני משא: מלון, מולה, עבד, ואדון.
 חדד. בני חדד: אצור, מינצא, עבד, ועלך.
 תימא. בני תימא: סער, וסעדון.
 יטור. בני יטור: מריק, יעיש, עליו, ופוחת.
 נפיש. בני נפיש: עבד, חמיד, אביוסף, ומיר.
 קדמה. בני קדמה: כליף, תחתי, ועמיר.
פרשני המקרא לאורך השנים תירצו לשם מה מופיעים תולדות ישמעאל בתורה:

לדעת הרלב"ג והרד"ק נכתבו בשביל כבוד אברהם, כדי להודיע את האומות הרבות שיצאו ממנו, על פי הבטחת הקב"ה: ”וגם את בן האמה לגוי אשימנו כי זרעך הוא”. וכן להדגיש שה' קיים את הבטחתו להגר. הרד"ק מוסיף שהסיבה שהביאו את שמותם של בניו היא כדי שידעו ישראל את שמם, ולא יתגרו בהם וייקחו את אדמתם, מכיוון שהיא ניתנה להם מהקב"ה.

מקום מגוריהם 
מדבר פארן: מחוילה עד שור אשר על פני מצרים בֹּאֲכָה אשור.

עץ משפחה 
עץ משפחה חלקי המציג את הקשר למשפחת האבות:

ישמעאל באסלאם

בקוראן
ישמעאל, או בשמו הערבי אִסְמַאעִיל (إِسْمَاعِيْل), הוזכר בקוראן מספר פעמים, והוא נחשב לאחד מהנביאים: 

הקוראן, בדומה לתורה, מציין שישמעאל הוא בנו של אברהם ואחיו של יצחק, וכי שניהם (ישמעאל ויצחק) נולדו לאברהם בזקנתו. הקוראן מספר כיצד ייסד ישמעאל עם אברהם אביו את בית הכעבה:

סיפור העקדה מוזכר אף הוא בקוראן, ובשונה מהתורה, כאן לא מוזכר שם הבן שאברהם עקד. הדעה הרווחת באסלאם היא שהיה זה ישמעאל, אך יש האומרים שהיה זה יצחק (כבתורה).

בהגות האסלאמית

מוחמד, מייסד האסלאם, טען כי הוא "צאצא של אברהם דרך בנו ישמעאל". הטיעון של מוחמד לייחוס מישמעאל מגיע ממסורת יהודית מתקופת בית שני שזיהתה את העמים הערבים כצאצאיו של ישמעאל; מסורת זו קיבל מוחמד, ככל הנראה, מסיפוריהם של השבטים היהודיים שנדדו בחצי האי ערב.

הפרשנות המקובלת בסונה היא שהוא הבן הנלקח אל העקידה בקוראן. המוסלמים חוגגים את חג הקורבן, כדי לציין את נכונותו של אברהם להקריב את ישמעאל. מסופר כי בנדודיהם במדבר התיישבו ישמעאל והגר במכה, שם באר זמזם הופיעה למענם באורח ניסי.

ראו גם

 עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה

לקריאה נוספת
אוריאל סימון, בקש שלום ורדפהו: שאלות השעה באור המקרא, המקרא באור שאלות השעה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2002.
 דב קמחי, אנציקלופדיה לאישים בתנ"ך, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1969, כרך א', עמ' 483–487.

קישורים חיצוניים

 פרופ' גלילי שחר, "ישמע-אל: תפילת המושלכים", במסגרת הסדרה "התורה והקוראן", מכון ון-ליר בירושלים, 2017
 על הגר וישמעאל, בפודקאסט עושים תנ"ך, באירוח חוקר המקרא, ד"ר שחר ענבר
 
 פרופ' אוריאל סימון, חוויה מכוננת אחת, מגזין "ארץ אחרת"

הערות שוליים

אישים בספר בראשית
ילדים במקרא
נביאי האסלאם
אברהם