רודולף שטיינר

רודולף יוזף לורנץ שטיינר (בגרמנית: Rudolf Joseph Lorenz Steiner; 27 בפברואר 1861 – 30 במרץ 1925), היה פילוסוף, מורה רוחני ואדריכל אוסטרי, מייסד האנתרופוסופיה. נולד בקראלייביצה שבאימפריה האוסטרית (כיום קרואטיה). לפי שטיינר, מרבית תודעתנו נסתרת מאיתנו. במרכז תפיסתו עמדה תפיסה אחדותית של האדם המשלבת בין גוף, נפש ורוח. 
האנתרופוסופיה, לפי שטיינר, הוגדרה כ"שביל הדעת אל ה'רוחי' שבעולם". לפי תפיסתו, "חוקר הרוח" חייב שתתעורר בו כמיהה לדעת, כצורך פנימי עמוק. רק אלה המונעים מצורך פנימי זה יכולים לצעוד בנתיבותיה של האנתרופוסופיה.

התשתית הרעיונית
רודולף שטיינר עסק בהגות בימים בהם שלטו מדעי הטבע בדעת הקהל על המשמעויות החברתיות הפילוסופיות הנגזרות מכך- מעט סבלנות וסובלנות ביחס ל"רוחני". שטיינר אשר היה מצוי במדעי הטבע הכיר והתמחה במחקריו של גתה במדעי הטבע. (תרומתו וחקירותיו של גתה היו שנויות במחלוקת כבר אז כמו גם היום.) שטיינר סבר ואף טען בלהט כי ראיית העולם הנשקפת ממדעי הטבע אינה מתאימה אלא לתיאור חלק צר של ההוויה והמציאות כולה. יתר על כן - טען כי כל עוד נבסס את היכרותנו את העולם וההוויה על מה שנמסר לנו מחושינו - לעולם לא נכיר ולא נבין את האדם והעולם.

לפי שטיינר, חיי האדם, מהלידה ועד המוות, הם רק קטע מקיום רחב יותר, המתחיל הרבה לפני לידת האדם ונמשך אל מעבר למוות. מכאן שתודעת האדם, השוכנת בגופו הפיסי, גם היא רק חלק מתודעה רחבה, שגבולותיה חורגים הרחק מן הגבולות של הגוף הפיזי, ועל כן מרבית תודעתנו נסתרת מאיתנו.

על יסוד התפיסה הזאת, ניסה שטיינר לבסס שיטה שתאפשר רכישת ידע שלא דרך החושים, אלא על ידי קבלתו מ"עולמות עליונים", שבהם ממילא שוכן חלק מתודעתנו. במרכז תפיסתו עמדה תפיסה אחדותית של האדם המשלבת בין גוף, נפש ורוח.

שטיינר נמשך אחר חקירותיו של גתה במדעי הטבע, לא רק בגלל תוצאותיהן, אלא גם בגלל המתודולוגיה שאפיינה את חקירותיו, כלומר, חיפוש אחר "אידאות" הפועלות בבסיס הטבע. שיטת החקירה של גתה סיפקה השראה וסימוכין, לדעתו של שטיינר, לאופן שבו יש לחקור את העולם, כלומר, העולם החושי אינו הצוהר היחיד הפתוח לנו להבנת המציאות.

עמדותיו ודעותיו הקימו עליו מתנגדים רבים מן הכנסייה ומקרב זרמים רעיוניים שונים. מול מחנה מתנגדים עצום זה עמדו לשטיינר קומץ חסידים נלהבים.

ייסוד התנועה האנתרופוסופית
במהלך גיבוש רעיונותיו, שהלכו ונשאו אופי מיסטי יותר ויותר, פרסם שטיינר חיבורים רבים שבהם התעמת עם שיטתו הפילוסופית של קאנט, שלפיה כל הקיים מעבר לעולם החושי, במהותו, לא יוכל להיות ידוע וגלוי לנו לעולם.

שטיינר טען כי העולם "הרוחי" גלוי ואינו חסום בפני תודעתנו. בתוך כך התנתק שטיינר יותר ויותר מן הזרם התרבותי שממנו צמח, נטה אל המיסטיקה והצטרף לחברה התיאוסופית. בתקופה זו רבו עימותיו גם עם התיאוסופים עצמם. שטיינר יצא נגד נטייתם ל"ספירטיזים" בלבד והסתפקותם בקבלת השראה מהעולם התת-מודע. לדידו של שטיינר, קניית הדעת "הרוחית" היא תהליך מתודי, המעוגן בנהלים ברורים, בעל הסדרי חקירה מסודרים, הדומים לחקירה מדעית רגילה. כתוצאה מחילוקי דעות אלה, פרש שטיינר מן החברה התאוסופית והקים בשנת 1913 את החברה האנתרופוסופית, אשר קבעה את מרכזה ליד בזל. האנתרופוסופיה, לפי שטיינר, הוגדרה כ"שביל הדעת אל ה'רוחי' שבעולם". לפי תפיסתו, "חוקר הרוח" חייב שתתעורר בו כמיהה לדעת, כצורך פנימי עמוק. רק אלה המונעים מצורך פנימי זה יכולים לצעוד בנתיבותיה של האנתרופוסופיה.

אידאולוגיות שהגה
האנתרופוסופיה, כמו התיאוסופיה, מקבלת את תורת גלגול הנשמות - גלגול עוקב גלגול ומהווה את תוצאתו, מה שרכשה הנשמה בגלגולה הקודם נישא עימה אל גילגולה הבא מכוח חוקי ה"קארמה" המבוססים על סדר עניינים מוסרי, ואין לו לאדם דרך הימלטות מסדרי עולם אלה. אישיות האדם היא מבנה מורכב מגוף חומרי, גוף אתרי, גוף אסטראלי ו"האני" - חלקים אלה מתחברים זה לזה עם לידת האדם ונפרדים זה מזה עם מותו. בספרו "גוף, נפש, רוח" דן שטיינר בנושאים אלה, ספרו זה ספג ביקורת קשה עם פרסומו בין היתר מקרב יהודים אחדים אשר ראו בו פרסום אסור של תורת הנסתר ברבים, לעומת מבקריו טען שטיינר כי אנו חיים בתקופה בה האדם כבר בשל לקבלת תורות אלה.
המדינה המשולשת, על פי התוכנית הפוליטית המהפכנית שהגה, הציע שטיינר מבנה חברתי / מדיני חדש. במקום המדינה בצורת הארגון המוכרת שלה, יקום אורגניזם חברתי המורכב משלושה מישורים - המישור הכלכלי, המישור הפוליטי-המדינה והמישור הרוחני-תרבותי (דת, חינוך, אמנות, מדע, השכלה, רוחניות). כל מישור פועל למעשה באופן אוטונומי, על פי סוג היחסים האופייני לו (יחסים המושתתים על אינטרסים רב צדדיים בכלכלה, על זכויות ודמוקרטיה במישור הפוליטי ועל השראה חופשית במישור הרוחני) ונמנע מהתערבות במישור אחר. בכל מישור זיהה שטיינר ערך המצוי בגרעינו ושלאורו מתקיימים היחסים. ערכים אלו הם למעשה אותם הערכים שהתגבשו כסיסמת המהפכה הצרפתית: אחווה (מצוי בגרעין האימפולס של הכלכלה המודרנית), שוויון (מצוי בגרעין האימפולס של הדמוקרטיה) וחירות (בגרעין האימפולס של חיי הרוח והתרבות). בתואם עם שלושת מישורי החברה, כתב שטיינר, יכולים שלושת האידיאלים לבוא לידי מימוש מבלי לסתור אלו את אלו. כך, באופן טבעי, אחדות האורגניזם החברתי מתקבלת כתוצאה מיחסי הגומלין המתקיימים בין שלושת המישורים. שטיינר ראה בסדר חברתי זה מזור לסבלי האנושות - שכן הוא מאפשר הימנעות משיבושים רבים הנגרמים כתוצאה מערבובם של המישורים - על הערכים וסוגי היחסים המובחנים שלהם. בנוסף, הסדר מכיל בתוכו מענה לצורך בכלכלה המודרנית כדי לאפשר פיתוח וקידמה מצד אחד ועם זאת אפשרות שמירה והגברה של הפעילות הרוחנית כפעילות מאזנת. הפעילות הרוחנית זוכה, באמצעות ההקפדה על חירותה האוטונומית, להכרה ולמעמד מחודש כאשר היא מתייצבת כשחקן נוסף לצידן של המדינה והכלכלה.
חינוך, לשטיינר היו שאיפות חינוכיות מרחיקות לכת, בין פעליו הרבים הקים שטיינר בתי ספר אשר חינכו לאור תפיסות העולם האנתרופוסופיות, בנוסף הוקמו על ידי שטיינר גם בתי ספר מיוחדים למפגרים ולמקופחי גורל. החינוך האנתרופוסופי קנה לו מקום במדינות רבות בהן גם ישראל.

הביקורת הנאצית כלפיו
בנוסף לחסידים ותומכים, חוג מתרחב של אויבים נהיה מודע יותר ויותר לפעילות של רודולף שטיינר. מאמר של אדולף היטלר מן ה-15 במרץ 1921, בעיתון הנציונאל סוציאליסטי פלקישר באובכטר, היווה את ההתקפה החריפה ביותר בדפוס על דרכו של שטיינר:

אויביו של שטיינר, ובראשם בתקופתו, אדולף היטלר, לא עצרו במתקפה בדפוס. הם ערכו גם תקפו אותו ואת תומכיו. שטיינר הוזמן להרצות במלון ארבע העונות במינכן. מלון זה שימש, אם לצטט מתוך ספרו של ראובני בשם "הסדר העולמי החדש" להתכנסויות של 'האמא של הנציונל-סוציאליזים' התולֵה סוסייטי. כאשר שטיינר למד את הסיטואציה הוא סירב לבטל את הרצאתו. ה. באוכנבשר לקח על עצמו את האחריות לביטחונו של שטיינר. הדיווח שלו מראה את הסכנה האמיתית שעמדה בפני שטיינר כאשר הנציונאל סוציאליסטים כיבו את האורות ותקפו את הבמה. בניו יורק טיימס דווח כי:

יחסו ליהודים 
יש הטוענים כי יחסו של שטיינר הושפע מהשקפות אנטישמיות מתוך סקירה של דבריו לאורך השנים.. אחרים טוענים שכל חייו יצא שטיינר נגד האנטישמיות, ואף יצר קשר עם הוגי דעות ואנשי מקצוע יהודיים במהלך דרכו, וביניהם פרופסור הוגו ברגמן. על כך ניתן לקרוא בספר שיצא לאור בעברית: "יהדות ואנתרופוסופיה", המפגש של פרופ' ש"ה ברגמן עם ד"ר רודולף שטיינר.

ספרים
חלק מבין כתביו של שטיינר שראו אור בעברית.
בהוצאת אסטרולוג
אנתרופוסופיה בחיי היום יום
חקלאות ביו-דינאמית
התגשמות שנייה וקרמה
מחשבה אנושית ומחשבה קוסמית
מיתוסים קדומים
צבע - התפתחות דרך עבודה עם צבע
הממד הרביעי - הגאומטריה הקדושה של האלכימיה והמתמטיקה
בהוצאות אחרות
 הוצאת חירות, יצאו לאור מעל 140 ספרים מכל תחומי האנתרופוסופיה: http://daniel-zahavi.co.il/
היוולדות חוזרת וחוק הגורל, הוצאת מיכאל תל אביב
כיצד קונים דעת העולמות העליונים, הוצאת מיכאל
גוף, נפש, רוח.
הכשרת החשיבה לשימוש מעשי - על מדיטציה.
חינוך הילד לאור מדע הרוח.
אסתטיקה של העתיד - פרי רוחו של גתה.
לוח שנה לנפש.
הפילוסופיה של החרות, בהוצאת תג.

מחזות
שער ההתקדשות, מחזה המסתורין הראשון - מחזה רוזנקרויצרי, תרגום יפתח בן אהרון, בימוי: יעקב ארנן ביחד עם מרים ארנן, תיאטרון המלה, הרדוף.

קישורים חיצוניים

 
 

 ארכיב חינמי של כתבי רודולף שטיינר בעברית באתר של דניאל זהבי http://daniel-zahavi.co.il

רודולף שטיינר, באתר "אנתרופוסופיה בישראל"
רודולף שטיינר, באתר המגזין "אדם עולם"
מאמרים על יהדות ואנתרופוסופיה - ד"ר ישראל קורן
יהדות ואנתרופוסופיה - מחלוקות עתיקות בלבוש חדש, הוצאת אדרא, תל אביב 2019 (ספר בשני כרכים) - ד"ר ישראל קורן

הערות שוליים

אדריכלים אוסטרים
פילוסופים אוסטרים
פילוסופים של המאה ה-19
אנתרופוסופיה
מורים רוחניים
בוגרי אוניברסיטת רוסטוק
ילידי 1861
אוסטרים שנפטרו ב-1925
אוסטרים חברי הבונים החופשיים