Sävelmaalailu

Sävelmaalailu (tunnetaan myös nimellä sanamaalailu) on sävellystekniikka, joka heijastaa sanoituksen tai sävellykseen liittyvän tarinan tai tapahtuman kirjaimellisia merkityksiä. Musiikillisen vastineen voivat saada yksittäiset sanat esimerkiksi korkeus ja syvyys, heleys ja synkkyys, nopeus ja hitaus ja lauseet. Nousua kuvaavan tekstin yhteydessä käytetään nousevaa sävelasteikkoa ja kuolemaan liittyvä teksti kuvataan hitaalla ja tummasävyisellä musiikilla. Sävelmaalailu käyttää mm. rytmiin, melodiaan, sointuihin ja soittimiin sisältyviä keinoja ja mahdollisuuksia luonnehtimaan liikkeitä, tunteita ja mielialoja, luonnonilmiöitä, eläinten, kuten lintujen ääniä,värejä, maisemia, ihmisiä jne. Sitä esiintyy monissa musiikin lajeissa kuten oopperassa ja lied-sävellyksissä sekä ohjelmamusiikissa kuten sinfonisissa runoissa.

Historiallinen kehitys 
Sanojen sävelmaalailua käytettiin jo antiikin säveltaiteessa.  Sittemmin gregoriaanisessa kirkkolaulussa pienet musiikilliset kuviot vastasivat sanoja, jotka ilmaisivat paitsi tunteita, kuten iloa, myös teologisia merkityksiä. Esimerkiksi sävelkulku FA-MI-SOL-LA merkitsi Kristuksen kärsimystä ja kuolemaa sekä Hänen ylösnousemustaan. FA-MI tarkoittaa poistumista, kun taas SOL on ylösnousemuksen nuotti, ja LA puolestaan on ylösnousemuksen yläpuolella tarkoittaen Hänen taivaallista sävelkulkuja liitettiin Raamatun latinankielisen tekstin sanoihin. Esimerkiksi  FA-MI-SOL-LA yhdistettynä sanoihin ”et libera” (suom. ja vapauta) tarkoittaa, että Kristus vapauttaa meidät  kuolemansa ja ylösnousemuksensa kautta.

Sävelmaalailu kehittyi etenkin 1500-luvun lopulla italialaisten ja englantilaisten madrigaalisäveltäjien keskuudessa siinä määrin, että sävelmaalailukeinoja kutsuttiin madrigalismeiksi Madrigaaleista, jotka ovat maallista musiikkia, sävelmaalailu levisi ajan muuhun laulumusiikkiin. Sävelmaalailun runsas käyttö oli niin näkyvä piirre 1500-luvun lopun italialaisissa ja englantilaisissa madrigaaleissa, että se alkoi herättää kritiikkiä. Esim. sata laulua luutulle  julkaissut Thomas Campion sanoi sitä kokoelmansa ensimmäisen osan johdannossa naurettavaksi ja lapselliseksi sanojen tarkkailuksi.

Sävelmaalailu kukoisti barokkiajan musiikissa. , jonka mestareille se periytyi. Tunnettu esimerkki  on Händelin oratorion Messias tenoriaaria Ev'ry Valley, 
joka sisältää tekstin:

Kaikki laaksot korotettakoon, kaikki vuoret ja kukkulat madallettakoon; koleikot * tulkoot tasangoiksi ja kalliolouhut tasaiseksi maaksi. (Jesaja 40: 4)

koleikko= epätasainen tie

Händelin melodiassa sana "laakso" päättyy matalaan nuottiin, "korotettakoon" -sanaa vastaa nouseva sävelkulku; "vuori" muodostaa melodian huipun ja "kukkula" pienemmän, kun taas "madaltaa" -sanaan liittyy matala nuotti. "Koleikko" kuvataan nopeana neljästä eri nuotista koostuvana sävelkuviona, kun taas "tasanko" lauletaan yhdellä nuotilla, ja "kalliolouhut" sisältää lyhyitä erillisiå nuotteja, kun taas viimeinen sana "tasainen maa" on laajennettu useisiin tahteihin, jotka koostuvat pitkien nuottien sarjasta.  

Georg Philipp Telemannin (1681–1767) orkesterisarjassa Hampurin vuoksi ja luode (Vesimusiikkia) on tunnistettavissa sävelmaalailua kuten ”Vuoksi ja  luode” -osassa. Siinä vuorovettä kuvataan asteittain kaksi oktaavia nousevalla ja laskevalla  kolmen sävelen melodiakuviolla. 

Sävelmaalailu kuului myös Johann Sebastian Bachin  sävellyskieleen. Esimerkiksi Johannes-passion tunnetuimpia sävelmaalailun kohtia ovat Pietarin itku, kukon kiekuminen, Jeesuksen ruoskiminen, bassoaarian kehotus kiiruhtaa Golgatalle sekä luonnonmullistukset Jeesuksen antaessa henkensä. 

Romantiikan aikana alettiin lauluäänten sijasta käyttää orkesteria sävelmaalailuun myös oopperassa.  Orkesterisoitinnuksen ja pianotekniikan kehitys 1800-luvulla johti sävelmaalailuun, joka näkyi sinfonisessa runossa tai sävelrunossa.  Tällaisia kirjallisuuteen, historiaan, myytteihin, luontoon jne pohjautuvia nk. ohjelmamusiikkiin lukeutuvia teoksia sävelsivät monien muiden lisäksi Hector Berlioz, Franz Liszt, Felix Mendelssohn ja Richard Strauss, Suomessa Jean Sibelius (Finlandia).  

Richard Wagnerin säveldraamoissa sävelmaalailun sanotaan olevan systemaattinen tyyliperiaate, samoin impressionisteilla kuten Debussylla.

Moderni suomalainen taidemusiikki 
Modernissa musiikissa sävelmaalailua on käyttänyt mm. Pehr Henrik Nordgren (1944–2008) kuudennessa sinfoniassaan  Interdependence (suom. Keskinäinen riippuvuus) ja Erik Bergman useissa sävellyksissään. Esimerkiksi Bergmanin varhaisessa lauluteoksessa (1929 ) Nykarleby (Uusikaarlepyy) kaupungin hiljaisuutta kuvaavat pysähtyneet neljäsosasoinnut ja vuonna 1935 sävelletyssä melodraamassa Marsafton (Maaliskuun ilta) staccatotoistot muistuttavat sulamisveden tippumista katolta. Kuoroteoksessa Det skymmer (Hämärtyy) vuodelta 1939 taas aistivaikutelmia saariston valoisassa illassa välittävät matala urkupiste, kehtolaulumaisesti keinuva toistokuvio ja pidennetty kenraalitauko. 

Kaija Saariahon  oopperassa Kaukainen rakkaus ovat käytössä sävelmaalailun monet keinot kuten esim. etäisyyttä kuvaava liukuva siirtymä sävelestä toiseen (glissando).

Populaarimusiikki 
Sävelmaalailun suosiota tulkintakeinona  kevyessä musiikissa havainnollistavat esimerkiksi seuraavat tunnettujen artistien kappaleet. Tanssiorkesteri Dallapén sovituksessa kappaleesta Valamo (säv. Ja san. Tynnilä – Jäppilä)  vaskipuhaltimien vuoropuhelu melodian kanssa kuvaa Laatokan aaltojen nousevaa ja laskevaa liikettä. Kappaleessa Vanhan kartanon kehräävä rukki (säv. ja san. Hill – Piippo) puolestaan rukin pyörivää liikettä ilmentää harmonikalla soitettu murtosointu.

Jaakko Salon sovitukset Juha Watt Vainion iskelmistä kuten kappaleesta Vanhoja poikia viiksekkäitä, myötäilevät tekstisisältöjä sävelmaalailulle ominaisin tavoin.

Justin Timberlaken kappaleessa What Goes Around säettä ”minkä taakseen jättää sen edestään löytää” vastaa laskeva sävelkulku, joka nousee taas alkuperäiseen ensimmäiseen säveleen.

Beyoncén kappaleessa Love on Top laulaja myötäilee sanoitusta mm. äkkiä siirtymällä korkeampaan sävellajiin sanan “top” (ylin tai huippu) kohdalla 

The Beatles-yhtyeen kappaleessa Let It Be  musiikki hiljenee aina laulettaessa säkeitä ”kuiskaa viisaat sanat: antaa olla,  ja saman yhtyeen kappaleessa Lucy in the Sky with Diamonds ensimmäisen säkeistön sanaa joki kuvataan kahdeksasosanuoteilla.

Lähteet 

Musiikin teoria