Hermann Esser

Hermann Esser (29. heinäkuuta 1900 Röhmroos, Dachaun piirikunta – 7. helmikuuta 1981 Dietramszell) oli saksalainen poliitikko, toimittaja ja Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen (NSDAP) varhaisia vaikuttajia. Hän oli 1920-luvun alkupuolella Adolf Hitlerin lähimpiä miehiä mutta ei saavuttanut natsi-Saksassa vaikutusvaltaista asemaa.

Elämä ja ura
Esser oli virkamiehen poika Baijerista. Hän lähti vuonna 1917 vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan, jossa hän palveli Baijerin kuninkaallisessa tykistössä. Sodan jälkeen hän työskenteli jonkin aikaa sosiaalidemokraattisen sanomalehden toimittajana. Esser liittyi natsipuolueen edeltäjään Saksan työväenpuolueeseen marraskuussa 1919. Häntä pidettiin yhtenä puolueen parhaista puhujista Hitlerin jälkeen, mutta myös luonteeltaan ja käytökseltään moukkamaisena, halpamaisena ja vastenmielisenä. Esser oli Hitlerin ensimmäisiä tukijoita ja tämän varhaisen sisäpiirin jäsen. Esser oli aiemmin avustanut kapteeni Karl Mayria, joka oli johdattanut myös Hitlerin puolueeseen. Hitler puolusti Esseriä, kun tätä useassa yhteydessä vaadittiin erotettavaksi puolueesta. Esser toimi jonkin aikaa Völkischer Beobachter -lehden päätoimittajana ja oli vuodesta 1923 puolueen propagandajohtaja.

Esser ei osallistunut marraskuun 1923 epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen ratkaiseviin tapahtumiin, koska oli oman väittämänsä mukaan sairaana kotonaan. Hän kuitenkin pakeni Itävaltaan, ja palattuaan toukokuussa 1924 Saksaan hän sai kolmen kuukauden vankeustuomion kaappauksen tukemisesta. Esser kuului niihin henkilöihin, jotka Hitler määräsi oman vankeutensa aikana avustamaan Alfred Rosenbergia puolueen johtamisessa. Esser johti vuosina 1924–1925 yhdessä Julius Streicherin kanssa kielletyn natsipuolueen tilapäiseksi seuraajaksi perustettua Suursaksalaista kansanyhteisöä (Großdeutsche Volksgemeinschaft). Esserin ja Streicherin käytös herätti paljon vastustusta varsinkin Baijerin ulkopuolella, ja liike ajautui hajaannukseen, kunnes Hitler palasi vuonna 1925. Erityisesti Gregor Strasser tukijoineen vastusti Esseriä ja piti tämän vaikutusvaltaa Hitleriin haitallisena. Esser toimi uudelleenperustetun NSDAP:n valtakunnallisena propagandajohtajana elokuusta 1925 huhtikuuhun 1926, minkä jälkeen tehtävään tuli Strasser.

Vuosina 1926–1933 Esser oli Illustrierter Beobachter -lehden päätoimittaja. Hän oli edustajana Ylä-Baijerin piiripäivillä (kreistag) vuosina 1928–1932, kaupunginvaltuutettuna ja NSDAP:n valtuustoryhmän johtajana Münchenissä 1929–1933 sekä edustajana Baijerin maapäivillä 1932–1933. Natsien noustua valtaan vuonna 1933 Esseristä tuli Baijerin maapäivien puhemies, Baijerin osavaltiohallituksen salkuton ministeri ja osavaltionkanslian päällikkö, ja lisäksi hänet valittiin maaliskuun 1933 vaaleissa Saksan valtiopäiville. Joulukuusta 1933 alkaen hän oli valtiopäivien varapuhemies. Hän toimi maaliskuusta 1934 maaliskuuhun 1935 Baijerin talousministerinä, mutta Hitler siirsi hänet pois tästä tehtävästä, mahdollisesti hänen yksityiselämänsä skandaalien vuoksi.

Esser oli vuodesta 1936 valtakunnanmatkailuliiton (Reichsfremdenverkehrsverband) johtaja ja vuodesta 1939 kansanvalistus- ja propagandaministeriön matkailuasioiden valtiosihteeri. Hän luki helmikuussa 1945 Hitlerin puheen puolueohjelman julkistamisen 25-vuotisjuhlissa Münchenissä. Toisen maailmansodan jälkeen Esser vangittiin kahdesti, ensin vuonna 1947 ja uudelleen vuonna 1949, jolloin hänet tuomittiin viiden vuoden pakkotyöhön osuudestaan natsiaatteen propagoimisessa.

Lähteet

Aiheesta muualla

NSDAP:n poliitikot
Saksalaiset toimittajat
Propagandistit
Vuonna 1900 syntyneet
Vuonna 1981 kuolleet