Camille Lemonnier

Camille Lemonnier (1841–1913) oli belgialainen kirjailija. Hän ihaili nuorena Charles Baudelairea. Isänsä kuoltua hän vuokrasi syrjäisen Namurin tienoilla olevan linnan, missä hän vietti vuoteen 1869 vapaata luonnonelämää, ja tuloksena syntyi teos Nos Flamands, jossa hän Rubensin ja Rousseaun ihailijana ylistää terveen luonnon uskontoa.

Yleistä huomiota herätti Sedan (Les Charniers) (1871), jossa hän taistelukentällä käytyään tulkitsi vastenmielisyyttään sotaa kohtaan. Vuonna 1875 ilmestyi Contes flamands et wallons ja 1881 Lemonnierin pääteos Un Màle, joka on salametsästäjän ja talonpoikaistytön traaginen lemmentarina. Taiteellisesti yhtä korkealla on murhatarina Le Mort (1882). Kun Lemonnier ei saanut valtion viisivuotispalkintoa, piti belgialainen runoilijaryhmä La Jeune Belgique Lemonnierin kunniaksi Brysselissä loistavan juhlan, joka muodostui belgialaisen kirjallisuuden todelliseksi passah-juhlaksi. Romaanissa Happe-Chair (1886) Lemonnier loi ennen Zolan Germinalia liikuttavan kuvan kaivostyöläisten elämästä. Vuonna 1888 ilmestyi Lemonnierin suuri kuvailuteos La Belgique, josta hän vihdoin sai viisivuotispalkinnon.s

Lemonnierin muut tärkeimmät teokset ovat L’Arche, journal d’une maman (1894), L’Ile vierge (1894), Adam et Ève (1899). Teos L’Homme en amour (1897), joka oli naturalistinen seksuaaliaiheinen kirja, aiheutti oikeudenkäynnin, joka kuitenkin päättyi Lemonnierin vapauttamiseen. Vakavia uskonnollisia ja yhteiskunnallisia kysymyksiä pohtivat romaanit Le vent dans les moulins (1901), Les deux consciences (1902), Le petit homme de Dieu (1902) ja Comme va le Ruisseau (1903). Romaanissaan Le droit au bonheur (1905) Lemonnier puolustaa avioeroa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Belgialaiset kirjailijat
Kirjallisuuskriitikot
Vuonna 1841 syntyneet
Vuonna 1913 kuolleet