Claude-Victor Perrin

Claude Victor-Perrin (7. joulukuuta 1764 Lamarche, Vosges, Ranska – 1. maaliskuuta 1841 Pariisi) oli ranskalainen sotilas, joka palveli sekä Ranskan vallankumoussodissa että Napoleonin sodissa, ja sotien jälkeen Ranskan kuningaskunnan sotaministerinä. Keisari Napoleon I nimitti hänet Ranskan keisarikunnan marsalkaksi vuonna 1807.

Elämä ja ura
Vuonna 1781 hän astui armeijaan sotilaana, ja kymmenen vuoden palveluksen jälkeen hän kotiutui ja asettui asumaan Valenceen. Pian sen jälkeen hän liittyi paikallisiin vapaaehtoisiin, kunnostautui Alpeilla ja nousi alle vuodessa pataljoonan komentajaksi. Toulonin piirityksessä vuonna 1793 osoittamansa urheuden vuoksi hänet ylennettiin prikaatikenraaliksi. Sen jälkeen hän palveli jonkin aikaa Pyreneiden itäosan armeijassa, ja Italian sotaretkellä 1796–1797 hän menestyi niin hyvin, että hänet ylennettiin divisioonakenraaliksi. Komennettuaan jonkin aikaa Vendéen departementin joukkoja hän siirtyi jälleen Italiaan, jossa hän taisteli paavin joukkoja vastaan ja osallistui Marengon taisteluun.

Vuonna 1802 hän toimi lyhyen aikaa Ranskan Louisianan kuvernöörinä, vuonna 1803 hän komensi Batavian armeijaa, ja sen jälkeen hän toimi puolitoista vuotta Ranskan lähettiläänä Kööpenhaminassa. Kun vihollisuudet Preussin kanssa alkoivat, hän liittyi V armeijakuntaan yleisesikunnan päälliköksi. Hän kunnostautui Saalfeldin ja Jenan taisteluissa, ja Friedlandin taistelussa hän johti I. armeijakuntaa niin, että Napoleon antoi hänelle marsalkan arvon. Tilsitin rauhan jälkeen hänestä tuli Berliinin kuvernööri, ja vuonna 1808 hänestä tehtiin Bellunon herttua. Samana vuonna hänet lähetettiin Espanjaan, jossa hän osallistui näkyvästi Pyreneiden niemimaan sotaan, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1812 komentajaksi Venäjän sotaretkelle. Victor-Perrin osallistui kuudennen liittokunnan sotaan, kunnes Napoleon syrjäytti hänet ja siirsi hänen komentonsa Étienne Maurice Gérardille.

Victor-Perrin siirtyi nyt Bourbonien puolelle, ja joulukuussa 1814 hän sai Ludvig XVIII:lta divisioonan komennon. Vuonna 1815 hän seurasi kuningasta Gentiin, ja toisen Bourbon-restauraation yhteydessä hän sai Ranskan päärin arvon. Hän toimi komission puheenjohtajana, joka tutki upseerien käytöstä satapäiväisen keisarikunnan aikana ja erotti Napoleonin kannattajat. Vuonna 1821 hänet nimitettiin sotaministeriksi, ja hän toimi tässä virassa kaksi vuotta. Vuonna 1830 hän oli Ranskan kuninkaallisen kaartin kenraalimajuri, ja saman vuoden heinäkuun vallankumouksen jälkeen hän vetäytyi kokonaan sotilasalalta.

Lähteet

Aiheesta muualla

ranskalaiset sotilaat
Ranskan marsalkat
Vuonna 1764 syntyneet
Vuonna 1841 kuolleet