Kaupankäynnin historia

Kaupankäynnin historia ulottuu ajassa kivikaudelle saakka.

Kivikausi 
Mesopotamian varhaisimpia kulttuureja oli Ubaidin kulttuuri, jonka vaikutuspiiri oli laajempi kuin aikaisempien kulttuurien. Tämän myötä Ubaidin kulttuurin aikoihin kaupankäynti lisääntyi. Yleensä Mesopotamian alueella kaupankäynnin kehitys seurasi maanviljelyn ja karjatalouden kehitystä. Pohjoisempana olivat kampakeraamisen- ja nuorakeraamisen kulttuurin vaikutusalueet. Noina aikoina saviastioita kaupattiin Itämeren ympäristössä useaan suuntaan ja niiden mukana mahdollisesti myytiin maataloustuotteita.

Pronssikausi 
Kreikassa Kykladien saarilla noin 2200-1700 ekr. eli sivilisaatio, Kykladinen kulttuuri, jonka kapankäynnin alue ulottui koko itäiselle Välimerelle. 1300-1200 Kreetan saarella vallitsi Mykeneläinen kulttuuri. Mykeneläisillä oli esikoloniaalisia kauppapaikkoja Välimeren länsiosissa.

Foinikialaiset, jotka asuivat nykyisen Libaninin alueella noin 3000-500 ekr., loivat kauppaverkostoja Välimeren rannoille sekä Eurooppaan että Afrikkaan. 

Intiassa 2400-2000 ekr. vaikuttaneella Harappan kulttuurilla oli jonkinlaisia kauppasuhteita Intiasta Mesopotamiaan ulottuvalla alueella. Koillis-Thaimaassa on löydetty merkkejä kaupankäynnistä, jolloin pronssiesineitä, kivikirveitä, piikiveä, kvartsia, merieläinten kuoria ja koriste-esineitä vaihdettiin rautaan, puolijalokiviin ja koriste-esineisiin.

Rautakausi 
Monet kreikkalaiset kaupunkivaltiot, kuten Ateena, Theeba, Sparta, Korintti ja Smyrna perustivat siirtokuntia ja kauppapaikkoja ympäri Välimerta 900-725 ekr. Kauppapaikoista käytiin tuolloin rauhanomaista kilpailua foinikialaisten ja etruskien kanssa. Kreikkaan tuotiin viljaa etruskeilta.

Antiikin aika 
Kreikassa Delosin kaupungissa, missä oli ollut muinoin uskonnollisia palvontapaikkoja, sijaitsi satama, josta tuli Rooman aikana vapaasatama ja kauppapaikka 168 ekr. jälkeen. Rooman valtakunnan aikana Ostian kaupungissa Tiberjoen suulla oli kauppasatama. Rooman aikana muun muassa Pompeijissa, ennen kaupungin tuhoa maanjäristysten ja tulivuoren purkausten myötä, kaupankäynti oli pääasiallinen elinkeino.

Keskiaika 
Kaupankäynnin kehityksen kannalta suuressa merkityksessä oli Silkkitie, joka ulottui Kiinasta antiikin Rooman valtakuntaan. Silkkitien kauppareitit olivat käytössä vielä keskiajalla.

Sydänkeskiajalla, 1150-luvulla Saksassa syntyi kauppiaiden muodostama Hansaliitto, joka hallitsi aikoinaan koko Itä-meren kaupankäyntiä. Varhaisimpia kaupunkeja, joissa Hansaliitto toimi, olivat Hampuri ja Lyypekki.

Viikingeillä oli kauppareittejä, joista toinen ulottui Skandinaviasta Dneprin kautta Mustallemerelle ja Välimerelle Bysanttiin saakka ja toinen Volgan kautta Kaspianmerelle.

Uusi aika 
Kaupankäynti on monesti tapahtunut merireittejä pitkin. Suurten löytöretkien myötä 1400- ja 1500-luvuilla laajensivat ihmisten maailmankuvaa. Niiden myötä myös merten kauppareitit laajenivat. Itse asiassa kaupankäynnillä merenkulun suhteen oli eräänlainen virstanpylväs 1600-luvun puolivälissä. Tänä aikana maailman merikauppareitit saivat suunnilleen nykyisen muotonsa. Tuolloin meriä hallitsivat espanjalaiset, portugalilaiset ja hollantilaiset. Muut kansat ryhtyivät haastamaan heitä.

Merkantilismin aikana 1600-luvulla Ruotsissa kaupungit jaettiin maakaupunkeihin ja tapulikaupunkeihin. Vain tapulikaupungeilla oli oikeus käydä ulkomaankauppaa.

1700-luvulla Britanniasta alkanut teollinen vallankumous muutti suuresti ihmisten arkea ja myös kaupankäyntiä. Merkittävä muutos kaupankäynnissä oli massatuotannon myötä se, että tavaroiden hinnat laskivat.

Suomessa puuteollisuuden lisääntymisen myötä 1800-luvun lopulla puutavarasta tuli merkittävin vientitavara ja Saimaan kanavasta tuli merkittävä reitti puutavaran viennissä Pietariin. Suomen tärkeimmät kauppakumppanit 1800-luvulta 1950-luvulle olivat Venäjä ja Englanti.

Lähteet 

Taloushistoria
historia