Marceline Desbordes-Valmore

Marceline Desbordes-Valmore (1785 Douai, Ranska – 1859 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä, runoilija ja prosaisti. Hän kirjoitti surumielisiä ja samalla siroja runoja. Lisäksi hän kirjoitti tunteikkaita novelleja ja kasvatusopillisia kirjoitelmia.

Desbordes-Valmore oli tunnettu varsinkin elegioistaan. Hänen köyhyyden täyttämä elämänsä oli monivaiheinen ja onneton. Romanttinen rakkaussuhde päättyi siihen, että hänet hylättiin, ja sen jälkeen hän avioitui 1817 Valmore-nimisen näyttelijän kanssa. Seuraavana vuonna ilmestyi hänen ensimmäinen runokokoelmansa Élégies et romances, jota seurasivat runokokoelmat Élégies et poésies nouvelles (1824), Les pleurs (1833), Pauvres fleurs! (1839), Bouquets et prières (1843) ja useita tunteikkaita romaaneja. Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyivät Poésies inédites (1860) ja Poésies de l’enfance (1868). Kootut runot ilmestyivät kolmiosaisena nimellä Œuvres poétiques (1886−1887), ja kirjeenvaihdon Correspondance julkaisi 1896 Benjamin Rivière. Runoilijana häneen vaikutti alkuun Jean-Pierre Claris de Florian, sen jälkeen Alphonse de Lamartine. Tunteikkaat runot, joita aikalaiset arvostivat ja joista monia on sävelletty, ovat aitoja, luonnollisia ja hienovireisiä.

Édouard Houssinin veistämä Desbordes-Valmoren muistopatsas paljastettiin vuonna 1896 Douaissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset näyttelijät
Ranskalaiset kirjailijat
Vuonna 1785 syntyneet
Vuonna 1859 kuolleet