Rakasta mua!

Rakasta mua! (Älska mej!) on Kay Pollakin ohjaama ruotsalainen yhteiskunnallinen draamaelokuva vuodelta 1986. Se kertoo laitoksissa kasvaneen ja seksuaalisesti hyväksikäytetyn teinitytön (Anna Lindén) ongelmista jälleen uudessa sijoitusperheessä.

Juoni
15-vuotiaan Sussien äiti on alkoholisti, isä kadoksissa tai kuollut. Huostaanotettu Sussie on kiertänyt sijoituskodista toiseen, ja nyt hankalalle nuorelle on annettu viimeinen tilaisuus ennen laitokseen joutumista. Hänet sijoitetaan meren rannalla asuvaan perheeseen, jossa on 18-vuotias poika Tomas ja kymmenvuotias tyttö. Perheessä Sussie raivoaa ja provosoi riitoja muidenkin perheenjäsenten kesken. Perheen äiti yrittää ymmärtää, mutta isä suhtautuu välillä avoimen eroottisesti, välillä lapsen tavoin käyttäytyvään Sussieen yhä kielteisemmin ja haluaa tytöstä eroon. Pojan ja Sussien välille syttyy romanssi. Ihmissuhteet kärjistyvät ”totuuksien yössä”.

Rooleissa

Vastaanotto
Elokuvan julkaisu oli monilla tavoin epäonninen. Elokuva myöhästyi puolitoista vuotta ja ylitti budjettinsa 60 prosentilla, pahemmin kuin mikään Svenska Filminstitutetin tuotanto siihen mennessä. Se sai Ruotsissa ensi-iltansa Olof Palmen murhailtana helmikuussa 1986 ja joutui sitten julkisuuden katveeseen, kun sekä median että yleisön huomio oli viikkoja keskittynyt Palme-kohuun. Elokuvan sisällön sijasta kirjoiteltiin pikemminkin sen käsikirjoitukseen liittyvistä tekijänoikeusriidoista, kun kirjailija Irene Arthur väitti Pollakin käyttäneen hänen teoksiaan Hemtagningen (1981) ja Köpa vänskap (1984) luvatta pohjana. Älska mej! keräsi Ruotsin teatterikierroksellaan noin 80 000 katsojaa. Kay Pollak vetäytyi pitkien näytelmäelokuvien teosta melkein kahdeksi vuosikymmeneksi palatakseen vasta vuonna 2004 Oscar-ehdokkuuden saaneella menestyselokuvalla Niin kuin taivaassa.

Älska mej valittiin Berliinin elokuvajuhlien 1986 kilpailusarjaan.

Suomessa Rakasta mua! tuli teattereihin puolitoista vuotta Ruotsia myöhemmin, lokakuun alussa 1987, ja sai teatterikierroksellaan 2 481 katsojaa. Helsingin Sanomien Helena Ylänen valitteli, että elokuvaan on yritetty ahtaa aivan liikaa tärkeitä yhteiskunnallisia teemoja ja se horjuu tyylillisestikin realismin ja surrealismin välimaastossa. Silti elokuvasta välittyy Yläsen mielestä todellista huolta ja tunnetta hylättyjä lapsia ja onnettomia aikuisia kohtaan, ja elokuva käsittelee raskaita teemojaan tasapuolisesti, syyttelemättä ja suurella ymmärryksellä. Ylänen kehui myös nuoren Anna Lindénin selviytymistä rankassa roolissaan.

Lähteet

Vuoden 1986 ruotsalaiset elokuvat
Yhteiskunnalliset elokuvat
Nuortenelokuvat