Valtesse de la Bigne

Valtesse de La Bigne, alkuperäiseltä nimeltään Émilie-Louise Delabigne (1848 Pariisi – 29. heinäkuuta 1910 Ville-d'Avray) oli ranskalainen monien tunnettujen miesten rakastajatar ja merkittävä taiteilijoiden tukija. Hän keräsi naistaiteilijoiden töitä ja piti heille salonkia.  Hän käytti arvonimeä kreivitär, vaikka ei ollut aatelinen.

Elämänvaiheita

Perhetausta ja nuoruus 
Valtesse de la Bigne syntyi äärimmäiseen köyhyyteen. Perheessä oli kuusi lasta, isä oli väkivaltainen alkoholisti ja äiti yritti parhaansa mukaan elättää perheen pyykkärinä. Tytär joutui 10-vuotiaana kauppaan töihin auttaakseen perheen elättämisessä. Elämä oli turvatonta ja 13-vuotiaana Delabigne joutui seksuaalisen väkivallan uhriksi. Vähän myöhemmin hän ajautui prostituutioon, ei kuitenkaan kaikkein heikoimmassa asemassa olevaksi, vaan hieman paremmalle asteelle, jossa työskentelevistä käytettiin nimitystä lorette. Riski joutua väkivallan uhriksi oli edelleen suuri. Taidemaalari Jean-Baptiste Camille Corot työllisti hänet malliksi maalauksiinsa.  

Delabigne elätti unelmaa sosiaalisesta noususta. Hän harjoitteli tanssia Bal Malbillessa ja työskenteli myös naisten vaatekaupassa. Kaupassa kävi asiakkaina paljon upseereita. Siellä hän tapasi 20-vuotiaan Richard Fosseyn, joka lupasi solmia avioliiton Delabignen kanssa. Delabigne sai miehen kanssa kaksi lasta, mutta mies lähti Algeriaan, eikä koskaan palannut perheensä luo. Delabigne jätti tyttärensä äitinsä hoidettaviksi ja toinen tyttäristä kuoli. Hän haastoi äitinsä oikeuteen syyttäen häntä lasten huonosta hoidosta ja voitti jutun. Perhe kävi myös myöhemmin oikeusjuttuja toisiaan vastaan lasten huoltajuudesta ja omaisuuksista. 

Näihin aikoihin Delabigne keksi ottaa itselleen nimen Valtesse de la Bigne. Valtesse, koska se kuulostaa hieman samalta kuin ranskan kielen "Votre Altesse" , teidän ylhäisyytenne. Hän neuvoi myös muita kurtisaaneja ottamaan tekaistun nimen. Hän päätti olla myös avioitumatta ja hankkia rahaa ja arvostusta muilla keinoilla. Hän erikoistui Pariisissa vieraileviin varakkaisiin ulkomaalaisiin ja liittyi yhteen muiden kurtisaanien kanssa.

Kurtisaani 
Jacques Offenbach tarjosi de la Bignelle rooleja tuotannoissaan. Hänen roolityönsä eivät sujuneet mitenkään kovin hyvin, mutta hän päätti jäädä Offenbachin rakastajattareksi. Hän sai näin pääsyn Pariisin hienoimpiin ravintoloihin. Ravintoloissa kävi ajan julkkiksia kuten Guy de Maupassant, Émile Zola ja Gustave Flaubert .Alexandre Dumas nuorempi olisi halunnut hänen kanssaan suhteeseen, mutta de la Bigne sanoi "ei". Zola oli yksi harvoista miehistä, joka ei luoutunut de la Bignestä ja kirjoitti häntä ivaavan kirjansa Nana. 

Saksan-Ranskan sodan aikana vuonna 1870 Pariisia piiritettiin ja kaupungissa oli nälänhätä. La Bignellä ei suhteidensa vuoksi ollut mitään hätää. Sodan jälkeen hän jätti Offenbachin ja ryhtyi suhteeseen Prinssi Lubomirskin kanssa, joka osti hänelle asunnon rue Saint Georgesilta. Prinssin talous ei kestänyt tätä ja de la Bigne löysi uuden suhteen Saganin prinssin kanssa joka teki myös konkurssin rakennutettuaan de la Bignelle uuden kalliin talon.  

Tässä vaiheessa de la Bigne oli jo oppinut myös turvaamaan selustansa. Hän oli läheisissä väleissä eri journalistien kanssa ja näistä erityisesti juorutoimittajien kanssa. Vuonna 1876 hän julkaisi kirjoittamansa romaanin nimeltään Isola, taiteilijanimellään Ego.Teos ei menestynyt kovinkaan hyvin. Kun Zolan Nana ilmestyi, hän paheksui sitä julkisesti, mutta tajusi, että tässä tapauksessa kaikki julkisuus on hyvää julkisuutta. 

De la Bigne oli nyt mukana Pariisin taidemaailmassa. Hän tilasi taloonsa maalauksia, jotka esittivät kuvitellun de la Bignen suvun filtiivisiä hahmoja. Hänen ystäviinsä kuuluivat Henri Gervex, Édouard Manet, Gustave Courbet ja Octava Mirbeau monien muiden ohella. Hän keräsi huomattavan taidekokoelman, joka huutokaupattiin vuonna 1902.  

Viimeisinä vuosinaan de la Baigne rakennutti huvilan Monacoon ja ajoi autoa. Hän neuvoi nuoria kurtisaaneiksi haluavia naisia ammatin saloihin. Hän kuoli 62-vuotiaana äkilliseen sairauskohtaukseen. Muistokirjoituksensa hän oli kirjoittanut jo etukäteen. Hänet haudattiin kahden miehen väliin: toinen oli komentaja Louis Marius Auriac ja toinen tuntematon E. Luna.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 http://data.bnf.fr/13510624/valtesse_de_la_bigne/

Ranskalaiset henkilöt
Taiteen keräilijät
Rakastajattaret
Vuonna 1848 syntyneet
Vuonna 1910 kuolleet