Esiopetus Suomessa

Esiopetus on maksutonta opetusta, jota annetaan tavallisimmin lukuvuoden ajan oppivelvollisuutta edeltävänä vuonna eli sinä vuonna, jona lapsi täyttää kuusi vuotta. Vuodesta 2015 alkaen esiopetukseen osallistuminen on ollut velvoittavaa, eli kaikkien Suomessa asuvien esiopetusikäisten lasten on osallistuttava esiopetukseen tai muuhun esiopetuksen tavoitteet saavuttavaan toimintaan. Esiopetus on osa varhaiskasvatusta, mutta kuuluu perusopetuksen lainsäädännön piiriin. Pidennetyn oppivelvollisuuden oppilailla esiopetus voi kestää kaksi vuotta ja alkaa 5-vuotiaana.

Maksuttomaan esiopetukseen kuuluvat myös maksuttomat oppimateriaalit ja välineet, lounas esiopetuspäivinä, oppilashuolto sekä tarvittavat tulkitsemis- ja avustajapalvelut ja apuvälineet. Tietyin edellytyksin lapsi voi saada maksuttoman kuljetuksen esiopetukseen.

Tavoitteet 

Esiopetus on tavoitteellista, pedagogista toimintaa. Samoin kuin perusopetuksen, esiopetuksen tavoitteena on tukea oppilaiden kasvua ihmisyyteen ja vastuukykyiseen yhteiskunnan jäsenyyteen sekä antaa tarpeellisia tietoja ja taitoja. Erityisenä tavoitteena esiopetuksessa on lisäksi edistää lapsen kasvu-, kehitys- ja oppimisedellytyksiä sekä vahvistaa lapsen myönteistä minäkuvaa. Leikki on sekä tärkeä osa esiopetusta että keskeinen opetusmenetelmä. Myös oppimisympäristöihin kiinnitetään erityistä huomiota, jotta ne tukevat esiopetuksen tavoitteiden toteutumista. Esiopetusta säätelevät perusopetuslaki, varhaiskasvatuslaki sekä Opetushallituksen julkaisema Esiopetuksen opetussuunnitelman perusteet -asiakirja, jonka mukaan kunnissa laaditaan paikalliset esiopetuksen opetussuunnitelmat.

Järjestäminen 

Esiopetuksen järjestämisestä vastaavat kunnat. Kunta voi järjestää esiopetuksen itse esimerkiksi päiväkodissa tai koulussa tai hankkia esiopetuksen ostopalveluna joltakin palveluntuottajalta. Myös muut tahot, kuten yksityiset koulut, voivat saada luvan järjestää esiopetusta.

Esiopetuksen opetuskieli on joko suomi tai ruotsi, mutta opetuskielenä voi olla myös saame, romani tai viittomakieli.

Esiopetuksen opettajalla tulee olla joko luokanopettajan tai varhaiskasvatuksen opettajan (ent. lastentarhanopettaja) tutkinto tai kasvatustieteen kandidaatin tutkinto, johon sisältyvät lain vaatimat, varhaiskasvatukseen ja esiopetukseen valmiuksia antavat opinnot.

Laajuus ja sisältö 

Esiopetuksen laajuus on vähintään 700 tuntia. Yhtenä päivänä lapsella voi olla enintään viisi tuntia esiopetusta. Lisäksi lapsi voi osallistua esiopetusta täydentävään varhaiskasvatukseen.

Esiopetus on eheytettyä opetusta, jossa opetus ei jakaudu oppiaineisiin, vaan rakentuu erilaisista oppimiskokonaisuuksista. Oppimiskokonaisuuksien tavoitteet muodostuvat lasten mielenkiinnonkohteiden ja Esiopetuksen opetussuunnitelman perusteissa määriteltyjen tavoitteiden perusteella. Opetussuunnitelmaperusteissa on määritelty myös kuusi niin sanottua laaja-alaisen osaamisen kokonaisuutta, jotka tulee ottaa huomioon kaikessa esiopetuksen järjestämisessä ja toiminnassa.

Oppimiskokonaisuudet esiopetuksessa 

 Ilmaisun monet muodot: musiikki, käsityöt, kuvallinen ajattelu ja kuvailmaisu, suullinen ja kehollinen ilmaisu
 Kielen rikas maailma: äidinkieli: kuunteleminen ja puhuminen, kirjoitettuun kieleen tutustuminen, lukutaidon kehittymisen tukeminen, kirjallisuus, kynän ja näppäimistön käyttö
 Minä ja meidän yhteisömme: historia, yhteiskuntatieto, eettinen kasvatus, katsomuskasvatus
 Tutkin ja toimin ympäristössäni: matemaattiset taidot, ympäristötieto ja -kasvatus, teknologiaan tutustuminen
 Kasvan ja kehityn: liikunta, ruokaan liittyvä osaaminen, kohtuullinen kuluttaminen, hyvinvointi, terveys ja turvallisuus

Laaja-alaisen osaamisen kokonaisuudet esiopetuksessa 

 Ajattelu ja oppiminen
 Kulttuurinen osaaminen, vuorovaikutus ja ilmaisu
 Itsestä huolehtiminen ja arjen taidot
 Monilukutaito
 Tieto- ja viestintäteknologinen osaaminen
 Osallistuminen ja vaikuttaminen

Arviointi 

Arvioinnin tarkoituksena esiopetuksessa on antaa tietoa esiopetuksen suunnittelemista ja kehittämistä varten sekä tukea kunkin lapsen hyvinvointia ja oppimista. Arvioinnin keskiössä on opettajan tekemä havainnointi ja lapsen omat kokemukset. Esiopetuksessa kehitetään lapsen itsearvioinnin edellytyksiä, ja arviointiin osallistuvat opettajien ja lapsen lisäksi muu esiopetuksen henkilöstö ja lapsen huoltajat. Arviointia dokumentoidaan, ja arvioinnin perusteella opettaja kehittää opetusta, oppimisympäristöjä ja lasten tarvitsemaa tukea.

Esiopetusvuoden päätteeksi voidaan antaa esiopetuksen osallistumistodistus, ja se annetaan aina huoltajan pyytäessä. Todistuksessa voi olla yleiskuvaus toteutuneesta opetuksesta, mutta se ei sisällä lapsen persoonaan tai oppimiseen liittyviä kuvauksia.

Historiaa 

Suomalaisen esiopetuksen edeltäjinä pidetään 1840-luvulla perustettuja pikkulasten kouluja ja myöhempiä välitysluokkia silloisten lastentarhojen sekä koulujen välillä. Varsinainen keskustelu esiopetuksesta alkoi 1920-luvulla ja lisääntyi entisestään parikymmentä vuotta myöhemmin. Sittemmin 1960-luvulla, kun Suomessa aloitettiin niin kutsutun peruskoulu-uudistuksen suunnittelu, alettiin puhua myös esikoulun tarpeellisuudesta peruskoulun aloittavien oppilaiden välisten erojen tasaajana, ja vuosikymmenen lopulla toteutettiin myös esikoulukokeilu. Esiopetusta ei kuitenkaan saatu taloudellisista ja poliittisista syistä vielä tuolloin kaikkien ulottuville. Lopulta vuonna 2001 astui voimaan säädös, jonka mukaan kunnan on järjestettävä maksutonta esiopetusta oppivelvollisuuden alkamista edeltävänä vuonna. Tuolloin esiopetus oli lapsille vapaaehtoista.

1980-luvulla julkaistiin esiopetusta koskevia suunnitelmia ja oppaita. 1990-luvulla julkaistiin asiakirjoja, jotka velvoittivat koulujen yhteydessä toteutettavan esiopetuksen järjestäjiä. Päiväkodeissa toimittiin edelleen itselaadittujen suunnitelmien pohjalta. Ensimmäinen kaikkea esiopetusta Suomessa ohjaava asiakirja julkaistiin vuonna 2000, ja se tuli velvoittavaksi kaksi vuotta myöhemmin.

Lähteet 

 Suomen koulutus