Kippin laite

Kippin laite tai Kippin aparaatti on laboratorioväline, jota käytetään valmistettaessa kaasuja kiinteän aineen ja hapon reaktiolla. Laitteen kehitti alankomaalainen Petrus Jacobus Kipp vuonna 1844, ja se on nimetty hänen mukaansa. Ensimmäisen Kippin laitteen valmisti saksalainen lasinpuhaltaja Heinrich Geissler.

Kippin laite koostuu pallomaista suppiloa muistuttavasta yläkappaleesta ja alakappaleesta. Alakappale koostuu pohjan nestesäiliöstä, joka on kapean kaulan kautta yhteydessä ylempään pallomaiseen osaan. Pallomaisessa osassa on hanalla suljettava kaasunpoistoputki. Kippin laitteen yläkappaleen putki ulottuu alakappaleen pohjalle. Sen kautta laitteeseen lisätään happoliuosta, joka nousee hydrostaattisen paineen vaikutuksesta alakappaleen pallomaiseen osaan. Alakappaleen pallomaiseen osaan on lisätty kiinteää hapon kanssa reagoivaa ainetta, joka voi olla esimerkiksi sinkkiä tai rautasulfidia. Reaktiossa muodostuu kaasua, joka voidaan poistaa kaasunpoistoputkesta. Jos kaasunpoistoputki suljetaan, kasvaa paine alakappaleen pallomaisesessa osassa. Kasvanut paine työntää happoliuoksen takaisin yläkappaleeseen ja reaktio lakkaa. Reaktio alkaa uudestaan, kun kaasunpoistoputki avataan. Kippin laitetta on käytetty muun muassa vedyn, divetysulfidin, hiilidioksidin ja eteenin valmistamiseen.

Lähteet

Laboratoriotarvikkeet