Superelinkelpoinen planeetta

Superelinkelpoinen planeetta on hypoteettinen eksoplaneetta, jonka olosuhteet soveltuvat elämän syntymiselle ja kehittymiselle paremmin kuin oman planeettamme. Viime vuosina monet asiantuntijat ovat kritisoineet ihmiskeskeisiä kriteerejä maan ulkopuolisen elämän etsinnässä. 
Lisäksi osa astrobiologeista on katsonut, että on olemassa useita kohtia, joissa Maa ei edusta parhainta planeettojen elinkelpoisuutta, kuten tähden tyyppi, jota se kiertää, kokonaispinta-ala, valtamerten peittämä osuus (ja niiden keskisyvyys), magneettikenttä, mannerlaatat, pintalämpötila jne. Niinpä maailmankaikkeudessa voi olla eksoplaneettoja, jotka tarjoavat paremmat mahdollisuudet elämälle ja mahdollistavat elämän helpomman syntymisen ja pidemmän keston.

Astrofyysikot René Heller ja John Armstrong julkaisivat Astrobiology-lehdessä laajan raportin Superhabitable Worlds (Superelinkelpoiset maailmat), jossa he tiivistivät ja analysoivat suurimman osan viime vuosina aiheesta tehdyistä tutkimuksista.

Yleispiirteitä  

Heller ja Armstrong ehdottivat, että tarvitaan joukko perusominaisuuksia, jotta eksoplaneetta tai eksokuu voidaan luokitella superelinkelpoiseksi. Koon osalta vaaditaan, että eksoplaneetta on noin 2 Maan massainen, ja 1,3 Maan säde on optimaalinen koko laattatektoniikalle.

Lisäksi sillä olisi suurempi vetovoima, joka lisäisi kaasujen pysymistä planeetan muodostumisen aikana. Siksi on todennäköistä, että sillä olisi tiheämpi ilmakehä, joka tarjoaisi suuremman happi- ja kasvihuonekaasupitoisuuden. Tämä taas vuorostaan nostaisi keskilämpötilaa kasvien elämän kannalta optimaaliseksi noin 25 °C:een. Tiheämpi ilmakehä voisi myös vaikuttaa maanpinnan kohoumaan, jolloin siitä tulisi maapinta-alaltaan laajempi ja valtamerialtaiden koko pienenisi, mikä parantaisi merieläinten moninaisuutta matalissa vesissä.

Kirjallisuutta

Katso myös 
 Elinkelpoinen planeetta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Astrobiologia