Latinalainen silta

Latinalainen silta (bosniaksi, kroatiaksi ja serbiaksi:Latinska ćuprija), vuosina 1918–1992 nimeltä «Principov silta», myös «Princip-silta» tai «Gavrilo Princip -silta» () on Sarajevon historiallisen Baščaršija-basaarin läheisyydessä vanhan kaupungin Stari Gradin laidalla Miljacka-jokea ylittävä kivinen holvisilta. 

Se on kaupungin vanhin, pituudeltaan noin 39 metriä pitkä ja nykyisin vain jalankulkijoiden käyttöön tarkoitettu silta.

Tyyliltään Osmanien arkkitehtuuria edustava kaareva Latinalainen silta on yksi Sarajevon kahdestatoista kivi- ja yksi kolmesta useampiaukkoisesta sillasta, jotka ovat säilyneet tähän päivään saakka. Kaupungin keskustaa halkovan Miljackan lukuisista silloista juuri tällä sillalla on ollut ratkaiseva rooli Euroopan historiassa. Silta on Sarajevon yksi tärkeimmistä nähtävyyksistä, koska sen kupeessa 19-vuotias serbialainen Gavrilo Princip ampui kuuluisat Sarajevon laukaukset kesäkuussa vuonna 1914, jolloin alkunsa sai I:seen maailmansotaan johtanut tapahtumasarja. Sillan lähellä olevan rakennuksen julkisivuun kiinnitetty muistolaatta osoittaa sitä paikkaa, jossa Itävalta-Unkarin kruununperillinen Frans Ferdinand ja hänen vaimo  Sophie salamurhatiin.

Toisena päivänä heinäkuuta vuonna 1999 Sarajevon Latinalainen silta kirjattiin Bosnia-Hertsegovinan kansallisten muistomerkkien väliaikaiseen luetteloon ja syyskuussa vuonna 2004 tämä historiallinen rakennus nimettiin valtion kansalliseksi muistomerkiksi. Sillan koriste-elementteinä tunnetut aukot pylväissä löytyvät myös valkoisesta kaaresta Sarajevon vaakunassa.

Sijainti
Kansallinen muistomerkki Latinalainen silta sijaitsee Sarajevossa, Stari Gradin alueella Baščaršija-basaarin vieressä kaupungin salamurhamuseon välittömässä läheisyydessä. Miljackan vasemmalla rannalla Latinalaisen ja Ćumurija- sillan välissä sijaitsee toinenkin kansallinen muistomerkki, At Mejdan-puisto ja arkeologinen alue. Latinalainen silta sijaitsee myös lähellä Bistrik-katua, jonka viereen jää Bosnia ja Hertsegovinan tiede- ja taideakatemia ja lähempänä Miljackan joenrantaa sijaitsi Turkin Sarajevon sotilaallinen-hallinnollinen keskus. Sekä At Mejdan-puisto, seitsemän veljen hautakammio-palvontapaikka, hadži Sulejman Čokadžijan moskeija vasemmalla että Ferhat-Pašan moskeija ja Dubrovnikin kauppiaiden siirtokunta oikealla korostivat Latinalaisen sillan asemaa kaupungin laajemmassa yleiskaavassa. 

Sarajevon kansainväliseltä lentoasemalta on sillalle 9,8 ja linja-autoasemalta 3,4 kilometrin matka.

Nimi ja historia
Sillan nimi «Latinska Ćuprija» (turkinkielinen: Frenkluk cupri) tuli Miljacka-joen vasemmalla rannalla Latinalaisen ja Ćumurija-sillan väliin jääneen Latinluk-nimisen katolisen asuinkorttelin mukaan. Alueelle asettui kroatialaisia työsiirtolaisia ja -mestareita Dubrovnikista, kauppiaita ja käsityöläisiä varsinkin 1800-luvulla. Myöhemmin täällä asui enimmäkseen Sarajevon katolilaisia, joten paikallinen väestö kutsui tätä kaupunginosaa läheiseen luostariin suuntautuvien munkkien latinankielisen puheen innoittamana nimellä Latinluk ja siltaa «latinalaiseksi». Alueen virallisempi nimi oli turkinkielisissä lähteissä käytetty Frenklul (Franačka) mahala, joten asiakirjoissa silta oli tunnettu nimellä «Frenklukin silta» («Frenkluk Chupriya» t. «Frenklik-küpru»).

 
Miljackan laaksossa sijaitseva kaupunki kasvoi nopeasti 1500-luvun alkupuolella kuvernöörien Mehmed-beg Minetović, Ajaz-beg i Firuz-beg, erityisesti Gazi Husref-beg ja Gazi Husref-beg, muiden valtiomiesten ja taloudellisesti vauraiden kansalaisten myötävaikuttamana. Erittäin intensiivinen rakentaminen Latinlukin (nykyinen Ulica Branilaca-alue) sekä Bistrikin alueella edellytti uuden sillan suunnittelua näiden kahden kaupunginosan väliin, joten Carevan ja Skenderijan (Eiffel- tai rautaisen Skenderijan) siltojen jälkeen valmistui kolmas tunnettu Sarajevon silta nykyisen Latinalaisen sillan paikalle. Bosnia-Hertsegovinan kansallisen kulttuuriperinnön edistämiskomission julkaiseman historiallisen muistomerkin kuvauksen mukaan ensimmäinen maininta tästä sillasta löytyy vuodelta 1541 Sandžakin bosniankielisessä väestölaskennassa, jossa: ””joku sarač Husein Širmerdovin poika rakensi sillan Mehmed-beg Minetovićan naapurustoon”. Luettelosta ei käy ilmi, oliko kyseessä puu- vai kivisilta, mutta annettujen tietojen perusteella voidaan olettaa, että «Sarač-Huseinin silta» todennäköisesti sijaitsi nykyisen Latinalaisen sillan paikalla. Myöhempien tietojen mukaan voi päätellä, että se oli puinen silta, joka purettiin pian, kun kirjauksessa vuodelta AH 973 (v. 1565) selviää, että tässä kohti Sarajevossa oli jo Ali Ajni-begin rakentama kivisilta. Samassa yhteydessä mainitaan myös hadži Alija Turalić, joka antoi 410 akçea tämän sillan rakentamiseen”.

Eräs matkailukirjoittaja kirjoitti vuonna 1626 Sarajevosta seuraavaa: "Tämän kaupungin läpi virtaavan joen varrella on erittäin kauniita hakatusta kivestä tehtyjä siltoja." «Sarač-Huseinin sillan» kohtalo kuitenkin koitui samanlaiseksi kuin keisarin sillankin (Careva ćuprijan) tapauksessa ja molemmat kärsivät tulvista. Vuonna 1739 Latinalaisen sillan yksi rantapuolisista holveista tuhoutui. Sarajevo ottomaanivirkailijan e. kadin (arabialaisesta sanasta "kady" eli tuomarin) vetoomuksella vaadittiin sen kunnostamista ja Bosnian valijan eli kuvernöörin päätöksellä hyväksyttiin varat jälleenrakentamiseen. Yksi tämän sillan holveista romahti 50 vuotta myöhemmin 15. tammikuuta 1789 ja tappoi sillalla olleen hevosen. Holvi korjattiin pian sen jälkeen. Sarajevoon 15. marraskuuta 1791 iskenyt tulva vaurioitti mm. Latinalaisen sillan niin, että se oli pois liikenteenkäytöstä ja sen uudelleenrakentamista ei voitu aloittaa kuuteen vuoteen. Tämä oli samalla vakavien sosioekonomisten kriisien ja sotien aika, joten luultavasti yksi syy siihen oli materiaalien ja ammattitaitoisen henkilöstön puute. 

Jälleenrakennus aloitettiin menehtyneen kauppiaan hadži Abdullah-aga Brigan varoista, joka yleisen tavan mukaan testamenttasi kolmanneksen koko omaisuudestaan hyväntekeväisyyteen. Joten 13. joulukuuta 1797 Sarajevon useat merkittävät kansalaiset ehdottivat mainituista varoista mm. Latinalaisen sillan uudelleenrakentamista. Latinalainen silta sellaisena kuin näemme sen tänään, rakennettiin vuonna 1798, jolloin pengerteen rakennustöiden yhteydessä se menetti viidennen kaarensa. Myös sen ympäristö muuttui merkittävästi ja sen viereen rakennettiin kaksi taloa, joissa oli kauppoja ja joiden tulot käytettiin rakennuksen tuleviin korjauksiin. Joidenkin lähteiden mukaan vuosi, jolloin silta sai lopullisen muotonsa, voidaan laskea sanan «Briga» numeerisista arvoista ja se on 1213, joka islamilaisen kalenterin mukaan vastaa vuotta 1798 t. 1799. Sillan entisöinnistä on myös säilynyt kaksi kronogrammia, joista toisen on koonnut Sarajevon kadi Mehmed Emin Isević. Tämä kronogrammi veistettiin kivilaatalle, jota pidettiin sillalla vuoteen 1886 saakka, jolloin vilkkaan liikenteen takia siltaa jouduttiin laajentamaan ja lisäämään siihen kävelytie. Silloin kirjoituslaatta otettiin alas ja varastoitiin Sarajevon kansallismuseoon. Jotkut silloisista oppineista ehdottivat, että sillan nimeksi tulisi «Brigan silta» lahoittajan sukunimen mukaan.
 
Vuonna 1914 Miljackan oikealla rannalla sillan pohjoispuolisessa päässä opiskelija Gavrilo Princip salamurhasi Itävallan ja Unkarin valtaistuimen perillisen Frans Ferdinandin ja hänen vaimonsa. Vuonna 1918 Bosnia ja Hertsegovina liitettiin Serbien, kroaattien ja sloveenien ja vuodesta 1929 alkaen Jugoslavian kuningaskuntaan. Gavrilo Principiä pidettiin ns. «Grande Serbian» sankarina maata hallitsevan serbialaisen eliitin toimesta ja samana vuonna 1918 silta nimettiin salamurhaajan sukunimen mukaan «Principovin sillaksi». Natsi-Saksan ja itsenäistynyt  Kroatian miehityksen aikana vuosina 1941–1945 sillalle palautettiin «Latinalaisen sillan» nimi. Vapautumisen jälkeen sosialistinen hallinto teki Gavrilo Principistä uudelleen «Jugoslavian sankarin» ja palautti sillalle senmukaisen nimen. Titon kuoleman jälkeen vuonna 1980 Principovin sillasta kehittyi vähitellen serbialaisten kansallismielisten halujen symboli Sarajevon sydämessä. Helmikuussa vuonna 1991 parlamentaarisen keskustelun aikana suorassa Jugoslavian televisio-ohjelmassa Bosnia-Hertsegovinan itsenäisyyttä kannattavan edustajan mukaan: "Itsenäisessä Bosnia-Hertsegovinassa koskaan silta ei kanna terroristin nimeä". Joten sillalle palautettiin sen historiallinen nimi Jugoslavian kansanarmeijan 2. sotilaspiirin, myöhemmin Bosnian serbiarmeijan aloittaman  piirityksen ensimmäisinä päivinä huhtikuussa 1992. Piirityksen aikana vaurioitunut Latinalainen silta kunnostettiin vuosina 2003-2004.

Sillan kuvaus
Latinalainen silta on arkkitehtuuriltaan ja rakenteiltaan samanlainen kuin vähän myöhemmin rakennettu Šeher-Ćehajan silta. Se näyttää epäsymmetriseltä, jossa kaaren korkein mutka on lähempänä joen oikeapuolista rantaa. Sillan ulkonäköä muutettiin 1800-luvun lopulla senaikaisen liikenteen tarpeisiin soveltamisista johtuvasti ja se sai erilaisen geometrisen muodon. 1500-luvun arkkitehtien luoman alkuperäisen symmetrisen rakennuksen, jonka viiden kaaren korkeus kasvoi tasaisesti kohti keskiosaa, oletetaan hävinneen oikeapuolisen holvin rantapengermään hautaamisen myötä joen virtauksen säätelemisen aikaan. Lisäksi silta sai myös jalankulkijoille tarkoitettuja käytäviä ja ulokkeita, itävaltalaisista graniittikuutioista jalkakäytäväpäällysteen ja rautaisen kaiteen. 

Latinalaisella sillalla on nykyisin neljä kaarevaa holviaukkoa, kolme joen pohjaan ja kaksi rinteisiin nojautuvaa vahvaa tukimuuria tai pylvästä. Sillan kokonaispituus on nykyisin hieman yli 39 metriä ja sen puoliympyrän muotoisten kivisten kaariholvien jännemitat ovat epätasaisesti vasemmalta ensimmäinen 6,20, toinen 6,80, kolmas 8,40 m ja neljäs 7,00 metriä. Säilynyt vasemmanpuolinen rinnerakennelma on 3,00, ensimmäinen pylväs 3,00, toinen 2,40 ja kolmas 2,40 metriä leveitä eli sillan pituus yhteensä on noin 39,20 metriä. Jos oletetaan, että sillalla olisi vielä neljäs pylväs, viides holvi ja kaaret rinteisiin, jotka aiemmin olivat huomattavasti pidempiä, koska puuttuivat nykyiset lähes pystysuorat rinneseinät, sillan pituus oli yli 50 metriä. 

Joen pohjassa olevilla holvijaloilla on tavanomaiset mitat, terävä ulkonema ylävirtaan ja pyöristetty alavirtaan päin. Holvijalkojen ja laen väliset pystysuorat seinämät alkavat hieman laajennetuilla perustajalustoilta ja korkeudet vasemmalta oikealle ovat 2,43, 2,61 ja 2,76 metriä. Pylväiden ulkonemien pyramidimaiset päät ylävirran puolella on tavallista kiveä, kun taas alavirran puoleinen vaakasuora tylsä kärki on valmistettu pienimmistä, monikulmion muotoisista kivistä. Siirtymiä pylväiden pystysuorista osista kalteviin korostetaan sivuilla yksinkertaisella profiloitupintaisella kivireunauksella. 

Pylväiden ja holvien alaosat on valmistettu valkoisesta Sarajevon kalkkikivestä ja ne osat, jotka eivät enimmäkseen ole vedessä, ts. pylväiden päät, suurin osa holvista ja muureista, on valmistettu tuffista. Poikkeuksena on holvien kalkkikivestä valmistettu viimeistelymateriaali ja reunalistat, joista nykyiseksi ei ole enää paljon jäljellä. Pylväiden pystysuoran osuudella on pyöreänmuotoinen ulkonema, joka on yhteistä joidenkin ottomaanien aikojen siltojen kanssa. Sillan keskimmäisen ja oikeanpuolisen pylvään yläosassa on kaksi pyöreää keventävää aukkoa, melkein samanlaisia kuin Kozijan silta, mutta halkaisijaltaan lähes puolet pienempiä. Aukon halkaisija on 1,60 metriä ja sen sisäpinnan kiveyksen ladonta koostuu koko syvyydellä säteittäisistä travertiinikivikuvioista. Sillan vasemmanpuolinen pylväs on aukoton. Aukoilla luultavasti ei ole vaikutusta sillan rakenteeseen ja vakauteen, niitä voidaan pitää rakenteelliseen erikoisuuteen pyrkivinä koriste-elementteinä. 

Vuonna 2004 Sarajevon kulttuuri-, historia- ja luonnonperintöjen suojelun kantonilainen instituutti valmisteli projektidokumentaatiota ja suoritti Latinalaisen sillan konservointia, palauttamista ja osittaista jälleenrakentamista. Näiden tutkimusten pohjalta saatiin tiettyä tietoa sillan alkuperäisestä arkkitehtuurista ja sen muutoksista historiansa aikana, joita vahvistavat useat havainnot. Niiden perusteella voitiin todeta, että viides holvi oli alun perin olemassa, koska jossain kohti voitiin osoittaa moniholvisen kivisillan symmetrian arkkitehtoniset ja taiteelliset elementit. Tämän oletuksen vahvisti myös havainto, kun huolellisesti poistettujen asfaltti-, substraatti- ja pengermäkerrosten alta löytyi melkein vahingoittumattomia pyöreänmuotoisen ulkoneman fragmentteja. Saatiin vahvistus ottomaanien sillasta, jonka mukulakivipäällysteen alkuperäinen taso oli nykyistä alhaisempi, ja havaittiin seppeleen palasia sillan koko pituudelta. Suuri osa alkuperäisiä elementtejä puuttui ja jotkut olivat korvattu tai tuhoutuneet aikaisempien toistuvien interventioiden vuosina.

Salamurhan tapahtumapaikkana
Tapahtuneella ampuvavälikohtauksella Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914 on erittäin kiistanalainen merkitys ja salamurhan paikalle Latinalaisen sillan pohjoiseen päätyyn pystytettiin ja myöhemmin poistettiin useita muistomerkkejä.  

Vuonna 1916 Wienin hallitus oli ensin asettanut näkyville taulun ja nimennyt Principin "murhaajaksi". Seuraavana vuonna eli salamurhan kolmantena vuosipäivänä 28. kesäkuuta 1917 pystytettiin Miljackan oikealle rannalle Latinalaisen sillan vasemmanpuoliseen päätyyn kahdesta 10  (tai 40 jalan eli 12,19) metrin korkuisesta pylväästä muistomerkki arkkiherttua Frans Ferdinandin ja hänen äitinsä Maria Annunziatan, joidenkin lähteiden mukaan hänen vaimonsa Sofian (Sophien) kunniaksi. Sitä vastapäähän sillan kulmaan asetettiin betoninen penkki-muistomerkki. Pylväät joko purettiin ja poistettiin syksyllä 1918 uuden monarkistinen Jugoslavian toimesta tai ne tuhoutuivat Itävallan-Unkarin valtakunnan romahtamisen myötä. Muistomerkin palaisia säilytettiin museossa 1960- tai 1970-luvulle saakka, jolloin ne pysyivät piilotettuina kolmeen eri paikkaan. Joidenkin lähteiden mukaan muistomerkin pohja on paikallaan sillan päädyssä. 

Serbien, kroaattien ja sloveenien että myöhemmin Jugoslavian kuningaskunnan vuosina asetettiin uusi muistolaatta paikkaan, jossa tapahtui Itävallan ja Unkarin valtaistuimen perillisen salamurha. Se valmistettiin 1928 ja paljastettiin 2. helmikuuta 1930. Tai se paljastettiin vuonna 1934, koska vielä Gavrilo Principin viidentenätoista kuolinvuosipäivänä vuonna 1933 mainittiin, että hänelle ei ole pystytetty muistomerkkejä kuningaskunnassa eikä häntä usein mainita. Kolme päivää Jugoslavian antautumisen jälkeen Sarajevoon saapuneet saksalaiset miehittäjät ja Ustaša-joukot poistivat kuitenkin laatan ja toimittivat sen 20. huhtikuuta 1941 syntymäpäivälahjaksi 52 vuotta täyttäneelle Adolf Hitlerille hänen erityisjunaansa Steiermarkissa. Mustasta marmorista valmistetuttuun tauluun oli kaiverrettu kultaisin kyrillisin kirjaimin serbokroatiankielinen kirjoitus: "Gavrilo Princip ilmoitti vapaudesta tässä historiallisessa paikassa Pyhän Vituksen päivänä 15. (ja 28.) kesäkuuta 1914." Päivämäärä määriteltiin sekä Julianuksen että Gregoriaanisen kalenterin mukaan. Hitler jätti laatan sotasaaliin kokoelmaan Zeughausin, nyk. Deutsches Historisches Museumin tiloihin Berliiniin, josta sen jäljet katosivat liittolaisten pommitusten laajoista vahingoista johtuvasti.

Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan perustamisen jälkeen siltaa vastapäätä kadun toisella puolella rakennukseen, jonka edessä arkkiherttua ja hänen vaimonsa surmattiin, perustettiin ja avattiin Sarajevon salamurha- eli entinen Mlada Bosnia -museo, jossa oli näyttely salamurhayrityksestä, historiallisia esineitä ja valokuvia hyökkäyksestä. Principiä pidettiin Itä-Unkarin miehitystä vastustavana vallankumouksellisena sankarina Jugoslaviassa, koska hänen teko symbolisesti edelsi ja joudutti sotaa, joka oli johtanut ottomaanien ja itävaltalaisten yli 500 vuotisesta ikeestä vapautumiseen, ensimmäiseen itsenäisyyteen ja Jugoslavian muodostumiseen eli eteläslaavilaisten kansojen yhdistämiseen. Myöhemmin museo uudelleennimettiin "Sarajevo 1878–1918"-museoksi ja nykyään se on omistettu Itä-Unkarin hallituskaudelle Bosnia ja Hertsegovinassa. Siinä Sarajevon salamurhan asiakirjojen ja materiaalin lisäksi esitellään Itävallan-Unkarin vallan historiaa tällä alueella miehittäjäjoukkojen saapumisesta aina talouden, arkkitehtuurin, tieteen ja taiteen kehitykseen.

Toisen maailmansodan jälkeen rakennuksen julkisivuun upotettiin muistolaatta ja jalkakäytävälle museon eteen painettiin asfalttiin kaksi jalanjälkeä paikkaan, jossa Gavrilo Princip ampui laukauksensa. Joidenkin lähteiden mukaan Gavrilo Princip pysyi tällä sillalla 28. kesäkuuta 1914 odottaen Franz Ferdinandia ja hänen vaimoaan Sofiaa kuljettavaa autoa. Juuri Latinalaisella sillalla hän sai tietää, että Nedeljko Čabrinovićin salamurhayritys oli epäonnistunut lähellä Ćumurija-siltaa noin 200 metriä alavirtaan.

Sarajevon piirityksen aikana 1992–1996 muistolaatta tuhoutui tai piirityksen aikana kaikki Serbian nationalismia edustava tai muistuttava poistettiin. Ei löytynyt enää jalanjälkiä ja G. Princip että Mlada Bosnia joko jätettiin pois koulun oppikirjoista tai niitä ei enää mainittu sankareina. Nykyään julkisivussa murhapaikan vieressä on vaatimaton muistolaatta kaksikielisine kirjoituksineen ja väriltäkin se eroaa edellisestä Jugoslavian aikakauden muistolevystä. Muistolaatalla on teksti salamurhan muistoksi: ”Tässä paikassa 28. kesäkuuta v. 1914 Gavrilo Princip salamurhasi Itävalta-Unkarin kruununperillisen Franz Ferdinandin ja hänen vaimonsa Sofian”.

Kesäkuussa v. 2019 tiedotettiin, että Sarajevossa Itävallan ja Unkarin valtaistuimen perillisen Franz Ferdinandin salamurhan tapahtumapaikkaan pian uudelleenpainetaan Gavrilo Principin jalanjäljet. Tämän uutisoinnin mukaan aikaisemmat jalanjäljet hävisivät jalkakäytävän rakentamisen yhteydessä siinä, kun alue ei kuulunut museolle.

Lähteet

Bosnia-Hertsegovinan sillat
Sarajevon rakennukset ja rakennelmat
Sarajevon historia
Holvisillat
Kevyen liikenteen sillat