Solvatokromismi

Solvatokromismi eli solvatokromia on ilmiö, jossa liuoksen absorboiman sähkömagneettisen säteilyn aallonpituus riippuu liuenneen aineen lisäksi liuottimen poolisuudesta. Sama aine liuotettuna eri liuottimiin muodostaa siis erivärisen liuoksen. 

Liuottimen poolisuus vaikuttaa liuenneen yhdisteen perustilan ja virittyneen tilan väliseen energiaeroon. Pooliset liuottimet stabiloivat yhdisteen virittynyttä tilaa, jos se on poolisempi kuin perustila. Tällöin energiaero pienenee, ja aineen liuos absorboi poolisissa liuottimissa pidempiä aallonpituksia kuin poolittomissa (batokrominen siirtymä). Tätä kutsutaan positiiviseksi solvatokromismiksi. Sen sijaan virittyneen tilan ollessa perustilaa poolittomampi aineen liuos absorboi poolisissa lyhyempiä aallonpituuksia kuin poolittomissa (hypsokrominen siirtymä). Tätä kutsutaan negatiiviseksi solvatokromismiksi. Kaikkien solvatokromisten aineiden käyttäytymistä ei kuitenkaan voi kuvata pelkästään positiiviseksi tai negatiiviseksi.

Orgaanisilla yhdisteillä solvatokromismia esiintyy yhdisteissä, joissa on runsaasti konjugoituneita π-orbitaaleja, esimerkiksi karotenoideissa, polyeeneissä, polyyneissä ja polymetiineissä. Epäorgaanisten yhdisteiden solvatokromismi johtuu liuottimen poolisuuden vaikutuksesta d-orbitaalien elektronien siirtymien energioihin ja koordinaatiokehään.

Lähteet 

Liuokset