Kartanopietismi

Kartanopietismi on ensimmäisiä suomalaisia pietistisiä herätysliikkeitä, joka syntyi Itä-Uudenmaan ja Kymenlaakson kartanoissa 1720-luvulla, herännäiden karoliiniupseerien palattua sotavankeudesta. Kartanopietismiin liittyi myös upseereja, jotka eivät olleet joutuneet sotavankeuteen. Kartanopietismin merkittvä keskus oli Carl Gustaf Armfeltin kartano Liljendalissa, josta pietistinen herätys säteili Etelä-Suomen upseeripiirehin.

Pietismi vaikutti erityisesti Itä-Uudenmaan ja Kymenlaakson aateliskartanoissa, joiden omistajia olivat muun muassa Creutzin ja Wreden sukujen jäsenet. Kartanoiden pietististä hengellisyyttä vahvistivat ulkomaalaiset kotiopettajat. Kartanopietismi ei kuitenkaan ylittänyt säätyrajoja eikä levinnyt kansan keskuuseen. Kartanopietismi oli kirjaherätystä, joka edellytti lukutaitoa ja kirjallista kulttuuria. Toisinaan palvelusväkeä ja kartanoiden alustalaisia kuitenkin osallistui hartaustilaisuuksiin, vaikka kielirajat asettivat haasteita leviämiselle.

Katso myös 
 Karoliiniarmeijan herätys
 Pietismi

Lähteet

Viitteet 

Pietismi
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon herätysliikkeet
Kristinuskon historia Suomessa
Kristinuskon historia Ruotsissa
Uudenmaan historia
Kymenlaakson historia