Ariadna Efron

Ariadna Sergejevna Èfron () (5. (18.) syyskuuta 1912 Moskova – 26. heinäkuuta 1975 Tarusa, Kalugan alue) oli venäläinen kirjailija, proosa- ja runouskirjallisuuden kääntäjä, taiteilija, taidehistorioitsija, muistelmakirjailija ja runoilija (hänen omista runoistaan oli elinaikana julkaistu vain lapsuudenaikaisia runoja), runoilija Marina Tsvetajevan ja Sergei Èfronin tytär.

Elämänvaiheet

Varhaisvaiheita
Vanhemmat ja läheiset kutsuivat Ariadnaa lempinimellä Alja. Marina Tsvetajeva omisti hänelle suuren joukon runojaan (mm. sarjan ”Runoja tyttärelleni”). Alja kirjoitti itsekin runoja varhaislapsuudestaan alkaen (äiti julkaisi 20 runoa omassa kokoelmassaan Psyke), piti päiväkirjoja, jotka ovat hämmästyttävän omaleimaisia ja syvällisiä.

Emigranttina
Vuonna 1922 Èfron muutti äitinsä mukana ulkomaille. Hän asui vuosina 1922–1925 Tšekkoslovakiassa ja 1925–1937 Ranskassa, josta palasi Neuvostoliittoon 18. maaliskuuta 1937, ensimmäisenä koko perheestä.

Pariisissa Èfron suoritti taideteollisen opiston (Arts et Publicité), jossa hän opiskeli kirjankuvitusta, grafiikkaa ja litografiaa, sekä Louvren Korkeakoulun (L'École du Louvre) pääaineenaan taidehistoria.

Èfron työskenteli sellaisissa ranskalaisissa lehdissä kuin Russie d’Aujourd’hui (’Venäjä tänään’), France — URSS (’Ranska – Neuvostoliitto’), Pour-Vous (’Teille’), sekä venäjänkielisessä, neuvostomyönteisen pariisilaisen Paluumuuttajien liiton (Союз возвращенцев на Родину) julkaisemassa Наш Союз (’Meidän Neuvostoliittomme’) –aikakausijulkaisussa, johon hän teki artikkeleita, esseitä, käännöksiä ja kuvitusta. Hän käänsi ranskaksi Majakovskin ja muiden neuvostorunoilijoiden teoksia.

Paluumuuttajien liitto oli osoittautunut NKVD:n (Neuvostoliiton sisäasiainministeriön ja tiedustelupalvelun) peitejärjestöksi, mutta Èfron hyväksyi tilanteen ja toimitti NKVD:lle paluumuuttajiksi pyrkivien ja muidenkin emigranttien taustatietoja.

Takaisin Neuvostoliitossa
Palattuaan itsekin Neuvostoliittoon 1937 Èfron työskenteli ranskankielisen neuvostoliittolaisen Revue de Moscou -lehden toimituksessa, johon hän kirjoitti artikkeleita, esseitä, reportaaseja, teki kuvitusta ja käännöksiä.

Vankileirillä ja karkotuksessa
NKVD:n turvallisuusviranomaiset vangitsivat Èfronin 27. elokuuta 1939. Hänet tuomittiin OSO:ssa (sisäministeriön oma, valtiorikoksiin keskittynyt pikaoikeusjärjestelmä) artiklan 58b (vakoilu) perusteella kahdeksaksi vuodeksi pakkotyöleirille; vasta jälkeenpäin hän sai tietää molempien vanhempiensa kuolemasta vuonna 1941 (äiti oli tehnyt itsemurhan evakuointipaikassaan Jelabugassa, isä teloitettu).

Leirituomion päätyttyä 1948 Èfron toimi grafiikan opettajana Taideopistossa Rjazanin kaupungissa. Oltuaan vuosia eristyksessä ystävistään hän koki voimakasta yhteydenpidon tarvetta, jota helpotti aktiivinen kirjeenvaihto heidän kanssaan. Erityisesti on mainittava Boris Pasternak, joka lähetti hänelle uusia runojaan ja lukuja Tohtori Živago -romaanistaan. Hän oli syvästi vaikuttunut kirjasta ja kirjoitti tekijälle:

Èfron vangittiin 22. helmikuuta 1949 uudelleen ja tuomittiin aikaisemmin syylliseksi tuomitsemisen perusteella elinikäiseen karkotukseen Siperiaan, Krasnojarskin alueen Turuhanskin piirikuntaan. Ranskassa saamansa ”leipäammattitaidon” ansiosta hän pystyi työskentelemään Turuhanskissa paikallisen piikirunnallisen kulttuuritalon taiteilijana. Hän jätti jälkeensä sarjan akvarelleja elämästään karkotuksessa; osa näistä näki päivänvalon ensi kertaa vasta v. 1989.

Vuonna 1955 Ariadna rehabilitoitiin ”rikoksen tunnusmerkkien puuttumisen perusteella”, ja hän palasi Moskovaan.

Kuolema
Èfronilla oli jo nuoruudesta alkaen heikko sydän, ja hänellä oli ollut jo muutamia infarkteja. Hän kuoli 26. heinäkuuta 1975 Tarusan kaupunginsairaalassa. Hänet on haudattu Tarusan hautausmaalle. (Tarusan pikkukaupunki 102 km päässä Moskovasta oli jo vanhastaan ollut kirjailijoiden ja taiteilijoiden suosiossa, ja siellä oli ollut mm. jo Marina Tsvetajevan vanhempien huvila. Neuvostoaikana sinne asettui useita toisinajattelevan intelligentsijan edustajia, joilta oli kielletty ”asuminen Moskovassa ja alle 100 km päässä siitä”.)

Èfron toimitti julkaistavaksi äitinsä teoksia ja vaali tämän arkistoa. Hänen jälkeenjääneet muistelmansa julkaistiin Literaturnaja Armenija- ja Zvezda-aikakausilehdissä. Hän teki myös paljon runokäännöksiä, etupäässä ranskan kielestä (Victor Hugo, Charles Baudelaire, Paul Verlaine, Théophile Gautier ym.) sekä kirjoitti omia runoja, jotka julkaistiin vasta 1990-luvulla.

Perhe
Aviomies (”ensimmäinen ja viimeinen mieheni”), Samuil Davidovitš Gurevitš, perheen kesken Mulja (1904–1952, teloitettu), oli journalisti, kääntäjä, Za rubežom (’Ulkomailla’) -lehden päätoimittaja. Lapsia ei Ariadna Èfronilla ollut.

Suomalaisessa kirjallisuudessa
Èfron on toinen päähenkilö (äitinsä Marina Tsvetajevan rinnalla) Riikka Pelon Finlandia-palkitussa romaanissa Jokapäiväinen elämämme.

Julkaisut

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

Venäläiset kirjailijat
Venäläiset taidemaalarit
Venäläiset kääntäjät
Gulagissa vankeina olleet
Vuonna 1912 syntyneet
Vuonna 1975 kuolleet