Ilmaisen armon teologia

Ilmaisen armon teologia on kristillinen soteriologinen näkemys, jonka mukaan pelastuksen ainoa edellytys on usko. Ilmaisen armon teologian mukaan hyvät teot eivät ole edellytys ansaita (kuten katolilaisuudessa), ylläpitää (kuten arminiolaisuudessa) tai todistaa (kuten joidenkin kalvinistien kohdalla) pelastusta, vaan ne ovat perusta iankaikkisten palkkioiden saamiselle. Ilmaisen armon teologia kieltää sen, että jokainen uskovainen tulee muuttamaan elämäänsä ja kieltää parannuksen olevan vaatimus pelastukselle. Ehdoton pelastusvarmuus on tärkeä oppi Ilmaisen armon teologiassa.

Kristilliset ryhmät, joihin ilmaisen armon teologia on levinnyt, kuuluu mm. Baptismi, Plymouthin Veljet ja Calvary Chapel, vaikkei ole enemmistö niiden sisällä.

Historia 
Ilmaisen armon teologian ensimmäiset kirjalliset maininnat tulevat 400-luvulta. Ja Pseudo-Khrysostomoksen (500-luku) opista löytyy samanlaisia piirteitä ilmaisen armon teologian kanssa. 

Ilmaisen armon teologia aiheutti kiistaa Amerikan mantereella jo 1600-luvulla, jossa Massachusettsin alueella useat kristityt alkoivat tukea ilmaisen armon teologiaa. oppi myös levisi kristittyihin Plymouthin veljien joukossa. Ilmaisen armon teologialla on vahva tausta dispensationalismissa, ja monet vaikutusvaltaiset dispensationalistit kuten Cyrus Scofield ja James Brookes ovat opettaneet samanlaisia oppeja. Tänäpäivänä ajatusta tukevia teologeja ovat mm. Zane Hodges, Charles Bing, Joseph Dillow, Bob Wilkin ja Dave Anderson. Suurin osa nykypäivän teologeista, jotka opettavat ilmaisen armon teologiaa ovat saaneet vaikutteensa Lewis Sperry Chaferilta.  Yhdysvaltojen ulkopuolella, ilmaisen armon teologiaa on opettanut Robert Govett Englannissa, Erich Sauer Saksassa ja Watchman Nee Kiinassa.

1700-luvulla Robert Sandemanin perustamalla liikkellä Skotlannissa oli myös vahvoja samanlaisuuksia ilmaisen armon teologian kanssa.

Ilmaisen armon teologian oppeja 
Ilmaisen armon teologian mukaan jokainen, joka uskoo Jeesukseen Kristukseen, pääsee taivaaseen myöhemmistä teoistaan riippumatta. Myöhemmät synnit tai edes uskosta luopuminen eli apostasia eivät estä lopullista pelastusta, vaikka Jumala kurittaakin syntiä tehneitä kristittyjä. Ilmaisen armon teologiaan kuuluu kolme perusideaa, ne ovat:

 Pelastus on ilmainen lahja, jonka Jeesuksen kuolema ristillä ansaitsi
 Pelastuksenvarmuus tulee vain luottamalla Jeesukseen, ei omista teoista taikka tunteista.
 uskovat ja ei-uskovat, ovat vastuussa teoistaan, uskovat saavat teoilaan taivaassa palkkioita, kun taas ei-uskovien teot vaikuttavat rangaistuksen määrään.

Ilmaisen armon teologia on yleensä myöskin dispensationaalinen. Ilmaisen armon teologia opettaa, ettei parannus ole pelastukselle pakollinen, ja monet ilmaisen armon teologit ovat väittäneet, että kreikan sana "metanoia", ei merkitse parannusta, mutta mielenmuuttoa Jeesuksesta, jolloin se on pelkkä synonyymi uskolle. Toisinaan tunnettu ilmaisen armon teologi, Zane Hodges ei uskonut, että sanan "metanoia" voi kääntää vain synonyyminä uskolle hän argumentoi, että jokainen maininta parannuksesta raamatussa ei puhu pelatuksen vaatimuksista. Useammat ilmaisen armon teologit ovatkin seuranneet Zane Hodgesin mielipidettä, kuten David Anderson ja Robert Wilkin.

Lähteet 

Kristilliset käsitteet
Protestanttinen teologia