Julius Caesar Scaliger

Julius Caesar Scaliger (23. huhtikuuta 1484 Riva del Garda, Italia – 21. lokakuuta 1558 Agen, Ranska) oli italialainen humanisti, filosofi ja lääkäri. Hänen oikea nimensä oli Giulio Bordone. Hän oli Joseph Justus Scaligerin isä.

Elämä ja ura 
Omien sanojensa mukaan kahdentoista vuoden iässä hänen sukulaisensa keisari Maksimilian asetti Scaligerin palvelijakseen. Hän pysyi keisarin palveluksessa seitsemäntoista vuotta ja kunnostautui sotilaana ja kapteenina, mutta muutti vuonna 1529 Ranskan Ageniin, jossa hän harjoitti lääkärin ammattia. Jonkin aikaa Scaligerin kuoleman jälkeen hänen poikansa viholliset väittivät, että hänen kertomuksensa elämästään, sukutaustastaan ja seikkailuistaan ennen Ageniin saapumistaan olivat tarua.

Itseopiskelun kautta Scaligerista oli tullut suuri antiikin tuntija, ja kuollessaan vuonna 1558 hänellä oli korkea tieteellinen ja kirjallinen maine. Vuonna 1531 hän painatti ensimmäisen Erasmus Rotterdamilaista vastaan pitämänsä solvauspuheen, jossa hän puolusti Ciceroa ja ciceronilaisia. Hänen merkittävimpiä teoksiaan ovat De causis linguae latinae (1540), ensimmäinen tieteellisellä pohjalla oleva latinan kielioppi, ja hänen kuuluisa Poetices sive de arte poetica libri VII (1561, useita myöhempiä painoksia). Jälkimmäistä teosta on kutsuttu renessanssin kattavimmaksi ja arvovaltaisimmaksi runousopin teokseksi; se on käsikirja, joka antaa ohjeita aloitteleville runoilijoille tiiviissä, lähes käskevässä muodossa. Scaliger tukeutuu Aristoteleeseen, jota hän kuvailee ”imperator noster, omnium bonarum artium dictator perpetuus” (”Meidän komentajamme, kaikkien hyvien taiteiden ikuinen diktaattori”), mutta hän on mukauttanut sääntöjään Horatiuksen Ars poetica -teoksesta ja roomalaisista retoriikoista kuten Cicerosta ja Quintilianuksesta. 

Scaliger on saanut vaikutteita pääasiassa latinankielisestä runoudesta ja ihailee ensisijaisesti Vergiliusta, joka on esikuvana muiden yläpuolella, kun taas Homeros asetetaan häntä paljon alemmaksi. Hän painottaa ennen kaikkea muotoa ja analysoi huolellisesti runouden kieltä. Lisäksi Scaliger kirjoitti filosofisia ja luonnontieteellisiä tutkielmia ja kommenttaareja Hippokrateen, Aristoteleen, Theofrastoksen ja muiden teoksista. Scaligerin kirjoituksille on ominaista erinomaisen latinankielen lisäksi jatkuva taipumus itsensä ylistämiseen ja muiden solvaamiseen, joka yhdistyy oudolla tavalla laajaan tietämykseen, terävään päättelyyn ja yksityiskohtaisuuteen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italialaiset lääkärit
Italialaiset filosofit
Filologit
Vuonna 1484 syntyneet
Vuonna 1558 kuolleet