Yhteisöohjautuvuus

Yhteisöohjautuvuus viittaa organisaation ei-hierarkkiseen toimintamalliin. Se on rinnasteinen termi itseohjautuvuudelle. Itseohjautuvuus mielletään tyypillisesti yksilön ominaisuudeksi, itsensä johtamiseksi, ja myös teoriat pääosin painottavat tätä yksilölähtöisyyttä. Työyhteisön organisoitumisen kannalta ongelma on siinä, että itseohjautuminen sallii esimerkiksi ’sooloilun’ tai itsenäisen päätöksenteon yksilönäkökulmasta. Tässä riskinä on, että valitut toimenpiteet ja työ saattavat olla osaoptimoituja yksilön hyödyksi eivätkä ota huomioon tiimin tai koko organisaation tavoitteita. 

Yhteisöohjautuvuus vaatii toimiakseen demokraattisesti suunnattuja käytänteitä, prosesseja ja rakenteita. Siinä missä hierarkian rakenne, käytänteet ja prosessit toisintavat ja tuottavat eriarvoistavia suhteita (alainen-esihenkilö), yhteisöohjautuvuuden tueksi on muotoiltava kokonainen systeemi, joka estää eriarvoistumisen. Yhteisöohjautuvassa organisaatiossa toiminnan tueksi laaditaan usein työntekijän käsikirja tai kulttuurikäsikirja.

Lähteet: 
 Gamransi, M. (toim.) (2021). Matkaopas yhteisöohjautuvuuteen.

 Salovaara, P. (2020). Työn tuuli -lehti 2/2020
Salovaara, P. (2018).  Riisuttu organisaatio

 Salovaara, P. (2020). Johtopäätös. Yhteisöt ja organisaatiot pomokulttuurin jälkeen . Helsinki: Teos.

 Tampereen yliopiston TEOT-hanke (Työhyvinvointia esimiehettömässä organisaatiossa)

Organisaatiomallit