Punameriahven

Punameriahven (Epinephelus morio) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.

Koko ja ulkonäkö 

Punameriahven saavuttaa täysikasvuisena vähintään 90 senttimetrin pituuden. Pää ja ruumis ovat yleensä väritykseltään tumman punaruskea. Vatsa on vaaleampi. Kyljillä on toisinaan valkeita täpliä tai suuria valkeita laikkuja. Pään alueella on joitakin tummia pilkkuja. Evät ovat melko tummia. Selkäevän takaosan, peräevän ja pyrstöevän takareuna on valkoinen. Suupielet ovat oranssiset. Pyrstöevän takareuna on suorahko tai kovera, vaikkakin nuorilla, alle 15-senttisillä yksilöillä se on vielä kupera. Punameriahvenella on kylkiviivallaan 60–68 suomua. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 16–17 pehmeää ruotoa, peräevässään kolme piikkiruotoa ja 8–10 pehmeää ruotoa ja rintaevässään 16–18 pehmeää ruotoa.

Levinneisyys ja elinympäristö 
Punameriahventa tavataan Atlantin valtamerellä alueella Pohjois-Carolinasta Brasilian eteläosiin (Meksikonlahden, Karibianmeren ja Bermudan alueet mukaan luettuna). Nuorena, 3–20-senttisenä se elää matalassa vedessä meriruohopohjilla ja rannikkojen riutoilla. Hieman suurempina, 20–40-senttisinä niitä tavataan kivisillä riutoilla 5–25 metrin syvyisissä vesissä. Tullessaan sukukypsiksi se siirtyy syvempiin, 50–300 metrin syvyisiin vesiin. Lajin ravintoa ovat erilaiset kalat ja äyriäiset. Punameriahven on hermafrodiitti; kukin yksilö syntyy naaraana ja sukupuoli vaihtuu koiraaksi yleensä 7. ja 14. ikävuoden välillä. Vaihdos voi ilmeisesti tapahtua jo kolmivuotiaana, mutta 2–6-vuotiaista yksilöistä suurin osa on silti naaraita. Täysikasvuisuuden laji saavuttaa keskimäärin 13-vuotiaana. Punameriahven voi saavuttaa sukukypsyyden 2–6-vuotiaana ja 40–60 senttimetrin mittaisina. Lisääntymiskausi kestää Yhdysvaltain rannikolla alueesta riippuen tammikuusta kesäkuuhun. Naaras voi kerralla tuottaa 24 300–5 735 700 mätimunaa. Punameriahventa pyydetään suuria määriä koko sen levinneisyyden alueella. Liikakalastus on lajin suurimpia uhkia ja sen kantojen arvioidaan vähentyneen maailmanlaajuisesti ainakin yli 30 prosentilla viimeisten noin 50 vuoden aikana.

Lähteet 
 Taksonomian lähde alaheimon sukuun asti: 
 Taksonomian lähde suvusta alaspäin:

Viitteet 

Meriahvenet (alaheimo)