Pianosonaatti nro 7 (Beethoven)

Seitsemäs pianosonaatti (D-duuri, op. 10 nr. 3) on Ludwig van Beethovenin neliosainen pianosonaatti, joka valmistui heinäkuussa 1798. Teoksen nuotit julkaistiin Wienissä syyskuussa 1798. Seitsemäs pianosonaatti on viimeinen niistä kolmesta pianosonaatista, jotka Beethoven omisti kreivitär Anna Margarete von Brownelle. Browne oli Beethovenin taiteen tärkeimpiin kuuluneen varhaisen suojelijan, Johann Georg von Brownen puoliso.

Osat 
 Presto
 Largo e mesto
 Menuetto. Allegro
 Rondo. Allegro

Ensimmäisessä osassa säveltäjä laajentaa perinteistä sonaattimuotoa. Hidas osa on d-mollissa. Siinä koskettimiston käyttö on laajaa. Osa on emotionaalinen ja purkautuu kolmannen sinfonian "hautajaismarssista" muistuttavalla tavalla. Kolmas osa on menuetti, jossa palataan D-duuriin. Jokseenkin yleisimmästä tyylistään poiketen säveltäjä esittelee menuetissa voimakkaasti ensimmäisestä teemasta poikkeavan toisen teeman. Tämä muodostaa osaan Joseph Haydnin menuetille tyypillisen kontrastin. Energinen rondo-osa on esimerkki Beethovenin muunnelmatekniikan käytöstä.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 IMSLP: nuotteja

Ludwig van Beethovenin pianosonaatit
1790-luvun musiikkiteokset