Zacharias Werner

Friedrich Ludwig Zacharias Werner (18. marraskuuta 1768 Königsberg – 17. tammikuuta 1823 Wien, Itävalta) oli saksalainen näytelmäkirjailija. Hän oli äitinsä vaikutuksesta kiihkeän uskonnollinen. Hän oli vuodesta 1793 kamarisihteeri kotiseudulla ja 1795 Varsovassa. Hän solmi kuuden vuoden aikana kolme avioliittoa, jotka purkautuivat. Vuosina 1805–1807 hän oli yksityissihteerinä Berliinissä ja oli silloin yhteydessä uusromantiikan edustajiin. Sieltä hän lähti matkoille ja oleskeli sinä aikana madame de Staëlin luona Coppet'ssa. Hän kääntyi 1811 Roomassa katoliseksi ja suoritti 1814 papintutkinnon Aschaffenburgissa. Hän toimi saarnaajana ja herätti muun muassa Wienin kongressissa huomiota saarnojensa mystiikan ja kyynisen nokkeluuden sekoituksella.

Wernerin ensimmäinen näytelmä Die Söhne des Thals (1803–1804) oli menestysnäytelmä, jossa vapaamuurariseura tuhosi temppeliherrajärjestön. Sitten seurasi näytelmä Martin Luther, oder die Weihe der Kraft (1805, painettu 1807). Der Kreuz an der Ostsee (1806) kertoo pakana-ajan preussilaisten kääntymistä kristinuskoon. Kääntymisensä jälkeen hän julkaisi näytelmän Die Weihe der Unkraft (1814). Näytelmässä Der vierundzwanzigste Februar (1810, painettu 1815) on realistisia henkilökuvia. Näytelmästä sai alkunsa uusromanttinen kohtalotragedia. Werneriä pidettiin jonkin aikaa näytelmäkirjailijana Friedrich Schillerin perillisenä, ja muun muassa Goethe yritti kouluttaa heikkoa ja nautinnonhaluista miestä, mutta Werner ei koskaan kehittynyt eteenpäin ensimmäisistä näytelmistään, joissa teatraalinen paatos loi näyttämöllistä tehoa.

Wernerin Ausgewählte schriften ilmestyivät 1840–1841, valikoiman kirjeitä julkaisi Oswald Floeck (1918).

Lähteet

Aiheesta muualla

Saksalaiset näytelmäkirjailijat
Vuonna 1768 syntyneet
Vuonna 1823 kuolleet