Alankomaiden Surinam

Surinam (hollanniksi Suriname), joka tunnettiin myös nimellä Alankomaiden Guayana Nederlands-Guiana, oli Alankomaiden siirtomaa Etelä-Amerikassa, nykyisen Surinamen tasavallan alueella. Vuonna 1954 maa muutettiin Alankomaihin kuuluvaksi autonomiseksi alueeksi, ja vuonna 1975 se itsenäistyi.

Historia 
Surinamista tuli osa Alankomaita 26. helmikuuta 1667 toisen Englannin-Hollannin sodan aikana, kun hollantilaiset joukot valtasivat Francis Willoughbyn englantilaisen siirtokunnan. Alueen vahvistettiin kuuluvan Hollannille myöhemmin samana vuonna Bredan rauhassa.

Siirtomaan talous oli riippuvainen siellä sijainneille viljelmille hankituista orjista, joista suurin osa tuotiin Länsi-Afrikasta. Alankomaiden ja Surinamin välisen kaupan tärkeimmät vientituotteen olivat sokeri, puuvilla sekä väri-indigo. Ajan tapaan orjia kohdeltiin erittäin huonosti.

Orjuus lakkautettiin Surinamissa vuonna 1863, joskin viimeiset orjat vapautettiin vasta kymmenen vuotta lakkautuksen jälkeen.

Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain sotilasjoukkoja päästettiin siirtomaahan, pääosin turvaamaan liittoutuneille tärkeät alumiinivarannot. Luvan tähän antoi maanpaossa ollut Alankomaiden hallitus, joka myös lupasi siirtokunnilleen, mukaan lukien Surinamille itsehallinnon. Tämä toteutuikin 15. joulukuuta 1954, kun siitä tuli Suriname-niminen autonominen alue osana Alankomaiden kuningaskuntaa.

Lähteet

Alankomaiden entiset siirtomaat
Surinamen historia