Weli-Ahmed Hakim

Weli-Ahmed Hakim (Валиахмад Абдулхакимов, Valiahmad Abdulhakimov, ”Wäli-Ahmät”; 27. heinäkuuta 1882 – 28. marraskuuta 1970) oli tataarilainen imaami, joka toimi pitkään Suomen Islam-seurakunnassa ja ennen seurakunnan perustamista oli keskeisenä hahmona tataariyhteisön uskonnollisessa järjestäytymisessä. Vuoteen 1947 hän hoiti imaamin tehtäviä myös Tampereella. Hakim oli kotoisin Nižni Novgorodin alueelta ja ennen aikaansa Suomessa hän toimi Kasimovissa imaamina sekä johtajaopettajana Moskovassa.

Elämä 

Wäli-Ahmät Hakim (Abdulhakimov) oli kotoisin Venäjän Nižni Novgorodin kuvernementin tataarikylästä Olı Rbişça (ven. Bolšoje Rybuškino, Большое Рыбушкино). Hän tuli Suomeen 1914 ja sai maan kansalaisuuden 1926.

Hakim toimi Helsingissä Suomen Islam-seurakunnan pitkäaikaisena- ja ensimmäisenä imaamina ja oli mukana sen perustamisessa. Paikallinen tataariyhteisö kutsui Hakimin Suomeen, kun aikaisempi imaami Semiulla Sadretdinoff siirtyi Turkuun. Hakim kouluttautui imaamiksi Ufassa ja oli aikaisemmin opiskellut Medinassa ja Mekassa. Ennen virkaansa Suomessa Hakim toimi Kasimovin imaamina sekä johtajaopettajana Moskovassa.

Tataarien seurakunnan edeltäjä, Suomen musulmaanien hyväntekeväisyysseura (1915) piti tilaisuuksiaan Hakimin Pohjoisesplanadilla sijaitsevassa asunnossa. Tätä aikaisemmat osoitteet olivat Albertinkatu, Siltasaarenkatu ja Malminkatu. Suomen Islam-seurakunnan päärakennus valmistui vuonna 1961 Frederikinkadulle.

Hakim toimi seurakunnan imaamina aina vuoteen 1962. Häntä seurasi Ahmet Naim Atasever. Hakim toimi samanaikaisesti Tampereen tataariseurakunnan imaamina vuoteen 1947, kunnes Habibur-Rahman Shakir tuli virkaan. Hakim suunnitteli suomentataarien hautakivien arabiankieliset tekstit. Hakim hoiti imaamin tehtäviä myös Virossa ja hänet on erikseen nimetty merkittäväksi henkilöksi Narvan tataariyhteisön muodostumiselle.

Hakim toimi Helsingissä tataariyhteisön lasten- ja nuorten opettajana sekä julkaisi vuonna 1939 teoksen Türk balalarınıñ din deslerı I-II (Turkkilaisten lasten uskonnon oppikirjat). Hakimin on sanottu edustaneen panturkkilaisuutta. Hän halusi käyttää ”tataarin” sijasta yleistermejä turkkilaiset ja turkin kieli. Hakim toivoi, että eri uskonnot voisivat elää sovussa rinnakkain. 

Hakim on nimetty Suomen Islam-seurakunnan kunniajäseneksi. Imaamintöidensä lisäksi hänellä oli tärkeä osuus Suomeen paenneiden muslimiteologien ja Idel-Ural -valtion poliittikkojen avustajana maassa, sekä Nižni Novgorodin alueelta tulleiden misäärien viisumiasioissa. Hakim oli yhteyksissä Suomessa vierailevien jadidistien kanssa. Hakimia on kutsuttu taitavaksi puhujaksi, joka resitoi koraania sointuvalla äänellä.

Hakim kuoli Helsingissä vuonna 1970. Hänen puolisonsa oli Aliye Hakim (os. Sadri) ja lapset Nazime, Nadiye, Ilhamiye, Kadriye ja Fuad.

Versioita nimestä 
Vali Ahmed Abdulhakimov, Weli-Ahmed Hakim, Veli Ahmet Hakim, Valiahmet Hakimov, Ahmet Hakimoff,  W. Hakimoff.

Tataarin kirjakielellä nimi on Вәлиәхмәт Хәким; Wäliäxmät Xäkim / Wəliəxmət Xəkim. Arabialaisella kirjaimistolla  وەليەخمەت خەكيم (İske imlâ; foneettinen versio).

Lähteet 

 Muazzez Baibulat: Tampereen Islamilainen Seurakunta: juuret ja historia. Gummerus Kirjapaino Oy, Jyväskylä 2004. .
 Tervonen, Miikka & Leinonen Johanna (toim.): Vähemmistöt muuttajina - Näkökulmia suomalaisen muuttoliikehistorian moninaisuuteen. Painosalama Oy, Turku 2021. ISBN 978-952-7399-09-5.

Viitteet

Aiheesta muualla
 Weli-Ahmed Hakim, kuva
 The Tatar diaspora in Finland: Issues of integration and preservation of identity - Ramil Belyaev
 Islam Nizhni Novgorodin alueella (venäjäksi)

Suomen tataarit
Imaamit
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1970 kuolleet