Attribuutioharha

Attrribuutioharha on psykologian tuntema kognitiivinen harha, jolla tarkoitetaan ihmisen tekemiä järjestelmällisiä virheitä, kun hän selittää joko omaa tai toisten käyttäytymistä. Ihmiset arvioivat ja olettavat, miksi joku käyttäytyy tietyllä tavalla, mutta nämä arvioinnit eivät aina vastaa todellisuutta. Ihmiset ovat taipuvaisin  järjestelmällisiin virheisiin, kuten siihen, että omaa käyttäytymistä pidetään rationaalisena kun taas toisten käyttäytyminen nähdään itseä useammin tunneperäisenä.

Rationaalisuusharha 
Muuan esimerkki attribuutioharhasta on omaa rationaalisuutta koskeva liioittelu. Tällöin ihmiset eivät aina havaitse omien uskomustensa mahdollista epärationaalisuutta. Myös fiksut ihmiset ovat alttiita harhalle. Älykkyys auttaa keksimään jälkikäteen rationaalisia perusteluja omille näkemyksille, mutta ei pelasta siltä, että näkemys on alun perin voitu omaksua epärationaalisin perustein, kuten  ympäristön sosiaalisen paineen vaikutuksesta.

Rolf Dobelli antaa esimerkin mielipiteen epärationaalisesta syntymisestä sosiaalisen paineen vaikutuksesta. Solomon E. Asch julkaisi vuonna 1951 kuuluisan tutkimuksen, jossa osallistujan piti arvioida viivojen suhteellista pituutta. Yksinään kaikki onnistuivat panemaan annetut viivat pituusjärjestykseen, mutta jos paikalla oli muita, jotka yhdessä väittivät lyhempää viivaa toista pitemmäksi, kolmasosa antoi saman virheellisen vastauksen. Vain neljäosa koehenkilöistä ei antanut ympäristön väärän mielipiteen lainkaan vaikuttaa itseensä. Vähimmäismäärä tarvittavia muita henkilöitä oli kolme, että arviointivirhe saatiin syntymään.

Yhdessä vahvistusharhan kanssa rationaalisuutta koskeva attribuutioharha vaikuttavat skeptikko Michael Shermerin mukaan siihen, että myös älykkäät ihmiset uskovat järjettömiin asioihin. He käyttävät järkeään perustelemaan mielipiteitään, jotka alun perin on omaksuttu muilla kuin rationaalisilla perusteilla.

Katso myös
Projektio (psykologia)

Lähteet

Viitteet 

Harhat
Kognitiiviset vinoumat