Raiskauskulttuuri

Raiskauskulttuuri on 1970-luvulla käyttöön otettu nimitys, jolla kuvataan laajalle levinnyttä sosiaalista ilmapiiriä, jossa seksuaalinen väkivalta normalisoidaan ja oikeutetaan. Termi luotiin havainnollistamaan tapoja, joilla seksuaalisen väkivallan uhrit syyllistetään ja seksuaalista väkivaltaa normalisoidaan. Termillä kuvataan myös kulttuuria, jossa jotkut hyötyvät rahallisesti tai muutoin seksuaalisen väkivallan ja hyväksikäytön normalisoinnista. Raiskauskulttuurin katsotaan vallitsevan sellaisessa yhteisössä tai ympäristössä, jossa yhteisölliset uskomukset ja asenteet normalisoivat seksuaalisen väkivallan, kannustavat ihmisiä yhdistämään seksin väkivaltaan ja väheksyvät seksuaalisen väkivallan vakavuutta.

Tietoisuutta seksismistä ja naisiin kohdistuvasta väkivallasta muovanneessa elokuvassa Rape Culture (1975) määritettiin ensimmäisen kerran raiskauskulttuurin käsite. Emilie Buchwald määritteli raiskauskulttuurin käsitettä ja kuvaili sen sisältöä edelleen kirjassaan Transforming a Rape Culture. Teoksessa hän piti raiskauskulttuuria kompleksisena uskomusten joukkona, joka rohkaisee miehiä seksuaaliseen aggressioon ja tukee naisiin kohdistuvaa väkivaltaa.

UN Womenin Suomen-haaran toiminnanjohtaja Jaana Hirsikangas kuvaili maailmanlaajuisen raiskauskulttuurin vahingoittavan yhteiskuntaa kaventamalla tyttöjen ja naisten liikkumis-, kouluttautumis- ja elannonhankkimismahdollisuuksia sekä vahingoittamalla fyysistä ja psyykkistä terveydentilaa.

Raiskauskulttuurin käsitettä on kritisoitu miesten syyllistämisestä ja syyllisyyden siirtämisestä pois raiskaajien itsensä harteilta. Lisäksi on esitetty raiskauskulttuurin eliminointipyrkimysten johtaneen sensuuriin.

Lähteet 

Sosiologia
Feministiset käsitteet