Automaattinen ulkoinen defibrillaattori

Automaattinen ulkoinen defibrillaattori (AED) on kannettava elektroninen laite, joka diagnosoi automaattisesti hengenvaaralliset sydämen rytmihäiriöt, kuten kammiovärinän (VF) ja sykkeettömän kammiotakykardian, ja pystyy hoitamaan ne defibrillaatiolla, eli sähköllä, joka pysäyttää rytmihäiriön ja antaa sydämen palauttaa tehokkaan rytmin.

AED-laitteet on suunniteltu yksinkertaisten ääni- ja visuaalisten komentojen avulla niin, että maallikon on helppo käyttää niitä, ja AED-laitteiden käyttöä opetetaan monilla ensiapukursseilla, sertifioiduilla ensivasteopetuskursseilla ja BLS-tason elvytystunneilla (cardiopulmonary resuscitation).

Frank Pantridge keksi kannettavan defibrillaattoriversion 1960-luvun puolivälissä Belfastissa, Pohjois-Irlannissa, ja ensimmäisen automaattisen, julkiseen käyttöön tarkoitetun defibrillaattorin valmisti Cardiac Resussitation Company 1970-luvun lopulla. Laite tuotiin markkinoille nimellä Heart-Aid.

Käyttöaiheet

Tilat, joita laite hoitaa 
Automaattista ulkoista defibrillaattoria käytetään hengenvaarallisissa sydämen rytmihäiriöissä, jotka johtavat äkilliseen sydänpysähdykseen, joka ei ole sama kuin sydänkohtaus. Rytmit, joita laite hoitaa, rajoittuvat yleensä seuraaviin:

Pulssiton kammiotakykardia (lyhennettynä VT tai V-Tach).
Kammiovärinä (lyhennettynä VF tai V-Fib).
Kummassakin näistä kahdesta sokkiin johtavasta sydämen rytmihäiriötyypistä sydän on sähköisesti aktiivinen, mutta toimintahäiriössä, jonka vuoksi se ei pysty pumppaamaan ja kierrättämään verta. Kammiotakykardiassa sydän lyö liian nopeasti pumpatakseen verta tehokkaasti. Lopulta kammiotakykardia johtaa kammiovärinään. Kammiovärinässä sydämen sähköinen toiminta muuttuu kaoottiseksi, mikä estää kammiota pumppaamasta verta tehokkaasti. Sydämen värinä vähenee ajan mittaan ja saavuttaa lopulta asystolen.

AED-laitteita, kuten kaikkia defibrillaattoreita, ei ole suunniteltu iskemään asystoleen ("flat line" -kuvio), koska sillä ei ole myönteistä kliinistä vaikutusta. Asystolisen potilaan selviytymismahdollisuudet ovat olemassa vain, jos elvytyksen ja sydäntä stimuloivien lääkkeiden yhdistelmällä voidaan saada aikaan jokin sokkattavissa olevista rytmeistä, minkä vuoksi elvytys on ehdottomasti suoritettava ennen defibrillaattorin saapumista.

Viivästyneen hoidon vaikutus 

Korjaamattomina nämä sydäntilanteet (kammiotakykardia, kammiovärinä, asystole) johtavat nopeasti peruuttamattomiin aivovaurioihin ja kuolemaan, kun sydänpysähdys on tapahtunut. Noin kolmesta viiteen minuutin kuluttua sydänpysähdyksestä voi alkaa tapahtua peruuttamattomia aivo-/kudosvaurioita. Jokaista minuuttia kohden, jonka sydänpysähdyksen saanut henkilö on jäänyt ilman onnistunutta hoitoa (defibrillaatiota), eloonjäämismahdollisuudet vähenevät 7 prosenttia minuutissa ensimmäisten kolmen minuutin aikana ja 10 prosenttia minuutissa, kun aikaa kuluu yli 3 minuuttia.

Käyttövaatimukset 

AED-laitteet on suunniteltu käytettäväksi maallikoiden toimesta, joiden olisi mieluiten saatava AED-koulutus. Kuudesluokkalaisten oppilaiden on kuitenkin raportoitu aloittavan defibrilloinnin 90 sekunnissa, kun taas koulutettu käyttäjä aloittaa sen 67 sekunnissa. Tämä on ristiriidassa terveydenhuollon ammattilaisten käyttämien kehittyneempien manuaalisten ja puoliautomaattisten defibrillaattoreiden kanssa, jotka voivat toimia sydämentahdistimena, jos sydämen syke on liian hidas (bradykardia), ja suorittaa muita toimintoja, jotka edellyttävät ammattitaitoista käyttäjää, joka osaa lukea elektrokardiogrammia.

Rintaliivit, joissa on metalliset aluskorut ja lävistykset vartalossa, on poistettava ennen AED:n käyttöä, jotta vältetään häiriöt. Amerikkalainen televisio-ohjelma MythBusters löysi todisteita siitä, että defibrillaattorin käyttö naiselle, jolla on rintaliivit, voi johtaa kaareen tai tulipaloon, mutta vain epätavallisissa ja epätodennäköisissä olosuhteissa.

Tutkimuksessa, jossa analysoitiin vaikutuksia, joita AED-laitteiden välittömällä läsnäololla Chicagon Heart Start -ohjelmassa oli kahden vuoden aikana, 22 henkilöstä 18:lla oli sydämen rytmihäiriö, jota AED-laitteilla voidaan hoitaa. Näistä 18:sta 11 selvisi hengissä. Näistä 11 potilaasta 6:ta hoitivat sivulliset, joilla ei ollut minkäänlaista aiempaa koulutusta AED:n käytöstä.

Toteutus

Sijoittaminen ja saatavuus 

Automaattisia ulkoisia defibrillaattoreita säilytetään yleensä joko siellä, missä terveydenhuollon ammattilaiset ja ensiapuhenkilöstö voivat käyttää niitä (terveydenhuollon laitokset ja ambulanssit), tai yleisön saatavilla olevissa yksiköissä, joita on julkisissa paikoissa, kuten yritysten ja hallitusten toimistoissa, ostoskeskuksissa, ravintoloissa, julkisissa liikennevälineissä ja missä tahansa muussa paikassa, jossa ihmiset voivat kokoontua.

Jotta ne olisivat hyvin näkyviä, yleisön saatavilla olevat AED-laitteet ovat usein kirkkaanvärisiä, ja ne on asennettu suojakoteloihin rakennuksen sisäänkäynnin läheisyyteen. Kun nämä suojakotelot avataan tai defibrillaattori poistetaan, jotkut niistä antavat äänimerkin, joka hälyttää lähistöllä olevan henkilökunnan niiden poistamisesta, mutta tämä ei välttämättä kutsu hätäkeskusta. Koulutettujen AED-käyttäjien on tiedettävä, että AED:tä hakiessaan tai käyttäessään AED:tä on soitettava ambulanssi. Syyskuussa 2008 elvytystä käsittelevä kansainvälinen yhteyskomitea (International Liaison Committee on Resuscitation) julkaisi AED-merkin, joka on tarkoitus ottaa käyttöön kaikkialla maailmassa ja joka osoittaa AED-laitteen olemassaolon.

Kehittymässä on suuntaus, jonka mukaan AED-laitteita hankitaan kotiin käytettäväksi erityisesti niille, joilla on tiedossa olevia sydänsairauksia. Laitteiden määrä yhteisössä on kasvanut, kun hinnat ovat laskeneet kohtuuhintaisiksi. Terveydenhuollon ammattilaiset ovat olleet huolissaan siitä, että näillä kotikäyttäjillä ei välttämättä ole asianmukaista koulutusta, ja monet kannattavatkin laajempaa käyttöä yhteisössä toimiville auttajille, jotka voidaan kouluttaa ja ohjata asianmukaisesti.

AED-pakkaus sisältää yleensä kasvosuojuksen, joka muodostaa esteen potilaan ja ensiauttajan välille pelastushengityksen aikana, nitriilikumihanskat, traumasakset potilaan vaatteiden leikkaamiseksi rintakehän paljastamiseksi, pienen pyyhkeen rintakehän kosteuden pyyhkimiseksi pois ja partaveitsen erittäin karvaisen rintakehän parran ajoa varten.

Toimenpiteen valmistelu 

Useimmat valmistajat suosittelevat AED:n tarkistamista ennen jokaista käyttökertaa tai säännöllisesti kiinteissä yksiköissä. Jotkin yksiköt on kytkettävä päälle itsetarkistuksen suorittamiseksi; toisissa malleissa on sisäänrakennettu itsetarkastusjärjestelmä, jossa on näkyvä ilmaisin.

Kaikki valmistajat merkitsevät elektrodityynyihin käyttöpäivämäärän, ja on tärkeää varmistaa, että tyynyt ovat päivättyjä. AED-tyynyjen tyypillinen käyttöikä on 18-30 kuukautta. Tämä on yleensä merkitty tyynyjen ulkopuolelle. Joissakin malleissa päivämäärä näkyy "ikkunasta", mutta toisissa malleissa päivämäärämerkin löytäminen edellyttää kotelon avaamista.

On myös tärkeää varmistaa, että AED-yksikön paristot eivät ole vanhentuneet. AED:n valmistaja ilmoittaa, kuinka usein paristot on vaihdettava. Jokaisella AED-laitteella on erilainen suositeltu huoltoaikataulu, joka on esitetty käyttöohjeessa. Jokaisen tarkistuslistan yleisiin tarkistuskohtiin kuuluu kuitenkin myös akkujen tehon kuukausittainen tarkistus tarkistamalla vihreä merkkivalo, kun laite on päällä, kaikkien kaapeleiden ja yksikön kunto ja puhtaus sekä riittävien tarvikkeiden tarkistus.

Toimintamekanismi 

AED on "automaattinen", koska laite pystyy itsenäisesti analysoimaan potilaan tilan. Tämän helpottamiseksi suurimmassa osassa laitteita on puheohjeita, ja joissakin voi olla myös visuaalisia näyttöjä, jotka opastavat käyttäjää.

"Ulkoinen" viittaa siihen, että käyttäjä kiinnittää elektrodityynyt uhrin paljaaseen rintaan (toisin kuin sisäisissä defibrillaattoreissa, joissa elektrodit on istutettu kirurgisesti potilaan kehoon).

Kun AED käynnistetään tai avataan, se kehottaa käyttäjää liittämään elektrodit (tyynyt) potilaaseen. Kun tyynyt on kiinnitetty, kaikkien on vältettävä potilaan koskettamista, jotta laite ei saisi vääriä lukemia. Tyynyjen avulla AED voi tutkia sydämen sähköistä ulostuloa ja määrittää, onko potilaalla sokkattavissa oleva rytmi (joko kammiovärinä tai kammiotakykardia). Jos laite katsoo, että sokki on aiheellinen, se lataa akun avulla sisäisen kondensaattorinsa valmistautuakseen antamaan sokin. Laitejärjestelmä ei ole ainoastaan turvallisempi - se latautuu vain tarvittaessa - vaan mahdollistaa myös sähkövirran nopeamman antamisen.

Kun laite on ladattu, se kehottaa käyttäjää varmistamaan, ettei kukaan koske potilaaseen, ja painamaan sitten painiketta sähköiskun antamiseksi; ihmisen on yleensä puututtava asiaan, jotta sähköisku voidaan antaa potilaalle, jotta vältetään toisen henkilön vahingossa tapahtuva loukkaantuminen (joka voi aiheutua siitä, että vastaaja tai sivullinen koskettaa potilasta sähköiskun aikana). Valmistajasta ja tietystä mallista riippuen useimmat laitteet analysoivat sokin antamisen jälkeen potilasta ja joko ohjaavat elvytyksen suorittamiseen tai valmistautuvat antamaan toisen sokin.

Monissa AED-laitteissa on "tapahtumamuisti", joka tallentaa potilaan EKG:n sekä tiedot siitä, milloin laite aktivoitiin, ja annettujen iskujen määrän ja voimakkuuden. Joissakin yksiköissä on myös äänitallennusominaisuudet, joiden avulla voidaan seurata henkilökunnan tekemiä toimenpiteitä sen selvittämiseksi, onko niillä ollut vaikutusta eloonjäämiseen. Kaikki nämä tallennetut tiedot voidaan joko ladata tietokoneelle tai tulostaa, jotta elvytyksen tai defibrillaation suorittava organisaatio tai vastuussa oleva elin voi nähdä sekä elvytyksen että defibrillaation tehokkuuden. Jotkin AED-laitteet antavat jopa palautetta pelastajan tekemien painallusten laadusta.

Ensimmäiset kaupallisesti saatavilla olevat AED-laitteet olivat kaikki monophasisia laitteita, jotka antoivat korkea-energisen sähköiskun, jopa 360-400 joulea mallista riippuen. Tämä aiheutti lisääntyneitä sydänvaurioita ja joissakin tapauksissa toisen ja kolmannen asteen palovammoja iskutyynyn kohdalla. Uudemmissa AED-laitteissa (jotka on valmistettu vuoden 2003 lopun jälkeen) on yleensä käytetty bifaasisia algoritmeja, jotka antavat kaksi peräkkäistä 120-200 joulen pienempienergistä iskua, joissa kussakin iskussa on vastakkainen napaisuus tyynyjen välillä. Toiset taas voivat antaa asteittaisen lähestymistavan energian antamiseen, yleensä 200 joulea, toinen 200 joulea, sitten 300 joulea ja lopuksi 360 joulea, ja kaikki seuraavat iskut ovat myös 360 joulea. Tämä matalaenergisempi aaltomuoto on osoittautunut tehokkaammaksi kliinisissä testeissä, ja se tarjoaa myös vähemmän komplikaatioita ja lyhentää toipumisaikaa.

Geopaikannus 

Vakiologoa mainostetaan selvästi. Sijainti ilmoitetaan OpenStreetMapissa tunnisteella emergency=defibrillator.

Käyttö

Käytön yksinkertaisuus 

Toisin kuin tavalliset defibrillaattorit, automaattinen ulkoinen defibrillaattori vaatii vain vähän käyttökoulutusta. Se diagnosoi automaattisesti sydämen rytmin ja määrittää, tarvitaanko sähköiskua. Automaattiset mallit antavat sähköiskun ilman käyttäjän komentoa. Puoliautomaattiset mallit ilmoittavat käyttäjälle, että sähköisku on tarpeen, mutta käyttäjän on käskettävä laitetta tekemään se, yleensä painamalla painiketta. Useimmissa tilanteissa käyttäjä ei voi ohittaa AED-laitteen antamaa "ei sähköiskua" -ohjeistusta. Joitakin AED-laitteita voidaan käyttää lapsille, jotka painavat alle 25 kg tai ovat alle 8-vuotiaita. Jos tietty AED-malli on hyväksytty lasten käyttöön, tarvitaan vain sopivampia tyynyjä.

Kaikissa Yhdysvalloissa käytettäväksi hyväksytyissä AED-laitteissa käytetään elektronista ääntä, joka kehottaa käyttäjiä jokaisen vaiheen läpi. Koska AED:n käyttäjä voi olla kuulovammainen, monissa AED-laitteissa on nykyään myös visuaalisia kehotuksia. Useimmat laitteet on suunniteltu muiden kuin lääkintähenkilöstön käyttöön. Niiden helppokäyttöisyys on synnyttänyt käsitteen PAD (Public Access Defibrillation).

Hyöty 

Havainnointitutkimukset ovat osoittaneet, että sairaalan ulkopuolella tapahtuneissa sydänpysähdyksissä yleisölle avoimia defibrillaattoreita käytettäessä eloonjäämisen mediaani oli 40 prosenttia. Kun niitä käyttävät muut kuin ensiapuhenkilöt, on suurin todennäköisyys, että ne johtavat eloonjäämiseen.

Vastuu

Yhdysvallat 

Automaattiset ulkoiset defibrillaattorit ovat nykyään niin helppokäyttöisiä, että useimmat Yhdysvaltojen osavaltiot sisällyttävät AED:n "vilpittömässä mielessä" tapahtuvan AED:n käytön hyvän samarialaisen lain piiriin. "Hyvässä uskossa toimiminen tarkoittaa sitä, että vapaaehtoisen avustajan (joka ei toimi osana ammattiaan) ei voida katsoa olevan siviilioikeudellisessa vastuussa uhrin vahingoittumisesta tai kuolemasta antamalla vääränlaista tai riittämätöntä hoitoa, jos vahingoittuminen tai kuolema ei ollut tahallista ja jos avuntarvitsija toimi koulutuksensa rajoissa ja hyvässä uskossa. Yhdysvalloissa hyvän samarialaisen laeilla tarjotaan jonkin verran suojaa koulutettujen ja kouluttamattomien avustajien AED-laitteiden käytölle. NREMT-B:n ja monien osavaltioiden ensiapukoulutuksessa ja monilla elvytyskursseilla AED-koulutus on osa ohjelmaa tai sitä tarjotaan osana.

Kanada 

Hyvän samarialaisen lakien lisäksi Ontariossa, Kanadassa on myös kesäkuussa 2007 hyväksytty "Chase McEachern Act (Heart Defibrillator Civil Liability), 2007 (Bill 171 - Subsection N)" (Chase McEachern Act (Heart Defibrillator Civil Liability), 2007 (Bill 171 - Subsection N)), joka suojaa yksityishenkilöitä vastuulta vahingoista, joita voi aiheutua AED:n käytöstä jonkun hengen pelastamiseksi välittömästi hätätilanteessa, ellei vahinko johdu törkeästä huolimattomuudesta.

Australia 

Australian lainsäädäntö vaihtelee osavaltioittain, ja AED-laitteiden tarjoamiseen ja käyttöön liittyy erillisiä vastuukysymyksiä. Jokaisessa osavaltiossa ja alueella on säädetty "hyvän samarialaisen" lakeja, jotka tarjoavat oikeussuojaa henkilölle, joka antaa apua lääketieteellisessä hätätilanteessa - odotettu huolellisuusvaatimus vastaa hänen koulutustaan (tai sen puutetta). New South Walesissa työterveyttä ja -turvallisuutta koskevassa asetuksessa (2011) edellytetään, että työnantajan on tehtävä riskinarviointi varmistaakseen, että ensiapua varten on olemassa riittävät valmiudet; jos riski on riittävä, se oikeuttaa tarjoamaan defibrillaattorin.

Luotettavuus 

Vuonna 2012 Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA (Food and Drug Administration) tarkasteli AED-laitteita (automaattiset ulkoiset defibrillaattorit) ja harkitsi AED-laitteiden luokittelemista uudelleen luokan III laitteiksi ennen markkinoille saattamista. Tekniset toimintahäiriöt ovat todennäköisesti vaikuttaneet yli 750 kuolemantapaukseen viiden vuoden aikana vuosina 2004-2009, ja useimmissa tapauksissa ne johtuivat komponenttien vioista tai suunnitteluvirheistä. Samana ajanjaksona palautettiin jopa 70 erityyppistä AED-laitetta, mukaan lukien kaikkien maailman AED-valmistajien palautukset. 

Tammi- ja helmikuussa 2015 FDA antoi tämän lehdistötiedotteen: "FDA antoi lopullisen määräyksen, jonka mukaan AED-valmistajien on jätettävä markkinoille saattamista edeltäviä hyväksyntähakemuksia (premarket approval applications, PMA), jotka käydään läpi tiukemmassa tarkastelussa kuin mitä näiden laitteiden markkinoille saattaminen aiemmin edellytti. Viraston tiukennetussa tarkastelussa keskitytään kriittisiin vaatimuksiin, joita tarvitaan AED-laitteiden ja niiden tarvittavien lisävarusteiden, kuten akkujen, tyynyelektrodien, sovittimien ja laitteistoavainten turvallisuuden ja luotettavuuden varmistamiseksi pediatrisessa käytössä."

Yhdistyneessä kuningaskunnassa ollaan huolissaan siitä, että huono kunnossapito saattaa tehdä julkisista defibrillaattoreista epäluotettavia. Henley Standard -lehti kertoi 21. heinäkuuta 2017, että yli puolet Henley-on-Thamesin ja sen lähialueen defibrillaattoreista oli vaarassa mennä epäkuntoon joko akkujen alhaisen tehon tai liimatyynyjen pilaantumisen vuoksi.

Historia 

Claude Beck käytti ulkoista defibrillaattoria ensimmäisen kerran ihmiseen vuonna 1947. Ulkoisen defibrillaattorin kannettavan version keksi 1960-luvun puolivälissä Frank Pantridge Belfastissa, Pohjois-Irlannissa, joka oli ensihoidon pioneeri. Pantridgen defibrillaattori vaati koulutetun käyttäjän suorittamaan sähköiskun, ja se viitoitti suuntaa monille uusille ulkoisen defibrillaation innovaatioille.

Heart-Aid kehitettiin 1970-luvun lopulla ensimmäiseksi aidosti automatisoiduksi ulkoiseksi defibrillaattoriksi, joka oli suunniteltu yleisölle. ABC-arvioinnin periaatteet ja ohjeita välittävä ihmisääni auttoivat sivullisia reagoimaan äkilliseen sydäntapahtumaan odottaessaan ensiapuhenkilöstön saapumista paikalle. Monet Heart-Aid-mallin varhaisista innovaatioista ovat edelleen osa nykyistä AED-sukupolvea, vaikka jotkin innovaatiot, kuten hengitystie-elektrodi, ovatkin jääneet pois käytöstä.

Tapaustutkimukset 

Vuonna 2017 julkaistussa tutkimuksessa puolalaiset tutkijat valitsivat rakennusten pääsisäänkäynnit, joissa oli AED-laitteita, vaikka tutkijat eivät itse tienneet laitteiden tarkkaa sijaintia. Teennäisen sydänkohtauksen harjoituksissa AED:n tuominen potilaan luo kesti keskimäärin 96 sekuntia, ja aika vaihteli 52 ja 144 sekunnin välillä. Tämä täytti kolmen minuutin tavoitteen. Joissakin tapauksissa AED-laitteen käyttö edellytti rakennuksen henkilökunnan jatkuvaa läsnäoloa. Tulevaisuudessa parannuksia ovat muun muassa selkeämmät opasteet ja yleisön saatavilla olevat AED-laitteet, jotka eivät edellytä rakennuksen henkilökunnan jäsentä laitteen noutamiseen tai käyttämiseen.

Katso myös 
 Sykemittari
 EEG
 Radiologia

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sudden Cardiac Arrest Foundation
 American Heart Association: Learn & Live 
 American Red Cross: Learn About Automated External Defibrillators 
 FDA Heart Health Online: Automated External Defibrillator (AED)
 Resuscitation Council (UK)
 Sudden Cardiac Arrest Foundation (AU)
 The National EMS Museum

Lääketieteellinen tekniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit