Periplus (Pseudo-Skylaks)

Periplus ( tai Periplous; ”Ympäripurjehdus”), koko nimeltään Euroopan, Aasian ja Libyan asutun merenpiirin ympäripurjehdus (), ​on antiikin kreikkalainen maantieteellinen teos, jonka kirjoittajasta käytetään nimitystä Pseudo-Skylaks. Se yhdistettiin aiemmin Skylaks Karyandalaiseen, mutta ajoitetaan nykyisin 300-luvulle eaa.

Historia

Teoksen synty 

Pseudo-Skylaksin Periplus on varhaisin tunnettu esimerkki kreikkalaisesta periplus-kirjallisuudesta eli rannikkojen ympäripurjehdusten kuvauksista, mikä oli antiikin aikana yleinen maantieteellisen kirjallisuuden lajityyppi. Teoksen kirjoittajaksi esitetyn ”Skylaksin” nimi viittaa oletettavasti tutkimusmatkailija Skylaks Karyandalaiseen, joka suoritti purjehduksen Intiasta Indus-joelta Intian valtamerelle ja Punaisellamerelle Persian kuningas Dareioksen toimeksiannosta 500-luvun eaa. lopulla. Varhaisemmassa tutkimuksessa Periplus laitettiin tämän Skylaksin nimiin. Jotkut tutkijat taas laittoivat sen 100-luvulla eaa. eläneen Skylaks Halikarnassoslaisen nimiin.

Teoksen ajoitus kuitenkin kumoaa kummatkin tulkinnat. Sisäisen todistusaineistonsa perusteella teos on selvästi ainakin nykyaikaan säilyneeltä sisällöltään 500/400-lukujen eaa. taitetta myöhäisempi. Toisaalta se ei mainitse Aleksanteri Suuren perustamia kaupunkeja, edes Egyptin Aleksandriaa, ja näin sen täytyy olla tätä varhaisempi. Siksi teos ajoitetaan nykyisin 300-luvulle eaa. Graham Shipley katsoo, että teos olisi kirjoitettu Ateenassa tai sen lähellä noin vuonna 338/337 eaa.

”Skylaks” ei oletettavasti ole tuolloin eläneen kirjoittajan oma nimi, vaan hän on mahdollisesti laittanut teoksensa Skylaks Karyandalaisen nimiin tämän tutkimusmatkailijan maineen vuoksi. Toisaalta on mahdollista, että teos on myöhemmin liitetty Skylaksin nimeen siksi, että hänet tunnettiin periplus-purjehtijana. On kuitenkin esitetty myös, että teoksen ydin voisi perustua Skylaks tekemään kirjoitukseen, jota olisi myöhemmin muokattu hyvin paljon. Tutkimuksessa kirjoittajasta käytetään nimitystä Pseudo-Skylaks (, lyhennettynä Ps.-Scylax).

Tekstihistoria 

Aristoteles on ensimmäinen, joka viittaa Skylaksiin kirjailijana. Hän lainaa kohtaa, joka sisältää etnografista tietoa Intiasta, mutta ei osoita pitävänsä Skylaksia minkään periplus-teoksen kirjoittajana. Myöhemmin Strabon piti teosta Skylaks Karyandalaisen kirjoittamana. Hän on ensimmäinen, joka yhdistää Skylaksin nimen periplus-teokseen. Myöhäisantiikin aikana Markianos Herakleialainen, joka koosti yhteen varhaisempien maantieteilijoiden teoksia, siirsi virheellisen käsityksen eteenpäin.

Osa teoksen tekstistä on säilynyt käsikirjoituksessa Parisinus suppl. gr. 443, joka on 1200-luvulta ja jota säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa. Teoksen muutamat muut käsikirjoitukset ovat vain sen kopioita. Tekstin alku toistaa virheellisen käsityksen Skylaks Karyandalaisesta kirjoittajana. Nykyaikaan säilynyt teksti on vain alkuperäisen teoksen lyhennelmä, mikä käy ilmi siitä, että antiikin ja bysanttilaisen ajan kirjallisuus lainaa teoksesta kohtia, jotka eivät ole mukana nykyisessä tekstissä. Richard Bentley kutsui Periplusta sen heikon tekstihistorian vuoksi ”maailman turmeltuneimmaksi teokseksi”.

Tekstin editio princeps oli David Hoeschelin yhdessä muiden vähäisempien kreikkalaisten maantieteilijöiden teosten kanssa toimittama (Augsburg, 1600, 8vo.). Sitä on arvioitu heikkolaatuiseksi. Seuraavaksi tekstin julkaisi Isaac Vossius (Amsterdam, 1639, 4to.) yhdessä kommentaarin kanssa, sitten John Hudson teoksessa Geographi Graeci minores (1695), sitten saman teoksen uudelleenpainoksena Jean-François Gail (Pariisi, 1826), ja sitten jälleen uudelleen Karl W. L. Müller (1855). Tämän jälkeen sen julkaisivat R. H. Klause yhdessä Hekataioksen katkelmien kanssa (Berliini, 1831), sekä Heinrich Theodor Dittrich (1878). Viimeisin tekstilaitos on Graham Shipleyn (2011) toimittama. Siihen kuuluu johdanto ja englanninkielinen käännös.

Sisältö 

Periplus on kuvaus Välimeren ja Mustanmeren rannoista Euroopassa, Aasiassa sekä Libyassa, jolla viitattiin koko Afrikkaan. Se esittää merten ympäripurjehduksen myötäpäivään alkaen Herakleen pylväiden eli nykyisen Gibraltarin läheltä, edeten sitten Välimeren pohjoisrantaa eli Euroopan rannikkoa itään. Tämän jälkeen kierretään Mustanmeren rannat edelleen myötäpäivään. Sitten edetään Välimeren itärantaa etelään sekä etelärantaa eli Afrikan pohjoisrannikkoa pitkin takaisin länteen, päättyen lopulta Atlantin rannalle Herakleen pylväistä etelään.

Muodoltaan teos on tiivis, luettelomainen esitys. Kirjoittaja kuvaa paitsi alueita ja niiden kansoja myös joitakin kaupunkeja, joista osa on sisämaassa, sekä satamia, saaria ja jokia. Lisäksi kirjoittaja arvioi paikkojen välisiä purjehdusmatkoja joko etäisyyksinä käyttäen stadionmittaa tai ajallisesti. Huomionarvoista on, ettei kuvattu alue vastaa lainkaan niitä seutuja, joissa Skylaks Karyandalainen oli aikanaan purjehtinut.

Teoksen sisältö jaetaan 114 lukuun ja se koostuu noin  sanasta. Se jakaantuu seuraavasti:

Eurooppa 

 1. Johdanto
 2. Iberit
 3. Liguurit (Ligyes) ja iberit
 4. Liguurit
 5. Tyrrheenit (Tyrrhenoi, etruskit)
 6. Kyrnos (Korsika)
 7. Sardo (Sardinia)
 8. Latinalaiset
 9. Olsoi (volskit)
 10. Campanialaiset
 11. Samnilaiset (Saunitai)
 12. Leukanoi
 13. Sikelia (Sisilia)
 14. Iapygia
 15. Samnilaiset
 16. Ombrit (Ombrikoi)
 17. Tyrrheenit (Tyrrhenoi)
 18. Keltit (Keltoi)
 19. Veneetit (Enetoi)
 20. Istroslaiset (Istroi)
 21. Liburnialaiset (Liburnoi)
 22. Illyrialaiset (Illyrioi)
 23. Nestit (Nestoi)
 24. Manialaiset
 25. Enkhelees
 26. Taulantioi
 27. Orikoi
 28. Khaonit (Khaones)
 29. Korkyra (Korfu)
 30. Thesprotialaiset
 31. Kassopialaiset
 32. Molottia
 33. Ambrakia
 34. Akarnania
 35. Aitolia
 36. Lokrislaiset
 37. Fokislaiset
 38. Boiotialaiset
 39. Megaralaiset
 40. Korintti
 41. Sikyon
 42. Akhaialaiset
 43. Elis
 44. Arkadia
 45. Messene (Messenia)
 46. Lakedaimon. Kythera
 47. Kreeta
 48. Kykladit
 49. Argos (Argolis)
 50. Epidauros
 51. Hermione
 52. Troizenia
 53. Aigina
 54. Epidauros
 55. Korinthia
 56. Megara
 57. Attika
 58. Kykladit
 59. Boiotialaiset
 60. Lokrislaiset
 61. Fokislaiset
 62. Melialaiset (Melieis). Malislaiset (Malieis)
 63. Akhaialaiset (Akhaia Fthiotis)
 64. Thessalia
 65. Magnesialaiset
 66. Makedonia
 67. Traakia
 68. Skyytia. Taurit. Sarmaatit (Sauromatai)
 69. Yhteenveto: Euroopan rannikon purjehdus Herakleen pylväiltä Maiotis-järvelle 153 päivää

Aasia 

 70. Sarmaatit
 71. Maiotai
 72. Sindoi
 73. Kerketai
 74. Toretai
 75. Akhaioi
 76. Heniokhoi
 77. Koraksoi
 78. Kolike
 79. Melankhlainoi
 80. Gelones
 81. Kolkhislaiset
 82. Byzerit (Byzeres)
 83. Ekekheirieis
 84. Bekheirike
 85. Makrokefaloi
 86. Mossynoikoi
 87. Tibarenoi
 88. Khalybes
 89. Assyria
 90. Paflagonia
 91. Mariandynoi
 92. Bithynialaiset
 93. Myysia
 94. Fryygia
 95. Troas
 96. Aiolis
 97. Lesbos
 98. Lyydia
 99. Kaaria
 100. Lyykia
 101. Pamfylia
 102. Kilikia
 103. Kypros
 104. Syyria ja Foinikia
 (105.) Arabia (teksti on hyvin katkelmallinen)

Libya 

 (106.) Egypti
 107. (Varsinainen) Libya
 108. Marmaridai
 109. Nasamones ja Makai
 110. Lootofagit eli lootuksensyöjät
 111. Karthago
 112. Loput Afrikan pohjoisrannikosta länteen mentäessä
 113. Jaotteluja ja etäisyyksiä
 114. Saarten koot

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Περίπλους τῆς θαλάσσης τῆς οἰκουμένης Εὐρώπης καὶ Ἀσίας καὶ Λιβύης. 
 The Periplous of Pseudo-Skylax: An Interim Translation by Graham Shipley. 
 Pseudo Scylax: Periplus. ToposText. 

Antiikin kreikkalaiset maantieteelliset teokset