José María Gil-Robles y Quiñones

José María Gil-Robles y Quiñones (27. marraskuuta 1898 Salamanca – 14. syyskuuta 1980 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka johti Espanjan toisen tasavallan aikana oikeistolaista ja katolista CEDA-puolueliittoumaa.

Gil-Robles oli koulutukseltaan lakimies. Valmistumisensa jälkeen hän toimi El Debate -nimisen katolisen sanomalehden toimittajana ja kuului Partido Social Popular -nimiseen oikeistopuolueeseen. Hän kannatti 1920-luvulla Miguel Primo de Riveran diktatorista hallintoa. Kun toinen tasavalta perustettiin vuonna 1931, hän liittyi Acción Nacional (myöhemmin Acción Popular) -nimiseen uuteen katoliseen puolueeseen ja tuli valituksi sen edustajana Espanjan parlamenttiin eli cortesiin. Tasavallan alkuvuosien vasemmistolaiset hallitukset ja etenkin niiden katolisen kirkon vastainen politiikka ärsyttivät monia oikeistolaisia. Gil-Robles oli mukana, kun joukko pieniä oikeistopuolueita perusti helmikuussa 1933 vaaliliitoksi tarkoitetun Confederación Española de Derechas Autónomas (CEDA) -puolueen. Se sai marraskuun 1933 vaaleissa enemmistön parlamenttiin. Presidentti Niceto Alcalá Zamora kuitenkin kieltäytyi nimittämästä Gil-Roblesia pääministeriksi, koska tämän sanottiin toivovan monarkian palauttamista tai korporatistiseen valtiomuotoon siirtymistä. Espanjan vasemmisto piti CEDA:a lähestulkoon fasistisena puolueena, ja Gil-Roblesin tiedettiin vierailleen Saksassa Adolf Hitlerin luona.

Espanjan pääministeriksi nimitettiin keskustalainen Alejandro Lerroux, joka oli riippuvainen CEDA:n tuesta. Lokakuussa 1934 hän joutui ottamaan CEDA:n hallituspuolueeksi, mutta Gil-Robles jätettiin hallituksen ulkopuolelle. Toukokuussa 1935 CEDA:n edustusta Lerroux’n hallituksessa lisättiin ja Gil-Robles nimitettiin sotaministeriksi. Hän nimitti oikeistolaisina tunnettuja kenraaleja tärkeisiin asemiin ja muun muassa siirsi Francisco Francon Marokosta Madridiin armeijan esikuntapäälliköksi. Hän ja muut CEDA:n ministerit erosivat Joaquín Chapaprietan hallituksesta joulukuussa 1935. CEDA menetti helmikuun 1936 parlamenttivaaleissa enemmistönsä vasemmistopuolueiden kansanrintamalle, vaikka säilyikin suurimpana yksittäisenä puolueena. Gil-Roblesin asema oikeisto-opposition johtajana alkoi pian järkkyä, sillä monet hänen kannattajansa menettivät uskonsa hänen liian rauhanomaisena pidettyyn politiikkaansa ja siirtyivät kannattamaan äärioikeistolaista Falangi-puoluetta. Kun Gil-Roblesin kilpailija, johtava monarkistipoliitikko José Calvo Sotelo joutui heinäkuun 1936 alussa tasavaltalaisten salamurhaamaksi, oman henkensä puolesta pelännyt Gil-Robles pakeni Ranskan Biarritziin. Hän ei siten ollut Espanjassa sisällissodan puhjetessa muutamaa päivää myöhemmin.

Sisällissodan aikana Gil-Robles tuki kansallismielisiä ja pyrki hankkimaan heille aseita Portugalista. Huhtikuussa 1937 hän ilmoitti CEDA:n lopettaneen toimintansa. Gil-Robles asui vapaaehtoisessa maanpaossa vuosina 1936–1953 sekä 1962–1964. Diktaattori Francisco Francon kuoltua vuonna 1975 hän palasi hetkeksi politiikkaan ja yritti perustaa Espanjaan kristillisdemokraattisen puolueen.

Lähteet

Aiheesta muualla
José María Gil Robles  Biografías y Vidas

Espanjalaiset poliitikot
Vuonna 1898 syntyneet
Vuonna 1980 kuolleet