Antiikin Ateenan armeija

Antiikin Ateena ylläpiti suuruutensa aikana eli klassisella kaudella 400–300-luvuilla eaa. hopliittiarmeijaa ja suurta laivastoa. Ateenan armeija oli tuolloin pitkään koko kreikkalaisen maailman suurin. Armeijan kehitys ja kasvu liittyivät läheisesti Ateenan demokratian kehitykseen. Suuren osan 400-lukua eaa. kaupunki tunnettiin ennen kaikkea laivastomahtina, joka hallitsi Egeanmerta Deloksen meriliiton kautta. Ateenan sotapäälliköt valittiin demokraattisesti äänestämällä. Sekä hopliittisotilaat että laivaston soutajat olivat tavallisia kansalaisia.

Historia 

Ateena ei vielä arkaaisella kaudella ollut tunnettu sotilasmahtina; tämä rooli kuului ennemmin Spartalle. Ateena kehittyi sotilaallisesti merkittäväksi voimaksi demokratian kaudella, joka alkoi noin vuonna 508 eaa. Tämän jälkeen Ateenan armeijan koko kasvoi nopeasti, ja se saavutti kauden alussa merkittäviä sotavoittoja. Näihin kuuluivat voitto vastasyntynyttä demokratiaa uhanneista boiotialaisista ja khalkislaisista (507/506 eaa.) sekä voitto persialaisista Marathonin taistelussa (490 eaa.). Ateenalaiset yhdistivät armeijansa menestyksen demokratiaansa ja sen tuomaan kansalaisten tasavertaisuuteen. Herodotoksen sanoin, ”niin kauan kuin ateenalaisia hallitsivat itsevaltiaat, eivät he sota-alalla olleet ketään naapuriansa etevämpiä [...] mutta vapauduttuaan kukin osoittautui alttiiksi, koska toimi omaksi hyväkseen”.

Vielä noin vuonna 508 eaa. Ateenan jalkaväkeen kuulu noin  miestä, ratsuväkeen 100 ratsumiestä ja laivastoon 60 sotalaivaa. Persialaissodissa Ateena kykeni varustamaan Marathonin taisteluun  hopliittia ja Plataiain taisteluun (479 eaa.)  hopliittia. Artemisionin meritaisteluun (480 eaa.) kaupunki kykeni varustamaan 127 laivaa ja Salamiin meritaisteluun (myös 480 eaa.) 180 laivaa.

Myöhemmin klassisella kaudella Ateenan armeija oli koko kreikkalaisen maailman suurin, suorassa suhteessa kaupunkivaltion poikkeuksellisen suureen väkilukuun. Peloponnesolaissodan alussa vuonna 431 eaa. Ateenan varsinaiseen armeijaan kuului noin  miestä, joista  oli hopliitteja. Lisäksi kaupungilla oli puolustusjoukot, jotka koostuivat  miehestä, joista  oli metoikkihopliitteja. Laivastossa oli 300 kolmisoutua. Ratsuväen koko kasvoi parhaimmillaan noin :aan. Tämä oli poikkeuksellisen suuri luku jopa suhteessa Thessalian ja Makedonian hevosrikkaisiin alueisiin verrattuna.

Peloponnesolaissodan aikaan Ateenan perivihollisen Spartan oma hopliittiarmeija (Spartan armeija) oli puolet Ateenan hopliittiarmeijaa pienempi, eikä Spartalla ollut omaa laivastoa lainkaan. Sodat ja taistelut käytiin kuitenkin yleensä yhdessä liittolaisten kanssa, mikä muutti tilannetta. Spartalaiset johtivat ainakin periaatteessa peloponnesolaisliittoon kuuluneiden liittolaistensa joukkoja ja laivastoja, mutta liitto ei ollut aina kovin yhtenäinen. Ateenalla sen sijaan oli suorempi määräysvalta omasta armeijastaan ja ainakin Deloksen meriliiton aikana sen kumppanit olivat ennemmin alamaisia kuin liittolaisia. Peloponnesolaissodan aikana Ateena oli vahvempi merellä ja Sparta liittolaisineen maalla. Ateena sai taisteluissa useampia voittoja, ja hävisi spartalaisille vasta, kun nämä alkoivat omaksua ateenalaisia taktiikoita.

Ateena menetti sotilasmahtinsa lyhyeksi aikaa peloponnesolaissodan tappion myötä vuonna 404 eaa. Sen jälkeen esimerkiksi Ateenan laivaston kooksi rajattiin 12 laivaa. Ateena toipui tappiosta kuitenkin pian. 300-luvulla eaa. kaupunki johti niin kutsuttua toista Ateenan liittoa. Lopullisesti Ateena menetti sotilaallisen samoin kuin poliittisen merkityksensä jouduttuaan Makedonian valtaan Lamian sodan myötä vuonna 322 eaa.

Jalka- ja ratsuväki 

Ateenan armeijan komentajana toimi alun perin polemarkki, joka oli sota-asioiden arkontti. Arkaaisen kauden lopulla tämä menetti käytännössä asemansa kymmenelle strategokselle eli kenraalille. Polemarkin rooli jäi symboliseksi kunniaviraksi, johon liittyi ennemmin uskonnollisia ja oikeudellisia tehtäviä. Siinä missä polemarkki valittiin klassisella kaudella arpomalla, strategokset, joiden tehtävä vaati kokemusta ja sotilastaitoja, valittiin äänestämällä ehdolle asetettujen joukosta. Strategoksilla oli myös poliittista valtaa. Sitä lisäsi se, että sama henkilö voitiin valita strategokseksi toistuvasti, kun taas muihin virkoihin valittiin yleensä vain kerran tai pari.

Maajoukkojen pääosan muodostivat hopliittisotilaat. Näillä oli raskas varustus, johon kuuluivat kypärä, rintapanssari, säärisuojukset, pyöreä kilpi ja keihäs. Kansalaiset kustansivat oman varustuksensa, mutta joissakin tapauksissa valtio saattoi kustantaa sen köyhemmille. Lisäksi armeijaan kuului myös kevytaseisempia joukkoja sekä jousimiehiä. Rikkaammat toimivat yleensä ratsuväessä, sillä heillä oli varaa varustaa oma hevosensa.

Kaikki miespuoliset kansalaiset suorittivat kaksivuotisen asepalveluksen eli palveluksen efebeinä 18–20-vuotiaina. Efebit suorittivat erilaisia harjoituksia ja partioivat rajoilla. Efebipalveluksen jälkeen miehet saivat osallistua ekklesian eli kansankokouksen toimintaan.

Laivasto 

Ateenasta tuli suuri laivastomahti pian demokratian perustamisen jälkeen, persialaissotien ratkaisutaisteluiden alla. Tuolloin luotiin Themistokleen johdolla kaupungin suuri trieereistä eli kolmisouduista koostunut laivasto. Persialaissotien ja peloponnesolaissodan välisenä aikana Ateena loi sen avulla imperiumikseen muodostuneen Deloksen meriliiton.

Kolmisoudut olivat puisia sotalaivoja, joissa oli 170 soutajaa, kolmessa tasossa kummallakin puolella. Lisäksi jokaisessa laivassa oli kymmenen hopliittia ja neljä jousimiestä. Laivojen pituus oli noin 30–37 metriä ja leveys noin 6 metriä. Ateenan sotasatamina toimivat Pireuksessa sijainneet Zea, joka oli laivaston pääsatama, ja Munikhia. Niissä oli kolmisouduille lukuisia laivasuojia, joita on löydetty kaivauksissa.

Myös laivastoa johtivat strategokset, sillä Ateenassa ei ollut erillistä muissa kaupungeissa esiintyvää nauarkhoksen virkaa. Laivaston soutajat olivat tavallisia, köyhempiä kansalaisia, jotka saivat palkkaa. Orjavoimaa ei käytetty sotalaivoissa vielä tuohon aikaan. Koska köyhemmällä väestöllä oli merkittävä osa laivaston toiminnassa ja laivastomahdin ylläpidossa, tämä vaikutti Ateenan demokratian kehitykseen, sillä köyhempien poliittisia oikeuksia piti samalla laajentaa.

Virat 

Ateenan armeijan virkoja laivasto mukaan lukien olivat:

 Polemarkki (arkhon polemarkhos) - Muodollinen sotilasjohtaja, joka peri Ateenan kuninkaille aiemmin kuuluneet tehtävät sotapäällikkönä.
 Strategi (strategos, mon. strategoi) - Ylimmät sotapäälliköt, vastasivat kenraaleita. Yksi jokaisesta Attikan kymmenestä fylestä.
 Taksiarkki (taksiarkhos, mon. taksiarkhoi) - Alemmat komentajat strategien alaisuudessa, myös yksi jokaisesta kymmenestä fylestä.
 Trierarkki (trierarkhos, mon. trierarkhoi) - Kolmisoudun varustaja ja päällikkö.
 Hipparkki (hipparkhos, mon. hipparkhoi) - Ratsuväenkomentaja.
 Peripolarkki (peripolarkhos, mon. peripolarkhoi) - Vastuussa rajalinnoituksista ja kaupunkivaltion rajoilla partioinnista.

Merkittäviä taisteluita 

 Marathonin taistelu (490 eaa.)
 Artemisionin taistelu (480 eaa.)
 Salamiin taistelu (480 eaa.)
 Plataiain taistelu (479 eaa.)
 Mykalen taistelu (479 eaa.)
 Eurymedonin taistelu (466 eaa.)
 Tanagran taistelu (457 eaa.)
 Oinofytan taistelu (457 eaa.)
 Poteidaian taistelu (432 eaa.)
 Naupaktoksen taistelu (429 eaa.)
 Tanagran taistelu (426 eaa.)
 Olpain taistelu (426 eaa.)
 Pyloksen taistelu (425 eaa.)
 Sfakterian taistelu (425 eaa.)
 Delionin taistelu (424 eaa.)
 Amfipoliin taistelu (422 eaa.)
 Mantineian taistelu (418 eaa.)
 Anapoksen taistelu (415 eaa.)
 Syrakusan taistelu (413 eaa.)
 Kyzikoksen taistelu (410 eaa.)
 Arginusain taistelu (406 eaa.)
 Aigospotamoin taistelu (405 eaa.)
 Munikhian taistelu (404/403 eaa.)
 Nemean taistelu (394 eaa.)
 Knidoksen taistelu (394 eaa.)
 Khaironeian taistelu (338 eaa.)
 Krannonin taistelu (322 eaa.)

Lähteet

Kirjallisuutta 

 
 
 
 

Antiikin Ateena
Antiikin Kreikan sotahistoria