Rappeutuminen

Rappeutuminen, degeneroituminen tai degeneraatio tarkoittaa evoluutiossa tapahtuvaa kehitystä, jossa lajin, rodun tai suvun perintötekijät muovautuvat yhä yksinkertaisempaan suuntaan monien sukupolvien ajan. Tämä ilmenee hitaana biologisen funktion katoamisena, erikoistumisena tai jonkin elimistön osan sopeutumisena useiden sukupolvien aikana. Konseptin laajemmalla määritelmällä sillä tarkoitetaan yhä etenevässä määrin tapahtuvaa turmeltumista aikaisempien sukupolvien fyysisen luonteen normista tai muodoista. Ilmiö voi johtua esimerkiksi pitkälle jalostetun kotieläinrodun tai kasvilajikkeen siirtämisestä ympäristöön, johon se ei ole sopeutunut, tai siitä, että peittyvät huonot perintötekijät pääsevät pitkään jatkuneen sukusiitoksen vuoksi yhä useammin ilmiasussa esiin.

Termin taustalla on ajatus, että lajista voisi perinnöllisen heikkenemisen myötä tulla ajan kuluessa tulla "alkeellisempi".

Käsitteellä ei ole mitään sijaa nykyisissä biotieteissä: evoluutiobiologia käsittelee valintaa tai adaptaatiota, joka johtaa eliöpopulaatioihin, jotka ovat geneettisesti erilaisia esi-isistään. Kyseisellä valinnalla tai adaptaatiolla ei ole luontaista suuntaa. Tieteenala ei tee erottelua niille muutoksille, jotka johtavat populaation suurempaan tai pienempään monimutkaisuuteen suhteessa näiden esi-isiin, joten alkeellisen lajin käsitettä ei voida määritellä.

Nykyisin "rappeutuminen" -käsitteen ei-tekninen käyttö perustuu pitkälti seuraaviin virheellisiin päätelmiin:

 biologiassa rakenteilla ja funktioilla on hierarkia ja
 evoluution täytyy tarkoittaa "etenemistä" kohti "kehittyneempiä" eliöitä, joilla on monimutkaisemmat rakenteet ja funktiot.

Nämä virhepäätelmät liittyvät kahteen väärinkäsitykseen, että:

 evoluution tarkoitus on tehdä lajeista enemmän "kehittyneitä"; ja että
 modernit lajit ovat rappeutuneita, jos ne ovat menettäneet joitakin niiden esi-isillä olleita toimintoja tai monimutkaisuutta.

Lähteet 

Evoluutiobiologia