Tupolev Tu-110

Tupolev Tu-110 (, ) oli neuvostoliittolainen suihkuturbiinikäyttöinen pitkän matkan matkustajalentokone. Tupolev Tu-104:n pohjalta kehitetty nelimoottorinen kone suunniteltiin erityisesti vientimarkkinolle. Se lensi ensilentonsa 11. maaliskuuta 1957. Konetyypin valmistus lopetettiin jo vuonna 1958, kun todettiin, ettei sille ollut kysyntää. Niitä ehdittiin valmistaa vain neljä kappaletta.

Historia 
Ensimmäinen neuvostoliittolainen suihkumatkustajakone, Tupolev Tu-104, otettiin käyttöön 15. syyskuuta 1956. Andrei Tupolev halusi kehittää koneesta nelimoottorisen version pitkille matkoille ja vientimarkkinoille. Hän asetti Dmitri Markovin johtamaan projektia. Uuden koneen mallinimeksi tuli Tu-110. Sen suunnittelu alkoi kesäkuussa 1955, ja Neuvostoliiton ministerineuvosto hyväksyi sen tuotannon aloittamisen 12. elokuuta 1956 julkaistulla direktiivillä 1511-846.

Konetyypin voimanlähteeksi valittiin ensin Ljulka AL-5, jonka korvasi myöhemmin Ljulka AL-7P. Ajatuksena oli käyttää kahden tehokkaan moottorin sijasta neljää pienempitehoista, jotta koneen luotettavuus olisi parempi. Se oli tarpeellinen ominaisuus vientimarkkinoilla, sillä kaikissa ensimmäisissä länsimaisissa suihkukoneissa oli neljä moottoria. Muita muutoksia Tu-104:ään verrattuna olivat rungon pidennys 1,2 metrillä, uudelleen suunniteltu siipi, suuremmat laskusiivekkeet sekä koneen sisäiset muutokset, joiden ansiosta matkustamoon mahtui rinnan viisi istuinta, yksi enemmän kuin Tu-104:ssä. Näiden muutosten ansiosta Tu-110 pystyi kuljettamaan jopa 100 matkustajaa, ensimmäiset Tu-104:t taas vain 50.

Koneen prototyyppi teki ensilentonsa 11. maaliskuuta 1957. Jo silloin tiedettiin, ettei konetyyppiä tultaisi ottamaan käyttöön. Tu-104:n käyttöönotto oli vaatinut suuria investointeja lentoasemiin ja suunnistuslaitteistoihin, eikä uutta tyyppiä haluttu käyttöön niin pian sen jälkeen. Tilauksia ulkomailta ei ollut tullut, ja kun Tu-104:n moottorien luotettavuus parani ja sen matkustajakapasiteetti kasvoi myöhemmissä versioissa sataan, ei uutta konetyyppiä tarvittu. Koelento-ohjelman jälkeen prototyyppi ja kolme muuta valmistettua konetta toimitettiin Kiovan siviili-ilmailutekniikan instituutille, joka käytti niitä lentävinä koealustoina esimerkiksi avioniikan, ohjusjärjestelmien ja ohjausjärjestelmien testaamiseen. Niitä käytettiin myös Tupolev Tu-124:ää varten kehitettävien Solovjov D-20P -puhallinturbiinien koeohjelmassa. Koneista yksi pysyi käytössä 1980-luvulle saakka. Kaikki neljä on sittemmin romutettu.

Versiot 
Lähde: 

Tu-110
50-paikkainen prototyyppi.
Tu-110A
100-paikkainen sarjatuotantomalli.
Tu-110B
Mallimerkintä koneille, jotka oli muunnettu käyttämään Solovjov-moottoreita.
Tu-110LL
”Lentävä laboratorio”, jota käytettiin avioniikan ja Sapfir-23-tutkan testaamiseen.

Tekniset tiedot

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Tupolev Tu-110 Aviastar-sivustolla 
 Tupolev Tu-110 saksalaisella Fliegerweb-sivustolla 
 Tupolev Tu-110 tšekkiläisellä Forum Valka -sivustolla 

Tu-110
Neuvostoliittolaiset matkustajalentokoneet
1950-luvun matkustajalentokoneet