Linja 1 (Ateenan metro)

Linja 1 () on Ateenan metron vanhin linja, joka kulkee Pireuksesta Ateenan keskustan kautta Kifisiáan. Linjan tunnusväri asemilla ja kartoissa on vihreä.

Metrolinjan pituus on 25,7 kilometriä ja sen varrella on 24 asemaa. Linjasta vain noin kolme kilometriä välillä Monastiráki–Attikí kulkee maan alla, ja se muistuttaakin enemmän paikallisjunalinjaa. Linjan ensimmäinen osuus avattiin vuonna 1869. Metrolinja saa alkunsa Pireuksen asemalta, jossa se risteää Linjan 3 kanssa. Se kulkee lounais-koillissuunnassa Pireuksesta Ateenan keskustaan, jossa se risteää jälleen Linjan 3 kanssa Monastirákin asemalla ja Linjan 2 kanssa Omónoian asemalla. Linjalta on vaihto Linjalle 2 myös Attikín asemalla. Keskustasta linja jatkaa metropolialueen pohjoisiin ja koillisiin esikaupunkeihin ja päättyy Kifisián asemalle. Linjalta on vaihto proastiakós-paikallisjuniin Pireuksen ja Neratziótissan asemilla.

Historia 

Linja 1 on Ateenan metron vanhin linja. Se sai alkunsa Ateenan vanhan keskustan ja Pireuksen sataman yhdistäneestä rautatiestä, joka oli alun perin koko Kreikan ensimmäinen rautatie. Ensimmäinen ehdotuksen sen rakentamisesta teki Frederic Ferald vuonna 1835. Vuonna 1843 samaa ehdotti Aléxandros Rízos Ragkavís. Rakennusprojekti myönnettiin lopulta vuonna 1867 englantilaiselle liikemiehelle Edward Pickeringille. Ensimmäinen osuus oli kahdeksan kilometrin pituinen rata Pireuksen satamasta (asema Pireus) Thiseíoon (asema Thiseío). Rata kulki kokonaan maan päällä ja sillä käytettiin höyryjunia. Linja valmistui 17. helmikuuta 1869 ja sen viralliset avajaiset olivat 27. helmikuuta 1869.

Linjalla ei alun perin ollut lainkaan väliasemia. Ensimmäisenä lisättiin asemat Fáliro ja Moscháto vuonna 1882. Tämän jälkeen linjaa on myös laajennettu kohti pohjoista vaiheittain. Ensimmäinen maanalainen osuus oli Thiseío–Omónoia vuonna 1895, jolloin linja saavutti Ateenan tuolloisen keskusta-alueen. Thiseío–Monastiráki-välin kaivamisen yhteydessä 1890–1891 linjaa varten tehty avokaivanto läpäisi antiikin aikaisen Agoran alueen pohjoisosan. Aluetta ei vielä tuolloin oltu kaivettu kokonaan arkeologisissa kaivauksissa, eivätkä rakentajat tienneet, mitä kaikkea linjan alle jäi. Rakennustöiden aikana tehtiin antiikin aikaisia löytöjä, mutta radan valmistuttua rauniot jäivät radan alle.

Rata sähköistettiin vuonna 1904, ja se tunnettiin pitkään nimellä Ilektrikoí Sidiródromoi Athinón-Peiraiós (ISAP, ”Ateena–Pireus sähköiset rautatiet”), mikä oli myös linjalla toimineen yhtiön nimi. Vanhastaan linja tunnetaan ateenalaisten parissa myös nimillä Grammí ISAP (Γραμμή ΗΣΑΠ, ”ISAP-linja”) ja Ilektrikós (Ηλεκτρικός, ”Sähköinen [linja]”). Viktórian ja Attikín asemat valmistuivat vuosina 1948–1949. Vuonna 1957 linja saavutti pohjoisen päätepisteensä Kifisián. Tämän jälkeen on jatkettu uusien väliasemien rakentamista. 1990-luvulla ja 2000-vuosikymmenellä asemia, erityisesti linjojen risteysasemia, kunnostettiin linjojen 2 ja 3 rakentamisen yhteydessä. Viimeisimpänä linjalle lisättiin Neratziótissan asema vuonna 2004.

Linjojen 2 ja 3 rakentamisen jälkeen Linja 1 jatkoi jonkin aikaa ISAP-yhtiön hoitamana erillisenä linjana. Vuonna 2011 linjasta tuli osa varsinaista metroverkkoa, jota hoitaa kaupungin julkisen raideliikenteen yhtiöksi perustettu STASY (Statherés Sygkoinoníes). Linjaa on suunniteltu jatkettavaksi kummastakin päästä.

Asemat

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ateenan metro