Valittaa täytyy totta

Valittaa täytyy totta (myöhemmissä suomennoksissa myös Jo vääryys vallan saapi) on ruotsalaisen piispa Haqvin Spegelin 1680-luvulla kirjoittama virsi. Sen suomensi ensimmäisenä Elias Lönnrot vuonna 1864. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjaan se otettiin mukaan vuonna 1886, jolloin se sai numeron 381.

Vuoden 1938 virsikirjauudistuksen yhteydessä virsi suomennettiin uudestaan. Sen alkusanat kuuluivat nyt: "Jo vääryys vallan saapi", ja se sai numeron 440.
Vuoden 1986 virsikirjaan sitä ei enää otettu. Syyksi esitettiin, että virsi oli jo kaikin puolin vanhentunut ja ettei sitä juuri koskaan veisattu kirkoissa. Asiantuntijat kuten Pekka Kivekäs ovat kuitenkin arvelleet, että todellinen syy virren poistamiseen oli, että se oli kirkon mielestä liian radikaali, ja että sen jumalakuva oli kirkon nykyisen käsityksen mukaan liian ankara.

Teksti pohjautuu  psalmiin 58. Sanat ovat hyvin poikkeavat virsien yleisestä linjasta. Siitä tuli 1900-luvun alussa työväenlaulu, ja sitä laulettiin punavankien leireillä ja teloitettavat lauloivat sitä, varsinkin sen toista säkeistöä.

Virrestä on tehty useita levytettyjä versioita ja muita tallenteita. Vuonna 2017 Tero Jartin Kapinaorkesteri, jossa ovat mukana myös Remu Aaltonen, Sami Yaffa ja Mariska, julkaisivat virrestä levytetyn rock-version Kapinavirsi. Single ja musiikkivideo julkaistiin 31.3.2017. Eri suomennoksina virttä ovat esittäneet myös ainakin Jaakko Löytty ja Erkki Rankaviita. Sakari Kukko on levyttänyt virrestä instrumentaaliversion. Vuonna 1981 Jerry Sultsina yhtye levytti kappaleen.

Virren sanat 

Lönnrotin suomentamassa muodossa vuodelta 1864 virren sanat kuuluivat seuraavasti:

1. Valittaa täytyy totta
Ja surra suuresti,
Kun vääryys vallan ottaa
Ja pahuus paisuupi.
Mykäkskö tuli kerran
Jo kaikki maailma,
Kun oikeutta Herran
Ei kenkään julista?

2. Nyt petos, vilppi täällä
On noussut kunniaan,
On valhe vallan päällä
Ja vääryys voimassaan;
Ei köyhän, kurjan ääntä
Viattomuudessaan
Kuunnella, rikas vääntää
Lain myöten tahtoaan.

3.  Kas lähimmäistään syövät 
Nuo jumalattomat,
Viekkaudella vievät
Sen elot ainoat; 
Kuin käärme kiukussansa
He korvat lummessa, 
Ahdistelevat kansaa, 
Sortavat vaivaista.

4. Mut kerran Herra kostaa
Työt jumalattomat,
Rankaisee ansiosta
Ryöstäjät viekkahat,
Ne, jotka täällä veivät
Orvolta oikeuden
Ja leskein leivän söivät,
Vaivaisen osuuden.

5.  Vaan siviät ne kerran 
Ilolla näkevät 
Vanhurskauden Herran, 
Työt Herran väkevät: 
Hän kuinka voimassansa 
Omansa vapahtaa, 
Suuressa kunniassansa 
Pahasta pelastaa.

Lähteet

Virret