B43

B43 (alkujaan Mark 43 -ydinpommi) oli Yhdysvaltojen asevoimien vetypommi, joka voitiin pudottaa taktisista hävittäjä-pommittajista, rynnäkköhävittäjistä ja pommikoneista. Siinä oli säädettävä räjäytysteho (engl. variable yield).

Yhdysvaltain laivasto käytti asetta lentotukialuksilta nousemaan kykenevissä Douglas A-3 Skywarrior, Douglas A-4 Skyhawk ja A-5 Vigilante lentokoneissa. Ilmavoimat käyttivät sitä strategisissa pommikoneissa kuten Boeing B-47 Stratojet ja Boeing B-52 Stratofortress, sekä useimmissa muissa ydinaseita kuljettamaan pystyvissä sotilaslentokoneissa. Tämän tyypin ohjusaseita annettiin käyttöön myös NATO-liittolaisille, esim. Iso-Britannian Vickers Valiant ja Canberra lentokoneita käyttävillä laivueilla oli B43-ydinpommeja. Myös hävittäjät kuten F-16 ja F/A-18 Hornet pystyttiin aseistamaan tällä pommilla.

Aseesta oli kaksi varianttia, Mod 1 ja Mod 2; niissä kummassakin oli viisi mahdollista asetettavaa räjähdystehoa. Mallista riippuen B43:n pituus  oli 3,81–4,15 metriä. Sen suurin halkaisija oli 45 cm ja paino vaihteli eri malleilla 935 kg:stä 960 kg:aan. Säädettävä räjäytysteho vaihteli 70 kilotonnista TNT:tä yhteen megatonniin.

B43 kehitettiin 1956 Los Alamos National Laboratoryssa, ja tuotanto aloitettiin 1959. Se tuli asevoimien käyttöön huhtikuussa 1961. Kaikkiaan asetta tuotettiin 2 000 kappaletta, aina vuoteen 1965 asti. Osassa malleissa oli hidastuslaskuvarjo ohjaamassa pommin putoamista.

Ydinaseonnettomuus 
Yksi B43-ydinpommi oli osallisena ydinaseonnettomuudessa 1965, kun Douglas A-4 Skyhawk lentokone putosi mereen USS Ticonderoga (CV-14) lentotukialuksen kannelta lähellä Japanin rannikkoa. Konetta, sen pilottia, eikä mukana ollutta ydinasetta koskaan löydetty. Tipahtamispaikalla meren syvyys oli noin 4 500 metriä. Onnettomuus salattiin, ja siitä saatiin julkista tietoa vasta 1981.

Lähteet 

Ydinaseonnettomuudet
Yhdysvaltain ydinaseet
Yhdistyneen kuningaskunnan ydinpommit