Rauno Julin

Rauno Julin (s. 8. marraskuuta 1950 Jyväskylä) on suomalainen fyysikko ja professori. Hän toimi fysiikan professorina Jyväskylän yliopistossa vuosina 1996–2017. Hän on eräs kiihdytinpohjaisen fysiikan uranuurtajista Jyväskylän yliopistossa. Hän oli ydin- ja kiihdytinpohjaisen fysiikan kansallisen huippututkimusyksikön johtaja kahden toimikauden ajan 2006–2017. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2017 lopussa, jonka jälkeen jatkaa emeritusprofessorina.

Ura

Akateeminen ura

Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1969 Julin aloitti fysiikan ja matematiikan opinnot Jyväskylän yliopistossa. 1970-luvulla fysiikan laitoksella vaikuttivat professorit Juhani Kantele, Pertti Lipas, ja Kalevi Valli, joiden ansiosta hän kiinnostui fysiikasta. Julin valmistui filosofian maisteriksi 1973, lisensiaatiksi 1977 ja tohtoriksi 1979. 

Akateemisen työuransa Julin aloitti Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen assistenttina syksyllä 1972. Vuosina 1981–1982 hän toimi Alexander von Humboldt -säätiön stipendiaattina Jülichin KFA-tutkimuskeskuksessa Saksassa. Palattuaan kotimaahan hänet nimitettiin 1982 Jyväskylän yliopiston fysiikan yliassistentiksi. Hän toimi Suomen Akatemian nuorempana tutkijana vuosina 1986–1990 ja vanhempana tutkijana vuosina 1992–1996. Hän toimi Jyväskylän yliopiston fysiikan apulaisprofessorina vuosina 1990–1992. ja nimitettiin fysiikan professoriksi vuonna 1996.

Tieteellinen ura

Julin aloitti tieteellisen uransa rakentamalla gradutyönään piikiteistä puolijohdeilmaisimia konversioelektronien havaitsemiseen. Hän oli mukana työryhmässä, joka asensi Jyväskylän yliopiston ensimmäisen hiukkaskiihdyttimen (mallinimi MC-20) ja siihen liittyvät suihkuputkilinjat vuonna 1974. Työryhmässä työskenteli myös toinen tuleva Jyväskylän yliopiston fysiikan professori Juha Äystö. 

Lisensiaattitutkielmassaan Julin tutki syklotronin pulssitetun suihkun käyttöä ytimen viritystilojen elinaikojen mittaamisessa. Väitöskirjatyössään hän kehitti elektronispektrometreja ja elinaikamittausmenetelmiä, käyttäen niitä kiihdyttimen suihkujen kanssa ytimen sähköisten monopoli- eli E0-siirtymien systemaattiseen tutkimukseen. Tätä työtä hän teki tutkimusryhmässä, jota johti professori Juhani Kantele. 

Väiteltyään Julin keskittyi suihkunsisäiseen (in-beam) gammaspektroskopiaan tohtoritutkijakaudellaan (post doc -tutkijana) Jülichin KFA-tutkimuskeskuksessa Saksassa 1981–1982. Palattuaan kotimaahan hän jatkoi ytimen korkeaspintilojen in-beam-spektroskopian tutkimuksia Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella ryhmässä, joka teki mittauksia suurilla moni-ilmaisinpalloilla Kööpenhaminan yliopiston yhteydessä toimivassa Niels Bohr-instituutissa Risossa, Tanskassa sekä Daresburyssä, Englannissa. 

Fysiikan laitoksen in-beam-spektrospiaryhmän johtajana Julinin vastuulle tuli alan tutkimuksen aloittaminen Ylistönmäelle vuonna 1994 valmistuneessa uudessa kiihdytinlaboratoriossa, missä otettiin käyttöön uusi syklotroni (mallinimi K130)..  

Varsinainen tieteellinen läpimurto ytimien in-beam-spektroskopian tutkimuksessa tapahtui vuonna 1995, kun Julinin tutkimusryhmä aloitti yhteistyön professori Matti Leinon johtaman ryhmän kanssa. Yhteistyöryhmä osoitti, että yhdistämällä tehokas in-beam-moni-ilmaisinpallo ja off-beam-tutkimuksiin tarkoitettu, Leinon ryhmän rakentama RITU-rekyylinerotin päästiin havaitsemaan ensimmäistä kertaa viritystilarakenteita eksoottisissa neutronivajaissa ja superraskaissa atomin ytimissä. Oleellista tässä kansainvälisesti menestyksekkäässä tutkimuksessa oli erityisesti Englannin yliopistojen useiden miljoonien eurojen arvoiset laite- ja henkilöresurssi-investoinnit, joiden saannissa Jyväskylän yliopiston käyttöön Julinilla on ollut keskeinen rooli.

Julinin tutkijaryhmässä 1990-luvun puolivälissä aloitti uransa nuori Paul Greenlees, josta tuli ERC-tutkija vuonna 2008, fysiikan professori vuonna 2013 ja in-beam-spektroskopiaryhmän johtaja vuonna 2014. 

Rauno Julin on tekijänä 307 vertaisarvioidussa kansainvälisessä tieteellisessä artikkelissa.

Hallintotoimet ja luottamustehtävät

Merkittävät hallintotoimet

Julin toimi Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen (JYFL) johtajana vuosina 1996–1997 ja 2000–2002 sekä varajohtajana vuosina 2005–2013. Hän  oli fysiikan laitoksen  Kiihdytinlaboratorion johtajana vuosina 1997–2000 ja 2002–2013, yhteensä viisitoista vuotta. Julin on toiminut Ydin- ja kiihdytinpohjaisen fysiikan huippututkimusyksikön johtajana vuosina 2006–2011 ja vielä toisen toimikauden 2012–2017. Tutkimustyön lisäksi Julin on voimakkaasti paneutunut ydinfysiikan koulutukseen Suomessa. Hän toimi valtakunnallisen  hiukkas- ja ydinfysiikan tutkijakoulun johtajana vuosina 1999–2015.

Luottamustehtäviä

Julinilla on ollut myös monia kansainvälisiä luottamustehtäviä tieteellisissä organisaatioissa ja työryhmissä. Hän oli vuosina 2003–2008 Euroopan ydinfysiikan yhteistyökomitean NuPECC:in jäsen ja kantoi päävastuun NuPECC:in 2010-pitkäaikaissuunnitelman ydinrakennetutkimusosiosta. Julin on toiminut useiden EU:n puiteohjelmien integroitujen infrastruktuuriprojektien koordinaattorina ja kansainvälisten arviointi- ja ohjausryhmien jäsenenä.  Hän on toiminut muun muassa Suomen edustajana kansainvälisessä IUPAP12-komiteassa vuodesta 2012 ja ESFRI:n fysiikan ja tekniikan strategiatyöryhmässä vuodesta 2013 lähtien. Julin oli Jyväskylän yliopiston hallituksen jäsenenä toimikaudella 2014–2017.

Tunnustuksia ja saavutuksia

Rauno Julin on ollut vuodesta 2005 lähtien Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Julinille hänen ansioistaan itsenäisyyspäivänä 2007 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkin.

Työn ulkopuolella

Harrastukset
Vuonna 1978 Julin oli TUL:n mestaruusmaratonilla 9.9.1978 Oulussa hopealla omalla ennätysajallaan 2.26.08. Hän harrastaa edelleen juoksua ja hiihtoa veteraanisarjoissa. Julin harrastaa myös musiikkia. Muusikonuransa hän aloitti vuonna 1965 soolokitaristina Tetetermite -yhtyeessä, jossa hän soittaa ja laulaa edelleenkin. Vuosina 1968–1969 Julin oli soolokiratistina Silvery-yhtyeessä, joka sai hopeaa Suomen ensimmäisissä rock-yhtyeiden SM-kilpailuissa vuonna 1969.

Perhe

Rauno Julin on naimisissa Marjut Julinin (o.s. Asikainen) kanssa. Heillä on kolme lasta ja kahdeksan lastenlasta.

Lähteet 

 Rauno Julin: Ydinspektroskopia sai syttymään. Teoksessa Mari Heikkilä (toim.): Sattumaa, haperotatteja ja keltainen syklotroni. Aikalaistarinoita Jyväskylän yliopiston matemaattisluonnontieteellisen tiedekunnan 50-vuotiselta taipaleelta. Jyväskylän yliopisto, 2015. ISBN 978-051-39-6303-3

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Professori Julinin sivu Jyväskylän yliopiston sivustolla 

Suomalaiset fyysikot
Suomalaiset professorit
Jyväskylän yliopiston professorit
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt