Ultraviolence (albumi)

Ultraviolence on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Lana Del Reyn kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 13. kesäkuuta 2014 UMG Recordingsin kautta. Albumi debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 11 viikkoa.

Musiikki
Musiikillisesti Ultraviolence eroaa selkeästi laulajan aiemmasta tuotannosta. Toisin kuin kamaripop- ja hip hop -painotteinen Born to Die, Ultraviolence sulauttaa yhteen useita eri tyylilajeja, kuten desert rockia, psykedeelistä rockia ja soft rockia, pysyen samalla uskollisena laulajan aiemmin luomalle synkälle ja elokuvalliselle estetiikalle. Tämän tyylimuutoksen on kerrottu johtuvan Del Reyn tutustumisesta Yhdysvaltain länsirannikon ja Brooklynin musiikkiin, sekä altistumisesta Nashville, Tennesseen rockille Dan Auerbachin johtamissa levytyssessioissa. Hänen arvostuksensa jazzmuusikoita, kuten Nina Simone, Billie Holiday ja Leonard Cohen, kohtaan sekä vaihtoehtorockyhtye Nirvanaa ja 1970-luvun artisteja, kuten Bob Seger, The Eagles, Dennis Wilson, kohtaan vaikutti myös musiikillisen tyylisuunnan vaihtoon.

Albumin aloittava desert rock -balladi ”Cruel World” kertoo hulluksi itseään kuvailevasta tytöstä, joka on lopettanut tuhoisan suhteen ja joka tuntee olonsa pikemminkin huojentuneeksi kuin murheelliseksi (”I shared my body and my mind with you / that’s all over now”). Sitä kuvailtiin The Huffington Postissa kappaleeksi, joka määrittää albumin tunnelman täydellisesti. Albumin toinen kappale ”Ultraviolence” käyttää suurelta osin pianoa ja kielisoittimia. Sen nimi on viittaus Anthony Burgessin romaaniin Kellopeliappelsiini (1962), jossa termi esiintyy. Sanoitukset koskevat perheväkivaltaa, ja ne kuvailevat naista, joka uskoo miehensä lyöntien olevan rakkaudenosoitus häntä kohtaan (”He hurt me, but it felt like true love”). Kertosäkeessä hän laulaa ”I can hear sirens, sirens”, mikä voi tarkoittaa hälytysajoneuvojen paikalle tuloa. ”Shades of Cool” on hidas ja hieman surumielinen balladi, jolle tunnusomaista on sen jälkikaikuiset kitarat, hienoinen tunnelmallisuus ja Del Reyn laulu, joka vaihtelee hyssyttelevän kuiskailun ja hetkellisen valituksen välillä. Kappaleen harmoniset kitarat, hidas bassolinja ja paisuva orkestra ympäröivät Del Reyn surumielistä laulua. Sen sanat kertovat periksiantamattomasta miehestä, jota laulaja yrittää pakollisesti muuttaa.

Kappaleet

Lähteet

Aiheesta muualla 
Ultraviolence Discogs.comissa 

Vuoden 2014 albumit
Lana Del Reyn albumit
Psykedeeliset rockalbumit