Karolina Pavlova

Karolina Karlovna Pavlova (ven. Каролина Карловна Павлова), os. Jaenisch, Jänisch (ven. Яниш); (10. heinäkuuta (J: 22. heinäkuuta) 1807 Jaroslavl, Venäjän keisarikunta – 2. joulukuuta (J: 14. joulukuuta 1893 Dresden, Saksan keisarikunta) oli 1800-luvun tunnetuin venäläinen naiskirjailja. Hän oli huomattava runoilija, kääntäjä ja salonginpitäjä.

Suku ja koulutus 
Karolina Pavlova syntyi saksalaisperäisen professorin perheeseen. Hän sai perusteellista ja monipuolista kotiopetusta isänsä ohjauksessa, osasi useita eurooppalaisia kieliä ja luki paljon. Hän vietti lapsuutensa, nuoruutensa ja aikuiselämänsä Moskovassa. Hänen isänsä, Venäjällä syntynyt saksalaistaustainen professori Karl Ivanovitš Jänisch (1744-1833) oli lääkäri, opetti yliopistossa fysiikkaa ja kemiaa, opiskeli tähtitiedettä ja maalausta sekä tunsi kirjallisuutta erittäin hyvin. Karolina auttoi isäänsä tähtitieteellisissä havainnoissa ja Moskovassa hänet tunnettiin "lahjakkaana, monipuolisimmilla ja erikoisimmilla kyvyillä varustettuna tyttönä."

Hän oli jonkin aikaa kihloissa kuuluisan puolalaisen kirjailijan Adam Mickiewiczin kanssa. Rikkaan setänsä vuonna 1836 perinyt, vanhaksi piiaksi uhkaavasti jäämässä ollut Karolina oli nyt hyvä naimakauppa. Karolina meni vuonna 1837 naimisiin kirjailija Nikolai Pavlovin kanssa. Aviomies oli kevytmielinen, toivoton uhkapeluri ja huonoissa väleissä esimiestensä kanssa maaorjuutta arvostelevien kirjoitusten vuoksi.

Pavlovan mies hävisi vaimonsa omaisuuden uhkapelissä vuoteen 1853 mennessä ja karkotettiin Permiiin. Avioliitto hajosi lopullisesti, minkä jälkeen Karolina Pavlova muutti Pietarin kautta Tarttoon. Hän vieraili Konstantinopolissa, Italiassa, Sveitsissä, ja vuonna 1861 hän lopulta asettui Saksaan, Dresdeniin. Vuodesta 1856 lähtien hän asui etupäässä Euroopassa ja vuodesta 1858 Saksassa, mutta säilytti aluksi yhteytensä venäläiseen kirjallisuuselämään vierailemalla satunnaisesti lyhyitä aikoja Venäjällä.

Kiellettyjen kirjojen löytyminen kotoa, vaimon omaisuuden menettäminen ja siitä seurannut Nikolai Pavlovin velkavankeus ja karkotus aiheuttivat valtaisan skandaalin, johon osasyyllisenä pidettiin myös Karolina Pavlovaa.

Kirjallinen ura 
Runoilijana Pavlova pääsi esille jo nuorena 1820-luvulla kirjallisuussalongeissa. Hänen ensimmäinen käännöskokoelmansa Das Nordlicht ('Revontulet') ilmestyi Saksassa vuonna 1833. Käännösten lisäksi se sisälsi kymmenen alkuperäistä saksankielistä runoa.

Vuonna 1839 Pariisissa ilmestyi ranskankielinen käännöskokoelma, joka sekin sisälsi alkuperäisiä runoja. Samana vuonna ilmestyi ensimmäinen venäjänkielinen runo. Pavlova julkaisi venäläisiä runojaan aikakauslehdissä, vuosikirjoissa ja kokoelmissa ja järjesti miehensä kanssa viikoittaisia illalliskutsuja, joilla kävi Moskovan tunnetuimpia kirjailijoita.

Pavlova käänsi arvostamiaan venäläisiä romantikkoja kuten Aleksandr Puškinia muille kielille, etupäässä saksaksi. Hän käänsi vuonna 1839 myös Friedrich Schillerin Orleansin neitsyen ranskaksi. 

Vuonna 1848 ilmestyi runo- ja proosaromaani Dvoinaja žizn (ven. Двойная жизнь, "Kaksoiselämää”). Sensuuri kielsi Ranskan helmikuun vallankumoukseen liittyvän runoelman Razgovor v Trianone (ven. Разговор в Трианоне, ”Keskustelu Trianonissa”), joka levisi käsikirjoituksena ja ilmestyi Lontoossa vuonna 1861.

Vuodesta 1856 lähtien hän asui etupäässä Euroopassa ja vuodesta 1858 Saksassa, mutta säilytti aluksi yhteytensä venäläiseen kirjallisuuselämään. Vuonna 1863 Moskovassa ilmestyi Pavlovan runovalikoima, joka sai lehdistössä kielteisen vastaanoton tyylilisesti vanhentuneena ja yhteiskunnallisesti kantaaottamattomana. Hän kuoli unohdettuna Saksassa köyhyydessä.

Kirjallinen perintö 
Pavlovan tuotanto edustaa myöhäisromantiikkaa. Lyyristen runojen otsikkona on usein Dumy (ven. ДУМЫ, "Ajatuksia") ja niiden äänilaji vertautuu usein Jevgeni Baratynskin meditatiiviseen runouteen.  

Hänen lyyrinen sankarinsa on yhteiskunnan yläpuolelle kohoava ja sen kanssa kiistelevä ihminen. Osittain omaelämäkerrallinen romaani Dvoinaja žizn (Kaksoiselämää) on kertomus hienoston moraalittomasta kasvatuksesta. Runoilija suhtautui kielteisesti vallankumoukseen. Kansa on hänen mielestään ”joko julma tiikeri tai lauhkea juhta”. Pavlova vältti tietoisesti sitoutumista poliittisiin leireihin, mutta hänen vuonna 1854 ilmestynyt runoelmansa Razgovor v Kremle (ven. РАЗГОВОР В КРЕМЛЕ, ”Keskustelu Kremlissä”) on sävyltään selvästi slavofiilinen. 

Runoilijan tuotanto saavutti huippunsa 1860-luvulla, jolloin sitä hallitsivat intiimi rakkauslyriikka sekä byronilainen runoilijan yksinäisyyden teema. Pavlovan runokieli on tiivistä, energistä ja riimeiltään omaperäistä. Hänen tuotantonsa otettiin aluksi ihastuneesti vastaan, mutta myöhemmin siitä tuli zapadnikkien ja slavofiilien välisen kiistelyn kohde. 1900-luvun alussa Pavlova sai jälleen arvostusta venäläisiltä symbolisteilta, erityisesti Valeri Brjusovilta, joka vuonna 1915 julkaisi kokoelman "Ylösnoussut" (ven. Воскресил) Pavlovan teoksista. Kirjallisuushistoriallisessa tutkimuksessa Karolina Pavlova on nostettu esille yhtenä venäläisen romantiikan huomattavimmista kirjailijoista.

Aiheesta muualla 

 Karolina Pavlovan teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)

Lähteet

Venäläiset runoilijat
Venäläiset kääntäjät
Vuonna 1807 syntyneet
Vuonna 1893 kuolleet