Kolmas ruttopandemia

Kolmas ruttopandemia oli paiseruton aiheuttama pandemia, joka riehui maailmalla 1850-luvulta 1900-luvun puoliväliin.

Pandemia alkoi eteläisen Kiinan Yunnanin maakunnassa vuonna 1855. Sieltä se alkoi levitä tina- ja oopiumkauppareittejä pitkin ja saavutti Kunmingin kaupungin vuonna 1866, Tonkininlahden vuonna 1867 ja Guangdongin maakunnan satamakaupungin Beihain vuonna 1882. Tauti levisi Kantoniin vuoteen 1894 mennessä ja sieltä Hongkongiin. Intian Bombayssa tauti alkoi esiintyä vuoteen 1896 mennessä.

1900-luvun taitteessa ruttoa esiintyi jo kaikkien maanosien satamissa. Sitä levittivät uusien höyrylaivojen mukana kulkeneet rotat.

Pandemia jatkui maailmalla vuoteen 1959 saakka. Se aiheutti yhteensä yli 15 miljoonan ihmisen kuoleman, joista suurimman osan Intiassa. Satojatuhansia ihmisiä kuoli myös Kiinassa, Indonesiassa ja Afrikassa. Etelä-Amerikassa kuoli noin 24 000 ja Euroopassa sekä Pohjois-Amerikassa noin 1 000. Australiassa oli vuosina 1900–1925 kaikkiaan 12 ruttoepidemiaa, jotka aiheuttivat 535 kuolemaa. Pandemian myötä rutto levisi kotoperäiseksi uusien alueiden jyrsijäpopulaatioihin, Aasian lisäksi myös Amerikkaan ja Afrikkaan.

Ennen kolmatta ruttopandemiaa ruton aiheuttajaa ei ollut vielä tunnettu. Pandemian aikana vuonna 1894 Alexandre Yersin havaitsi, että tautia aiheuttaa Yersinia pestis -bakteeri, ja vuonna 1898 Paul-Louis Simond tunnisti rotassa asustavan kirpun taudin levittäjäksi.

Nimitys ”kolmas ruttopandemia” johtuu siitä, että aiemmin oli esiintynyt kaksi suurta ruttoa: Justinianuksen rutto sekä Musta surma.

Katso myös 
 Mantšurialainen rutto

Lähteet

Aiheesta muualla 

1800-luku
1900-luku
Epidemiat