Blohm & Voss BV 138

Blohm & Voss BV 138 oli saksalainen kolmimoottorinen meritiedustelutehtäviin suunniteltu lentovene. Konetyypin kehityshistorian alku oli melko kivinen, ja se kävi läpi useita uudelleensuunnitteluvaiheita ennen lopullista, 227 kappaletta valmistettua sarjatuotantoversiota. BV 138 -koneet osallistuivat Saksan Luftwaffen kalustona toiseen maailmansotaan, missä ne lensivät muun muassa taisteluissa Norjasta ja Ranskasta sekä Pohjois-Atlantin laivasaattueita vastaan tehdyissä sotilasoperaatioissa.

Historia

Prototyypeistä tuotantoon 

Koneen suunnittelu käynnistyi 1934, kun Hamburger Flugzeugbau alkoi kehittää tiedustelutehtäviin suunnteltua erittäin pitkän kantaman lentovenettä. HA 138V1 -mallitunnuksen saaneessa prototyypissä oli lokinsiipeä muistuttanut niksattu siipi, joka oli asennettu yläsiipikonfiguraatioon. Peräsin kiinnittyi koneeseen kahdella puomilla, ja voimalaitteina oli kolme Junkers Jumo 205C -mäntämoottoria. Prototyypin ensilento tehtiin 15. heinäkuuta 1937. Koneen suuntavakaus ja liikehtimisominaisuudet vedessä todettiin kehnoiksi. Seuraavaksi valmistui uudelleensuunniteltu V2-prototyyppi, jonka ensilento oli elokuussa 1937. Kolmas prototyyppi (V3) romutettiin ennen valmistumistaan. Lentokuntoisiksi saadut prototyypit olivat Saksan siviililentokonerekisterissä tunnuksilla D-ARAK (V1) ja D-AMOR (V2).

HA 138 -mallitunnuksella tunnettu konetyyppi suunniteltiin merkittävin osin uudelleen Hamburger Flugzeugbaun toiminnan siirtyessä Blohm & Vossin nimen alle vuonna 1938. Tunnuksen BV 138A-0 saaneessa esituotantoversiossa luovuttiin niksatusta siivestä, ja siinä oli prototyypeihin verrattuna selvästi suurempi runko. A-0-esituotantoversiota valmistettiin kuusi konetta, ja sitä seurannutta A-1-tuotantoversiota 25 konetta. A-0 esituotantoversio teki ensilentonsa helmikuussa 1939 ja A-1-tuotantoversio kymmenen kuukautta myöhemmin huhtikuussa 1940. Tuotantoversio ehti osallistumaan rajoitetusti taisteluun Norjasta, ja täyteen palveluskuntoon koneet saatiin Läntisen Ranskan valtaukseen mennessä.

Jatkokehitetyt tuotantoversiot 
A-0- ja A-1-sarjojen koneissa havaittiin merkittäviä rakenteellisia vahvistustarpeita, jotka toteutettiin joulukuusta 1940 alkaen toimitettuihin koneisiin. Mallitunnuksen BV 138B-1 saaneessa vahvistetussa versiossa oli tehokkaammat 656 kilowatin (880 hv) Jumo 205D -moottorit, ja siihen oli lisätty puolustusaseistusta, johon kuuluivat runkoon asennetut uudet MG 151 -tykillä varustetut etu- ja taka-ampumot. B-versioiden koneet osallistuivat aktiivisesti liittoutuneiden laivasaattueita vastaan käytyihin taisteluihin Norjassa sijainneista tukikohdista vuodesta 1941 alkaen.

Rakenteellisesti edelleen vahvistetun C-1-version toimitukset alkoivat maaliskuussa 1941. Siinä keskimmäinen moottori oli varustettu edellisistä poiketen nelilapaisella potkurilla, ja koneen 7,9 millimetrin MG 15 -konekiväärit korvattu 13 millimetrin MG 131 -konekivääreillä. C-1-versio pystyi kuljettamaan aiempia versioita raskaamman pommikuorman, minkä lisäksi version koneissa oli mahdollisuus ylimääräisen MG 15 -konekiväärin ja FuG 200 Hohentwiel -etsintätutkan asentamiseen. Version koneita valmistettiin yhteensä 227. C-1-koneita käyttäneistä yksiköistä menestynein oli Pohjois-Norjaan sijoitettu Küstenfliegergruppe 406, joka osallistui Pohjois-Atlantin laivasaattueiden paikantamiseen ja seurantaan.

Muutamien BV 138C-1 -koneiden siipien alle asennettiin magneettimiinojen raivaamiseen suunniteltu rungon kiertävä, ympyrän muotoinen duralumiinirengas, joka voitiin magnetoida koneeseen asennetun generattorin avulla. Muuten aseistamattomasta miinanraivausversiosta käytettiin mallitunnusta BV 138MS. Konetyypin kaikkiin versioihin voitiin asentaa lentoonlähtöavusteeksi kaksi 500 kilogramman RATO-rakettimoottoria.

Säilyneet koneyksilöt 
 Juutinraumaan upotettiin BV 138 -lentovene brittien järjestämässä lentonäytöksessä heinäkuussa 1945. Kone löydettiin uudelleen salmen ylittävän Juutinrauman sillan rakennustöiden yhteydessä ja nostettiin vuonna 2000. BV 138:n jäänteet ovat esillä Helsingørissa sijaitsevassa Tanskan teknillisessä museossa.
 Kaksi romanialaista sukeltajaa löysi vuonna 2012 Romanian Mamaiassa sijaistevaan Siutghioljärveen pudonneen BV 138:n.
 Norjan maanmittauslaitoksen alus löysi kesäkuussa 2013 Porsanginvuonon luotaamisen yhteydessä brittiläisten lentokoneiden elokuussa 1944 alas ampuman BV 138 -koneen, joka oli uponnut 35 metrin syvyyteen lähelle saksalaisten toisessa maailmansodassa käyttämää Indre Billefjordin vesilentoasemaa.

Versiot 
Lähde: 
BV 138A-0
Kuusi konetta toimitettiin vuonna 1939, joista yksi muunnettiin myöhemmin B-0-versioon. Ensilento helmikuussa 1939.
BV 138A-1
25 konetta toimitettu vuosina 1939–1940, ensilento huhtikuussa 1940.
BV 138B-0
Suuremmalle 14 480 kilogramman lentomassalle suunniteltu versio. Kymmenen toimitettiin vuonna 1940.
BV 138B-1
Voimalaitteena Jumo 205D -moottorit, vahvempi puolustusaseistus. 21 konetta toimitettiin joulukuusta 1940 alkaen.
BV 138B-1/U1
Hyökkäysaseistusta lisätty.
BV 138C-1
Rakenteellisesti vahvitettu versio, nelilapainen potkuri, 7,9 millimetrin MG 15 -konekiväärit korvattu 13 mm MG 131:llä ja mahdollisuus ylimääräisen MG 15 -konekiväärin asentamiseen. Joihinkin koneisiin asennettiin myöhemmin FuG Hohentwiel -tutka ja noin 70 konetta varustettiin katapulttilaukaisua varten.
BV 138C-1/U1
Hyökkäysaseistusta lisätty.
BV 138MS
Muutamat miinanraivaustehtäviin vuosina 1942–1943 muunnetut BV 138C-1 -koneet, joissa ei ollut aseistusta. Koneet oli varustettu magneettimiinojen raivaamiseen tarkoitetulla duralumiinisella renkaalla, joka magnetoitiin koneeseen asennetulla generaattorilla.

Tekniset tiedot (BV 138C-1)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

BV 138
Meritoimintakoneet
Lentoveneet
62.431 Ilma-alukset