Cheirolepis

Cheirolepis on sukupuuttoon kuollut viuhkaeväisten kalojen suku, joka eli devonikauden keskivaiheilta jurakauden bathonia-vaiheelle. Fossiileja on löydetty useista eri paikoista Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta. Se on tähän mennessä ainoa tunnettu suku heimossa Cheirolepidae ja lahkossa Cheirolepiformes ja on sattaa olla Dialipinan jälkeen kaikkien jäljellä olevien viuhkaeväisten sisarryhmä.

Cheirolepis oli lajista riippuen noin 55-senttinen makeanveden petokala. Sen virtaviivainen ruumis oli peittynyt pienillä, kolmiomaisilla kiillesuomuilla, kuten piikkieväkaloilla. Cheirolepiksen  evät, erityisesti ruumiin alapuolella, pään takana sijainneet rintaevät olivat hyvin kehittyneet, ja antoivat sille nopeutta ja vakautta, ja se oli mahdollisesti hyvin aktiivinen saalistaja. Suuret, eteenpäin suuntautuneet silmät viittaavat siihen että se saalisti näkönsä avulla. Cheirolepiksen leuat olivat vuoratut lukuisilla ohuilla, neulamaisilla hampailla, jotka soveltuivat muiden kalojen ruumiiden lävistämiseen. Leuat saattoivat avautua hyvin suureksi, joten se pystyi nielaisemaan saaliita jotka olivat kaksi kolmasosaa sen omasta pituudesta. Laaja temporaalinen ja geografinen levinneisyys osoittavat suvun saalistajien olleen hyvin menestyksekkäitä. Cheirolepis oli myös vinopyrstöinen, sen pyrstö oli muodoltaan samankaltainen kuin nykyisillä hailla sukulaisineen. Tämä on äärimmäisen primitiivinen piirre, minkä lähes kaikki nykyiset viuhkaeväiset ovat menettäneet. Yksi laji, C. canadensis, saattoi pitää halussaan suurimman määrän vatsaevien ruotoja ennätystä, niitä sillä oli G. Arratian ja R. Clouterin (1996) papereiden mukaan 124.

Lähteet

Viitteet 

Esihistorialliset viuhkaeväiset
Viuhkaeväiset