Braunschweig-Lüneburgin vaaliruhtinaskunta

Braunschweig-Lüneburgin vaaliruhtinaskunta (), epämuodollisesti Hannoverin vaaliruhtinaskunta (Kurfürstentum Hannover), perustettiin vuonna 1692 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan yhdeksänneksi vaaliruhtinaskunnaksi. Sitä hallitsi Hannover-suku, joka oli Welf-suvun sivuhaara.

Keisari Leopold I ylensi Hannoverin kaupungin ympäristössä sijainnutta Calenbergin ruhtinaskuntaa hallinneen herttua Ernst Augustin vaaliruhtinaaksi kiitokseksi tämän avusta yhdeksänvuotisessa sodassa. Nimitystä protestoitiin eikä se tullut virallisesti voimaan kuin vasta vuonna 1708 valtiopäivien hyväksyttyä sen. Braunschweig-Lüneburgin ensimmäinen vaaliruhtinas oli Ernst Augustin poika, Yrjö I Ludvig, josta tuli Ison-Britannian kuningas Yrjö I vuonna 1714, jolloin vaaliruhtinaskuntaa alettiin hallita personaaliunionissa Britannian kanssa.

Vaaliruhtinaskunta sulautettiin Napoleonin Ranskan vasallivaltio Westfalenin kuningaskuntaan vuonna 1807, kunnes Wienin kongressi palautti Hannover-suvun vallan ja vaaliruhtinaskunnasta tuli Hannoverin kuningaskunta vuonna 1814. Personaaliunioni Britannian kanssa kesti vuoteen 1837.

Vaaliruhtinaat
Ernst August 1692–1698
Yrjö I Ludvig 1698–1727 (vuodesta 1714 Ison-Britannian kuningas Yrjö I)
Yrjö II August 1727–1760 (Ison-Britannian kuningas Yrjö II)
Yrjö III Vilhelm Fredrik 1760–1807 (Ison-Britannian kuningas Yrjö III)

Aiheesta muualla

Saksan entiset valtiot ja valtiomuodostelmat
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan vaaliruhtinaskunnat
Ala-Saksin historia