Christof Wetterich

Christof Wetterich (s. 12. huhtikuuta 1952 Freiburg im Breisgau) on saksalainen teoreettinen fyysikko. Hän opiskeli fysiikkaa Pariisissa, Kölnissä ja Freiburgissa, jossa hän vuonna 1979 väitteli tohtoriksi. Hän on työskennellyt Cernissä Genevessä ja DESYssä Hampurissa. Vuodesta 1992 lähtien hän on toiminut teoreettisen fysiikan professorina Heidelbergin yliopistossa. Hän on tutkinut varsinkin kosmologiaa ja hiukkasfysiikkaa.

Saavutukset 

Wetterichin kehittämälle teoreettiselle menetelmälle funktionaalin renormalisoimiseksi on löydetty sovelluksia monilla fysiikan aloilla. Se tarjoaa sopivan viite­kehyksen esimerkiksi kvanttigravitaation, varsinkin sen asymptoottisen turvallisuuden tutkimiseksi,, sillä on merkitystä Yangin–Millsin teorioiden kannalta ja sitä voidaan soveltaa myös ei-relati­vistisiin kvantti­systeemeihin, esimerkiksi sillä voidaan kuvata aineen siirtymistä BCS-teorian mukaisesta supra­johtavasta tilasta Bosen–Einsteinin kondensaattiin.

Wetterich tunnetaan parhaiten vuonna 1987 esittämästään teoriasta dynaamisesta pimeästä energiasta eli kvintessenssistä. Se voisi selittää maailman­kaikkeuden havaitun kiihtyvän laajenemisen. Hän on tehnyt perustava tutkimusta myös neutriinojen pienen massan teoreettiseksi ymmärtämiseksi.

Wetterichin kehittämä funktionaalin renormalisointi­menetelmä yhdistää monet makro­fysikaaliset rakenteet jatkuvalla tavalla mikro­fysikaalisiin lakeihin. Sen nykyinen muoto perustuu eksaktiin Wetterichin yhtälöön.

Vuonna 2013 Wetterich esitti kosmologisen hypoteesin, joka kyseen­alaistaa yleisesti hyväksytyn käsityksen maailman­kaikkeuden laajenemisesta. Hänen mukaansa kaukaisten galaksien valon havaittu yleinen punasiirtymänä tunnettu ilmiö, jota yleensä pidetään todisteena niiden etääntymisestä, aiheutuisikin siitä, että maailman­kaikkeuden ja kaikkien siinä olevien hiukkasten massa kasvaa hitaasti. Kun valo lähti kaukaisista galakseista, siellä olleiden atomien massa olisi ollut nykyistä pienempi, minkä vuoksi niiden elektronien energiatasot olisivat olleet nykyistä alemmat ja sen mukaisesti niiden spektriviivojen taajuus olisi ollut alun perinkin nykyistä pienempi. Wetterichin hypoteesin ongelmana on kuitenkin, ettei sitä voida kokeellisesti vahvistaa: jos kaikkien kohteiden massat kasvavat suhteessa yhtä nopeasti, massan kasvua ei voitaisi havaita punnitsemalla, toisin sanoen vertailemalla eri kappaleiden massoja.

Kunnianosoitukset ja palkinnot
Vuonna 2005 Max Planck -instituutti myönsi Wetterichille Max Planckin tutkimus­palkinnon.  Vuodesta 2006 lähtien hän on ollut Heidelbergin tiedeakatemian jäsen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 
 

Saksalaiset fyysikot
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt