Thiersin puolustusmuuri

Thiersin puolustusmuuri () oli Pariisin ympärille vuosina 1841–1844 rakennettu kaupunginmuuri, jonka rakentamisesta päätti vuonna 1840 Ranskan silloinen ministerineuvoston puheenjohtaja Adolphe Thiers..

Muuri sijaitsi nykyisten Marsalkkojen bulevardien ja Boulevard Périphériquen välissä, ja sen sisään jäi lähes 80 neliökilometrin laajuinen alue. Alun perin muuri oli muutamia kilometrejä Pariisin rajan ulkopuolella, mutta vuoden 1860 alueliitoksessa se tuli Pariisin kunnalliseksi rajaksi. Muuri purettiin vuosien 1919 ja 1929 välillä.

Rakenne 

Muuri oli 33 kilometrin pituinen ja kulki enimmäkseen lähellä Pariisin nykyistä kunnallista rajaa. Sen sisäpuolelle jäi 78,02 neliökilometrin laajuinen alue.

Virallisesti muurista ja siihen liittyvistä rakennelmista käytettiin nimitystä "Les fortifications" (linnoitukset), joka puhekielessä usein lyhennettiin muotoon "les fortif'."  Pariisia ympäröineen linnoitusvyöhykkeen muodostaneet rakennelmat sisimmästä uloimpaan olivat:
 huoltokatu, Rue militaire
 kuuden metrin rintavarustus
 3,5 metrin paksuinen ja 10 metrin levyinen muuri
 40 metrin levyinen kuiva vallihauta
 vallihaudan loivarinteinen ulkoreuna
 250 metrin levyinen maavalli.

Lisäksi kokonaisuuteen kuului:
 95 bastionia
 17 porttia
 23 tullipuomia
 8 aukkoa, joiden kautta rautatiet kulkivat muurivyöhykkeen läpi
 5 aukkoa, joiden kautta joet ja kanavat kulkivat
 8 holvikäytävää, muun muassa Poterne de Montempoivre ja Poterne des Peupliers

Muuriin liittyvien rakennelmien ja varuskuntien huoltoväylänä toimi nykyisten Marsalkkojen bulevardien paikalla sijainnut Rue Militaire. Tämä katukin oli aluksi armeijan hallinnassa, mutta luovutettiin tietyin ehdoin Pariisin kaupungille vuonna 1861. Sitä myötäili hieman sisempänä myös Pariisia kiertänyt rautatie, Chemin de fer de Petite Ceinture.

Linnoitusjärjestelmän uloin osa oli 250 metrin levyinen maavalli. Vielä sen jälkeen kun se oli menettänyt sotilaalisen merkityksensä, se määriteltiin alueeksi, jonne ei saanut rakentaa, mutta jo 1800-luvun lopulla sinne muodostui slummiasutusta. Tätä vyöhykettä alettiin kutsua lyhyesti nimellä La Zone ("Vyöhyke"), jonka mukaisesti sen asukkaista alettiin käyttää ensin nimitystä "zoniers", myöhemmin halventavasti "zonards", mikä sana on yleistyneessä merkityksessä nykyisinkin käytössä..

Täydentävät rakennelmat 
Muuriin liittyivät seuraavat 16 linnoitusta:

 Fort de Charenton 
 Fort de Vincennes
 Fort de Nogent
 Fort de l'Est
 Fort de la Double-Couronne
 Fort de la Briche 
 Fort de Rosny 
 Fort de Noisy

 Fort de Romainville
 Forteresse du Mont-Valérien
 Fort d'Aubervilliers
 Fort d'Ivry
 Fort de Bicêtre
 Fort de Montrouge
 Fort de Vanves
 Fort d'Issy

Muita muuriin ja linnoituksiin liittyneitä rakennuksia ja rakennelmia olivat.

 Pantinin patteri
 Rouvrayn patteri
 Vertus'n patteri
 Aubervilliers'n ulkovarustukset
 Aubervilliers'n patteri
 Faisanderien umpilinnoitus
 Gravellen umpilinnoitus
 Nogentin puolikuuinnoitus
 Rû de Montfortin salpa
 Croultin salpa

 Bricheinin kanava
 Fontenay-sous-Bois'n umpilinnoitus
 Rosnyn puolikuulinnoitus
 Boissièren umpilinnoitus
 Montreuilin 'n umpilinnoitus
 Noisy-le-Secin puolikuulinnoitus
 Noisy-le-Secin umpilinnoitus
 Romainvillen puolikuulinnoitus
 Romainvillen kurtiini

Historia

Tausta 

Ludvig Filip, joka vuonna 1830 julistettiin ranskalaisten kuninkaaksi, oli vakuuttunut siitä, että maanpuolustuksen kannalta tärkeintä oli estää Pariisia joutumasta ulkomaisten sotajoukkojen käsiin, niin kuin Pariisin taistelussa vuonna 1814 oli käynyt. Sen vuoksi hän pani alulle suunnitelman pääkaupungin ympäröimiseksi muureilla ja linnoituksilla, jotka tekisivät sen valloittamattomaksi.

Ensimmäisen kerran hankkeen esitteli edustajainkamarille vuoden 1833 alussa marsalkka Nicolas Jean-de-Dieu Soult, valtioneuvoston puheenjohtaja ja sotaministeri. Ehdotus sai vasemmiston taholta osakseen erittäin ankaraa vastustusta, sillä epäiltiin, että hankkeen takana hallituksella oli sisäpoliittisia taka-ajatuksia: että linnoitusten todellinen tarkoitus ei olisikaan Ranskan puolustus vaan Pariisissa mahdollisesti puhkeavien kapinoiden kukistaminen.

Rakentaminen 
Muurin rakentamiselle myönnettiin määrärahat vuonna 1841. Työt valmistuivat vuonna 1844.

Thiersin muurin rakentamisen aikoihin Pariisin rajana oli sisempänä sijainnut muuri, vuonna 1790 valmistunut Mur des Fermiers généraux. Näin ollen Thiersin muurin sisään jäivät Pariisin lisäksi kokonaan tai osittain myös seuraavat kunnat: Montmartre, La Villette, Belleville, Charonne, Bercy, Ivry, Montrouge, Vaugirard, Auteuil, Passy ja Batignolles-Monceau.

Pariisin alueliitos 

Vuoden 1860 alueliitoksessa Pariisin rajat siirrettiin Thiersin puolustusmuurille, ja kaupunkiin liitettiin ne kunnat tai kuntien osat, jotka sijaitsivat muurin sisäpuolella.

Purkaminen 
Puolustusmuuria pidettiin jo 1800-luvun lopulla sotilaallisesti vanhentuneena, koska tykistön kantama oli pidentynyt, minkä selvästi osoitti varsinkin Saksan armeija vuonna 1871. Jo vuonna 1882 ehdotettiinkin muurin purkamista.. Muuriin liittyneen "vyöhykkeen" täyttivät vähitellen ilman suunnitelmaa paikalle pystytetyt rakennukset, joissa 1900-luvun alussa asui jo noin 30 000 henkeä.

Linnoitukset poistettiin käytöstä 19. huhtikuuta 1919 annetulla lailla, ja ne sekä muurit purettiin vähitellen vuoteen 1929 mennessä. Niiden alue oli aluksi joutomaana, mutta 1930-luvulta lähtien "vyöhykkeelle" on rakennettu pääasiassa sosiaaliseen asuntotuotantoon kuuluvia rakennuksia sekä urheilukenttiä ja puistoja.

Entisten bastionien muodot ovat maastossa monin paikoin vielä havaittavissa.

Boulevard Périphérique rakennettiin 1970-luvulla pääasiassa "vyöhykkeen" ulkolaidalle entisten puolustusmuurien ja linnoitusten alueelle, ja suurelta osin se on nykyisin rajana Pariisin ja sen esikaupunkikuntien välillä.

Säilyneet jäännökset 

Muun muassa seuraavat Thiersin muuriin liittyneet rakennelmat ovat yhä nähtävissä:
 Poterne des Peupliers, jonka alitse Bièvre-joki saapui Pariisiin, ennen kuin se putkitettiin
 Bastioni 1 rue Robert-Etlinin varrella lähellä Porte de Bercytä
 Bastioni 44 Ateliers Berthier'n takana Rue André-Suarèsin ja Rue Mstislav-Rostropovitchin risteyksessä
 Bastioni 45 Jardin Claire-Mottessa Rue Albert-Roussellin varrella
 Osa bastionia 28 Porte de la Villettellä lähellä Parc de la Villetteä
 Osa Arcueilin porttia
 Osa bastionista 82 Fondation Deutsch de la Meurthen puutarhoissa 
 joitakin kasarmeja ja tullivartijoiden taloja, jotka rakennettiin muutamiin bastioneihin varsinaisen muurin rakentamisen jälkeen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Pariisin entiset rakennukset ja rakennelmat
Kaupunginmuurit
Linnoitukset