Toivo Salokorpi

Toivo Kustaa Salokorpi (aiemmin Sirén; 24. helmikuuta 1892 Tampere – 18. joulukuuta 1976 Tampere) oli suomalainen ekonomi ja tiedustelu-upseeri. Hän toimi yleisesikunnan  tiedustelun palveluksessa Viipurin alatoimiston päällikkönä 1920–1930-luvuilla ennen talvisotaa. Sotilasarvoltaan hän oli tuolloin reservivänrikki. Hänen tiedustelu-uransa alku ajoittuu sisällissotaan.

Salokorven vanhemmat olivat Kustaa Erland Kaarlonpoika Sirén ja Kustaava Emanuelintytär Sirén. Heillä oli yhteensä seitsemän lasta. Toivo Kustaa Salokorpi oli naimisissa Minna Wahlroosin kanssa. Rakennustaiteen historioitsija ja tietokirjailija Asko Salokorpi oli heidän poikansa.

Ura
Salokorpi opiskeli ylioppilaaksi päästyään Kauppakorkeakoulussa ja valmistui ekonomiksi 1914. Hän erikoistui Venäjän kauppaan ja oli hyvä Venäjän olojen asiantuntija. Vuonna 1918 Salokorpi liittyi pietarinsuomalaisten perustamaan suojeluskuntaan ja toimi joukkueenjohtajana. Hän palasi Suomeen jo Suomen sisällissodan aikana ja hänestä tuli toukokuussa 1918 Suomen sotilastiedustelun Viipurin osaston eli Itäisen Tiedusteluosaston virkailija ja sittemmin osaston edustaja Terijoella.
 
Yleisesikunnan tilastolliseen ja ulkomaaosastoon kuuluneen tilastotoimiston Viipurin alatoimistossa Salokorpi huolehti muun muassa asiamiesten (vakoilijoiden) koulutuksesta apunaan emigrantti Pjotr Sokolov. Koulutus tapahtui Helsingin Punavuoressa Robertin- ja Fredrikinkatujen kulmatalossa, toimistokäytössä olleessa huoneistossa. Muista suomalaisista 1920–1940-lukujen tiedustelu-upseereista poiketen Salokorpea on luonnehdittu "siviilianalyytikoksi" ekonomin koulutuksen näin korostuessa.
Hänen asiantuntija-alaansa kuului mm. armeijakuntien ja divisioonien tiedustelutoimistojen (toimisto II) ja salaisen tiedustelun yhteistoiminta.

Kun tiedustelutoimiston jaos V perustettiin helmikuussa 1940 hoitamaan erityisesti Baltian maihin kohdistuvaa tiedustelua, Salokorpi siirtyi alatoimistosta vielä talvisodan aikana sen johtoon. Häntä seurasi alatoimiston päällikkönä Hannes Vehniäinen. Kapteeniksi ylennyt Salokorpi johti jaos V:tä sen lakkauttamiseen, elokuuhun 1945, saakka. Osaston viimeisiä tehtäviä oli varjostaa ja salakuunnella Liittoutuneiden valvontakomission henkilökuntaa.

Stella Polaris -operaatiossa Salokorpi vastasi sotilastiedustelun asiakirja-aineistosta Ruotsissa kuvattujen mikrofilmien kehityttämisestä Puolustusvoimien kuvakeskuksessa.

Sodan jälkeisessä sotilastiedustelun hiljaisessa vaiheessa Salokorpi kuului Ulkomaatoimiston raportteja tuottaneeseen henkilökuntaan vuoteen 1946 asti. Hänet mainitaan tässä yhteydessä jälleen ekonomina. Siviilissä Salokorpi työskenteli Lokomon palveluksessa, aluksi sotakorvaustoimituksissa, missä oli hyötyä hänen Venäjän ja Neuvostoliiton tuntemuksestaan. Lokomo toimitti sotakorvauksiin mm. veturien höyrykattiloita ja puutalotehtaiden koneita sekä kokosi yli 300 höyry- ja dieselveturia.

Katso myös
 Jonne Aikomus
 Pekka Jänhiä

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta
 
 

Suomalaiset upseerit
Vuonna 1892 syntyneet
Vuonna 1976 kuolleet