Betty Carter

Betty Carter (alkujaan Lillie Mae Jones, 16. toukokuuta 1929 Flint, Michigan – 26. syyskuuta 1998 Brooklyn, New York) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja, joka tunnettiin poikkeuksellisen taitavana improvisoijana ja scat-laulajana.

Carter opiskeli pianonsoittoa Detroitissa ja alkoi 16-vuotiaana esiintyä laulajana kaupungin klubeissa 1940-luvun puolivälissä, aluksi nimellä Lorene Carter. Lionel Hampton otti Carterin 1948 yhtyeensä laulusolistiksi, mutta sanoi vähän väliä tämän irti koska Carter improvisoi liikaa. Lopullisesti heidän tiensä erosivat 1951, minkä jälkeen Betty Carter esiintyi jazzklubeissa muun muassa Charlie Parkerin, Dizzy Gillespien, Miles Davisin, Muddy Watersin, T-Bone Walkerin ja Thelonious Monkin kanssa.

Vuosina 1960–1963 Betty Carter esiintyi ja levytti Ray Charlesin kanssa, kunnes vetäytyi kiertue-elämästä mentyään naimisiin. Avioliitto ei kuitenkaan kestänyt monta vuotta, ja 1960-luvun lopulla Betty Carter esiintyi taas. Hän julkaisi vuoden 1971 albuminsa omalla Bet-Car-levymerkillään. 1970-luvulla Carter kiersi yliopistoissa pitämässä konsertteja ja työpajoja.  Vuosikymmenen lopulla hän kiersi Eurooppaa ja vieraili trioineen myös Pori Jazz -festivaaleilla 1978.

Vuonna 1988 Betty Carter sai Grammy-palkinnon albumistaan Look What I Got! Vuonna 1993 hän aloitti Jazz Ahead -hankkeensa, jonka tuloksena 20 nuorta jazzmuusikkoa sai viettää viikon harjoitellen ja säveltäen hänen kanssaan. Vuonna 2012 albumi The Audience with Betty Carter (1980) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.

Bill Clinton myönsi Betty Carterille 1997 National Medal of Arts -palkinnon. Carter kuoli haimasyöpään 69-vuotiaana 1998.

Lähteet

Yhdysvaltalaiset jazzlaulajat
Vuonna 1929 syntyneet
Vuonna 1998 kuolleet