Katalaanin äännerakenne

Tämä artikkeli käsittelee katalaanin äännerakennetta eli fonologiaa. Katalaanissa on tietynasteissa murteellista vaihtelua, ja vaikka sillä onkin kaksi standardiääntämystä, itäkatalaani ja valencia, tämä artikkeli käsittelee useimpien murteiden ominaisuuksia.

Konsonantit

  ja  ovat laminaalisia dentialveolaareja . Sibilanttien  jälkeen ne ovat laminaalisia alveolaareja .
  ja  ovat velaareja mutta edistyvät prevelaarisiksi ennen etuvokaaleja.. Joissakin Mallorcan murteissa tilanne on päinvastainen: normaali ääntämys on palataalinen , mutta ennen likvidoja ja pyöreitä takavokaaleja .
 Konsonantit  ovat apikaalisia etualveolaareja , mutta  ovat laminaalisia dentialveolaareja  ennen konsonantteja . Lisäksi  on postalveolaarinen  tai alveolopalataalinen  ennen konsonantteja , velaarinen  ennen konsonantteja  ja labiodentaalinen  ennen konsonantteja , jolloin se myös lankeaa yhteen :n kanssa. Se yhtenee :ään myös ennen konsonantteja  ääntyen .
 Alveolaarit  ovat apikaalisia taka-alveolaareja .
 Affrikaatat  ovat apikaalisia alveolaareja .
 Palataalit  ovat laminaalisia etualveolopalataaleja .

Soinnilliset obstruentit ääntyvät sanan lopussa soinnittomina. 

Soinnittomat klusiilit lenitoituvat approksimanteiksi tavun alussa kontinuanttien jälkeen;  → . Poikkeuksina  lateraalien jälkeen ja  :n jälkeen eivät lenitoidu. Lisäksi ei-betasistisissä murteissa  ei lenitoidu. Tavun koodassa ne ääntyvät klusiileina paitsi useimmissa valencian murteissa, joissa ne lenitoituvat. Joissakin valencian murteissa soinnittomat klusiilit  saattavat lenitoitua sanan lopussa ennen vokaalia: tot açò . Joissakin murteissa, erityisesti valenciassa, sananalkuinen  saattaa lenitoitua: gata . Monissa murteissa valenciaa lukuun ottamatta  ja  voivat ääntyä geminaattoina tietyissä ympäristöissä: poble ; regla . Mallorcalla velaarit  ääntyvät sanan lopussa ja ennen etuvokaaleja , mikä on joissakin murteissa laajentunut kaikkiin ympäristöihin paitsi ennen likvidoja ja takavokaaleja; esim. sang .

Affrikaattojen foneeminen status on epävarmaa; muiden konsonanttien jälkeen ne esiintyvät vapaassa vaihtelussa vastaavien frikatiivien kanssa (clenxa  ~ ), ja ne voidaankin analysoida paitsi affrikaattoina myös klusiili-frikatiivi-sarjoina. Kaikkein vähiten esiintyvät alveolaariset affrikaatat :  ainoastaan vokaalien välissä (metzines ) ja  lähinnä historiallisissa yhdyssanoissa (potser , sanoista pot ja ser) ja morfeemirajan yli (tots , sanan tot monikkomuoto). Alveolopalataalisten affrikaattojen  esiintyminen riippuu murteesta. Standardi-itäkatalaanissa sananalkuinen  esiintyy ainoassaan eräissä vierasperäisissä sanoissa (txec ) ja vapaasti sanan keskellä ja lopussa (fletxa ; despatx ).  esiintyy ainoastaan vokaalien välissä (metge ) ja eräiden analyysien mukaan myös sanan lopussa, missä se kuitenkin ääntyy soinnillisena vain ennen vokaalia (raig esbiaixat , mutta raig ). Monissa murteissa ja painokkaassa puheessa sananalkuinen  esiintyy :n tilalla: xinxe , standardinmukaisesti . Valenciassa ja eteläkatalaanissa itäkatalaanin :aa vastaa yleensä : gel . 

 esiintyy Baleaareilla, algareesissä, valenciassa ja paikoitellen Etelä-Kataloniassa. Muualla se on yhdistynyt historialliseen :hen niin, että  ja  esiintyvät täydennysjakaumallisesti. Mallorcalla  ja  esiintyvät täydennysjakaumallisesti niin, että  esiintyy ennen vokaaleja (blava , blau ). Niissä murteissa, joissa molemmat äänteet esiintyvät, ne kontrastoivat ennen vokaaleja ja neutralisoituvat :ksi ennen konsonantteja.

Joissakin valencialaismurteissa  ja  ääntyvät niin samankaltaisina, että tulevaisuudessa on odotettavissa niiden neutralisaatio. Pohjoisvalenciassa  ääntyy yleisesti  tai . Keskivalencian sanoissa mig ja lleig esiintyvää äännettä on kuvailtu :ksi :n sijaan.

Aragonissa ja keskivalenciassa soinnilliset frikatiivit ja affrikaatat ovat yhtyneet niiden soinnittomiin vastineisiin ja  on langennut yhteen :n kanssa.

Vaikka ”tumma” l eli  onkin :n paikka-allofoni useissa murteissa, se ääntyy aina tummana itämurteissa.

Roottisten konsonanttien  jakauma on samankaltainen kuin espanjassa. Vokaalien välissä ne kontrastoivat (mirra ; mira ), mutta muuten ne esiintyvät täydennysjakaumallisesti.  esiintyy muun kuin sananalkuisen tavun alussa ja konsonanttien  jälkeen. Tavun koodassa esiintyvän roottisen äänteen suhteen esiintyy murteellista vaihtelua: länsikatalaanissa esiintyy yleisesti , kun taas keskikatalaanissa heikosti tremulanttinen  paitsi ennen vokaalilla alkavaa sanaa samassa prosodisessa yksikössä, jolloin se on .

Huolitellussa puheessa konsonantit  voivat esiintyä kahdennettuina (innecessari ; emmagatzemar ; il·lusió ). Kahdentunut  on myös mahdollinen (ratlla ).

Vokaalit

  on luoteis- ja keskikatalaanissa takaisempi ja avoimempi kuin sen espanjankielinen vastine, hieman etisempi ja suppeampi  Ribagorçassa ja valenciassa ja vielä etisempi ja suppeampi  Mallorcalla.
 Mallorcalla, Minorcalla ja valenciassa puoliväljät vokaalit  ovat avoimempia, eli niiden ääntämys on lähellä vokaaleja .
 Algareesissä, pohjoiskatalaanissa ja joidenkin espanjankielisten alueiden rajoilla puolisuppeat ja puoliväljät vokaalit saattavat yhdistyä vokaaleiksi .
 Suppeat vokaalit ovat väljempiä kuin espanjassa. Painottomat  yleisesti keskistyvät. Valenciassa ja Baleaareilla ne ovat väljempiä ja keskisempiä. 
 Pohjoiskatalaani lainaa usein ranskasta ja oksitaanista vokaalit .
 Barcelonan metropolialueella painoton švaa väljistyy :ksi.
 Tavunloppuisia nasaaleja edeltävät vokaalit voivat nasalisoitua: diumenge .

Useimmissa murteissa on seitsemän painollista vokaalifoneemia. Joissakin baleaarimurteissa esiintyy kuitenkin lisäksi painollinen švaa.

Itäkatalaanissa painottomat vokaalit redusoituvat seuraavasti:  → ;  → ;  ei muutu. Algareesissä  yhtyvät :han. Useimmilla Mallorcan alueilla  voi esiintyä painottomana.

Länsikatalaanissa redusoituminen tapahtuu seuraavasti:  → ;  → ;  eivät muutu.

Lähteet

Katalaanin kieli