Balilla-luokka

Balilla-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän avomerikelpoisen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset valmistuivat 1920-luvun lopulla.

Suunnittelu 
Laivasto asetti uudelle risteilijäsukellusveneelle vaatimuksen toimimisesta Italian Afrikan siirtomaihin sijoitetuista tukikohdista Punaisellamerellä ja Intian valtamerellä, minkä vuoksi aluksilla tuli olla riittävä toimintasäde ja nopeus pinta-ajossa. OTO-telakan suunnittelijoiden lähtökohtana oli Italiaan ensimmäisen maailmansodan loputtua siirretty Saksan keisarikunnan laivaston U-120.

Suunnittelun tuloksena syntyi kaksoisrungolla varustettu alus, jonka maksimisukellussyvyys oli etriä. Koeajoissa toukokuussa 1930 alusluokkaan kuulunut Millelire saavutti jopa etriä. Aluksilla oli apumoottorina Fiatin valmistama 425 hevosvoiman dieselmoottori, jolla toteutettiin seitsemän solmun taloudellinen nopeus ja 13 000 merimailin toimintamatka. Lisäksi apumoottoria voitiin käyttää akkujen lataamiseen. Alusten vakaus oli huono eikä pinta-ajossa 17,5 ja sukelluksissa 8,9 solmun suunniteltuja nopeuksia saavutettu.

Alusten aseistuksena oli keulassa neljä ja perässä kaksi 533 millimetrin torpedoputkea, joihin oli kymmenen torpedoa aluksen varastoissa. Lisäksi Sciesaa lukuun ottamatta kullakin aluksella oli neljä miinaa. Alukset oli varustettu 120 millimetrin 27 pituuskaliiperin tykillä, joka oli alun perin varustettu kilvellä ja sijoitettu tornin etuosaan. Vuonna 1934 tykit korvattiin 120 millimetrin 45 pituuskaliiperin kannelle sijoitetulla tykillä. Ilmatorjunta-aseistuksena aluksilla oli kaksiputkinen 13,2 millimetrin konekivääri.

Alukset

Lähteet

Viitteet