Olneyn leesiot

Olneyn leesiot eli vauriot ovat hermovaurioiden muoto, jotka aiheutuvat hermoston NMDA-reseptoreiden (NMDAR) toimintaa hillitsevien aineiden eli antagonistien vaikutuksesta, jonka aineet aiheuttavat sitoutumalla näihin reseptoreihin. Siksi ilmiötä kutsutaan myös NMDAR-antagonistien neurotoksisuudeksi (NAN).

Tarkka mekanismi, jolla vauriot aiheutuvat, on kiistanalainen.

Olneyn leesiot ovat merkittävä tutkimuskohde, koska NMDA-reseptorien (NMDAR) antagonisteja käytetään yleisesti lääkkeinä ja päihteinä. Lääketieteessä esimerkiksi memantiinia käytetään Alzheimerin taudin etenemisen hidastamiseen, ketamiinia anestesia-aineena ja dekstrometorfaania yskänlääkkeenä. Leesioita on havaittu eläinkokeissa useilla eri eläinlajeilla tietyillä NMDAR-antagonisteilla. Leesioista ei kuitenkaan ole yhtä selkeitä viitteitä ihmisillä. Siksi leesioiden esiintyvyys ihmisissä on kiistanalaista ainakin NMDAR-antagonistien lääkekäytössä. Jos niitä havaitaan esiintyvän ihmisillä lääketieteellisessä käytössä, saatetaan antagonistien lääkekäytöstä luopua joissain hoitomuodoissa potilasturvallisuuden vuoksi; erityisesti jos kyse on lapsien tai raskaana olevien naisten hoidosta (lasten ja sikiöiden hermostot ovat kehitysvaiheessa).

Huolimatta NMDAR-antagonistien mahdollisesta kyvystä aiheuttaa hermovauroita ihmisillä, suojaavat ne eräältä toiselta hermomyrkyllisyyden muodolta, jota kutsutaan eksitotoksisuudeksi. NMDAR-antagonisteja kutsutaan siksi näennäisen ristiriitaisesti välillä neuroprotektanteiksi, eli hermostoa suojaaviksi aineiksi. Memantiinia esimerkiksi käytetään suojaamaan hermostoa Alzheimerin taudissa esiintyvää NMDA-reseptorivälitteistä eksitotoksisuutta vastaan.

Olneyn leesiot ovat saaneet nimensä ne 1989 löytäneen tutkija John Olneyn mukaan. J. Olney ja kollegat suorittivat tutkimuksia rotilla eri NMDAR-antagonistien avulla (ketamiini, fensyklidiini, ditsosilpiini ja tiletamiini) ja havaitsivat aineiden aiheuttavan hermovaurioita. Olney ei kuitenkaan nimennyt havaittua ilmiötä itsensä mukaan ja nimitys Olneyn leesiot on yleistynyt vasta 1989 julkaistun tutkimuksen jälkeen. Nimitystä kuitenkin käytetään harvoin tieteellisissä julkaisuissa.

Vauriot ihmisillä
1999 tutkittiin kahdeksan henkilön ruumit, jotka käyttivät pitkään NMDAR-antagonisteihin kuuluvaa amantadiinia lääkkeenä. Ruumiinavauksissa heidän aivoissaan ei havaittu olevan Olneyn leesioita.

2013 tutkittiin 21:n ketamiinin päihdekäyttäjän aivoja magneettikuvauksella. Varhaisessakin vaiheessa havaittiin vaurioita, jotka olivat yli 4 vuotta kestäneen runsaan ja jatkuvan käytön jälkeen levittäytyneet kattamaan käyttäjän koko aivot. Käyttäjien sairashistoriasta ilmeni muistiongelmia, ahdistusta ja pisimpään käyttäneillä esiintyi selkeästi myös pakkoliikkeitä (ataksiaa). 2009 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin 150:stä tutkitusta henkilöstä niillä, ketkä käyttivät usein ketamiinia, heikentynyt muisti ja muun muassa masennusta. Nämä vaikutukset eivät kuitenkaan olleet merkittäviä ketamiinia harvoin käyttävillä.

Katso myös
Dissosiatiivit – päihderyhmä, johon NMDAR-antagonistit kuuluvat
Eksitotoksisuus
MPTP

Lähteet

Hermomyrkyt
Toksikologia