Luonnonvarojen kirous

Luonnonvarojen kirous (resurssien kirous, resurssikiro, resurssiloukku) kuvaa sitä että mailla, joilla on runsaasti luonnonvaroja (kuten fossiilisia polttoaineita ja tiettyjä mineraaleja), on yleensä heikompi talouskasvu, vähemmän demokratiaa ja huonompia kehitystuloksia kuin muilla mailla. Näistä haittavaikutuksista ja niiden poikkeuksista on monia teorioita.

Monet tutkimukset ovat osoittaneet runsaiden luonnonvarojen olevan yhteydessä heikkoon talouskasvuun. Meta-analyysi vuodelta 2014 vahvistaa öljyrikkauksien negatiivisen vaikutuksen demokratisoitumiseen. Luonnonvarojen myynnistä saadut varat nostavat valtion valuutan arvoa ja kiihdyttävät kotimaista inflaatiota. Se taas heikentää muiden vientisektoreiden kilpailukykyä.

Selityksiä
Jeff Herbstin mukaan luonnonvaravienti lisää autoritarismia siksi, että se kasvattaa keskushallinnon osuutta vientituloista ja näin ylläpitää hallituksia, jotka olisivat muuten kaatuneet. Poliittinen kilpailu vähenee ja vallasta luopumisen hinta kasvaa.

Useimmiten kehitysmaissa kaivosten työllistämisvaikutus, paikallinen jalostusarvo ja muut linkit paikalliseen talouteen ovat lähes olemattomat. Valtion hyöty kaivoksista ja luonnonvaroistaan onkin lähinnä sen saama tuotto niiden myynnistä. Valtion viennin ja tulojen riippuvuus muutamasta luonnonvarasta taas altistaa ne raaka-aineiden rajujen hintavaihteluiden aiheuttamille kriiseille.

Resurssiloukku on yksi kuudesta kehitysloukusta. Taloustieteilijä Paul Collierin mukaan suurin osa luonnonvaroiltaan vauraista ja hallinnon rakenteiltaan heikoista maista on jumissa resurssiloukussa.

Katso myös 
 Banaanivaltio
 Rent seeking
 Lahjonta
 Julkisen valinnan teoria

Viitteet

Kansainvälinen talous
Luonnonvarat
Politiikan käsitteet
Kehitysyhteistyö