Valkoinen orjakauppa

Valkoinen orjakauppa on sellaisesta toiminnasta käytetty nimitys, jossa paikka­tarjouksella houkutellaan nuoria naisia ulkomaille epä­siveellisiin tarkoituksiin.  Tämä ihmis­kaupan muoto on ainakin aikaisemmin suuntautunut pää­asiassa Lähi-idän ja Afrikan islamilaisiin maihin sekä Etelä-Amerikkaan.

Kansainväliset sopimukset 

Valkoisen orjakaupan hävittämiseksi tehtiin Pariisissa vuonna 1904 kansainvälinen yleissopimus, jota myöhemmin täydennettiin vuosina 1910 ja 1926 tehdyillä sopimuksilla. Näitä sopimuksia täydensi vuonna 1950 tehty laaja-alaisempi Ihmisten kaupan ja toisten prostituutiosta hyötymisen tukahduttamista koskeva yleissopimus.

Suomen laki 
Kansainvälisten sopimusten mukaisesti vuonna 1926 Suomen rikos­lain 25. lukuun lisättiin uusi pykälä 1a. Siinä säädettiin rangaistus sille, joka "aikoen saattaa haureuden väli­kappaleeksi toisen, saa hänet vastaanottamaan toimen, vie hänet pois tai erottaa hänet lähi­seurastaan", vaikka hänen suostumuksellaankin.  Rangaistus oli vähintään kuusi kuukautta vankeutta tai kuritus­huonetta enintään kahdeksan vuotta. Jos teko oli ammattimainen, enimmäis­rangaistus oli kymmenen vuotta kuritus­huonetta.

Pykälä kumottiin rikoslain uudistusten yhteydessä vuonna 1995. Sitä koskeneessa hallituksen esityksessä valkoista orjakauppaa koskeneen erityisen säännöksen kumoamista perusteltiin sillä, että tällainen toiminta täytti myös paritusta koskeneet rikos­tunto­merkit, jota paitsi säännöksen ei silloisessa muodossaan katsottu enää vastanneen naisen muuttunutta yhteis­kunnallista asemaa eikä sitä oikeus­käytännössä enää pitkään aikaan ollutkaan sovellettu.  

Rikoslain nykyiset ihmiskauppaa käsittelevät säännökset ovat vuodelta 2004.

Lähteet 

Orjakauppa
Ihmiskauppa