Aristofanes Byzantionlainen

Aristofanes Byzantionlainen (, ; n. 257–180 eaa.) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, kirjallisuudentutkija ja oppinut, joka eli hellenistisellä kaudella. Hän oli kotoisin Byzantionista ja toimi Aleksandriassa.

Elämä 

Aristofanes oli Apelleen poika ja kotoisin Byzantionista Traakiasta. Hän opiskeli Aleksandrian Museionissa Zenodotoksen ja Erathostheneen oppilaana, ja opetti itse Aristarkhos Samothrakelaista. Hän vaikutti kaupungissa Ptolemaios II:n (hallitsi 281–246 eaa.) ja Ptolemaios III:n (246–222 eaa.) aikana. Aristofanes toimi Aleksandrian kirjaston johtajana Eratostheneen jälkeen, ja hoiti tehtävää ainakin vuonna 195 eaa.

Antiikin lähteet kuvaavat Aristofaneen yhtenä aikansa merkittävimmistä grammaatikoista ja tekstikriitikoista. Hän perusti Aleksandriaan oman koulukuntansa, ja saavutti suurta mainetta kreikan kielen ja kreikkalaisen kirjallisuuden tutkimuksen alalla. Aristofanes muodosti oppilaansa Aristarkhoksen kanssa suuren osan siitä klassisen kreikkalaisen kirjallisuuden kaanonista, niin kutsutusta aleksandrialaisesta kaanonista, johon oli valittu kunkin alan parhaat teokset ja joka säilyi käytössä laajalti heidän jälkeensäkin.

Teokset 

Aristofanes työskenteli ennen kaikkea kreikkalaisten runoilijoiden tuotannon tekstikritiikin ja tulkinnan parissa. Erityisesti hän tutki Homerosta, jonka eepoksista hän muodosti uuden ja kriittisen tekstilaitoksen (). Hän ei kiinnittänyt huomiota pelkästään sanojen ja ilmaisujen selityksiin, vaan käsitteli myös runoelmien sommittelua ja eeposten rakennetta.

Samalla tavoin Aristofanes tutki ja kommentoi myös muita varhaisempia kreikkalaisia runoilijoita, kuten Hesiodos, Pindaros, Alkaios, Sofokles, Euripides, Anakreon, Aristofanes, Menandros ja monet muut. Hän tutki myös Platonin ja Aristoteleen filosofiaa, ja teki kriittisen laitoksen myös Platonin teoksista.

Samalla Aristofanes tutki grammatiikkaa. Aiemmin jo stoalaiset kielentutkijat olivat kiinnittäneet huomiota kielen epäsäännöllisyyksiin, mutta Aristofanes pyrki luomaan kreikalle kielioppia. Aristofanesta pidetään muinaiskreikan kirjoittamisessa käytettävän polytonisen aksenttijärjestelmän kehittäjänä.

Aristofaneen nimiin on laitettu ainakin seuraavat teokset:

 Analogiasta () – grammatiikan alan teos, joka käsitteli kieliopillisia sääntöjä, ja jota Terentius Varro käytti paljon.
 Attikalaiset sanat () – grammatiikan alan teos.
 Boiotian historia () – historian alan teos, joka mainitaan usein antiikin kirjallisuudessa.
 Kommentaarit () – oletettavasti homeerista runoutta käsitellyt teos.
 Lakonialaiset vieraat sanat () – grammatiikan alan teos.
 Rinnakkaiskohtia Menandrokselta ja niiltä, joilta hän varasti () – varhaisin tunnettu tutkielma plagioinnista.
 Sanat () – leksikografinen teos.
 Theban historia ( – historian alan teos, joka mainitaan usein antiikin kirjallisuudessa; mahdollisesti sama teos kuin Thēbaiōn horoi ().
 Vieraat sanat () – oletettavasti homeerista runoutta käsitellyt teos oudoista tai murteellisista sanoista.
 Uusi laajennettu laitos Kallimakhoksen teoksesta Pinakes ().
 Kommentaari Anakreonin runoihin.
 Lyhennelmä Aristoteleen teoksesta Eläinten luonnosta () – mahdollisesti sama teos kuin Kommentaareja Aristoteleehen ().
 Teos attikalaisista hetairoista, useita kirjoja. Liittyi attikalaisen komedian tutkimukseen.

Aristofaneen teoksista on säilynyt vain katkelmia, pääosin osana mainittujen kirjailijoiden teoksiin tehtyjä skolioita. Lisäksi on säilynyt muun muassa osa teoksesta Sanat. Aristofaneen säilyneiden katkelmian tuorein editio on William J. Slaterin Aristophanis Byzantii fragmenta (1986).

Joskus osa edellä mainituista teoksista on laitettu Aristofaneen sijasta tekstinkorjauksena Aristodemoksen nimiin, lähinnä koska hänen tiedetään kirjoittaneen samannimisiä teoksia.

Lähteet

Kirjallisuutta 

 

250-luvulla eaa. syntyneet
180-luvulla eaa. kuolleet
Antiikin kreikkalaiset grammaatikot
Kirjastotieteilijät