Austin A30 / A35

Austin A30 oli Austin Motor Companyn ja sen seuraajan British Motor Corporationin vuosina 1951–1956 valmistama pieni ja edullinen automalli. Mallin myynnissä ja markkinoinnissa viitattiin Austinin maailmansotien välissä valmistamaan, huippusuosittuun Austin 7 -malliin, ja A30 esiteltiinkin ”Uutena seiskana”. Monissa teksteissä ja tehtaan mainoksissa auton mallinimi on A30 Seven.

Ominaisuudet
A30:ssa oli ensimmäisenä Austinin valmistamana mallina teräspellistä prässätty itsekantava korirakenne, mikä teki autosta kevyemmän ja tukevamman kuin sen kilpailijoiden malleista. Edessä oli erillisistuimet, takaistuin oli sohvamallinen, ja istuimien verhoilu oli vinyyliä. Perusmallin varustukseen kuului tuulilasinpyyhin ja kuljettajanpuolen häikäsysuoja, jonka sai matkustajallekin lisämaksusta. Myös lämmityslaite oli maksullinen lisävaruste. Suomeen tuoduissa malleissa maahantuoja oli listannut nämä varusteet vakiovarusteiksi. Toisaalta auton 2-ovisesta saloon-versiosta löytyy pikkuhienoutena etureunastaan saranoitu, tuuletusasentoon avattava takasivuikkuna.

Malli tuli aluksi myyntiin vain 4-ovisena saloonina, 2-ovinen versio esiteltiin vuonna 1953. Vuonna 1954 mallistoon lisättiin umpikylkinen van ja sen pohjalta tehty, sivuikkunalla ja takapenkillä varustettu Countryman-estate. Austinin vanin kuormatila oli mitoiltaan pienempi ( 1.70 m3 ) kuin samoilla markkinoilla kilpailevan O-type 5cwt Morris Minor vanien ( 2.15 m3 ), mutta autojen kantavuus oli silti sama. Uusi isompi Austin A35 korvasi A30:n vuonna 1956. Uudessa mallissa oli mm. suurempi takaikkuna ja A30:n korin B-pilariin sijoitetut suuntaviitat oli vaihdettu nykyaikaisempiin suuntavilkkuihin.

Tekniikka
A30 oli varustettu oman aikansa moottoriteknisellä huipputuotteella, A-sarjan nelisylinterisellä rivimoottorilla, joka tuotti tehoa 30 hevosvoimaa, ja sen huippunopeus oli tehtaan ilmoituksen mukaan 110 km/h. Auton kiihtyvyys nollasta 60 mailiin oli 42,3 sekuntia ja polttoaineenkulutus sadalla kilometrillä seitsemän litraa. Auton kokoon ja tehoon nähden korkea kulutus selittyy osittain moottorin alhaisella puristussuhteella ( 7,5:1 ). Tämä taas on seurausta sodan aiheuttamasta polttoainepulasta; yleisesti saatavilla olevan bensiinin oktaaniluku Britanniassa oli 70, matala puristussuhde taas hankaloitti etenkin pieniä moottoreita huonon hyötysuhteen muodossa. Vuodesta 1952 alkoi markkinoille tulla vapaammin korkeampioktaanista bensiiniä. Ensimmäisen vuoden A30:n teho oli 28 hv ja puristussuhde 7,2:1. Jarrut olivat yhdistelmä vanhaa ja uutta ja auton takapyörien jarrujärjestelmää arvosteltiin vanhanaikaiseksi. Etujarruina oli jarruvalmistaja Lockheedin hydrauliset rumpujarrut. Takana auton koriin oli kiinnitetty yksi työsylinteri, jonka voima pyörän jarruille siirrettiin mekaanisesti, tankojen avulla. Arvostelusta huolimatta auton jarrujärjestelmä oli toimiva ja riittävän tehokas.Vaihteisto oli neliportainen, joka tämän aikakauden autoissa oli todella harvinaista. Ensimmäinen vaihde oli synkronoimaton ja kolme ensimmäistä vaihdetta oli välitetty lyhyiksi, kolmoselta neloselle välityksessä oli suuri harppaus.Jousitus oli edessä järjestetty erillisin kierrejousin, taka-akseli oli jäykkä ja jousitettu puolielliptisin lehtijousin.

Austin A35

Austin A35 oli British Motor Corporationin vuosina 1956 - 59 valmistama pieni henkilöauto. Mallista oli myös takaistuimella ja sivuikkunalla varustettu estate-versio, jota valmistettiin vuosina 1956 - 62 sekä umpikylkinen van, valmistusvuodet 1956 - 68.

Ominaisuudet
A35 esiteltiin vuonna 1956 suositun Austin A30:n seuraajaksi. Uusi mallinimi kuvasi aiempaa suurempaa ja tehokkaampaa, 34:n hevosvoiman, BMC A-sarjan moottoria. Uuden moottorin ansiosta auton huippunopeus ja kiihtyvyys olivat kasvaneet.

Ulkonäöltään A35 oli hyvin samankaltainen edeltäjänsä kanssa. Pyöräkoko oli 13" kuten A30:ssa. Näkyvimpinä ulkoisina muutoksina edeltävään malliin verrattuna oli suurempi takalasi sekä maski joka oli nyt maalattu, aiemman kromatun sijaan.  B-pilarien vinkkarit olivat poistuneet ja nyt autossa oli nykyaikaiset suuntavilkut edessä ja takana. Lattialle sijoitetun vaihteenvalitsimen toimintaa oli parannettu, ensimmäinen vaihde oli edelleen synkronoimaton. Auton parantunut suorituskyky on osaltaan uudistetun vaihdelaatikon ansiota. A30:n vaihteiston kolme ensimmäistä välitystä olivat välityssuhteeltaan lyhyitä ja lähellä toisiaan, kolmos-nelosvaihteen välissä oli suuri harppaus. A35:n välityssuhteita oli muutettu pidemmiksi ja auto saavutti nyt kolmosvaihteella nopeuden 60 mailia tunnissa ( 97 km/h ), aiemman 45:n mailin tuntinopeuden ( 72 km/h ) sijaan.

Kuten jo A30-malli, A35 oli tarjolla sekä 2- tai 4-ovisena saloonina että 2-ovisena Countryman-estate -mallina. Tavarankuljetukseen tarkoitettu umpikylkinen van kuului myös mallistoon, sen valmistus jatkui vuoteen 1968. Lisäksi vuonna 1956 A35:sta tehtiin 475 kpl:n erä avolavaista coupe utility-mallia. A35:n henkilömallin korvasi vuonna 1959 uusi Austin A40 Farina, mutta estate-mallia valmistettiin vuoteen 1962.

Brittiläinen "Motor"-lehti koeajoi 948 cc moottorilla varustetun A35:n vuonna 1956 ja mittasi auton huippunopeudeksi 71.9 mailia tunnissa ( 115,7 km/h ), kiihtyvyys 0-60 mph ( 97 km/h ) vei 30,1 sekuntia. Polttoaineenkulutus oli 6,8 l/100 km.

Omana aikanaan A35 oli Britteinsaarilla suosittu auto rata-autoilun saloon-luokissa.

Lähteet

Aiheesta muualla

 http://www.austinmemories.com/page8/page33/page33.html 

A30
1950-luvun autot