Kiinteä kotiteollisuuskoulu

Kiinteä kotiteollisuuskoulu oli aiemmin Suomessa oppilaitos, joka valmisti työntekijöitä tarpeellisille kotiteollisuuden työaloille.

Toiminta 
Kiinteistä kotiteollisuuskouluista vuonna 1930 annetun asetuksen mukaan kiinteän kotiteollisuuskoulun tarkoituksena oli kehittää työntekijöitä tarpeellisille kotiteollisuuden työnaloille, edistää naisten ja miesten käsityötaitoa yleensä sekä elvyttää kotiteollisuustoimintaa ja käsityöharrastusta.

Kiinteät kotiteollisuuskoulut, jotka olivat joko mies- tai naisoppilaita varten, olivat maataloushallituksen valvonnan alaisia.

Koulut 
Kiinteässä miesten kotiteollisuuskoulussa oli puu- ja metallityöosasto tai jompikumpi niistä, ja naisten kotiteollisuuskoulussa oli kutoma- ja ompelutyöosasto tai jompikumpi niistä.

Kiinteän kotiteollisuuskoulun saattoi omistaa valtio, kunta, kotiteollisuusyhdistys tai muu tähän verrattava yhteisö taikka yksityinen henkilö. Valtioneuvosto päätti uusien koulujen perustamisesta.

Opetus 
Kiinteän kotiteollisuuskoulun oppijakso voi olla yksi- tai kaksivuotinen kullakin osastolla, ja oppivuosi kesti kullakin osastolla yhdeksän kuukautta. Maataloushallitus määräsi koulun johtokunnan ehdotuksesta koulun oppivuoden alkamis- ja päättymisajan sekä salli erityisissä tapauksissa poikkeuksia oppivuoden pituuteen.

Koulussa opetettiin kullakin osastolla erikseen ammattitöitä, ammattitietoja, ammattipiirustusta sekä yhteisesti ammatillista laskentoa, kirjanpitoa ja kotiteollisuusliikeoppia. Yksityiskohtaisen opetusohjelman vahvisti maataloushallitus koulun johtokunnan ehdotuksesta.

Pääsyvaatimukset 
Päästäkseen oppilaaksi kiinteään kotiteollisuuskouluun hakijan tuli olla vähintään 16 vuotta täyttänyt sekä esittää todistukset siitä, että hän oli hyvämaineinen, että hän oli terve ja vapaa tarttuvista taudeista, että hän oli suorittanut ylemmän kansakoulun oppimäärän ja että hänellä oli holhoojan suostumus, jos hän oli vajaavaltainen.

Koulujen sijainnit 
1950-luvun alussa kiinteitä miespuolisille oppilaille tarkoitettuja kotiteollisuuskouluja olivat:
 Alavus: ajokalutyökoulu, puu- ja metallityöosastot
 Haukipudas: puu-, metalli- ja maalaustyöosastot
 Ilmajoki: puutyöosasto
 Jurva: puutyöosasto
 Kalajoki: rakennustyökoulu, erilliset ulko- ja sisätyöosastot
 Kemiö: ruotsinkielinen, puutyöosasto
 Kitee: puutyöosasto
 Koivulahti: ruotsinkielinen, puu-, metalli- ja maalausosastot
 Lahti: puu-, metalli- ja maalausosastot, koneenkorjausosasto
 Lapinjärvi (Porlammi): puu- ja maalaustyöosasto
 Lempäälä: puu- ja maalaustyöosasto
 Mynämäki: puu- ja metallityöosasto
 Parikkala: puutyöosasto
 Pieksämäki: puu- ja metallityöosasto
 Pirttikylä: ruotsinkielinen, puutyöosasto
 Tammela: puu-, metalli- ja rakennustyöosastot
 Teerijärvi: ruotsinkielinen, puutyöosasto
 Tyrvää: puutyöosasto
 Urjala: puutyöosasto
 Vöyri: ruotsinkielinen, puutyöosasto
 Äänekoski: metallityö- ja koneenkorjausosasto, autonajokoulu.

Naispuolisille oppilaille tarkoitettuja kiinteitä kotiteollisuuskouluja oli 1950-luvun alussa näillä paikkakunnilla:
 Hamina
 Iisalmi
 Isokyrö
 Joensuu
 Kajaani
 Kitee
 Kristiina: ruotsinkielinen
 Kuopio
 Lappeenranta
 Lempäälä
 Loimaa
 Mikkeli
 Oulu
 Petäjävesi
 Porvoo: suomen- ja ruotsinkielinen
 Tammisaari
 Toivala
 Tornio
 Turku: suomen- ja ruotsinkielinen
 Uusikaupunki
 Urjala
 Valkeala

Katso myös 
 Kiertävä kotiteollisuuskoulu

Lähteet

Lakiviitteet 

Suomalaiset kotiteollisuusalan oppilaitokset