Laamannikunta Suomessa

Laamannikunta () on Ruotsissa keskiajalla oikeudenkäyttöä varten luotu alue, laamannin toimipiiri. Suomesta muodostui Ruotsista erillinen ”Itämaan” laamannikunta. Laamanni mainitaan Suomessa ensi kerran vuonna 1362, jolloin Suomi muodosti yhden laamannikunnan.
 
Kuningas Eerik XIII Pommerilainen jakoi 29. lokakuuta 1435 ”Itämaat” eli Suomen kahteen laamannikuntaan, Etelä- ja Pohjois-Suomen laamannikuntaan ja antoi samana päivänä Turun maanoikeuden perustamiskirjeen. Pohjois-Suomi eli Pohja-Suomi (Norra Finland) tarkoitti siinä Aurajoen pohjoispuolta, Ahvenanmaa ja Pohjanmaa mukaan lukien. Etelä-Suomen laamannikunta sisälsi Suomen muut alueet (Varsinais-Suomi, Uusimaa, Häme ja Karjala). Molemmat laamannit istuivat Turussa.

Vuonna 1511 perustettiin Satakunnan-Pohjanmaan laamannikunta, joka pian yhdistettiin takaisin Pohjois-Suomen laamannikuntaan. Vuonna 1775 Pohjanmaa sai oman laamannikunnan Vaasan hovioikeuden perustamisen yhteydessä. Karjala kuului vuoden 1435 laamannikuntajaossa Etelä-Suomen laamannikuntaan. Karjalan laamannioikeuden synnystä ei ole selvää kuvaa, mutta todennäköisesti laamannin asetti Viipurin linnanpäällikkö. Laamannin valta ei ollut rinnastettavissa kahteen muuhun laamanniin, sillä hänellä ei ollut tuomiovaltaa Turun maanoikeudessa. Ensimmäinen tiedossa oleva Karjalan laamannin tuomio on vuodelta 1447.

Laamannin virat lakkautettiin 1868, jolloin laamanneja oli kuusi, kunkin hovioikeuden alaisuudessa kaksi.

Suomen laamannit
Ennen Suomen laamannikunnan jakoa Suomen laamanneina toimivat:
Nils Tuurenpoika, 1362
Arvi Kustaanpoika, 1366–1379
Bo Joninpoika Grip, 1380–1386
Jeppe Djäkn, 1386–1395
Klaus Pietarinpoika Fleming, 1402–1427
Peder Fleming, 1433–1434

Suomen laamannikunnat
Laamannikuntia oli lakkauttamishetkellä kuusi kappaletta:
Oulun laamannikunta
Turun ja Porin laamannikunta
Uudenmaan ja Hämeen laamannikunta
Karjalan laamannikunta
Vaasan laamannikunta
Viipurin laamannikunta

Entiset laamannikunnat
Pohja-Suomen laamannikunta, 1435–1775
Etelä-Suomen laamannikunta, 1435–1775
Satakunnan ja Pohjanmaan laamannikunta, 1511–1568
Kymin laamannikunta, 1776–1843
Vaasan ja Oulun laamannikunta, 1776–1835

Katso myös
Laamanni
Laamannikunta
Laamanninoikeus

Lähteet

Kirjallisuutta
Håkon Holmberg, Suomen laamannikunnat ja laamannit.  Sarjassa Turun Historiallinen Arkisto 16 (1963), s. 88-149.