James Rothman

James E. Rothman (s. 3. marraskuuta 1950 Haverhill, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen solubiologi, joka on tutkinut muun muassa kalvorakkuloiden liikennettä soluissa. Hänet on palkittu työstään useilla palkinnoilla, ja vuonna 2013 hän jakoi Randy Schekmanin ja Thomas Südhofin kanssa Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon.

Elämäkerta 
Rothman syntyi vuonna 1950 Massachusettsin Haverhillissa. Hän valmistui Yalen yliopistosta fysiikasta vuonna 1971, ja biokemiasta hän väitteli Harvardin yliopistosta tohtoriksi vuonna 1976. Vuodet 1971–1973 hän oli opiskellut Harvard Medical Schoolissa.

Rothman toimi 1976–1978 tutkijana Massachusetts Institute of Technologyn biologian laitoksella. Tämän jälkeen hän oli kymmenen vuoden ajan biokemian professorina Stanfordin yliopistossa. Tuona aikana Rothman alkoi tutkia kalvorakkuloita. Hän havaitsi 1980- ja 1990-luvuilla, että proteiinikompleksit mahdollistavat kalvorakkuloiden kiinnitymisen ja sulautumisen kohteeseensa. Rotman toimi vuosina 1988–1991 Princetonin yliopiston molekyylibiologian professorina ja oli perustamassa vuonna 1991 Memorial Sloan–Kettering Cancer Centerin solubiokemian ja biofysiikan osastoa, missä hän työskenteli vuoteen 2004. Vuonna 2008 hän siirtyi Yalen yliopiston solubiologian laitokselle.

Rothman on palkittu useaan kertaan työstään kalvorakkuloiden liikenteen tutkimisessa. Hän on saanut muun muassa vuonna 2002 Louisa Gross Horwitz- ja lääketieteellisen perustutkimustyön Lasker-palkinnon, jotka hän jakoi Randy Schekmanin kanssa. Vuonna 2013 Schekman ja Rothman olivat jakamassa Thomas Südhofin kanssa Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkintoa. Rothman on lisäksi Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemian ja American Academy of Arts and Sciencesin jäsen.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset biologit
Solubiologit
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saajat
Vuonna 1950 syntyneet
Elävät henkilöt