Richard Parkes Bonington

Richard Parkes Bonington (25. lokakuuta 1802 Arnold, Nottinghamshire – 23. syyskuuta 1828 Lontoo) oli romanttista tyylisuuntaa edustanut brittiläinen taiteilija, joka tunnetaan maisema- ja historiamaalauksistaan. Pääosan urastaan Ranskassa luonut ja varhain kuollut Bonington muodostui hyvin vaikutusvaltaiseksi esikuvaksi ja hänen tyylinsä sai paljon jäljittelijöitä sekä Englannissa että Ranskassa.

Elämä
Boningtonin isä oli Nottinghamin vankilan johtaja ja harrastelijamaalari. Perhe muutti Englannista tehtailijoiksi Ranskan Calais’hen vuonna 1817 Boningtonin ollessa 15-vuotias, ja seuraavana vuonna edelleen Pariisiin. Calais’ssa Boningtonin ensimmäinen taideopettaja oli Englannissa pitkään asunut Louis Francia, jolta hän oppi Thomas Girtinin edustaman englantilaisen vesivärimaalauksen perinteen sekä kiinnostuksen luontoon ja rannikkomaisemiin. Siirryttyään Pariisiin Bonington tutustui ranskalaiseen aloittelevaan taidemaalariin Eugène Delacroix’hon. Bonington pääsi vuonna 1819 opiskelijaksi École des Beaux-Arts -taideoppilaitokseen ja hänestä tuli Antoine-Jean Grosin yksityisoppilas. Hän harjaantui pian piirtämisen ja ulkoilmamaalauksen taidoissa. Bonington lähti Grosin ateljeesta vuonna 1822 ja oli koko lyhyen loppuelämänsä lähes jatkuvasti liikkeessä. Hänen vesivärityönsä herättivät huomiota Pariisissa ja vuosina 1821–1823 hän matkusteli tekemässä luonnoksia Normandiassa, Picardiessa ja Flanderissa. Hänen ensimmäinen näyttelynsä Pariisin salongissa oli vuonna 1822. Vuoden 1824 näyttelyssä, jossa oli esillä runsaasti englantilaisten taiteilijoiden töitä, Bonington voitti kultamitalin yhdessä John Constablen ja Copley Fieldingin kanssa. Bonington perehtyi seuraavaksi Constablen tuotantoon ja vuonna 1825 hän matkusti Lontooseen yhdessä Delacroix’n kanssa. Siellä Bonington otti vaikutteita John Turnerin tyylistä ja innostui muotiin nousseesta historiamaalauksesta.

Bonington palasi Englannista aluksi Pariisiin ja jakoi jonkin aikaa ateljeen Delacroix’n kanssa. He tuottivat tuona aikana samantapaisia töitä, joiden aiheet olivat usein itämaisia tai keskiaikaisia. Vuonna 1826 Bonington vieraili Venetsiassa. Hänen näyttelynsä Lontoossa vuosina 1826 ja 1828 saavuttivat suuren suosion. Hän kuitenkin kuoli pian tämän jälkeen keuhkotautiin vain 25-vuotiaana. Hänen ateljeensa oli viime vaiheessa Pariisissa, mutta hän kuoli ollessaan matkalla Lontoossa.

Taide ja vaikutus
Bonington oli uuden romanttisen tyylin taitaja ja hän kehitti sekä vesiväri- että öljymaalauksen tekniikkaa. Myös värien käyttäjänä hän oli taitava. Hänen historia-aiheisten öljymaalaustensa on sanottu edustaneen uudenlaista synteesiä flaamilaisten ja venetsialaisten mestareiden tekniikoista. Tosin Boningtonin öljymaalausten on sanottu kalvenneen hänen vesiväritöidensä monipuolisuuden ja spontaaniuden rinnalla. Lisäksi hän kokeili uutta ilmaisumuotoa, litografiaa. Boningtonin vaikutus kuvataiteeseen varsinkin Englannissa ja Ranskassa muodostui suorastaan suhteettomaksi hänen lyhyeksi jääneeseen uraansa nähden. Monet ranskalaiset taiteilijat ottivat oppia Boningtonin maalausten taitavasta valon käytöstä. Delacroix, Theodore Gericault ja Eugène Isabey saivat innoitusta hänen vesiväritöidensä spontaaniudesta ja värien käytöstä.

Lähteet

Aiheesta muualla

Englantilaiset taidemaalarit
Vuonna 1802 syntyneet
Vuonna 1828 kuolleet