Maatalousoppilaitokset Suomessa

Maatalousalan ammattioppilaitoksiin Suomessa kuuluivat 1800-luvun puolivälistä 1900-luvun loppupuolelle toimineet maanviljelyskoulut, jotka oli suunnattu etupäässä miehille ja kasvinviljelyn opetukseen. Naisille suunnattuja maatalousalan kouluja olivat meijerikoulut, emäntäkoulut ja karjanhoitokoulut. Nämä koulutyypit sijaitsivat usein yhdessä saman opetusmaatilan yhteydessä. Niiden tehtäviä hoitavat nykyisin toisen asteen oppilaitoksiin kuuluvat ammattikoulut, jotka ovat usein monialaisia. Korkeamman asteen maatalousalan opetusta antoivat aiemmin maatalousopistot, joiden tehtäviä hoitavat nykyisin ammattikorkeakoulut. Yliopistotasoista maa- ja metsätalouden opetusta on 1900-luvun alusta antanut Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellinen tiedekunta ja 1960-luvulta alkaen Itä-Suomen yliopiston luonnontieteiden ja metsätieteiden tiedekunta.

Historia
Maanviljelyskoulut olivat kooltaan varsin pieniä. 1800–1900-lukujen vaihteessa maanviljelyskoulujen oppilasmäärä vaihteli alle kymmenestä runsaaseen 50:een, ja opettajia kussakin koulussa oli tyypillisesti puolen tusinaa. 1940-luvulla, kun kaksi kolmannesta Suomen työväestöstä työskenteli yhä maataloudessa, maatalouskoulujen lukumääräinen osuus Suomen ammattioppilaitoksista oli yli puolet, mutta niiden yhteinen oppilasmäärä vain kolmannes kaikista ammattiin opiskelevista.

Suomen ensimmäinen ja parikymmentä vuotta ainoa maatalousoppilaitos oli Mustialan entiseen kuninkaankartanoon vuonna 1840 perustettu maanviljelyskoulu, jossa miehet saattoivat kouluttautua voudiksi eli suurtilan työnjohtajaksi ja naiset karjakoksi. Lampuriosastokin perustettiin, mutta lakkautettiin 1860 vähäisen opiskelijamäärän vuoksi.

Toisena maanviljelyskouluna aloitti Jouhkola Tohmajärvellä 1857 ja saman vuosikymmenen kuluessa vielä Korsholma Mustasaaressa, Otava Mikkelin pitäjässä, Koivikko Muhoksella, Leväsen maanviljelyskoulu Kuopion pitäjässä ja Maaskola Viipurin pitäjässä. Korsholman jälkeen toinen ruotsinkielinen maanviljelyskoulu perustettiin Sipoon Söderkullaan 1863. Vuoteen 1880 mennessä oli perustettu koulut myös Saarijärven Tarvaalaan (1867), Kurkijoen Elisenvaaraan, Piikkiön Tuorlaan, Isonkyrön Orismalaan, Hämeenkyrön Osaraan, Liperin Simananniemeen ja Virolahden Harjuun. Kun muut maanviljelyskoulut painottivat työnjohto-opetusta suurtilojen voudin tehtäviin, Harjun koulu oli ensimmäinen, jonka tavoitteena oli nuorten kouluttaminen omien tilojensa hoitajaksi.

Alkuaikojen oppilaiden perusvalmiudet olivat heikot, ja paljon aikaa jouduttiin käyttämään lukemisen ja laskennon opettamiseen. Opetus painottui aluksi perinteisiin miesten töihin eli kasvinviljelyyn, ja vasta vähitellen alettiin antaa koulutusta myös naisille perinteisesti kuuluneessa karjanhoidossa perustamalla karjakkokouluja ja karjanhoitokouluja, nekin aluksi usein vain miehille tarkoitettuina.

Toiseen maailmansotaan asti Suomen maatalouskouluista kaksi kolmannesta oli ollut yksityisiä, ja vasta sotien jälkeen valtio tuli kaikkien ylläpitäjäksi. 1950-luvulla maatalouden koneistuminen ja tilakokojen kasvu antoivat aiheen kehittää maanviljelyskoulutusta teknisen ja liiketaloudellisen osaamisen suuntaan. Sotien jälkeinen maatalouspolitiikka salli maataloustuotteiden ylituotantoa ja uuden peltoalan raivaamista kehitysaluepoliittisista syistä. Siksi myös maanviljelyskoulutusta laajennettiin aina 1980-luvulle asti ajatuksella, että maatalous olisi jatkuvasti paljon koulutettua työvoimaa vaativa elinkeinohaara.

Korkeinta maatalousopetusta ryhdyttiin antamaan Mustialassa 1865, kunnes kaksivuotinen agronomikoulutus siirrettiin Helsingin yliopistoon 1908. Tämän jälkeen Mustialassa aloitettiin opistotasoinen agrologikoulutus. Agrologeja kouluttavia maatalousopistoja perustettiin pian lisää, ensin Kurkijoelle 1910, vuonna 1930 Hyvinkäälle ja 1916 Turkuun ruotsinkielinen maatalousopisto.

Vuosikymmenten jälkeen 1970- ja 1980-luvun vaihteessa maatalousopistoja alkoi syntyä lisää: Muhoksen Koivikolle 1979, Ilmajoelle 1980, Peltosalmelle 1985, Kiteelle 1986, Saarijärven Tarvaalaan 1988 ja Rovaniemelle 1989. Pian kuitenkin huomattiin agrologeja valmistuvan liikaa, ja 2000-luvun alussa Suomen ammattikoulutusverkosto koki muillakin aloilla suuria muutoksia, kun alettiin muodostaa suuria alueellisia koulutuskeskuksia.

Vuonna 1950 Suomen maanviljelijöistä 6 prosenttia oli saanut jotain ammattikoulutusta. Vuonna 1980 sitä oli saanut 20 prosenttia, ja vuonna 2000 maatalousalan koulutus oli jo 33 prosentilla maatalouden harjoittajista.

Maanviljelyskouluja 1900-luvun alussa

1800-luvun loppuvuosina Suomessa toimivat ainakin seuraavat maanviljelyskoulut:

 Elisenvaaran maanviljelyskoulu, Kurkijoki
 Haapapuron maanviljelyskoulu, Nurmes
 Hagan ruotsinkielinen maanviljelyskoulu, Saltvik
 Harjun maanviljelyskoulu, Virolahti
 Jokisaaren maanviljelyskoulu, Nivala
 Kurkijoen ylempi maanviljelyskoulu, suomenkielinen
 Koivikon maanviljelyskoulu, Muhos
 Korsholman ruotsinkielinen maanviljelyskoulu, Mustasaari
 Långsjön maanviljelyskoulu, Somero
Lantmannaskolan i Östra Nyland, Lapinjärvi, 1913–1957
 Mustialan maanviljelys- ja meijeriopisto, suomen- ja ruotsinkielinen
 Orismalan maanviljelyskoulu, Isokyrö
 Osaran maanviljelyskoulu, Ikaalinen
 Otavan maanviljelyskoulu, Mikkeli
 Peksalan ruotsinkielinen maanviljelyskoulu, Angelniemi
 Peltosalmen maanviljelyskoulu, Iisalmi
 Pääskylahden maanviljelyskoulu, Sääminki
 Seppälän maanviljelyskoulu, Kajaani
 Sjökullan suomenkielinen maanviljelyskoulu, Lapinjärvi
 Simananniemen maanviljelyskoulu, Liperi
 Soanlahden maanviljelyskoulu, Soanlahti
 Suohovin alempi maanviljelyskoulu, Elisenvaara 1896–1940
 Söderkullan ruotsinkielinen maanviljelyskoulu, Sipoo
 Tarvaalan maanviljelyskoulu, Saarijärvi
 Tuorlan maanviljelyskoulu Piikkiö
 Verhon maanviljelyskoulu, Padasjoki

Maatalousopistoja
 Mustiala 1908, vuodesta 1992 osa Hämeen ammattikorkeakoulua
 Kurkijoki 1910–1940
 Kauhajoen maatalousoppilaitos, perustettu 1919, nyt osa Suupohjan ammatti-instituuttia
 Itä-Hämeen teoreettispainotteinen karjatalouskoulu, 1927, myöhempi Kujalan maatalousoppilaitos.
 Hyvinkää 1930, vuodesta 1993 Uudenmaan maaseutuopisto, nyt osa Hyriaa ja Laurea-ammattikorkeakoulua
 Turun ruotsinkielinen maatalousopisto (Högre Svenska Lantbruksläroverket i Åbo) 1916, vuodesta 2005 osa Yrkeshögskolan Noviaa Tammisaaressa.
 Koivikko, Muhos 1979, nyt osa Oulun seudun ammattiopistoa
 Ilmajoki 1980, entinen Etelä-Pohjanmaan karjatalouskoulu, nyt osa toisen asteen Koulutuskeskus Sedua ja Seinäjoen ammattikorkeakoulua
 Peltosalmi, Iisalmi 1985, nyt osa Savonia-ammattikorkeakoulua
 Kitee 1986, nykyisin Pohjois-Karjalan ammattiopisto Kitee, agrologikoulutus Savonia-ammattikorkeakoulun ja Karelia-ammattikorkeakoulun yhteistyönä Iisalmessa ja Joensuussa
 Tarvaala, Saarijärvi 1988, nyt Jyväskylän ammattikorkeakoulun luonnonvarainstituutin agrologikoulutus sekä Pohjoisen Keski-Suomen oppimiskeskuksen (POKE) luonnonvara-alan yksikkö
 Rovaniemi 1989, nyt osa Lapin ammattiopistoa

Katso myös
 Maanviljelyskoulu
 Maamiesopisto
 Karjanhoitokoulut Suomessa

Lähteet
 (artikkelin nimi ja tekijä?), sivut 491–492 teoksessa 
 Vihola, Teppo, Pärjääkö pienviljelys?, sivut 198–203 teoksessa 
Niemelä Jari, Hevosista traktoreihin – lannasta väkilannoitteisiin, sivut 187–192 teoksessa

Viitteet

Kirjallisuutta
 Klemelä, Kirsi, ”Auran takaa ammattikoulun penkille. Maatalousväestön ammatillinen koulutus.” Teoksessa Ammattia oppimassa, toim. Anu-Hanna Anttila ja Anu Suoranta. Väki Voimakas 14. Työväen historian ja perinteen seura, Helsinki 2001, s. 144–164.

Suomalaiset maatalousalan oppilaitokset
Suomen maatalouden historia