Tempête-luokka

Tempête-luokka oli Ranskan laivaston kahden monitorin muodostama alusluokka.

Tausta 
Conseil des travaux päätti kokouksessaan 10. marraskuuta 1871 suunnitella ensimmäisen ja toisen luokan rannikkopuolustusalukset. Pitkällisten keskusteluiden jälkeen toimitettiin tarjouspyynnöt insinööreille, joita olivat Woirhaye, Selleron, Clément ja de Bussy. Viralliset vaatimukset toisen luokan aluksille esitettiin 30. heinäkuuta 1872. Vaatimuksina olivat syväys, joka ei saanut ylittää 5,20 metriä, ja 10 solmun nopeus. Toimintasäteen oli oltava 750 merimailia ja aseistuksena tuli olla kaksi 27 senttimetrin tykkiä kaksoistornissa. Lisäksi alus oli varustettava törmäyskeulalla.

Woirhayen esitys hylättiin, koska uppouma oli ylitti tavoitteen ja koneisto oli liian raskas. Selleronin suunnitelma hylättiin panssaroinnin heikkouden ja jakauman vuoksi. Clémentin suunnitelmaa pidettiin epävakaana ja aluksen ulkomuoto ei miellyttänyt tarkastajia. Louis de Bussyn esittämä suunnitelma, joka pohjautui Britannian kuninkaallisen laivaston monitoreihin HMS Glattoniin ja HMS Rupertiin, hyväksyttiin lähtökohdaksi. Suunnitelma esiteltiin 19. elokuuta laivastoministerille, joka hyväksyi sen. Hankintaan sisällytetyt kaksi alusta, Tempête ja Vengeur, tilattiin siten de Bussyn telakalta Brestistä. Tempête tilattiin 26. joulukuuta 1872. Se oli ensimmäinen oman kokoluokkansa täysin raudasta ja teräksestä valmistettava alus laivastontelakalla.

Suunnittelu 
Alusten kokonaispituus oli 73,30 metriä ja kölin pituus 70,80 metriä. Leveys vesirajassa oli 17,60 metriä ja syväys keulassa 5,33 ja perässä 5,42 metriä. Vapaa korkeus oli perässä 70 senttimetriä. Alusten normaaliuppouma oli 4 531 tonnia ja kuormattuna 4 908 tonnia.

Teräsrunkoisissa aluksissa oli kaksoispohja ja yhdeksän poikittaislaipiota, jotka jakoivat aluksen pituussuunnassa kymmeneen keulasta perään numeroituun vesitiiviiseen osastoon. Nämä oli lisäksi jaettu poikittaissuunassa siten, että osastoja oli kaikkiaan kuusikymmentä. Panssarivyö, joka oli päissä 250 millimetriä ja keskellä 330 millimetriä, kattoi koko rungon. Panssaroitu 330 millimetriä paksu kaide oli 40 metriä pitkä ja 2,60 metriä merenpinnasta. Kansi oli 50 millimetriä paksu ja sen tukena oli 120 millimetrin teakkansi. Seuraava kansi oli saman paksuinen. Raudasta valmistettu tulenjohtotorni oli 250 millimetriä paksu ja sen tukena oli 400 millimetrin teaklankutus. Katto oli 30 millimetriä. Höyrykone, joka tuotti 12 500 hevosvoimaa oli suojassa panssarikansien alla.

Yhtenäinen kansirakenne oli vain 2,50 metriä leveä. Se päälle oli rakennettu tasanne puiselle ohjaushytille. Sillan takana oli savuhormi, tappimasto ja kompassitasanne. Pelastusveneet olivat takaosassa maston etu ja takapuolella. Teräksestä tehty masto oli 21,39 metriä korkea ja sen alaosa muodosti nosturin veneiden veteen laskua varten. Aluksen epätavallinen muoto antoi syyn lempinimelle silitysrauta ().

Aseistus 
Alusten pääaseina olivat kaksi Canon de 274,4 mm Modèle 1875 -tykkiä, jotka olivat 4,5 metriä vedenpinnan yläpuolella. Ne olivat etukannelle sijoitetussa tykkitornissa, jonka kääntösäde oli 330 astetta. Tornin seinissä oli 330 millimetrin panssarointi, jonka takana oli 530 millimetrin teaklaudoitus. Tornin katto oli 50 millimetriä tuettuna 400 millimetrin teaklaudoituksella. Tornin suojaus painoi hieman yli 300 tonnia. Tornin tulenjohtoa varten katolle oli rakennettu pieni hytti. Torni voitiin kääntää laidasta toiseen 55 sekunnissa ja korotuskulma oli +8 astetta, mikä mahdollisti 4 700 metrin ampumaetäisyyden. Vastaavasti alin mahdollinen alakulma oli -3 astetta, mikä mahdollisti ampumisen 50 metriin. Tykkien korotuskulmaa säädettiin hydraylisesti. Tykeillä kyettiin ampumaan yksi laukaus kolmessa minuutissa, jos tykki piti siirtää laukaisuasentoon. Toisaalta tykillä voitiin ampua laukaus minuutissa ja 33 sekunnissa valmiiksi pakattuja kranaatteja käytettäessä. Tykkien kranaatti painoi 216 kilogrammaa. Aluksilla oli lisäksi neljä 47 millimetrin ja neljä 37 millimetrin tykkiä, joiden kranaatit painoivat 2,46 kg ja 0,75 kg.

Tulenjohtotornista tulta johdettiin huutoputkia pitkin. Nämä osoittautuivat kuitenkin vaikeiksi käyttää, koska tykinjohtajan tila oli liian ahdas putkien tehokasta sijoittelua varten.

Propulsio 
Aluksilla oli yksi konehuone. Neljä A C Loiren valmistamaa kattilaa tuottivat kuusisylinteriselle höyrykoneelle, joka oli kytketty yhteen akseliin. Käskyt komentosillalta konehuoneeseen siirrettiin huutoputkella.

Risteilynopeudella alus kulutti 1 800 kilogrammaa hiiltä tunnissa. Aluksen hiilivarastoissa oli 168 tonnia hiiltä, minkä lisäksi oli 2,1 tonnia puuta ruuanlaittoon. Sähkö tuotettiin 100A/75V ja 45A/66V -dynamoilla. Lisäksi oli viestitykseen Meritoninlaite, joka tuotti 15A/30V.

Käännettäessä peräsin täysin sivuun 10 solmun maksiminopeudella aluksen kääntösäde oli ainoastaan 150 metriä, jolloin se kallistui samalla 2 astetta. Peräsimen ohjaukseen käytetty servo oli sijoitettu kattilahuoneen etuosaan, mikä teki tilasta pääsykelvottoman mikäli kattilahuoneessa olisi höyryvuotoja.

Alukset

Lähteet

Viitteet