British Motor Corporation

British Motor Corporation Limited, BMC muodostettiin vuonna huhtikuussa 1952, Austin Motor Company Ltd:n ja Morris Motors Ltd:n omistaman Nuffield Organisationin yhdistäessä toimintansa. Yhtiön kotipaikkana oli Longbridge, Birmingham, Yhdistynyt kuningaskunta .

Yhtiön rakenne ja toiminta

BMC oli aikansa suurin ajoneuvojen valmistaja Britanniassa. Tuotantoon kuului laaja mallisto eri merkkisiä henkilöautoja; Austin, Morris, MG, Austin-Healey, Riley ja Wolseley, erilaisia ja erikokoisia hyötyajoneuvoja sekä traktoreita. Ensimmäisenä yhtiön hallituksen puheenjohtajana toimi lordi Nuffield, mutta hänen tilalleen nimettiin jo elokuussa 1952 Austinin Leonard Lord. Hän toimi tehtävässään vuoteen 1961, jolloin täytti 65 vuotta. Lord oli luovuttanut vuonna 1956, ainakin nimellisesti, toimitusjohtajan tehtävät varamiehelleen George Harrimanile.

BMCn pääkonttori sijaitsi Austinin laitosten yhteydessä Longbridgessä, Birminghamin lähistöllä. Tämä oli yksi osa yhtiössä vallinnutta Austinin dominanssia, puheenjohtajuuden lisäksi. Morris-moottoreiden käyttö tuoantomallien voimanlähteenä lähestulkoon lopetettiin. Lisäksi kaikkien korimallien koodiksi tuli ADO, joka oli perua Austinilta, nyt se tarkoitti "Amalgamated Drawing Office". Longbridgen tehtaat olivat ajanmukaiset, ne oli modernisoitu läpikotaisin vuonna 1951, verrattuna Nuffieldin 16 eri tehtaaseen, jotka olivat vanhanaikaisempia ja ripoteltu pitkin keski-Englantia. Kuitenkin Austinin taloushallinto ja kustannusten tarkkailu oli järjestetty heikommin kuin Nuffieldin, ja kun markkinat muuttuivat autopulasta ostajan markkinoiksi, tämä kostautui. Ford Motor Company analysoi hyvin tarkkaan BMC:n parhaiten myyvän mallin, Minin, ja tuli johtopäätelmään, että jokaista myytyä autoa kohden BMC:lle koitui 30 £ tappiota. Lopputuloksena tästä oli, että vaikka Austinin ja Morriksen myynti veti hyvin BMC-aikakautena, yhtiön voitot ja osakkeen arvo putosivat ja siten uusien mallien kehitys ontui. Tämä kehitys laukaisi liikkelle hankkeet, joissa BMC:hen yhdistettiin sen suurin yhteistyökumppani, autojen koripeltejä toimittava Pressed Steel ja sen perään autovalmistaja Jaguar Cars. Näin vuonna 1966 muodostui British Motor Holdings (BMH), yhtiö, joka pari vuotta myöhemmin fuusioitiin Leyland Motors Ltd:n kanssa.

Fuusioista huolimatta eri merkeillä oli oma jälleenmyynti- ja huoltoverkostonsa. Tämä johti joillain markkina-alueilla, kuten esim. Suomessa, tilanteeseen jossa saman organisaation valmistamat autot kilpailivat markkinaosuuksista keskenään, koska maahantuojina toimivat eri yhtiöt. Myös Britannian kotimarkkinoilla tällainen tilanne aiheutti ongelmia. Vaikka tuotteet oli siellä kohdistettu hyvinkin tarkasti eri kohderyhmien ostajille, etenkin Riley ja Wolseley-merkkien myynti laski jatkuvasti. Asiakkaat kokivat malliston vanhentuneeksi, ja tästä syystä Leonard Lord, tavoistaan poiketen, kutsui apuun konsernin ulkopuolisen suunnittelijan.

BMC:n Farina-mallisto
Aiemmin 50-luvulla Lord oli pestannut Battista Farinan toimiston suunnittelemaan uusiksi koko mallistonsa. Suunnittelun tuloksena julkaistiin mallisto, joka yleisesti tunnetaan nimellä "Farina"-saloonit. Mallit jakautuivat kolmeen eri kokoluokkaan, joka luokan sisällä, paitsi pienimmässä, oli tarjolla eri merkkisiä autoja eri kohderyhmille:

Pienimpänä Farina-mallina, vuonna 1958, markkinoille tuli Austin A40 Farina. Tämä auto mainitaan usein ensimmäiseksi sarjavalmisteiseksi hatchback-malliksi. Kyseessä oli pienikorinen estate, joka nykyään sijoitettaisiin rakenteensa ja kokonsa puolesta nimenomaan luukkuperä-malliksi. Takaluukku oli jaettu keskeltä vaakasuunnassa kahteen osaan. Austin A40 Farina Mk II esiteltiin vuonna 1961, ja oli tuotannossa vuoteen 1968. BMC:n pienikoriset mallit varustettiin A-sarjan -moottoreilla.

Keskikokoisina Farina-malleina esiteltiin vuonna 1958 Wolseley 15/60, Riley 4|Riley 4/68, Austin A55 Cambridge Mk II, MG Magnette Mk III sekä Morris Oxford V. Valmistuslisenssit myytiin myös Argentiinaan, jossa autoja valmistettiin henkilömallina Siam Di Tella 1500, farmarimallina Traveller ja lavamallina Argenta. BMC:n keskikokoluokan malleissa käytettiin B-sarjan 4-sylinterisiä rivimoottoreita.

Ensimmäiset malliversiot pysyivät tuotannossa vuoteen 1961, Di Tella vuoteen 1966. Tällöin ne korvattiin uudemmilla Farina-malleilla ja mallinimillä. Mallit olivat nyt Austin A60 Cambridge, MG Magnette Mk IV, Morris Oxford VI, Riley 4/72 ja Wolseley 16/60. Siam Magnette 1622 tuli uutena lisenssimallina markkinoille Argentiinassa vuonna 1964. Mallit pysyivät tuotannossa vuoteen 1968, tekninen rakenne oli aikakaudelle tyypillinen takaveto.

Farina-mallistoon kuului myös isokorisia autoja. Vuonna 1959 markkinoille tulivat Austin A99 Westminster, Vanden Plas Princess 3-Litre ja Wolseley 6/99. Kaikissa näissä moottorina oli C-sarjan 6-sylinterinen rivimoottori. Korimallit ja mallinimet päivitettiin vuonna 1961, ja ne olivat nyt Austin A110 Westminster, Vanden Plas Princess 3-Litre Mk II ja Wolseley 6/110. Nämä mallit pysyivät tuotannossaa vuoteen 1968.

BMC Merkit ja mallit

Fuusiossa siirtyneet mallit

Austin
 Austin A125 Sheerline 1947–1954
 Austin A135 Princess 1947–1956
 Austin A40 Sports 1950–1953
 Austin A70 Hereford 1950–1954
 Austin A30 1951–1956
 Austin A90 Atlantic 1949–1952
 Austin A40 Devon 1947–1952

MG
 MG TD 1949–1953
 MG Y-type 1947–1953Morris
 Morris Minor 1948–1971
 Morris Oxford (Series MO) 1948–1954
 Morris Six MS 1948–1953

Riley
 Riley RM sarja 1945–1955

Wolseley
 Wolseley 4/50 1948–1953
 Wolseley 6/80 1948–1954
 Wolseley Oxford Taxi 1947–1955

BMC:n omat mallit
Austin
 Austin A40 Somerset 1952–1954
 Austin A40 Cambridge 1954–1958
 Austin A90 Westminster 1954–1968
 Austin Metropolitan 1954–1961
 Austin A35 1956–1959
 Austin Lancer (Australia) 1958–1962
 Austin Princess IV 1956–1959
 Austin A40 Farina 1958–1967
 Austin A55 Cambridge 1959–1969
 Austin Mini 1959–1989
 Austin Freeway (Australia) 1962–1965
 Austin 1100/1300 1963–1974
 Austin 1800 1964–1975
 Austin 3-Litre 1967–1971
 Austin Maxi 1969–1981

Austin-Healey
 Austin-Healey 100 1953–1959
 Austin-Healey 3000 1959–1968
 Austin-Healey Sprite 1958–1971

MG
 MG A 1955–1962
 MG Magnette ZA/ZB 1953–1959
 MG Magnette Mk III/Mk IV 1959–1968
 MG Midget 1961–1974
 MGB 1962–1980
 MG 1100 / 1300 1962–1973
 MGC 1967–1969

Morris
 Morris Oxford 1954–1971
 Morris Cowley 1954–1959
 Morris Isis 1955–1958
 Morris Marshal (Australia) 1957–1960
 Morris Major (Australia) 1958–1964
 Morris Mini-Minor 1959–2000
 Morris 1100/1300 1963–1974
 Morris 1800 1964–1975Riley
 Riley Pathfinder 1953–1957
 Riley 2.6 1958–1959
 Riley 1.5 1957–1965
 Riley 4/68 1959–1961
 Riley 4/72 1961–1969
 Riley Elf 1961–1969
 Riley Kestrel 1965–1969

Vanden Plas
 Vanden Plas 3 litre
 Vanden Plas 1100/1300 1963–1974
 Vanden Plas Princess 4 litre R 1964–1968

Wolseley
 Wolseley 4/44 1952–1956
 Wolseley 6/90 1954–1959
 Wolseley 15/50 1956–1958
 Wolseley 1500 1957–1965
 Wolseley 15/60 1958–1961
 Wolseley 16/60 1961–1971
 Wolseley 6/99 1959–1961
 Wolseley 6/110 1961–1968
 Wolseley Hornet 1961–1969
 Wolseley 24/80 (Australia) 1962–1967
 Wolsleley 1100 / 1300 1965–1973
 Wolseley 18/85 1967–1972

BMC Korimallien koodit

Valtaosalle BMC:n korimalleista annettiin ns. ADO-koodi, käytäntö oli peräisin Austinin toimintatavoista. Alun perin lyhenne oli tullut sanoista Austin Design Office, mutta fuusion myötä se muutettiin muotoon Amalgamated Drawing Office. Käytäntö oli ja on asianmukainen ja hyvä tapa, koska samalla korisarjalla valmistettiin yhtiössä erimerkkisiä autoja. Esimerkkinä ADO15, korimallilla valmistettiin sekä Austin Seveniä että Morris Mini Minoria.
Käytössä olleet ADO-koodit:

ADO6 Austin FX4 Taxi
ADO8 Austin A40 Farina
ADO9 Austin A55 Cambridge
ADO10 Austin A90 Westminster
ADO13 Austin-Healey Sprite
ADO14 Austin Maxi
ADO15 Mini
ADO16 1100 / 1300
ADO17 1800/2200
ADO20 Mini Mk III ja Clubman
ADO23 MGB
ADO26 Austin Healey 3000 Mk III
ADO27 Austin Kimberley
ADO28 Morris Marina
ADO31 MGA 1600
ADO34 Pininfarinan suunnittelema Mini -perustainen 2-paikkainen roadster.
ADO37 Vanden Plas Princess 3 litre
ADO40 Wolseley 24/80
ADO41 Austin-Healey Sprite Mk II
ADO47 MG Midget Mk I
ADO50 Mini Cooper ja Cooper S
ADO52 MGC
ADO53 Austin A110 Westminster
ADO59 Morris Minor 1000
ADO61 Austin 3-Litre
ADO66 Vanden Plas Princess 4-litre R
ADO67 Austin Allegro
ADO88 prototyyppi Mini Metro

BMC Hyötyajoneuvot
Valtaosa BMC:n hyötyajoneuvoista myytiin Morriksina, mutta joitain Austineitakin löytyy. Raskaampien ajoneuvojen keulamerkkinä oli usein pelkkä BMC.

Kevyet pakettiautot

Morris Z-series ¼-ton (Morris Eight Series E) 1940–1953
Morris ¼-ton O-Type (Morris Minor van) 1953–1971
Morris Cowley MCV (Morris Oxford van) 1950–1956
Austin A30 van 1954–1956
Austin A35 van 1956–1968
Austin A35 pick-up 1956–1957
Morris ½-ton (Morris Oxford Series III van) 1956–1962
Austin A55/A60 van 1958–1972
Austin A55/A60 pick-up (Australia) 1958–1972
Mini van 1960–1982
Mini pick-up 1961–1982
Austin A40 Farina van 1961–1967
Austin 1800 ute (pick-up) ( Australia ) 1967–1974

Keskiraskaat pakettiautot

Austin K8 1948–1954
Morris J-type 1949–1960
Morris LD 1952–1968
Morris J2 1956–1967
Morris 250 JU 1967–
Austin/Morris J4 1960–1974

Kevyet kuorma-autot

Morris LC4 1952–1954
Morris LC5 1954–1960
Morris FV-series (Series I) 1948–1954
Morris FV-series (Series II) 1954–1955
Morris FE-series (Series III) 1955–1959
Morris FG 1960–1968
Morris FM 1961–1968
Morris WE 1955–1964
Morris WF 1964–1981
Morris FF 1958–1961
Morris FH 1961–1964
Morris FJ 1964–1968
BMC VA 1958–76

BMC maatalouskoneet
Fuusion yhteydessä Nuffield Organisaation traktoreista tuli myös osa BMC:tä.

Nuffield Universal

BMC Britannian ulkopuolella
1950- ja 60-luvuilla BMC pystytti Britannian ulkopuolelle 21 laitosta tuottamaan heidän autojaan; osa niistä oli tytäryhtiöitä, osa yhteisyrityksiä.

Suomi oli pienuudestaan huolimatta BMC:lle tärkeä markkina-alue Euroopassa. Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina Suomen valtio säännösteli autojen tuontia vuoteen 1963 asti. Suomessa tarvittiin 1950- ja 1960-luvuilla runsaasti etenkin hyötyajoneuvoja, ja Britanniasta niitä saatiin viemällä sinne vastavuoroisesti maataloustuotteita, etenkin voita. Tämä kaupankäyntimalli jatkui Suomen ja Britannian välillä 1970-luvun loppuun. Tämän vuoksi brittiläisiä henkilö- ja hyötyajoneuvoja oli kohtuullisen hyvin saatavilla ja hinta esimerkiksi saksalaisiin merkkeihin nähden oli edullisempi.

BMC:n loppu

British Motor Holdings Ltd
Vuoden 1965 keskivaiheilla BMC esitti tarjouksen suurimman yhteistyökumppaninsa Pressed Steel-yhtiön ostamisesta, syyskuussa samana vuonna kauppa toteutui. Seuraavana vuonna BMC osti Jaguar Cars-yhtiön. Lokakuun 14. vuonna 1966 BMC:n osakkeenomistajat hyväksyivät yhtiön nimen muuttamisen muotoon British Motor Holdings (BMH).

British Leyland Motor Corporation Ltd
Reilut 12 kuukautta myöhemmin, tammikuussa 1968, Britannian hallituksen painostuksesta autoteolliuudessa muodostettiin jättiyhtiö, kun BMH yhdistettiin Leyland Motor Corporation (LMC) kanssa, ja näim syntyi British Leyland Motor Corporation (BLMC). Alkuperäisen BMC:n muodostaneet merkit olivat nyt BLMC:n Austin-Morris divisioona.

British Leyland Ltd
Elokuussa 1975 BLMC kansallistettiin ja uudelleennimettiin British Leyland Ltd:ksi.

Brittiläiset teollisuusyritykset
Autonvalmistajat