Lidija Ginzburg

Lidija Jakovlevna Ginzburg (; 18. maaliskuuta 1902 Odessa, Venäjän keisarikunta – 17. heinäkuuta 1990 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja esseisti. Hän oli Leningradin piirityksen aikana kaupungissa ja selvisi sieltä hengissä.

Ginzburg muutti Odessasta Leningradiin vuonna 1922 ja aloitti Taidehistorian korkeakoulussa opettajinaan Juri Tynjanov ja Boris Eihenbaum, jotka ovat venäläisen formalismin kaksi merkittävää hahmoa. Häntä itseään on luonnehdittu nuorformalistiksi.

Ginzburg selvisi hengissä paitsi Leningradin piirityksestä, myös 1940-luvun ja 1950-luvun alun juutalaisvastaisesta kampanjasta ja ystävystyi runoilijoiden uuden sukupolven kanssa sekä kannusti heitä. Hehin kuului muun muassa Alexander Kushner.

Ginzburg julkaisi useita merkittäviä kriittisiä tutkimuksia, esimerkiksi 'Lermontovin luova polku' ("Tvorcheskii put' Lermontova", 1940), 'Herzenin "Menneisyyteni ja ajatteluni" ("'Byloe i dumy' Gertsena", 1957), 'Lyriikasta' ("O lirike", 1964; 2. laaj. p. 1974), 'Psykologisesta proosasta' ("O psikhologicheskoi proze", 1971 2. uud. p. 1977) ja 'Kirjallisesta sankarista' ("O literaturnom geroe", 1979). 

Ginzburg aloitti Leningradin piirityksen aikana vuonna 1942 muistiinpanojen tekemisen. Päiväkirjan tekstejä on julkaistu ensimmäisen kerran kirjallisuuslehti Nevassa vuonna 1984. Teos on ilmestynyt suomeksi nimellä Leningradin piirityksen päiväkirja (Into, 2011). Oxfordin yliopiston professori Andrei Zorin on julkaissut Ginzburgin 1940-luvun proosaa tieteellisenä laitoksena, johon sisältyy myös päiväkirja.

Lähteet

Suomennettu teos 
 

Venäläiset kirjailijat
Kirjallisuuskriitikot‎
Esseistit
Vuonna 1902 syntyneet
Vuonna 1990 kuolleet