Kilikian armenialaiskuningaskunta

Kilikian armenialaiskuningaskunta () oli muinainen kuningaskunta Vähässä-Aasiassa. Valtiota on kutsuttu myös Vähä-Armenian ja Pikku-Armenian kuningaskunnaksi. . 

Valtakunta sai alkunsa noin vuonna 1080 Rubenid-dynastiana, ja sitä hallitsi Bagratidin perhe, joka eri aikoina hallitsi Armenian ja Georgian valtaistuimia. Heidän pääkaupunkinsa oli alun perin Tarsus, jonka nimeksi sittemmin tuli Sis (nykyinen Kozan). Kilikia oli vahva Euroopan ristiretkeläisten liittolainen, ja se piti itseään kristikunnan linnakkeena idässä. Mongolit valloittivat samaan aikaan suuria alueita Keski-Aasiassa ja Lähi-idässä, joten armenialaiset Het'um-suvun ja Het'umid-suvun hallitsijat pyrkivät luomaan armenialaisten ja mongolien liittouman vastustamaan ​​yhteisiä muslimivihollisia, varsinkin mamelukkeja ja paikallisesti danishmendejä. Ristiretkivaltiot hajosivat 1200–1300-luvulla ja mongolit kääntyivät islamiin, jolloin Armenian kuningaskunta jäi ilman alueellisia liittolaisia. Kun mamelukkien säälimättömät hyökkäykset jatkuivat Egyptissä 1300-luvulla, Kilikian Armenian Lusignanin dynastia ajautui sisäiseen uskonnolliseen konfliktiin ja lopulta hajosi vuonna 1375.

Kaupallinen ja sotilaallinen vuorovaikutus eurooppalaisten kanssa toi uusia länsimaisia vaikutteita Kilikian asukkaiden elämään. Aatelisto omaksui Euroopasta muun muassa ritarilaitoksen, pukumuodin ja ranskankielisten arvonimien ja nimien käytön sekä ranskan puhekielenä. Lisäksi Kilikian yhteiskunta siirtyi perinteisestä järjestelmästä lähemmäksi länsimaista feodalismia. Ristiretkeläiset puolestaan veivät takaisin Eurooppaan armenialaista osaamista, kuten vaikutteita  armenialaisesta linna- ja kirkkoarkkitehtuurista. Kilikian Armenia menestyi taloudellisesti, ja Ayasin satama toimi idän ja lännen välisen kaupan keskuksena.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Lähi-idän entiset valtiot
Ristiretkivaltiot
Turkin historia
Armenian historia