Jeesuksen vaimon evankeliumi

Jeesuksen vaimon evankeliumi (tai Jeesuksen vaimo -evankeliumi) on pieni koptinkielinen papyruskatkelma, joka julkaistiin syyskuussa 2012. Se on osoitettu nykyaikaiseksi väärennökseksi.

Katkelmaan liittyneet alkuperäiset tutkimukset julkaisi Karen L. King. Katkelma tulkittiin löytämisen jälkeen niin, että siinä mainittaisiin ”Jeesuksen vaimo”, minkä vuoksi sitä esitettiin viitteeksi siitä, että Jeesus olisi ollut naimisissa, mikä eroaa kristillisen perinteen mukaisesta näkemyksestä. Papyruksen esitettiin olevan peräisin 300-luvulta ja että se olisi kopio alun perin kreikankielisestä tekstistä, joka olisi kirjoitettu 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.

Alun perin papyruksen aitouden hyväksyi vain muutama tutkija, kun taas useimmat epäilivät sitä jo alusta lähtien väärennökseksi paleografisin, kielellisin ja sisällöllisin perustein. Vajaan kahden vuoden tutkimusten jälkeen huhtikuussa 2014 julkaistussa vertaisarvioidussa tutkimuksessa kuitenkin esitettiin, että papyrus olisi aito, ja että sekä papyrus että tekstin kirjoittamiseen käytetty muste olisivat ajoitettavissa antiikin ajalle. Lopulta teksti osoitettiin sittenkin väärennökseksi, ja King myönsi virheensä itsekin vuonna 2016.

Historia

Alkuperä 

Papyruksen alkuperää ei tunneta, ja se oli epämääräinen heti siitä lähtien, kun teksti tuotiin julkisuuteen vuonna 2012. Papyrus kuuluu Walter Fritzin yksityiseen kokoelmaan. Omistaja yritti alun perin pysyä nimettömänä. Papyruksen kerrotaan löytyneen vuonna 1997 papyruskokoelmasta, jonka nykyinen omistaja hankki sen edelliseltä saksalaiselta omistajalta. Nykyisin monet pitävät Fritziä itseään papyruksen väärentäjänä. Itse hän on kieltänyt tämän.

Alun perin arveltiin, että papyrus olisi voinut olla peräisin Egyptin varhaiskristityiltä, koska sen teksti oli kirjoitettu koptin kielellä, ja koska suurin osa säilyneistä papyrusteksteistä on peräisin juuri Egyptistä, jonka kuiva ilmasto on kyennyt säilyttämään papyruksia nykyaikaan. King arvioi, että papyruskatkelma ei ollut osa papyrusrullaa vaan jonkinlaista kirjaa, koodeksia, mikä arvio perustui tekstin kaksipuolisuuteen.

King sanoi käyttäneensä tekstistä nimitystä ”Jeesuksen vaimon evankeliumi” tutkimuksellisista, luokitteluteknisistä syistä. Tutkijat käyttävät nimitystä ”evankeliumi” kaikesta varhaisesta kristillisestä kirjallisuudesta, joka käsittelee jollakin tavalla Jeesuksen elämää, opetusta tai kuolemanjälkeisiä ilmestyksiä, tai joita kutsuttiin evankeliumeiksi jo antiikin aikana. Nimen ei ollut tarkoitus väittää, että kyseessä olisi ollut mikään varsinainen evankeliumi. Nimi ei myöskään tarkoita sitä, että sen varsinaiseksi kirjoittajaksi olisi haluttu esittää joku ”Jeesuksen vaimo”.

Tutkimus ja julkaisu 

Kingin mukaan papyruksen omistaja otti häneen yhteyttä papyruksen analysoimiseksi. King tutki papyrusta ja käänsi tekstin englanniksi. Hänen apunaan toimivat papyrologit Roger Bagnall ja AnneMarie Luijendijk. King julkaisi papyruksen Vatikaanin järjestämässä koptilaisen kristillisyyden tutkijoiden kokouksessa (International Congress of Coptic Studies) 18. syyskuuta 2012.

Julkaisun jälkeinen vertaisarvioituun julkaisuun tähdännyt perusteellisempi tutkimus kesti yli puolitoista vuotta. Sinä aikana tehtiin paleografinen analyysi, musteen tutkimus, mikroskooppikuvaus, multispektrikuvaus, infrapunatutkimus (mikrospektroskopia) ja radiohiiliajoitus. Tutkimus osoitti, että käytetty muste oli peräisin antiikin ajalta. Ensimmäinen radiohiiliajoitus ajoitti käytetyn papyruksen vuosiin 404–209 eaa., mutta ajoituksen luotettavuutta epäiltiin. Toinen radiohiiliajoitus sijoitti papyruksen noin vuoteen 741 jaa.

Papyruksesta julkaistiin ensimmäinen vertaisarvioitu tutkimus Harvard Theological Review -julkaisussa 10. huhtikuuta 2014 (vuosikerta 107, numero 2). Tutkimus oli alun perin tarkoitus julkaista jo tammikuussa 2013 (vuosikerta 106, nro. 1), mutta julkaisu siirtyi papyruksen julkaisua seuranneiden aitoutta koskevien epäilysten vuoksi.

Paljastuminen väärennökseksi 

Monet tutkijat kyseenalaistivat papyruksen aitouden, ja tälle löytyi lukuisia perusteita (katso alla: Papyruksen aitous). Myöhemmin The Atlantic -aikakauslehden toimittaja Ariel Sabar selvitti papyruksen omistushistoriaa laajassa artikkelissa, joka julkaistiin heinäkuussa 2016. Pian tämän jälkeen King myönsi erehtyneensä, ja papyruksen olevan todennäköisesti nykyaikana tehty väärennös. Häntä itseään ei kuitenkaan pidetä väärentäjänä. Seurauksena King menetti joka tapauksessa tutkijanmaineensa ja on vetäytynyt ennenaikaiselle eläkkeelle.

Sisältö 

Papyruskatkelma sisältää toisella puolella kahdeksan vajaata tekstiriviä. Toiselta puolelta teksti on pahoin vahingoittunut, ja siitä voidaan erottaa nykyaikaisen tekniikankin avulla vain kolme epäselvää sanaa sekä joitakin kirjaimia.

Kingin mukaan katkelmallinen teksti alkaa:

Kingin tulkinnan mukaan Jeesuksen opetuslapset keskustelevat kappaleessa Magdalan Marian kelpoisuudesta, ja Jeesus sanoo, että tämä voi olla hänen oppilaansa. Säilyneessä tekstissä Maria mainitaan kerran ja Jeesuksen äiti kahdesti.

Tekstissä vaimosta käytetään koptin kielen sanaa shime (”nainen”), joka tarkoittaa juuri naispuolista puolisoa. Tekstin sanottiin olevan ensimmäinen, jossa sanaa käytetään jostakin naisesta Jeesukseen liittyen. Aiemminkin tunnettu ja aito Filippuksen evankeliumi kutsuu Magdalan Mariaa neutraalimmin Jeesuksen ”kumppaniksi”.

Arvioita

Papyruksen aitous 

Eräät asiantuntijat hyväksyivät papyruksen aitouden julkaisun jälkeen. Muun muassa Kingin apuna papyrusta tutkineet papyrologit Bagnall ja Luijendijk katsoivat, että papyrus olisi ollut aito ja lähes mahdoton väärentää.

Monet tutkijat ilmaisivat kuitenkin heti julkaisun jälkeen suhtautuvansa papyrukseen hyvin epäillen tai pitävänsä sitä suoranaisena väärennöksenä. Koptintutkija Stephen Emmelin mukaan epäilyksiä herättävät muun muassa tekstin ulkoasu sekä sen käyttämän koptin kielen kielioppi. Papyrustutkija Päivi Vähäkankaan mukaan papyruksen epäaitouteen viittaavat toisaalta sen tekstin horjuva käsiala sekä se, että muutoin tuntemattomasta kirjoituksesta vaikuttaisi kaiken todennäköisyyden vastaisesti säilyneen ”vain yksi fragmentti, joka sisältää kuitenkin kaikkein jännittävintä, skandaalinkäryistä informaatiota”, joka vieläpä liittyy viimeaikaiseen keskusteluun sekä tutkijoiden parissa että julkisuudessa. Vähäkankaan mukaan papyrus ”haiskahtaa siis tilaustyöltä”.

Uuden testamentin eksegetiikan professori Ben Witherington kehotti ihmisiä varovaisuuteen dokumentin epämääräisen alkuperän vuoksi. Hän huomautti, ettei aitoutta voida osoittaa aukottomasti, ellei tekstin alkuperästä saada lisää tietoa. Myös Yalen yliopiston teologisen tiedekunnan dekaani Gregory E. Sterlingin mukaan papyruksen tuntematon alkuperä aiheuttaa ongelmia aitouden määrittämiselle. Asia olisi toinen, mikäli kyseessä olisi juuri tehty arkeologinen löytö.

Durhamin yliopiston professori Francis Watson piti todennäköisenä, että papyruksen teksti on koostettu poimimalla lauseenpätkiä koptinkielisen Tuomaan evankeliumiin tekstistä (erityisesti kohdista 30, 45, 101 ja 114) ja yhdistelemällä sekä muokkaamalla niitä. Tällainen teksti on saatettu koostaa yhtä hyvin antiikin aikana kuin nykyaikanakin, mutta Watson pitää todennäköisempänä, että tämä on tapahtunut nykyaikana, sillä teksti vaikuttaa perustuvan juuri nykyaikaan säilyneisiin ja jo aiemmin julkaistuihin papyrusteksteihin. Tällaisena Watson vertaa tekstiä Markuksen salainen evankeliumi -nimellä tunnettuun mahdolliseen väärennökseen.

Andrew Bernhard osoitti Watsonin työn pohjalta, että papyrustekstissä on kirjoitusvirhe, joka vaikuttaa olevan peräisin juuri yhdestä tietystä Tuomaan evankeliumin koptinkielisen tekstin versiosta, joka on vapaasti saatavilla internetissä. Kyseisen tekstin PDF-versiosta puuttuu virheellisesti yksi kirjain, joka on paikallaan tekstin WWW-versiossa. Bernhardin mukaan tämä osoittaa, että papyrusteksti on väärennetty käyttäen apuna juuri kyseistä PDF-tiedostoa. Näin teksti voi olla vain internet-aikana tehty väärennös, vaikka papyruksenpala itsessään olisikin vanhempi.

Uuden testamentin eksegetiikan professori Craig A. Evansin mukaan lähempi tutkimus, mukaan lukien Watsonin ja monien muiden tutkijoiden suorittamat analyysit tekstistä, sai yhä suuremman osan tutkijoista kallistumaan sille kannalle, että papyrusteksti on nykyaikana tehty väärennös.

Vatikaani arvosteli Kingiä tavasta, jolla tämä toi papyruksen julkisuuteen: papyrus julkaistiin näyttävästi ennen kunnollista tieteellistä keskustelua, jolloin asiantuntijat joutuivat heti julkaisun jälkeen korjaamaan, että papyruksen aitous on kyseenalainen. L'Osservatore Romano huomautti, että julkistuksessa törmäsivät näin yhteen jymyuutisen nopea tavoittelu ja kunnollisen tieteellisen tutkimuksen tyypillisesti vaatima aika.

Tekstin merkitys 

Tutkijat ovat yksimielisiä siitä, että vaikka teksti olisikin ollut aito, se ei olisi kertonut mitään ensimmäisen vuosisadan historiallisen Jeesuksen elämästä, vaan korkeintaan joidenkin myöhemmillä vuosisadoilla eläneiden kristittyjen ajattelusta. Kristillisessä perinteessä on perinteisesti ajateltu, ettei Jeesus ollut naimisissa.

Myöskään Kingin itsensä mukaan ”Jeesuksen vaimon evankeliumin” teksti ei olisi todistanut Jeesuksen olleen naimisissa, vaan lähinnä osoittanut, että jotkut varhaiset kristityt olisivat katsoneet tämän olleen naimisissa. Vaikka papyrus olisi ollut aito ja ajoittunut yli sata vuotta Jeesuksen kuoleman jälkeen, se olisi ollut Kinginkin mukaan liian myöhäinen todistusaineistoksi kysymyksen suhteen. Kingin mukaan varhaisimmat ja luotettavimmat Jeesusta käsittelevät tekstit eivät käsittele kysymystä Jeesuksen avioitumisesta lainkaan. King tosin huomauttaa, ettei ole olemassa todisteita sillekään, että Jeesus ei olisi ollut naimisissa.

King uskoi papyruksen kertoneen 100-luvun loppupuolen Jeesuksen avioitumista koskeneista keskusteluista ja erimielisyyksistä kristittyjen parissa. Hänen mukaansa kysymys Jeesuksen avioitumisesta olisi noussut esiin vasta tuolloin seksuaalisuutta ja avioliittoa koskeneiden väittelyjen osana. Ne, joiden mielestä selibaatissa pidättäytyminen oli parempi valinta kuin avioituminen, olivat jo pitkään käyttäneet perusteluna 
Uuden testamentin kehotusta luopua omasta perheestä uskon vuoksi. Kuitenkin vasta 100-luvun lopulla eräät uskonoppineet alkoivat käyttää perusteluna sitä, ettei Jeesuskaan ollut naimisissa, ja tuolta ajalta ovat myös peräisin varhaisimmat tekstit, joissa Jeesuksen avioituminen kiistetään. Näin mikäli papyrus olisi ollut peräisin samalta ajalta, se olisi kertonut, että jotkut kristityt olisivat olleet eri mieltä kysymyksestä.

Witherington katsoi, että jos teksti olisi ollut aito, se olisi saattanut hyödyttää 100- ja 300-lukujen välisen gnostilaisuuden tutkimusta, mutta ei olisi tarjonnut sellaista lisätietoa, joka olisi hyödyttänyt ensimmäisen vuosisadan historiallista Jeesusta koskevaa tutkimusta. Witheringtonin mukaan sana ”vaimo” on lisäksi ensimmäisten vuosisatojen kielenkäytössä monitulkintainen ja olisi saattanut viitata ennemmin henkiseen suhteeseen sukupuolisuhteen sijasta. Myös koptintutkija Alberto Camplani huomautti, että vaikka papyrus olisi ollut aito, se olisi mitä todennäköisimmin tulkittava symbolisesti.

Helsingin yliopiston gnostilaisuuden ja varhaiskristillisen kirjallisuuden professori Antti Marjanen korosti, että mikäli papyrus olisi ollut aito, se olisi osoittanut lähinnä sen, että jotkut kristityt olisivat tekstin kirjoittamisaikaan uskoneet, että Jeesuksella oli vaimo. Myös Marjasen mukaan oli epäselvää, olisiko kirjoituksen viittaus vaimoon pitänyt edes ymmärtää konkreettisena vai metaforisena ilmauksena.

Lähteet

Kirjallisuutta 

 Alkuperäinen vertaisarvioitu tutkimus, Harvard Theological Review, huhtikuu 2014:

Aiheesta muualla 

 Jeesuksen vaimon evankeliumi. Suomennos Antti Marjanen. Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta.
 

27 Kristinusko
Apokryfiset evankeliumit
Kirjalliset väärennökset