Pajuhangokas

Pajuhangokas (Furcula furcula) on melko yleinen nirkkoihin lukeutuva yöperhonen.

Koko ja ulkonäkö 
Pajuhangokas muistuttaa koivuhangokasta (Furcula bicuspis) ja haapahangokasta (Furcula bifida), mutta on yleisväriltään näitä harmaampi. Etusiipien pohjaväri on harmaa. Siiven poikki kulkee leveä, tummanharmaa poikkivyö, jonka sisä- ja ulkoreuna rajoittuu mustaan viiruun. Viirujen ulkopuolella on ruskeanoranssia varjostumaa. Siiven kärkiosassa on kolme tummaa, mutkittelevaa poikkiviirua ja uloimman poikkiviirun ulkopuolella siiven etureunassa on tummanharmaa, kiilanmuotoinen laikku, jonka yhteydessä on usein ruskeanoranssia varjostumaa. Takasiivet ovat vaaleanharmaat, erityisesti etu- ja takareunan ulkonurkasta tummemmat, ja niissä on tumma keskitäplä. Sekä etu- että takasiipien ulkosyrjässä siipisuonten väleissä on mustat täplät. Pohjois-Suomessa tavattavalla maantieteellisellä muodolla f. ajatar ruumiin värisävy on siipiä tummempi ja siipien kuviointi sumeaa eikä yhtä kontrastista. Siipiväli on 27–38 mm.

Aikuisen perhosen tapaan myös toukka muistuttaa erehdyttävästi koivu- tai haapahangokasta. Se on täysikasvuisena 32–40 mm pitkä ja kellanvihreä. Toukan etupäässä selkäpuolella on kyhmy, jonka etupuolella on kolmiomainen, punaruskea laikku. Takaa selkä on leveälti punaruskea. Punaruskeat alueet ovat yleensä yhteensulautuneet. Toukan peräpäässä on kaksi pitkää uloketta.

Levinneisyys ja lentoaika 
Pajuhangokkaan levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta Turkkiin, Baltiaan ja aina Kiinaan ja Japaniin saakka. Välimeren alueella sitä ei kuitenkaan tavata. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa. Suomessa pajuhangokas on melko yleinen ja sitä tavataan harvakseltaan Pohjois-Lappiin saakka, ei kuitenkaan tunturialueilla. Perhoset lentävät yhtenä tai kahtena sukupolvena, joista ensimmäinen on lennossa toukokuun loppupuolelta heinäkuulle ja harvinainen toinen sukupolvi elo-syyskuussa.

Elinympäristö ja elintavat 
Pajuhangokkaan elinympäristöä ovat pajuja kasvavat lehti- ja sekametsät sekä metsänreunamat. Se ei ole ilmeisesti kovin paikkauskollinen, ja joskus perhosia voi tavata muunkinlaisissa ympäristöissä. Useimmiten yksilöitä tavataan vain yksitellen tai pieniä määriä kerrallaan, eivätkä vuotuiset vaihtelut yksilömäärissä ole kovin suuria. Perhoset lentävät illan hämärtymisestä keskiyön tienoolle saakka. Molemmat sukupuolet tulevat valolle, joskin naaraiden osuus jää noin viidennekseen kaikista yksilöistä.

Naaras munii 80–120 munaa yksitellen tai parin munan ryhminä lehtien alapinnoille. Toukat kuoriutuvat runsaan viikon kuluttua. Ne elävät yksin ja oleilevat mielellään auringonpaisteessa. Luultavasti suurin osa toukista elää latvustoissa. Koteloituminen tapahtuu kovaan ja puunroskilla naamioituun kotelokoppaan toukan oksan tyvelle tai rungon kaarnaan jyrsimään koloon. Myös koteloista valtaosa lienee korkealla puissa. Kotelo talvehtii, joskus kahdesti.

Ravintokasvi 
Toukka syö pääasiassa pajuja (Salix), metsähaapaa (Populus tremula) sekä koivuja (Betula).

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Suomen perhostutkijain seura: ohjeita vaaleiden nirkkolajien tunnistamiseen 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 
 Perhoswiki

Nirkot