Maa jota ei ole

Maa jota ei ole () on Edith Södergranin runokokoelma, joka ilmestyi postuumisti 1925. Kokoelma on nimetty yhden siihen sisältyvän runon mukaan. Kokoelman toimitti Elmer Diktonius ja esipuheen siihen laati Hagar Olsson. 

Kokoelman suomennos sisältyy Södergranin koottuihin runoihin Elämäni, kuolemani ja kohtaloni (Otava, 1994), jonka runojen suomentajat ovat Pentti Saaritsa, Uuno Kailas ja Aale Tynni.

Historia 

Kokoelman julkaisua edelsi Diktoniuksen ja Olssonin välinen kiista siitä, kenellä on oikeus Södergranin henkiseen perintöön. Diktonius ehdotti Olssonille julkaisemattomien runojen kokoamista kirjeessä, jossa hän ehdotti yhtiön perustamista muiston vaalimiseksi. Yhteistyö päättyi konfliktiin. Välejä kuvastaa Diktoniuksen erääseen kirjeeseen kirjoittama kommentti kokoelman ilmestyttyä: 

Olssonin kokoelmaan kirjoittama esipuhe on katsottu olleen alku myöhemmin syntyneelle myytille yksinäisestä, kärsivästä, syrjäänvetäytyvästä Södergranista. Olssonin Södergran-näkemyksen kantava teema on kuolema. Södergranin elämäkerran kirjoittajan Agneta Rahikaisen mukaan tätä vahvistaa kokoelman nimi Maa jota ei ole.

Agneta Rahikainen arvelee, että Södergran kirjoitti kokoelmaan otetut kaksi viimeistä runoaan ”Maa jota ei ole” ja ”Tulo Haadekseen” vähän ennen kuolemaansa keväällä 1923, sillä tämän äiti Helena Södergran löysi ne vasta tämän kuoleman jälkeen. Vailla päiväystä olevat runot jättävät jäähyväisiä elämälle ja ovat yhdessä ikään kuin tilinpäätös elämälle. Runo ”Maa jota ei ole” on otettu myös karelianismin käyttöön ja Södergran menetetyn kotiseudun, paratiisin, puolestapuhujaksi. Teoksessa Ny illustrerad svensk litteraturhistoria julkaistussa Södergran-artikkelissa ruotsalainen kirjallisuushistorioitsija Erik Hjalmar Linder kirjoittaa, että Södergran tuli runon ansiosta tunnetuksi Ruotsissa jo 1920-luvulla. Kokoelman runoa ”Nattlig madonna” Linder pitää nuoruudenrunona.

Vastaanotto 

Kokoelman vastaanotto oli hyvin myönteinen. Nya Argukseen kirjoittamassaan arviossa Erik Kihlman piti Södergrania ruotsinkielisen runon romanttisimpana ja syrjäänvetäytyvimpänä temperamenttina, sillä hänen runonsa ovat täynnä prinsessoja, nunnia, mustalaisia, ruumiita käärinliinoissa. Kihlman näki nimirunossa epätavallista loistoa ja voimaa. Olof Enckell oli epävarma suhtautumisessaan kokoelmaan. Runot ovat vaikeaselkoisia ja kummallisia. Häntä miellyttivät eniten tyynet luonnonrunot.

Runot 

I Tidiga dikter 
 Sommar i bergen 
 Rosen 
 Sjukbesök 
 Porträttet 
 Ett möte 
 Nattlig madonna 
 Om hösten 
 Farliga drömmar 
 Bruden 
 Till Eros 
 Prinsessan 
 Min framtid 
 Sjuka dagar 
 Ingenting 
 Ett liv 
 Undret 

II (Nimetön)
 Grimace d'artiste 
 Särtacknet 
 Gryningen 
 Förhoppning 
 Visan från molnet 
 Aftonvandring 

III Dikter från 1919–1920
 Fångenskap 
 Blekhjärtade natt 
 Mitt liv, min död och mitt öde 

IV Sista dikter 
 Zigenerskan 
 Min barndoms träd 
 Kyrkogårdsfantasi 
 O himmelska klarhet 
 Hemkomst 
 Månen 
 Novembermorgon 
 Det finns ingen som har 
 Landet som icke är 
 Ankomst till Hades

Lähteet 
 Rahikainen, Agneta: Poeten och hennes apostlar: en biomytografisk analys av Edith Södergranbilden. Väitöskirja. (PDF)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 ”Sommar i bergen” ja muut kokoelman runot . 
 Kaino.kotus.fi. Kolme runoa kokoelmasta Maa jota ei ole: Havainto, Muotokuva, Öinen madonna. Suom. Uuno Kailas.

Suomalaiset runokokoelmat
Vuoden 1925 kirjat