Mantiqueiranpaimenkoira

Mantiqueiranpaimenkoira (Pastor mantiqueira) on brasilialainen koirarotu, josta on olemassa kolme muunnosta: sileäkarvainen, pitkäkarvainen ja kiharakarvainen.

Ulkomuoto 
Mantiqueiranpaimenkoira on keskikokoinen, ketterä ja rungoltaan neliömäinen paimenkoira. Kuono on kapea ja korvat pystyt ja eteenpäin suuntautuneet. Silmät voivat olla joko ruskeat, siniset tai keskenään eriväriset.

Rodusta tunnetaan kolme karvamuunnosta - sileä-, pitkä- ja kiharakarvainen - sekä kolme karvanpituutta - lyhyt, keskipitkä ja pitkä. Harmaa keltaisin merkein tai sininen keltaisin merkein on yleisin väri, ja muut sallitut värit ovat musta, valkoinen, ruskea, ruskea mustin merkein, kellanharmaa, kullanpunainen ja fawn. Vaikka suuri osa koirista on yksivärisiä, joko mustalla maskilla tai ilman, myös pienet valkoiset ja mustat merkit ovat yleisiä etenkin ruskeilla, kullanpunaisilla ja fawneilla yksilöillä.

Luonne ja käyttäytyminen 
Mantiqueira-vuoriston karjanajajat arvostavat suuresti mantiqueiranpaimenkoiran työominaisuuksia karjan paimentajana. Sillä on voimakas paimennusvietti, jonka avulla se opastaa karjan jyrkkien vuorten halki tai kokoaa sen aitaukseen. Paikalliset asukkaat sanovat sen olevan karjatilallisille elintärkeä työväline

Alkuperä 
Mantiqueiranpaimenkoira on ikivanha rotu, joka on kotoisin Mantiqueira-vuoristosta Brasilian Kaakkoiselta alueelta. Sen uskotaan polveutuvan vanhoista brasilialaisista koirista jotka tunnettiin nimellä policiais ("poliisi"): tästä yhtenä todisteena nykyinen rotu tunnetaan yhä samalla nimellä kuin sen oletetut esi-isät. Sen epäillään risteytyneen sittemmin saksanpaimenkoiran, belgianpaimenkoiran, hollanninpaimenkoiran ja valkoisen paimenkoiran kanssa, mitä vastaavasti puoltaa sen rakenne ja belgianpaimenkoiraa muistuttava ulkonäkö.

Paikalliset karjanajajat tarvitsivat hyvän, maatiaismaisen, ketterän, voimakkaan ja sitkeän paimenkoiran, joka kykeni ajamaan karjaa poluilla jonne karjatilallinen ei voinut itse hevosineen mennä Mantiqueira-vuoriston jyrkkärinteisen maaston takia. He valitsivat huolella parhaat jalostuskoirat, joita vuosisatojen ajan risteyttämällä he loivat tämän uuden rodun. Koska vuoristoon oli vaikea päästä, se säilyi puhtaana muiden rotujen vaikutteilta.

Maatalouden alettua modernisoitua viime vuosien aikana ja karjankasvatuksen vähennyttyä mantiqueiranpaimenkoira on menettänyt merkitystään ja ulkomaalaisten muuttaessa yhä enenevissä määrin alueelle sinne kulkeutuu heidän mukanaan uusia koiria. Tämän vuoksi rotu on nykyisin uhanalainen ja on alkanut sekoittua vierasperäisten rotujen kanssa.

Vaikka Mantiqueira-vuoristo sijaitseekin São Paulon, Minas Geraisin ja Rio de Janeiron osavaltioissa, suurin osa koirista elää Minas Geraisin paikkakunnilla ja vain murto-osa São Paulon ja Rio de Janeiron alueilla. Kaupungit joissa niitä on eniten ovat Virgínia, Passa Quatro, Marmelópolis, Delfim Moreira, Venceslau Brás, Itajubá, Piranguçu, Brasópolis, Gonçalves, Sapucaí Mirim, Paraisópolis, Conceição dos Ouros, Cachoeira de Minas, Santa Rita do Sapucaí, Piranguinho, Natércia, Pedralva, São José do Alegre, Heliodora, Cristina, Maria da Fé ja Conceição das Pedras. São Paulossa ne ovat keskittyneet enimmäkseen Monteiro Lobaton, São Bento do Sapucaín, ja Campos do Jordãon kaupunkeihin.

Lähteet
Reportagem Novas Raças Brasileiras: Pastor da Mantiqueira e Bullbrass. Cães & Cia. Editora Forix: Brasilia, 2010, nº 379 (joulukuu). ISSN1413-3040.

Viitteet

Aiheesta muualla 
Portal Caracu do Ipê 

FCI:n ulkopuoliset rodut
Paimenkoirat
Brasilialaiset koirarodut