Cenere

Cenere (”Tuhkaa”) on vuonna 1916 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Grazia Deleddan samannimiseen romaaniin perustuvan melodraaman on ohjannut Febo Mari. Sen pääosaa esittää kuuluisa teatterinäyttelijä Eleonora Duse. Cenere on Dusen ainoa elokuva.

Juoni
Köyhä maalaisnainen Rosalia jättää aviottoman lapsensa Ananian tämän isän perheen kasvatettavaksi. Pojan tultua aikuiseksi hän lähtee etsimään äitiään haluten turvata tämän vanhuuden. Ananian morsian Margherita ei halua naista heidän luokseen, ja poika joutuu jälleen eroamaan äidistään. Anania purkaa kihlauksen ja palaa maaseudulle, jossa hän löytää äitinsä kuolleena.

Näyttelijät

Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Cenere on saanut alkunsa teatterin lavalta jo vetäytyneen näyttelijädiiva Eleonora Dusen halusta kokeilla elokuvaa ilmaisumuotona. Duse valitsi itse sen aiheen, laati käsikirjoituksen ja osallistui jälkituotantoon. Elokuvan ohjaaja Febo Mari näyttelee myös sen toista pääosaa. Nobel-palkitun Grazia Deleddan Sardiniaan sijoittuvan romaanin (1904) tapahtumat on kuvattu studiossa ja manner-Italian vuoristoisissa maisemissa, mutta kansatieteellisiä yksityiskohtia korostaen.

Elokuva on tyypillinen ”äitimelodraama”, jossa päähenkilö turvaa poikansa yhteiskunnallisen aseman vetäytymällä syrjään ja uhraamalla itsensä. Äitiään kaipaava heikko poika kapinoi patriarkaalisen yhteisön sääntöjä vastaan, mutta aiheuttaa vain lisää kärsimystä tilanteen kaikille osapuolille. Pateettisen tarinan tarkoitus on herättää katsojissa sääliä ja ihailua äitiä kohtaan. Elokuvan fragmentaarinen rakenne korostaa eroa ja kaipausta. Lähikuvia välttävä ohjaus ja Dusen vähäeleinen näyttelijänsuoritus tekevät varjoihin vetäytyvästä äidistä lähes mystisen marttyyrihahmon.

Yleisön parissa huonosti menestynyt Cenere sai elokuva-arvostelijoilta varautuneen vastaanoton. Kriitikot pitivät herkkää ja inhimillistä elokuvaa yleisölle liian vaikeana, ja Dusen näyttelijäpersoonallisuus jäi valkokankaalla kovin valjuksi. Duselle Cenere osoittautui pettymykseksi ja se jäi hänen ainoaksi elokuvakseen. Myöhemmin sitä on pidetty yhtenä italialaisen neorealismin varhaisista edeltäjistä.

Restauroinnit
Elokuvasta on säilynyt useita kopioita. George Eastman Housen kokoelmaan kuuluva kopio on restauroitu Friulin ja Sardinian elokuva-arkistojen yhteistyönä vuonna 1992. Alkuperäisestä 914 metrin pituudesta on jäljellä 808 metriä. Restauroitu versio on varustettu italiankielisillä väliteksteillä ja Bruno Morettin säveltämällä pianomusiikilla. Toinen, Italian elokuva-arkistossa säilynyt 729 metrin pituinen nitraattifilmikopio on restauroitu vuonna 2008.

Lähteet

Aiheesta muualla
 

Melodraamat
Italialaiset mykkäelokuvat
Vuoden 1916 italialaiset elokuvat