Maailmankaikkeuden kiihtyvä laajeneminen

Maailmankaikkeuden kiihtyvällä laajenemisella viitataan havaintoon, että maailmankaikkeuden laajeneminen tapahtuu kiihtyvällä vauhdilla eli skaalatekijällä on positiivinen toisen kertaluvun derivaatta. Käytännössä siis kaukaiset galaksit etääntyvät toisistaan yhä kiihtyvällä vauhdilla, ja kiihtyvyys on sitä suurempi, mitä kauempana galaksit jo ovat toisistaan.

Kiihtyvän laajenemisen havaitsivat ensimmäisten joukossa Saul Perlmutter, Brian Schmidt ja Adam Riess. He saivat havaintojensa ansiosta Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 2011.

Laajenemismallit 
Kiihtyvää laajenemista on yritetty selittää maailmankaikkeuden malleilla, joihin kuuluu jonkinlainen pimeän energian muoto. Tällä energialla olisi negatiivinen paine, ja sitä voitaisiin kuvata yksinkertaisesti kosmologisena vakiona tai tyhjiöenergiana. Pimeän energian olemassaoloa pidetään nykyisin lähes varmana.

Laajenemisen seuraukset 
Maailmankaikkeuden laajentuessa tavallisen aineen, säteilyn ja pimeän aineen tiheys siinä vähenee nopeammin kuin pimeän energian tiheys, mikä tekee kaikkeudesta lopulta pimeä energia -voittoisen. Toisin sanoen maailmankaikkeuden koon kaksinkertaistuessa pimeän energian tiheys pysyy likimain tai täysin vakiona (mikäli se on kosmologinen vakio), mutta muun aineen ja energian tiheys muuttuu kahdeksan kertaa pienemmäksi.

Nykyisten havaintojen mukaan pimeän energian energiatiheys maailmankaikkeudessa on jo nyt suurempi kuin muun aineen ja energian tiheys. Malleissa, joiden mukaan pimeä energia on kosmologinen vakio, maailmankaikkeus tulee laajentumaan eksponentiaalisesti. Lopulta kaikki paikallisen superjoukon ulkopuolella olevat galaksit ovat niin punasiirtyneitä, että niitä on lähes mahdotonta havaita.

Katso myös 
Kiihtyvyys
Kosmologinen vakio
Maailmankaikkeuden metrinen laajeneminen

Lähteet 

Kosmologia
Maailmankaikkeus