SM UC-57

SM UC-57 oli Saksan keisarikunnan laivaston tyypin UC II sukellusvene ensimmäisessä maailmansodassa. Viimeisenä päätökseen saattamanaan tehtävänä alus toi 17. marraskuuta 1917 Loviisan edustalle kahdeksan Suomen sisällissotaan valmistautunutta jääkäriä sekä räjähdysaineista, aseista ja kahdesta radioasemasta koostuneen neljän tonnin lastin.

Valmistus 
Alus tilattiin 12. tammikuuta 1916 työnumerolla 39 Kaiserliche Werftiltä Danzigista, missä köli laskettiin 14. maaliskuuta. Se laskettiin vesille 7. syyskuuta ja otettiin palvelukseen 22. tammikuuta 1917 ensimmäisenä päällikkönään kapteeniluutnantti Friedrich Wißmann.

Alus oli 50,52 metriä pitkä, sen uppouma sukelluksissa oli 498 tonnia, nopeus pinnalla 11,6 solmua ja sukelluksissa 7,3 solmua. Veneen voimanlähteenä oli kaksi 6-sylinteristä 250 hevosvoiman dieselmoottoria. Vene saattoi sukeltaa 50 metrin syvyyteen.

Aluksen keulaosassa oli kuusi vinossa asennossa olevaa miinaputkea, joihin voitiin sijoittaa yhteensä 18 merimiinaa. Miinojen lisäksi aluksella oli normaali torpedoaseistus. Mukana kuljetettavat seitsemän torpedoa voitiin laukaista kahdesta keulassa ja yhdestä perässä olevasta torpedoputkesta. Lisäksi etukannella oli 88 mm:n tykki.

Palvelus 
Alus liitettiin Saksan Itämeren laivastoon 6. toukokuuta 1917. Se teki seitsemän partioretkeä, joiden aikana se upotti torpedoilla tai laskemillaan miinoilla viisi laivaa. 9. kesäkuuta upotettiin ruotsalainen purjealus Ludwig ja 26. kesäkuuta suomalaiset kaljaasi Georg ja hinaaja Martinniemi. Lisäksi alus otti sotasaaliiksi kaksi brittiläistä laivaa.

Viimeiselle matkalleen UC-57 lähti Danzigista 12. marraskuuta 1917. Loviisasta noin 25 kilometriä etelään sijaitsevan pienen  Hamnskärin ulkosaaren rantaan se saapui 17. marraskuuta. Mukana olleet kahdeksan jääkäriä sekä lastitavarat siirrettiin siellä odottaneisiin moottoriveneisiin, minkä jälkeen sukellusvene laskeutui yön ajaksi meren pohjaan ja sen oli tarkoitus lähteä seuraavana aamuna paluumatkalle Saksaan.

Veneen mukana tulivat jääkärit Woldemar Hägglund (joukon johtaja), Viljo Hämäläinen, Weikko Läheniemi, Sulo-Veikko Pekkola, Väinö Strömberg, Einar Wichman (myöh. Vihma), sekä radioasemista vastanneet Leo Ekberg ja Yrjö Tenhunen.

Mukana olleilla räjähteillä oli tarkoitus katkaista Viipurin ja Pietarin välinen rautatieyhteys siltoja räjäyttämällä. Toinen mukana tuoduista radioasemista päätyi erääseen Kulosaaren huvilaan, josta se toimi punaisten hallitsemassa Helsingissä koko sisällissodan.

Paluumatkalla Hamnskäristä alus katosi jäljettömiin. Todennäköisesti se tuhoutui 18. marraskuuta Suursaaren itäpuolella. Tapahtumista on esitetty kaksi eri tulkintaa: joko alus ajoi venäläisten laskemaan miinaan tai se itse yritti laskea miinoja, jolloin tapahtui onnettomuus. Omien miinojen laskuun viittaa se, että alus ei suunnannut Hamnskärin jälkeen kohti kotisatamaansa vaan itään.

Aluksen mukana hukkuneille 28 miehelle on 1934 pystytetty viisi metriä korkea kivipaasi Hamnskäriin. Aluksen matkasta Suomeen on W. E. Tuompo kirjoittanut kirjan Sukellusveneellä UC 57 Vapaussotaan.

Lähteet 
 Hylyt.net : UC 57
 Jukka Knuuti: Jääkärien paluu : esitelmä Ruutiukkojen lounaskokouksessa 22.02.2010 (Tampereen Suomalainen klubi)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Hindenburgin ja UC-57:n muistojuhlat, Hakkapeliitta, 21.08.1934, nro 34, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
 U. C. 57. Saksalaisen sukellusveneen sankariretki 20 vuotta sitten, Uusi Suomi, 14.11.1937, nro 308, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomen sisällissota
Jääkäriaktivismi
Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneet