Kiinan siviili-ilmailuhallinto

Kiinan siviili-ilmailuhallinto (, , lyh. CAAC), aiemmin Kiinan siviili-ilmailun yleishallinto (, ) on Kiinan kansantasavallan liikenneministeriön alaisuudessa toimiva kansallinen ilmailuviranomainen. Se valvoo siviili-ilmailua ja tutkii lento-onnettomuuksia Kiinassa. Sen päämaja on Dongchengin alueella Pekingissä.

Historia

CAAC perustettiin 2. marraskuuta 1949, pian Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen, hallitsemaan maan kaikkea siviili-ilmailua sekä tarjoamaan kaupallisia lentopalveluita (Neuvostoliiton Aeroflotin tapaan). Se toimi aluksi Kansan vapautusarmeijan ilmavoimien alaisuudessa.

Vuonna 1963 Kiina teki poikkeuksen marxilaisesta omavaraisuuden periaatteesta ja osti kuusi Vickers Viscountia Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Vuonna 1971 CAAC osti neljä Hawker Siddeley Tridentiä Pakistan International Airlinesilta, ja osti saman vuoden elokuussa kuusi Trident 2E:tä suoraan valmistajalta. CAAC teki myös alustavan varauksen kolmesta Concordesta. Presidentti Nixonin vieraillessa vuonna 1972 Kiinassa CAAC tilasi kymmenen Boeing 707 -konetta. Joulukuussa se lainasi ennenkuulumattomasti 40 miljoonaa puntaa lännen pankeilta rahoittaakseen 15 uuden Tridentin hankinnan. Kaukolentonsa CAAC lensi 1970- ja 1980-luvulla Neuvostoliitossa valmistetuilla Iljušin Il-62 -koneilla.

Vuonna 1980 CAAC siirrettiin suoraan valtioneuvoston alaisuuteen.

CAAC jaettiin vuonna 1987 kuudeksi lentoyhtiöksi, jotka nimettiin toiminta-alueidensa mukaan. Siitä lähtien CAAC on toiminut vain ilmailuviranomaisena. Se liitettiin uuden liikenneministeriön alaisuuteen maaliskuussa 2008.

CAAC lentoyhtiönä

CAAC aloitti kotimaanlennot vuonna 1949. Vuodesta 1962 lähtien se lensi myös ulkomaille, aluksi muihin kommunistisiin maihin, kuten Neuvostoliittoon, Mongoliaan, Pohjois-Koreaan, Burmaan, Bangladeshiin, Pohjois-Vietnamiin ja Kambodžaan. 1980-luvun puolivälissä CAAC lensi kaukolentoja Yhdysvaltoihin, Eurooppaan, Lähi-itään ja Australiaan. Nämä lennot lennettiin pääasiassa Boeingin valmistamilla lentokoneilla, mutta venäläisvalmisteisia koneita käytettiin reiteillä Itä-Eurooppaan.

Boeingin asiakastunnus CAAC:lle oli J6. Air China otti sen käyttöönsä ja käytti sitä vuoteen 1999 asti. CAAC:n IATA-tunnus CA oli käytössä vain kansainvälisillä lennoilla.

CAAC:n koneiden pyrstöihin oli maalattu Kiinan lippu. Runkoihin oli maalattu valkoiselle pohjalle kaksi sinistä raitaa ja kiinankielinen CAAC-teksti.

Jakaminen
Vuonna 1987 CAAC:n toiminta jakautui kuudelle eri lentoyhtiölle, jotka nimettiin toiminta-alueidensa ja solmukohtiensa maantieteellisen sijainnin mukaan:

 Air China (peri CAAC:n IATA- ja ICAO-tunnuksen)
 China Southwest Airlines (yhdistyi Air Chinaan vuonna 2002, solmukohta Chengdu)
 China Eastern Airlines (solmukohta Shanghai)
 China Northwest Airlines (yhdistyi China Easterniin vuonna 2002, solmukohta Xi’an)
 China Southern Airlines (solmukohta Kanton)
 China Northern Airlines (yhdistyi China Southerniin vuonna 2003, solmukohta Shenyang)

Laivasto

CAAC:n laivastoon kuuluivat vuonna 1987 seuraavat konetyypit:

 Airbus A310
 Antonov An-12
 Antonov An-24/Xian Y-7
 Antonov An-30
 BAe 146
 Boeing 707
 Boeing 737-200
 Boeing 747-200
 Boeing 747SP
 Boeing 767
 Hawker Siddeley Trident 2E
 Iljušin Il-18
 Jakovlev Jak-42
 McDonnell Douglas MD-82
 Tupolev Tu-154B
 Tupolev Tu-154M

Yleisilmailu
 Aérospatiale Alouette SA-319
 Boeing 234
 Harbin Y-11
 Harbin Z-5
 Mil Mi-8
 Shijiazhuang Y-5

Entiset konetyypit
Poistettiin käytöstä ennen vuotta 1987 (poistamisvuosi sulkeissa):

 Iljušin Il-14 (1982)
 Iljušin Il-62 (1986)
 Lisunov Li-2 (1981)
 Shanghai Y-10 (prototyyppi, lensi alle vuoden, ei otettu käyttöön)
 Vickers Viscount (1984)

Onnettomuudet

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kiinan ilmailu
Entiset kiinalaiset lentoyhtiöt
Kansalliset lentoyhtiöt