Saksan 11. panssaridivisioona

11. panssaridivisioona () oli Saksan maavoimien panssariyhtymä, joka osallistui toisessa maailmansodassa sotatoimiin sekä itä- että länsirintamalla.

Perustaminen 
Wehrkreis IX perusti 8. joulukuuta 1939 11. rynnäkköprikaatin () Meiningenissä, Hampurissa ja Magdeburgissa. 110. ja 111. jalkaväkirykmenteistä koostunut prikaati laajennettiin 1. elokuuta 1940 panssaridivisioonaksi liittämällä siihen muun muassa 5. panssaridivisioonan 15. panssarirykmentti. Lisäksi siihen liitettiin 61. moottoripyöräpataljoona, 231. tiedustelupataljoona ja 61. panssarintorjuntapataljoona 231. divisioonasta, 341. viestipataljoona 311. divisioonasta ja 209. pioneeripataljoona 209. jalkaväkidivisioonista. Divisioonaan liitetty 119. kenttätykistörykmentti koostui eri lähteistä. Sen esikunta saatiin 746. kenttätykistörykmentistä, I patteristo oli aiemmin 4. jalkaväkidivisioonan 4. kenttätykistörykmentin I patteristo, II patteristo 677. kenttätykistörykmentin III patteristo ja III patteristo oli 643. kenttätykistörykmentin I patteristo. Miehistö koostui pääosin Sleesiasta olevista sotilaista.

Palvelus 
Uusi divisioona perustettiin Neuhammerin harjoitusalueella, josta se lähetettiin jo joulukuussa 1940 Puolaan ja edelleen Romaniaan tammikuussa 1941. Se sai tulikasteensa Balkanilla huhtikuussa ja divisioona valtasi SS divisioona Leibstandarte Adolf Hitlerin kanssa Belgradin.

Operaatio Barbarossan alettua divisioonan joukot ylittivät heinäkuussa Neuvostoliiton rajan osana Etelän armeijaryhmää. Se taisteli Žytomyrissä, Umanissa ja Kiovassa ennen kuin divisioona siirrettiin Keskustan armeijaryhmään osaksi Moskovan taistelua. Divisioona oli Gžatskin sektorilla tammikuussa toukokuuhun 1942 liitettynä Saksan 4. panssariarmeijaan. Kesäkuussa divisioona lähetettiin etelämmäs ja se osallistui Orjolin ja Voronežin taisteluihin Donin ja Donetskin varrella. Vaikka se osallistui etenemiseen kohti Stalingradia se vältti marraskuisen Saksan 6. armeijan saarrostuksen. Se kärsi kovia tappioita Neuvostoliiton joukkojen talvihyökkäyksessä 1942–1943 saksalaisten pyrkiessä murtamaan Stalingradin saartoa ja sen jälkeisessä vetäytymisessä.

Komentajat 
11. rynnäkköprikaati
 eversti Günther von Angern 4. joulukuuta 1939 – 15. elokuuta 1941
 eversti Arno von Lenski 15. elokuuta – marraskuu 1941
 kenraalimajuri Hellwig Lutz 1. joulukuuta 1941 – 15. syyskuuta 1942
11. panssaridivisioona
 panssarikenraali Ludwig Crüwell 1. elokuuta 1940 – 15. elokuuta 1941
 kenraaliluutnantti Günther von Angern 15.–24. elokuuta 1941
 panssarikenraali Hans-Karl Freiherr von Esebeck 24. elokuuta – 20. lokakuuta 1941
 kenraaliluutnantti Walter Scheller 20. lokakuuta 1941 – 16. toukokuuta 1942
 panssarikenraali Hermann Balck 16. toukokuuta 1942 – 4. maaliskuuta 1943
jalkaväenkenraali Dietrich von Choltitz 4. maaliskuuta – 15. toukokuuta 1943
 kenraaliluutnantti Johann Mickl 15. toukokuuta – 10. elokuuta 1943
 kenraaliluutnantti Wend von Wietersheim 10. elokuuta 1943 – 10. huhtikuuta 1945
 kenraalimajuri Horst Freiherr Treusch von Buttlar-Brandenfels 10. huhtikuuta – 3. toukokuuta 1945
 kenraaliluutnantti Wend von Wietersheim 3. toukokuuta 1945 – antautumiseen

Lähteet

Viitteet

11