Tuokkonen

Tuokkonen eli rove tai ropponen on tuohesta tehty monikäyttöinen astia. Sillä on useita eri nimityksiä eri murrealueilla; näistä rove on vanhin ja historiallisesti laajimmin käytetty.

Tuokkosissa on säilytetty mm. maitoa hapattaessa, voita, kalaa, lihaa, ryynejä, jauhoja sekä tervaa, ja niihin on kerätty marjoja, niistä on lyöty löylyä ja viskattu veneestä vettä. Myös mämmiä saatetaan nauttia tuokkosesta.

Etymologia 

Tuokkosen etymologia jakaantuu suomen murteissa kahteen ryhmään: rov- ja rop-alkuisiin sanoihin sekä tuohi-sanan johdannaisiin.

Tuokkosen eri nimityksistä rove(h) on kaikkein laaja-alaisin. Sana esiintyy suomen lisäksi karjala-aunuksessa, lyydiläismurteissa ja vepsässä mutta ei vatjassa, virossa eikä liivissä. Rove ja tuokkonen eivät ole kaikissa tapauksissa samaa tarkoittava sana. Joissain murteissa rove on tarkoittanut tilapäiseksi tehtyä, huonompaa tuokkosta.

Rove on saanut nimensä oletettavasti levytuohen puusta irrotessa syntyvää ääntä kuvailevasta rop-alkuisesta verbistä. Tuokkonen on puolestaan osa tuohi-sanan johdannaisia. Ajan saatossa tuohi-kantaiset johdannaiset ovat syrjäyttäneet laajalti varhaisemman rove-sanan johdannaiset tuohiastian nimityksenä.

Tuokkosen nimityksiä 
Rove-sanue: rove, roves, rovek, ropponen, roppinen, roppee, ropukka, ropikko, ropo, rovikko, rupukka, tropekka, kropponen

Tuohi-sanue: tuokkonen, tuohinen, tuohko(i)nen, tuokkinen, tuahinen, tuohikko, tuahropo, tuakkosropponen

Muita nimityksiä: loikko, loikkonen, portta, viskain

Taustaa 
Tuohen käyttö on ollut yleisintä ja kehittyneintä pohjoisella havumetsävyöhykkeella. Itä-Euroopan sekalehtimetsävyöhykkeellä Suomenlahden eteläpuolella tuohen sijaan on käytetty valtaosin niintä ja lehmuksen kuorta. Tämä jako näkyy myös itämerensuomalaisten kansojen sanastoissa, joissa suomalais-karjalais-vepsäläisellä kielialueella tuohisanasto on rikkaampaa ja vakiintuneempaa kuin vatjassa, virossa ja liivissä.

Lähteet 

Astiat