Victor Klemperer

Victor Klemperer (9. lokakuuta 1881 Landsberg an der Warthe, Preussi –  11. helmikuuta 1960 Dresden, Itä-Saksa) oli saksalainen kirjallisuudentutkija, joka toimi Dresdenin teknillisen korkeakoulun professorina vuosina 1920–1935. Hänet tunnetaan kirjallisesti tuotteliaana Ranskan valistuksen spesialistina, sekä varsinkin postuumisti vuonna 1995 julkaistusta natsismin aikaa käsittelevästä päiväkirjastaan Ich will Zeugnis ablegen bis zum letzten. Tagebücher 1933–1945 (suom. Haluan todistaa. Päiväkirjat 1933–1945). Victor Klempererin serkku oli kapellimestari Otto Klemperer.

Elämä 
Victor Klemperer oli kahdeksanlapsisen perheen kuopus. Hänen isänsä Wilhelm Klemperer (1839–1912) oli juutalaisen seurakunnan rabbi. Myös hänen vanhemmat lääkäriveljensä olivat kansainvälisesti tunnettuja tiedemiehiä, Georg Klemperer (1865–1946) syöpätutkija ja Felix Klemperer (1866–1932) tuberkuloositutkija.

Klemperer opiskeli vuosina 1902–1905 romaanista ja saksalaista kirjallisuutta, sekä filosofiaa Münchenissä, Genevessä, Pariisissa ja Berliinissä. Hän työskenteli sitten lehtimiehenä Berliinissä, mutta jatkoi opintojaan Münchenin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1913. Klemperer kutsuttiin 1920 Dresdenin teknillisen korkeakoulun romaanisen filologian professorin virkaan, josta hänet Saksan korkeakoulupolitiikan muutoksen ja natsihallinnon valtaannousun vuoksi erotettiin 1935. 

Toisen maailmansodan aikana hän ja pianistivaimonsa Eva o.s. Schlemmer (1882–1951) päättivät pysyä kotikaupungissaan Dresdenissä. Päiväkirjan kirjoittamisen ohella Klemperer pyrki jatkamaan tieteellistä tuotantoaan ajoittaisesta työvelvoitteestaan ja lyhyestä vankilatuomiostaan huolimatta. 

Natsismin kukistumisen jälkeen hänen maineensa palautui vähitellen Itä-Saksassa, mutta liittyminen kommunistisen puolueen jäseneksi oli siitä maksettavaa hintaa. Victor Klemperer luennoi vuodesta 1947 alkaen kuolemaansa saakka Greifswaldin, Hallen ja Berliinin yliopistoissa. Myöhemmin hänestä tuli DDR:n parlamentin Volkskammerin ja tiedeakatemian jäsen. Hänet myös palkittiin DDR:n valtionpalkinnolla.

Tuotantoa 
 Die moderne französische Prosa 1870–1920 (1923) 
 LTI - Lingua Tertii Imperii: Notizbuch eines Philologen (1947)
 Geschichte der französischen Literatur im 18. Jahrhundert (1954)
 «Ich will Zeugnis ablegen bis zum letzten.» Tagebücher 1933–1945 (1995), (suom. «Haluan todistaa.» Päiväkirjat 1933-1945. WSOY 2001)
 Curriculum Vitae (1996)

Kunnianosoituksia 
 Kasvatustieteen kunniatohtori, Dresdenin teknillinen korkeakoulu, 1951
 Saksan demokraattisen tasavallan valtionpalkinto, 1952
 Saksan demokraattisen tasavallan Isänmaallisen ansioritarikunnan hopeinen kunniamerkki, 1956
 Berliinin taideakatemian F.-C.-Weiskopf-palkinto, 1960 (postuumi)
 Münchenin kaupungin Geschwister-Scholl-palkinto, 1996 (postuumi)

Saksalaiset kirjailijat
Saksalaiset professorit
Holokaustista selviytyneet
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet