Intianpaariakoira

Intianpaariakoira (pariah dog) on intialainen koirarotu. Nimitys pariah eli sananmukaisesti rumpali tulee sen kotimaan kastijärjestelmän alimman luokan nimestä, mikä on varsin kuvaava: sitä pidetään yleisesti hylkiönä. Muita nimityksiä ovat pye-dog, pi-dog ja pie-dog, jotka kaikki tarkoittavat ulkopuolista.

Ulkomuoto 
Intianpaariakoira on keskikokoinen, lyhytkarvainen alkukantainen koira. Rakenteeltaan se on neliömäinen tai hieman suorakaiteen muotoinen. Se muistuttaa huomattavasti dingoa eikä villiintymisestään huolimatta kovinkaan paljoa sutta. Oletettavasti myös sudesta erkaantuneiden koirien varhaisin tuhansien vuosien takainen prototyyppi oli lyhytkarvainen, pieni ja kuumuuteen sopeutunut eläin.

Pää on kiilanmuotoinen, kuono suippo ja purenta leikkaava. Niska on jalopiirteinen. Tummanruskeat silmät ovat mantelinmuotoiset ja pystyt korvat teräväkärkiset ja matalalle asettuneet. Eturaajat ovat suorat ja takaraajat vain aavistuksen kulmautuneet. Häntä kiertyy selän ylle. Urosten säkäkorkeus on 51–64 cm ja paino 20–30 kg, nartuilla vastaavat mitat ovat 46–58 cm ja 15–25 kg.

Hyväksytyt värit ovat:
 Ruskea: Sävy vaihtelee vaaleasta fawnista tumman punaruskeaan. Mustalla maskilla tai ilman. Valkoiset merkit sallitaan. Yleisin väritys.
 Musta: Harvinainen. Joillain mustilla koirilla voi olla tan-merkit.
 Kaksivärinen: Musta- tai ruskeavalkoinen. Valkoisella alueella esiintyy usein toisen värin värisiä pilkkuja. 
 Tricolor: Mustavalkoinen tan-merkein.

Virheellisiksi luokitellut värit:
 Maksanruskea
 Valkoinen
 Dalmatilaisittain pilkuttunut
 Brindle

Luonne ja käyttäytyminen
Tyypillisiä luonteenpiirteitä ovat mm. älykkyys, valppaus, aktiivisuus, epäluuloisuus, reviiritietoisuus ja varautuneisuus vieraita kohtaan. Se oppii nopeasti ja on helppo kouluttaa, mutta koulutus vaatii virikkeitä  ja vaihtelua, sillä  se kyllästyy nopeasti toistoihin. Sillä on voimakas vartiointi- ja puolustusvietti perhettään kohtaan ja se vaatii ehdotonta sosiaalistamista pennusta pitäen. Se tulee hyvin toimeen oman perheen lasten kanssa. Sen tapa vartioida on ilmoittaa pihaa lähestyvistä tulokkaista, mikä tekee siitä haukkuherkän sillä se reagoi usein pienimmästäkin epäilyksestä. Jotkut tunnusomaiset piirteet ovat samoja kuin dingolla, basenjilla ja muilla vastaavilla roduilla: sillä on esimerkiksi juoksuaika vain kerran vuodessa, heinä-lokakuun välisenä aikana. Pennut syntyvät normaalisti loka-joulukuun välillä.

Alkuperä 
Rotua muistuttavia koiria tavataan kaikkialla Lähi-idän, Etelä-Aasian ja Pohjois-Afrikan alueella, joissa ne tunnetaan eri nimillä maasta riippuen. Nepalissa paariakoiria juhlitaan kerran vuodessa, jolloin hurskaat ihmiset keräävät niitä kaduilta, harjaavat, kylvettävät, seppelöivät ja ruokkivat ne ruhtinaallisesti, sekä maalaavat niiden otsaan punaisen tikamerkin.

Hoito
Intianpaariakoira vaatii paljon liikuntaa ja toimintaa, ja sen tulisi saada hyvin pitkiä ulkoilulenkkejä useita kertoja päivässä. Yleisesti ottaen muut hoitotoimenpiteet ovat helppoja, varsinkin tropiikin ilmastossa elävien yksilöiden kohdalla: turkki vaatii harjausta vain ani harvoin ja ruokinta on taloudellista sillä koira syö melko vähän. Monien muiden vanhojen aasialaisten rotujen, kuten shiban tai akitan tapaan se on luonnostaan siisti: se paitsi pitää itsensä puhtaana, se ei myöskään haise lähes ollenkaan.

Terveys
Rotu on tyypillisenä luonnollisesti jalostuneena maatiaisrotuna erittäin terve ja pitkäikäinen, koska vain vahvimmat ja terveimmät yksilöt pääsivät jatkamaan sukua. Keskimääräinen elinikä on yli 15 vuotta.

Katso myös 
 Dingo
 Paariakoira
 Tenggerinkoira

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

FCI:n ulkopuoliset rodut
Alkukantaiset koirat
Intialaiset koirarodut