MOL-ohjelma

MOL-ohjelma ( tai ) oli osa Yhdysvaltain ilmavoimien avaruuslento-ohjelmaa, peruutetun X-20 Dyna-Soar -avaruuslentokoneprojektin seuraaja. Ohjelmasta ilmoitettiin julkisuudessa samana päivänä jolloin Dyna-Soar-ohjelma peruutettiin, 10. joulukuuta 1963. Alun perin MOLin tarkoituksena oli todistaa ihmisen hyödyllisyys avaruudessa sotilastehtävissä. Ohjelma sai kuitenkin uuden suunnan 1960-luvun puolivälissä: pyrittiin kehittämään tiedustelutarkoituksiin suunniteltu avaruusasema. Avaruusasema käytti NASAn Gemini-ohjelmasta kehitettyä Gemini B -avaruusalusta. MOL:n rakentajana toimi Douglas Aircraft Company. Gemini B/MOL -alus oli ulospäin samanlainen NASAn Gemini-avaruusaluksen kanssa vaikkakin se koki useita muutoksia. Näkyvin niistä oli avaruusaluksen ja avaruusaseman yhdistävä lämpökilven läpi menevä luukku.

Historia
MOLia testattiin Titan II:n polttoainetankista rakennetulla aseman mallilla. Yhdysvaltain ilmavoimat laukaisi Gemini 2:n paluukapselin ja MOLin yhdistelmän avaruuteen 33 minuutin testilennolle 3. marraskuuta 1966 Titan IIIC-9 kantoraketilla Cape  Canaveralista Floridasta. Gemini 2-MOL -avaruuskapseli laskeutui Ascension Islandin lähistölle Etelä-Atlantilla, mistä USS La Salle nouti sen.

MOLissa oli tarkoitus käyttää heliumin ja hapen sekoitusta avaruusaseman hengitysseoksena. Miehistö oli tarkoitus laukaista Gemini B:n ja MOL:n kanssa ja he palaisivat maahan Gemini B:llä. Heidän tehtävänään oli suorittaa jopa 30 päivän ajan sotilaallista tiedustelua käyttäen tehokasta optiikkaa, kameroita ja tutkaa.

MOL-ohjelman julkistuksen vastapainona Neuvostoliitto aloitti oman sotilasavaruusasemaohjelman kehityksen, Almazin. Kolme Almaz-asemaa lensi Saljut-avaruusasemina. Ensimmäinen asema oli epäonnistunut, kahta seuraajaa käytettiin onnistuneesti useiden viikkojen ajan.

MOLin astronautit
MOL miehistöryhmä 1 - marraskuu 1965
Michael J. Adams (Yhdysvaltain ilmavoimat)
Albert H. Crews Jr. (Yhdysvaltain ilmavoimat)
John L. Finley (Yhdysvaltain laivasto)
Richard E. Lawyer (Yhdysvaltain ilmavoimat)
Lachlan Macleay (Yhdysvaltain ilmavoimat)
Francis G. Neubeck (Yhdysvaltain ilmavoimat)
James M. Taylor (Yhdysvaltain ilmavoimat)
Richard H. Truly (Yhdysvaltain laivasto) 

MOL miehistöryhmä 2 - kesäkuu 1966
Karol J. Bobko (Yhdysvaltain ilmavoimat)
Robert L. Crippen (Yhdysvaltain laivasto)
Charles G. Fullerton (Yhdysvaltain ilmavoimat)
Henry W. Hartsfield, Jr. (Yhdysvaltain ilmavoimat)
Robert F. Overmyer (Yhdysvaltain merijalkaväki)

MOL miehistöryhmä 3 - kesäkuu 1967
James A. Abrahamson (Yhdysvaltain ilmavoimat)
Robert T. Herres (Yhdysvaltain ilmavoimat)
Robert H. Lawrence, Jr. (Yhdysvaltain ilmavoimat)
Donald H. Peterson (Yhdysvaltain ilmavoimat)

Vuodesta 1965 suurikokoinen kamerajärjestelmä liitettiin avaruusohjelmaan sotilastiedustelua varten. Kamerajärjestelmän nimi oli KH-10 "Dorian" (katso KH-vakoilusatelliitit). Projekti peruutettiin 10. kesäkuuta 1969 ennen kuin yhtään todellista lentoa ehdittiin suorittaa.

Ehdotettuja MOLin lentoja
 3. marraskuuta 1966 – MOLin malli - Gemini 2:n miehittämätön laukaisu (toteutui) 
 1. joulukuuta 1970 – MOL 1 - ensimmäinen miehittämätön Gemini-B/Titan 3M testilento (Gemini-B yksin, ilman aktiivista MOLia). 
 1. kesäkuuta 1971 – MOL 2 - toinen miehittämätön Gemini-B/Titan 3M testilento (Gemini-B yksin, ilman aktiivista MOLia). 
 1. helmikuuta 1972 – MOL 3 - kahden hengen miehistö (James M. Taylor, Albert H. Crews) olisi viettänyt 30 päivää kiertoradalla. 
 1. marraskuuta 1972 – MOL 4 - toinen miehitetty lento.
 1. elokuuta 1973 – MOL 5 - kolmas miehitetty lento. 
 1. toukokuuta 1974 – MOL 6 - neljäs miehitetty lento. Yhdysvaltain laivaston avaruuslentäjät Richard H. Truly ja Robert Crippen. 
 1. helmikuuta 1975 – MOL 7 - viides miehitetty lento.

Miehitetyt MOLit olisi laukaistu Titan IIIM kantoraketilla SLC-6:sta Vandenberg Air Force Basesta, Kaliforniasta ja  LC-40:stä Cape Canaveralista, Floridasta.

Projektin lopetus
MOL-ohjelma lakkautettiin kesäkuussa 1969, kun päätettiin, että miehittämättömien vakoilusatelliittien ominaisuudet täyttivät tai ylittivät mahdollisten miehitettyjen MOL-lentojen saavutukset. Ohjelman peruutuksen aikaan ohjelmassa oli 14 MOL-astronauttia ja NASA tarjosi alle 35-vuotiaille mahdollisuuden siirtyä NASAn astronauttiohjelmaan. Seitsemän 14:stä MOL-astronautista oli alle 35-vuotiaita ja tarttui ehdotukseen: Richard H. Truly, Karol J. Bobko, Robert Crippen, C. Gordon Fullerton, Henry W. Hartsfield, Robert F. Overmyer ja Donald Peterson. Jokainen heistä lensi lopulta avaruussukkulalla.

Sotilasavaruusaseman tekniset ominaisuudet
Miehistön määrä: 2
Pisin lennon kesto: 40 päivää
Kiertorata: aurinkosynkroninen tai polaarinen
Pituus: 21,92 m
Halkaisija: 3,05 m
Avaruusaseman tilavuus: 11,3 m³
Massa: 14 476 kg
Hyötykuorma: 2 700 kg
Voimalähde: polttokennot tai aurinkokennot
Ohjaus-/ratakorkeuden ylläpitojärjestelmä:  N2O4/MMH

Kuvagalleria

Lähteet

Aiheesta muualla

astronautix.com: MOL 
Novan Astrospies-ohjelman käsikirjoitus (esitetty Suomessa TV1:ssä nimellä Historiaa: Avaruusvakoojat) 

Miehitetyt avaruuslennot
Gemini-ohjelma
Avaruusasemat
Tiedustelusatelliitit