Erkki Osmonsalo

Erkki Kustaa Osmonsalo (sukunimi vuoteen 1906 Relander; 9. elokuuta 1894 Joroinen – 17. helmikuuta 1949) oli suomalainen historioitsija ja Helsingin yliopiston poliittisen historian professori.

Osmonsalon vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Kustaa Konstantin Osmonsalo ja Vivi Agnes Lindblad. Hän pääsi ylioppilaaksi 1912 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1916, lisensiaatiksi 1933 ja tohtoriksi 1934. 

Osmonsalo toimi ennen Suomen sisällissotaa Puumalan suojeluskunnan esikunnan jäsenenä ja päällikkönä 1917–1918 ja sodan aikana valkoisten joukoissa komppanianpäällikkönä. Hän oli oppikoulun ja seminaarin opettajana 1923–1929 ja vuosina 1933–1948 hän toimi Oriveden kansanopiston ja kansankorkeakoulun yhteiskunnallisten aineiden opettajana. 

Osmonsalo oli Helsingin yliopiston Suomen historian dosenttina vuodesta 1939 ja poliittisen historian professorina 1948–1949.

Teoksia 
 Vanhaa Heinolaa ja entisiä heinolaisia 1929
 Suomen rajapolitiikka Venäjän vallan aikana I, väitöskirja. 1932
 Valtion ja valtakunnan rajankäynnit Suomessa Venäjän vallan ja itsenäisyyden aikana, teoksessa Suomen maanmittauksen historia III: 4. 1933
 Suomen postilaitoksen historia III. 1938
 Fabian Langenskiöld. Valtiollinen elämäntyö 1, Historiallisia Tutkimuksia 24 1939
 Hallituksen politiikka herännäisliikkeitä kohtaan Aleksanteri I:n ja Nikolai I:n aikana 1940
 Suomen valloitus 1808 1947

Lähteet 
 Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961

Aiheesta muualla 
 Erkki Osmonsalon elämäkerta Kansallisbiografiassa

Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset historioitsijat
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1894 syntyneet
Vuonna 1949 kuolleet
Suomalaiset professorit