Saksan evankelinen kirkko

Saksan evankelinen kirkko (, EKD) on 20 itsenäisen saksalaisen maakirkon yhteenliittymä, johon kuuluu luterilaisia, reformoituja ja yhdistyneitä kirkkoja (). Kirkoilla on keskenään rajoittamaton sakramentaalinen yhteys tunnustuksellisista eroista huolimatta. Kirkon hallinto on sijoittunut Hannoveriin.

Jäsenkirkot kuuluvat lisäksi tunnustuskunnastaan riippuen myös Saksan yhdistyneeseen evankelisluterilaiseen kirkkoon tai evankelisten kirkkojen unioniin. 

Kirkon toimielimet ovat synodi, neuvosto ja kirkolliskokous, jotka vastaavat kirkon tehtävien suorittamisesta. 

EKD:hen kuuluvien kirkkojen jäsenmäärä on 19 725 000 eli 23,7 % Saksan väestöstä (31. joulukuuta 2021).

Evankelisten kirkkojen yhteistyö ja lähentyminen Saksassa alkoi jo 1800-luvulla keskustelujen tasolla. 1900-luvulla yhteistyö tiivistyi ja johti kirkkojen liiton muodostamiseen (saks. Deutscher Evangelischer Kirchenbund), joka kokosi silloiset 28 protestanttista maakirkkoa yhteen. kansallissosialistien vaikutuksesta syntyi 1933 Saksan evankelinen kirkko (saks. Deutsche Evangelische Kirche), jossa kansallissosialistit pitivät valtaa ja josta piti tulla johtava uskonnollinen instituutio, Reichskirche. Vain kolme maakirkkoa onnistui pysyttelemään rakennelman ulkopuolella: Württemberg, Baijeri ja Hannover. Valtakunnanpiispaksi (saks. Reichsbischof) nimitettiin Ludwig Müller, joka oli kansallissosialisti. 1934 muodostettiin Tunnustuskirkko, joka oli natsihallintoa vastaan kamppaileva protestanttinen kirkkokunta. Sen johdossa toimivat Martin Niemöller ja Dietrich Bonhoeffer.

Toisen maailmansodan päätyttyä käynnistettiin yritys koota evankeliset maakirkot saman katon alle. Näin syntyi vuonna 1945 Treysassa (nyk. Schwalmstadt) Hessenissä kirkkopäivillä EKD, jonka kirkkojärjestys hyväksyttiin 13. heinäkuuta 1948 Eisenachissa.

Uusi kirkkokunta pyrki yhdistämään koko Saksan kirkot, mutta Saksan jako aiheutti uudelle kirkkokunnalle suuria ongelmia. Käytännössä kirkon yhtenäinen johtaminen ja toiminta kävi mahdottomaksi. Vuonna 1969 syntyi DDR:n evankelisten kirkkojen liitto, joka Saksan yhdistymisen jälkeen liittyi jälleen EKD:n yhteyteen.

Kirkon hallinto 

Kirkon rakenne heijastaa saksalaisen hallinnon monitasoista federaatioperiaatetta sikäli, että jäseninä olevat maakirkot vastaavat kirkollisesta elämästä itsenäisesti omalla alueellaan. EKD vastaa jäsenkirkkojen sille luovuttamista yhteisistä tehtävistä. EKD:n hallinnossa näiden tehtävien toteutusta ohjaavat synodi, neuvosto ja kirkolliskokous, jotka ovat demokraattisesti valittuja. 

Berliinin, Brandenburgin, Sleesian ja Oberlausitzin evankelisen kirkon piispa Wolfgang Huber toimi kirkon neuvoston puheenjohtajana (johtavana piispana) 2003–2009. Hänen seuraajakseen valittiin Margot Käßmann, joka oli Hannoverin evankelisen kirkon piispa. Käßmann, joka oli ensimmäinen nainen kirkon johtavana piispana, joutui eroamaan tehtävästään 23.2.2010 jäätyään kiinni rattijuopumuksesta.  Nykyisin johtavana piispana toimii Heinrich Bedford-Strohm.

Teologisia näkemyksiä Saksan evankelisessa kirkossa 

EKD:n puitteissa esiintyy laaja kirjo vanhoillisia ja liberaaleja teologisia näkemyksiä ja liikkeitä. Lisäksi kirkkokunta on jo itsessään monimuotoinen sulkien sisäänsä tunnuksellisia luterilaisia, reformoituja ja yhdistyneitä kirkkoja. Kirkkoja yhdistää apostolinen uskontunnustus ja nikealais-konstantinopolilainen uskontunnustus ja uskonpuhdistuksen perintö. Jälkimmäisestä syntyvät myös suurimmat teologiset erot kalvinististen ja luterilaisten näkemysten välille.

Kaikki kirkot vihkivät naisia papeiksi. Homoseksuaalien toimiminen papinvirassa on hyväksyttyä. Samaa sukupuolta edustavien avioliiton siunaus on mahdollista, mutta riippuvaista paikallisseurakunnan ja papiston kannasta. EKD on myös ottanut sallivan kannan pappien avioliittoon samaa sukupuolta olevan puolison kanssa. Tätä koskee paikallinen ja kirkkokohtainen mahdollisuus rajata käytäntöä.

Jäsenkirkot 

Maakirkkojen alueelliset rajat perustuvat Saksan vuoden 1815 poliittiseen jakoon. Vaikka kirkkoja kutsutaan maakirkoiksi, eivät toimialueen rajat nykyisin vastaa Saksan osavaltiorajoja. 

Anhaltin evankelinen maakirkko (saks. Evangelische Landeskirche Anhalts) – Saksi-Anhaltin keskiosa
Badenin evankelinen maakirkko (saks. Evangelische Landeskirche in Baden) – Baden-Württembergin länsiosa
Baijerin evankelisluterilainen kirkko (saks. Evangelisch-Lutherische Kirche in Bayern)
Berliinin, Brandenburgin ja Sleesian Ylä-Lausitzin evankelinen kirkko (saks. Evangelische Kirche Berlin-Brandenburg-schlesische Oberlausitz) – Berliini, Brandenburg ja Saksin koillisosa
Braunschweigin evankelisluterilainen maakirkko (saks. Evangelisch-Lutherische Landeskirche in Braunschweig – Ala-Saksin kaakkoisosa ja Blankenburg sekä Calvörde
Bremenin evankelinen kirkko (saks. Bremische Evangelische Kirche)
Hannoverin evankelisluterilainen maakirkko (saks. Evangelisch-Lutherische Landeskirche Hannovers) – Ala-Saksi ja Bremerhaven
Hessenin ja Nassaun evankelinen kirkko (saks. Evangelische Kirche in Hessen und Nassau) – Hessenin keski- ja eteläosjaa, Rheinland-Pfalz, Rheinhessen ja Nassau 
Kurhessen-Waldeckin evankelinen kirkko (saks. Evangelische Kirche von Kurhessen-Waldeck) – Hessenin pohjois- ja itäosa sekä Thüringenin osia ja Schmalkalden
Lippen maakirkko (saks. Lippische Landeskirche). Nordrhein-Westfalenin koillisosa
Keski-Saksan evankelinen kirkko (saks. Evangelische Kirche in Mitteldeutschland) – Saksi-Anhalt ja Thüringen
Oldenburgin evankelisluterilainen kirkko (saks. Evangelisch-Lutherische Kirche in Oldenburg – Ala-Saksin luoteisosa 
Pohjois-Saksan evankelis-luterilainen kirkko (saks. Evangelisch-Lutherische Kirche in Norddeutschland) - Hampuri, Schleswig-Holstein ja Mecklenburg- Etu-Pommeri.
Pfalzin evankelinen kirkko (saks. Evangelische Kirche der Pfalz) – Rheinland-Pfalzin eteläosa ja Saarin itäosa
Evankelis-reformoitu kirkko (saks. Evangelisch-reformierte Kirch)
Reininmaan evankelinen kirkko (saks. Evangelische Kirche im Rheinland) – Nordrhein-Westfalenin länsiosa, Rheinland-Pfalzin länsiosa ja Saarin länsiosa sekä Keski-Hessenin osia
Saksin evankelisluterilainen maakirkko (saks. Evangelisch-Lutherische Landeskirche Sachsens)
Schaumburg-Lippen evankelisluterilainen maakirkko (saks. Evangelisch-Lutherische Landeskirche Schaumburg-Lippe) – Ala-Saksin keskiosa
Westfalenin evankelinen kirkko (saks. Evangelische Kirche von Westfalen) – Nordrhein-Westfalenin itäosa
Württembergin evankelinen maakirkko (saks. Evangelische Landeskirche in Württemberg) – Baden-Württembergin itäosa

Liitännäisjäseninä ovat:
Saksan evankelis-reformoitujen kirkkojen liitto (Bund Evangelisch-reformierter Kirchen Deutschlands)
Herrnhutilais veljesseurakunnat (Herrnhuter Brüdergemeine)

Jäseninä vuoteen 2012 asti olivat kirkot, joista muodostettiin Pohjois-Saksan evankelis-luterilainen kirkko.
Mecklenburgin evankelisluterilainen maakirkko (saks. Evangelisch-Lutherische Landeskirche Mecklenburgs) – Mecklenburg- Etu-Pommerin länsiosa
Pohjois-Elben evankelisluterilainen kirkko (saks. Nordelbische Evangelisch-Lutherische Kirche) – Hampuri ja Schleswig-Holstein
Pommerin evankelinen kirkko (saks. Pommersche Evangelische Kirche) – Mecklenburg- Etupommerin itäosa

EKD:n kirkkojen itsenäiset yhteenliittymät 
Saksan yhdistynyt evankelisluterilainen kirkko ()
Evankelisten kirkkojen liitto ()
Ala-Saksin evankelisten kirkkojen konfederaatio ()

EKD valtakunnalliset työmuodot 

EKD on organisoinut useita valtakunnallisia työmuotoja, jotka tukevat ja täydentävät maakirkkojen työtä.

 Diakoniatyö (Diakonisches Werk), Stuttgart
 Maailmanapu (Brot für die Welt), Stuttgart
 Katastrofiapu (Diakonie Katastrophenhilfe), Stuttgart
 Itä-Euroopantyö (Hoffnung für Osteuropa), Stuttgart
 Evankelinen liitto (Evangelischer Bund), Bensheim
 Evankelinen kehitysapu (Evangelischer Entwicklungsdienst), Bonn
 Lähetystyö (Evangelisches Missionswerk)
 Julkaisutyö (Gemeinschaftswerk der Evangelischen Publizistik gGmbH), Frankfurt am Main
 Keskusarkisto, (Evangelisches Zentralarchiv in Berlin)
 Kirkko-oikeusinstituutti (Kirchenrechtliches Institut der Evangelischen Kirche in Deutschland), Göttingen
 Maailmankatsomuskysymykset (Evangelische Zentralstelle für Weltanschauungsfragen), Berliini
 Tunnustusinstituutti (Konfessionskundliches Institut), Bensheim
 Kirkkorakennus- ja kirkkotaideinstituutti (Institut für Kirchenbau und kirchliche Kunst der Gegenwart), Marburg
 Yhteiskuntatieteellinen instituutti (Sozialwissenschaftliches Institut der EKD), Hannover
 Koulusäätiö (Evangelische Schulstiftung in der EKD)
 Etäopiskelutyöpiste (Evangelische Arbeitsstelle Fernstudium für kirchliche Dienste), Gelnhausen
 Jumalanpalvelustyöyksikkö (Gemeinsame Arbeitsstelle für gottesdienstliche Fragen der EKD), Hannover
 Nuoriso-, kulttuuri- ja sosiaalityön yksikkö (Burckhardthaus, Evangelisches Institut für Jugend-, Kultur- und Sozialarbeit e.V.), Gelnhausen
 Naistutkimusyksikkö (Frauenstudien- und -bildungszentrum der Evangelischen Kirche in Deutschland), Gelnhausen
 Ulkosaksalaisten kirkollisten asioiden yksikkö (Aussiedlerseelsorge in der EKD), Hannover
 Viestintäyksikkö (Informations- und Dokumentationsstelle der EKD)
 Kirkon Työelämäyksikkö (Kirchlicher Dienst in der Arbeitswelt)
 Lähetystyön palveluyksikkö (Arbeitsgemeinschaft Missionarische Dienste)
 Sirkus- ja näyttelijäsielunhoito (Zirkus- und Schaustellerseelsorge), Hannover
 Oppimateriaalikeskus (Evangelisches Studienwerk e.V. Villigst)
 Pyhän Maan tutkimuskeskus (Deutsches Evangelisches Institut für Altertumswissenschaften des Heiligen Landes)

Kirjallisuus 
 Wolf-Dieter Hauschild: Evangelische Kirche in Deutschland. In: Theologische Realenzyklopädie 10 (1982), S. 656–677

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Virallinen verkkosivusto