Pekka Perttu

Pekka Perttu (ven. Пётр Алексеевич Пертту, Pjotr Alekseevitš Perttu; 14. lokakuuta 1917 – 10. elokuuta 1992) oli Neuvostoliitossa asunut suomeksi kirjoittanut vienankarjalainen kirjailija.

Perttusten runonlaulajasukuun kuulunut Pekka Perttu syntyi Köynäsjärven kylässä Vienan Karjalassa. Hän valmistui Uhtuan keskikoulusta 1937 ja lähti sitten Petroskoihin opiskelemaan opettajaksi. Talvisodan aikana Perttu oli asepalveluksessa työskennellen rintamalehdessä. Jatkosodan vuosina hän palveli hävittäjäpataljoonassa sekä sissiosastossa. Perttu haavoittui 1944 ja siirtyi sen jälkeen siviiliin Totuus-lehden osastonjohtajaksi. Perttu opiskeli 1950–1955 Moskovan Gorki-kirjallisuusinstituutissa ja palattuaan Moskovasta Karjalaan hän oli toimittajana Punalippu-lehdessä vuoteen 1968 saakka ja toimi Karjalan kirjailijaliiton konsulttina.

Pertun ensimmäinen kertomuskokoelma Ruuhka ilmestyi 1955, ja sen jälkeen hän kirjoitti useita novelleja, esseitä ja kertomuksia. Pertun teosten aiheet tulivat Karjalan luonnosta, Kalevalasta sekä karjalaisesta kansanperinteestä. Hän kirjoitti myös pakinoita vienankarjalan murteella ja niitä julkaistiin kokoelmassa Vesiperän paikinoita.

Pekka Perttu oli naimisissa inkerinsuomalaisen kansanrunouden tutkijan Unelma Konkan kanssa. Heidän poikansa on kirjailija Arvi Perttu, joka on asunut vuodesta 2001 Suomessa.

Teokset 
 Ruuhka. 1955
 Kesäöitä. 1955
 Poutaa. 1959
 Mäntyjen tarina. 1961
 Kalevalan tulia. 1963
 Aarre. 1970
 Riiko Marttinen. 1970
 Maiseman silmä. 1973
 Viehkatie. 1977
 Vuosien saatossa, toimittajana. 1978
 Väinämöisen venehen jälki. 1978
 Vesiperän pakinoita. 1980
 Aikojen viestiä. 1984
 Kotirannat. 1989
 Valhekellot. 1993
 Etsin kultaista kuurnaa. 1996

Lähteet 
 Karjalan suomenkieliset kirjailijat: Pekka Perttu (1917–1992)
 Arvi Pertun haastattelu Kansan Uutisten Viikkolehdessä 

Karjalankieliset kirjailijat
Venäjän suomenkieliset kirjailijat
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet
Vienankarjalaiset