Pyrrhonistiset kirjoitukset

Pyrrhonistiset kirjoitukset () oli Ainesidemoksen kirjoittama filosofinen teos, joka käsitteli pyrrhonistista skeptisismiä. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta osa sen sisällöstä tunnetaan.

Historia 

Pyrrhonistiset kirjoitukset oli todennäköisesti kirjoitettu 50- tai 40-luvulla eaa. Fotioksen mukaan Ainesidemos oli omistanut teoksensa roomalaiselle Lucius Aelius Tuberolle, joka oli hänen toverinsa Platonin Akatemiassa. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, onko kyseessä sama henkilö kuin Ciceron ystävä Lucius Aelius Tubero. Teosta kirjoittaessaan Ainesidemos oli ilmeisesti jo eronnut Akatemiasta.

Ainesidemoksen teos ei ole säilynyt nykyaikaan. Siitä on kuitenkin säilynyt yhteenveto Fotioksen teoksessa Bibliotheke eli Myriobiblion (169b17–171a4, Bekkerin painos). Tämä yhteenveto on laajin Ainesidemoksen ajattelun kuvaamisen keskittynyt antiikin ajalle palautuva tekstikohta. Yhteenveto sisältää myös arvostelevia huomioita. Fotioksen kriittisestä suhtautumisesta huolimatta tiivistelmä on suhteellisen objektiivinen ja lainaus sisältänee Ainesidemoksen alkuperäisiä ilmaisuja.

Ainesidemoksen filosofiset argumentit tunnetaan suhteellisen hyvin myös Sekstos Empeirikoksen ja Diogenes Laertioksen kautta. Diogeneella vaikuttaa vielä olleen Ainesidemoksen teos käytettävissään.

Sisältö 

Pyrrhonistiset kirjoitukset käsitti kahdeksan kirjaa. Se oli suunnattu tuon ajan merkittävimpiä dogmaattisia koulukuntia, akateemikkoja eli Platonin Akatemian jäseniä sekä stoalaisia, vastaan, ja halusi osoittaa pyrrhonismin ylivoimaisuuden näihin nähden. Samalla Ainesidemos antoi tietoja Pyrrhonin ajattelusta, sanoen muun muassa, että tämä ei asioiden ristiriitaisuuden mahdollisuuden vuoksi ratkaissut mitään lopullisena kannanottona, mutta seurasi käytännön elämässä ilmenevää. Teos sisälsi myös Ainesidemoksen niin kutsutun kymmenen troopin esityksen, jonka tekstiä myös Sekstos käytti omassa esityksessään troopeista.

Fotioksen mukaan teoksen päämääränä oli osoittaa, ettei meillä ole tiedollemme varmaa perustaa sen enempää havaintojen kuin ajattelun kautta. Muiden koulukuntien jäsenet ovat tietämättömiä yleensäkin, mutta erityisesti luullessaan omaavansa tietoa; samalla he ovat lakkaamattoman piinan kohteina. Pyrrhonin mallin mukaan filosofoivat sen sijaan eivät sitoudu jonkun väitteen suhteen enempää sen myöntävään kuin kieltäväänkään kantaan, ja ovat onnellisia.

Ensimmäisessä kirjassa Ainesidemos vertasi Pyrrhonin seuraajien kantaa akateemikkojen ajatteluun. Siinä missä akateemikot ovat dogmaatikkoja, pyrrhonistit ovat aporeetikkoja ja vapaita dogmaattisista oppilauseista. Pyrrhonistit eivät kiinnitä kantaansa minkään suhteen, eivät edes sen väitteen suhteen, ettei mikään kanta ole kiinnitetty. Näin pyrrhonistit ovat myös johdonmukaisia ja välttävät ristiriitaisuudet ajattelussaan.

Toinen, kolmas, neljäs ja viides kirja kritisoivat dogmaattisia koulukuntia, erityisesti stoalaisia, logiikan, luonnonfilosofian ja metafysiikan alueilla. Samalla Ainesidemos pyrki osoittamaan, ettei merkkejä (eli jotain havaittavissa olevaa, josta voisi tehdä johtopäätöksiä asioiden havaitsemattomissa olevan luonteen suhteen) tai kausaliteettia ole olemassa. Kuudes, seitsemäs ja kahdeksas kirja käsittelivät etiikkaa, kuten eettistä päämäärää (telos); Fotioksen mukaan Ainesidemos olisi katsonut, ettei tällaista päämäärä ole olemassa.

Fotios arvosteli Ainesidemosta ristiriitaisuudesta; kaikesta huolimatta hänen ajattelunsa vaikuttaa pitävän sisällään useita dogmaattisia näkemyksiä, kuten juuri väitteitä siitä, ettei joitakin asioita ole olemassa.

Lähteet 

Antiikin kreikankieliset kirjat
Kadonneet kirjat
Kirjat filosofiasta
Pyrrhonismi