Kaunopihlaja

Kaunopihlaja (Hedlundia meinichii, syn. Sorbus meinichii paripihlajien suvussa) on Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa kasvava kotoperäinen pihlajalaji. Suomessa kaunopihlajaa tavataan ainoastaan Ahvenanmaalla, missä laji on äärimmäisen uhanalaisena rauhoitettu. Uusimman luokituksen mukaan Suomessa esiintyvä populaatio ei kuitenkaan enää kuulu tähän lajiin.

Aikaisemmin kaunopihlaja oli Suomessa viralliselta nimeltään teodorinpihlaja (Hedlundia teodori, syn. Sorbus teodori). Nykyisin kaunopihlaja ja teodorinpihlaja luokitellaan eri lajeiksi.

Ulkonäkö ja koko 
Kaunopihlaja kasvaa 1–5 metriä korkeaksi pensaaksi tai puuksi. Runko on pihlajien tapaan sileä. Lehdet ovat isoja. Lehtilavan tyviosissa on 4–5 suippoa lehdykkäparia. Päätölehdykän tyviosa on syvään liuskainen ja kärkiosa sahalaitainen. Kukinto on 8–10 cm leveä kerranaishuiskilo, jossa on pieniä, voimakastuoksuisia kukkia. Sekä teriö että verhiö ovat viisilehtisiä. Teriö on väriltään valkoinen. Kaunopihlaja kukkii Suomessa kesäkuussa. Punainen marja on 10–12 mm leveä ja muodoltaan pallomainen. Marjassa on vain yksi täysin kehittynyt siemen, jonka toinen sivu on kovera.

Kaunopihlaja muistuttaa suuresti suomenpihlajaa (Hedlundia hybrida). Suomenpihlajan kukkivan haaran lehden lehtilavassa on kuitenkin vain 1–2 lehdykkäparia. Kaunopihlajan katsotaan syntyneen suomenpihlajan ja kotipihlajan (S. aucuparia) risteymästä (S. aucuparia × hybrida). Risteymän ja kaunopihlajan erona on se, että jälkimmäinen lisääntyy apomiktisesti. Kaunopihlajan tunnistamista kuitenkin hankaloittaa kotipihlajan ja suomenpihlajan steriilit risteymät.

Levinneisyys 
Kaunopihlaja on maailmanlaajuisesti harvinainen laji, jota tavataan ainoastaan Norjan länsi- ja etelärannikolla Bergenistä Osloon, Ruotsissa Fårön ja Gotlannin saarilla ja Uplannin saaristossa sekä Suomessa Ahvenanmaalla. Ahvenanmaalla lajia kasvaa harvinaisena useassa osassa maakuntaa. Ensimmäisen kerran kaunopihlaja löydettiin Ahvenanmaalta vasta vuonna 1972 Vårdöstä.

Elinympäristö 
Pieninä ryhminä usein kasvava kaunopihlaja viihtyy lehdesniityillä, metsänreunoissa, lehdoissa, linnoitusten raunioilla, tienreunustoilla ja laidunmaiden laidoilla. Lähistöllä kasvaa aina kaunopihlajan kantalajeja kotipihlajaa ja suomenpihlajaa.

Lähteet 
 Ranta, Pertti: Teodoripihlaja. Teoksessa Uhanalaiset kasvimme. Toim. Ryttäri, Terhi & Kettunen, Taina. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 250.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Toim. Rassi, Pertti & Hyvärinen, Esko & Juslén, Aino & Mannerkoski, Ilpo. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki 2010.
 Uhanalaisten eläinten ja kasvien suojelutoimikunnan mietintö III: Suomen uhanalaiset kasvit. Komiteamietintö 1985:43. Ympäristöministeriö. Valtion painatuskeskus, Helsinki 1986.
 Ålands flora''. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Ekenäs Tryckeri, Ekenäs 2010.

Viitteet 

Limipihlajat
Marjat
Uhanalaiset kasvit
Suomen äärimmäisen uhanalaiset kasvit
Aiemmin tunnistetut kasvilajit