Fermin–Diracin statistiikka

Fermin–Diracin statistiikka on statistisessa fysiikassa jakaumalaki, joka kuvaa identtisten, heikosti vuorovaikuttavien fermionien energiajakaumaa termodynaamisessa tasapainotilassa. Fermionit ovat alkeishiukkasia, jotka noudattavat Paulin kieltosääntöä ja joita tämän vuoksi voi olla vain yksi samalla yksihiukkastilalla toisin kuin bosoneja, joita tämä rajoitus ei koske. Fermioneja ovat esimerkiksi protonit, neutronit ja elektronit.

Paulin kieltosäännön esitti Wolfgang Pauli vuonna 1925. Sen perusteella Enrico Fermi ja Paul Dirac johtivat seuraavana vuonna toisistaan riippumatta Fermin–Diracin jakaumalain.

Eri statistiikkojen vertailua 
Statistisessa fysiikassa käytetään kolmea erilaista jakaumaa, jotka ovat:
 Maxwellin-Boltzmannin statistiikka
 Bosen-Einsteinin statistiikka
 Fermin–Diracin statistiikka

Maxwellin–Bolzmannin statistiikkaa sovelletaan molekyyleihin klassisessa termodynamiikassa. Kvanttiteoria on kuitenkin osoittanut, ettei se sovellu minkään alkeishiukkasen energiajakauman kuvaamiseen muutoin kuin tietyissä tapauksissa likimääräisesti.

Bosen–Einsteinin statistiikka soveltuu bosoneille kuten fotoneille ja mesoneille. Fermin–Diracin statistiikka soveltuu fermioneille kuten elektroneille ja protoneille, joita Paulin kieltosäännön mukaan ei voi olla useampi kuin yksi samassa kvanttitilassa.

Sekä Maxwellin-Boltzmannin että Bosen-Einsteinin statistiikassa oletetaan, että jokaisessa energiatilassa voi olla rajoittamaton määrä hiukkasia. Bosen-Einsteinin statistiikassa oletetaan kuitenkin, toisin kuin klassisessa Maxwellin-Boltzmannin statistiikassa, ettei hiukkasia periaatteessakaan voida yksilöidä, minkä vuoksi jakaumalakia johdettaessa symmetriset alkeistapaukset muodostetaan eri tavoin. Sitä vastoin Fermin-Diracin statistiikassa otetaan huomioon, että kullakin kvanttitilalla voi samanaikaisesti olla enintään yksi hiukkanen.

Jakaumalaki 
Kun sekä hiukkasten että energiatilojen lukumäärä ovat suuria lukuja, hiukkasten todennäköinen lukumäärä energiatilassa i on Fermin–Diracin statistiikassa:

missä  ja:

ni  on tilassa i olevien hiukkasten lukumäärä
gi  on tilan i degeneraatio 
 εi  on tilan i energia
μ on kemiallinen potentiaali
k on Boltzmannin vakio
T on absoluuttinen lämpötila

Energiatilan degeneraatiolla tarkoitetaan niiden kvanttitilojen lukumäärää, joissa hiukkasella on tietty määrä energiaa. Paulin kieltosäännöstä seuraa, että tämä on samalla suurin määrä hiukkasia, joilla voi samanaikaisesti olla tietty määrä energiaa.

Jos  on paljon pienempi kuin , tämä voidaan pyöristää muotoon

,

mikä on sama kuin Maxwellin–Boltzmannin jakaumalaki.

Fermin–Diracin jakaumalain johtaminen
Oletetaan, että on olemassa joukko energiatasoja, jotka on merkitty indeksinumeroilla
. Kunkin energiatilan energia on , ja siinä on  
 hiukkasta. Oletetaan edelleen, että kukin tila jakautuu vielä 

erilliseen alatasoon, joista jokaisella on yhtä suuri energia mutta jotka jollakin muulla tavalla eroavat toisistaan. Näillä eri alatasoilla olevilla hiukkasilla voi esimerkiksi olla eri suuri liikemäärä mutta sama määrä energiaa. Tasoon  liittyvien tilojen lukumäärää  
 sanotaan tämän energiatason "degeneraatioksi". Kullakin tällaisella alatasolla voi olla vain yksi hiukkanen.

Olkoon  niiden tapojen lukumäärä, joilla  hiukkasta voidaan sijoittaa näille yhteensä 
 energiatason alatasolle. Kun hiukkasia voi olla vain yksi kullakin alatasolla, tällaisia tapoja on yhtä monta kuin g-alkioisella joukolla in n-alkoisia osajoukkoja eli

Niinpä niiden tapojen lukumäärä, joilla hiukkaset voivat jakautua eri energiatasojen kesken, saadaan kertomalla eri energiatasoja vastaavat lukumäärät keskenään:

kun oletetaan, että . 

Systeemi on termodynaamisessa tasapainotilassa, kun W:llä on suurin mahdollinen arvo. Tämä vastaa jakaumaa, jonka todennäköisyys on suurin. Jos oletetaan, että hiukkasten kokonaismäärä ja yhteenlaskettu energia tunnetaan, suureet
 ja  saavat maksiminsa samalla 
:n arvolla, joista se on matemaattisesti helpompi johtaa jälkimmäiselle. Voidaan rajoittua ratkaisuihin, jotka saadaan Lagrangen kertoimien avulla:

Jos oletetaan, että  on hyvin suuri luku, voidaan kertomalle laskea likiarvo Stirlingin kaavalla: 

,

jolloin saadaan

Tämän maksimi saadaan ottamalla siitä derivaatta :n suhteen ja etsimällä derivaatalle nollakohta. Tällöin saadaan Fermin–Diracin statistiikan mukainen lukumäärä: 

Termodynamiikan avulla voidaan osoittaa, että tässä kaavassa esiintyvät parametrit  ja  vastaavat systeemiin liittyviä fysikaalisia suureita seuraavasti:

 ja 
, 

missä  on Boltzmannin vakio,   absoluuttinen lämpötila ja  systeemin kemiallinen potentiaali. Näin ollen kaava voidaan lopulta kirjoittaa muotoon

Katso myös
 Maxwellin–Boltzmannin jakauma
 Bosen–Einsteinin statistiikka

Lähteet

Viitteet

Statistinen mekaniikka
Kvanttimekaniikka
Todennäköisyyslaskenta