Homoseksuaalisuus ja kristinusko

Kristinuskon piirissä on nykyään erilaisia käsityksiä homoseksuaalisuuden hyväksyttävyydestä. Yleensä konservatiiviset kristityt tuomitsevat erityisesti homoseksuaaliset teot synneiksi, kun taas vapaamieliset pitävät sitä luonnollisena hyväksyttävänä vaihtoehtona.

Historia 
Perinteisesti kristinuskon piirissä homoseksuaalisuus on torjuttu syntinä. Antiikissa ja keskiajan Bysantissa aina 1300-luvulle asti hyväksyttiin miesten väliset ystävyys- tai veljeysliitot. Edesmennyt Yalen historian tutkija John Boswell esitti kirjassaan, että kyseessä olisi ollut samaa sukupuolta olevien avioliittoon rinnastettava kirkollinen toimitus. Sekä ortodoksinen kirkko, jossa liitto on käytössä vielä joillakin alueilla, sekä katolinen kirkko, jossa ystävyysliitosta on luovuttu, pitävät ystävyysliittoa veljeksi ottamisena hengellisessä mielessä eikä se näiden tahojen mukaan ole lainkaan seksuaalinen suhde.
Joidenkin tulkintojen mukaan tällaisiin liittoihin sisältyi merkityksiä, jotka nykyisin yhdistettäisiin lähinnä parisuhteisiin, ja homoseksuaalisesti suuntautuneet miehet hyödynsivät niitä omiin suhteisiinsa.

Uskonpuhdistus ja vastareformaatio
Martti Lutherin näkemys homoseksuaalisuudesta on tallennettu Plassin What Luther Says-kirjaan:

Raamattu 

Raamatussa on viittauksia seksuaalisiin tekoihin, joiden nykypäivänä katsotaan liittyvän homoseksuaaliseen ihmissuhteeseen. Niiden valossa kristikunta on perinteisesti tulkinnut Raamatun kirjoitusten tuomitsevan homoseksuaalisuuden kokonaisuudessaan syntinä.Viimeisten vuosikymmenten aikana homoseksuaalisuuteen liittyvistä Raamatun kirjoituksista on kuitenkin käyty vilkasta keskustelua niin teologien kuin maallikoidenkin keskuudessa. Raamatun nykytutkijat ovat yhtä mieltä siitä, että Raamatussa selkeästi tuomitaan tietyt homoseksuaaliset teot, mutta tutkijat ovat sen suhteen erimielisiä, tuomitseeko Raamattu homoseksuaalisuuden kokonaisuudessaan, vai käsittelevätkö kirjoitukset pelkästään homoseksuaalisuuteen liittyvää seksuaalista käyttäytymistä ja voidaanko niitä pitää syntinä vain kyseisessä kulttuurikontekstissaan vaiko yleisellä tasolla itse ilmiötä.

Raamatun tekstien kirjoittamisen aikaan heprean- ja kreikankielissä ei ollut erityisiä sanoja kuvaamaan homo- tai heteroseksuaalisuutta, vaan sanaa homoseksuaalisuus käytti ensimmäisenä saksalainen psykiatri Karoly Maria Benkert vasta 1800-luvun lopulla. Hankalaksi Raamatun homoseksuaalisiin tekoihin viittaavien kirjoitusten tulkinnan tekee myös se, että nämä Raamatun kohdat ovat usein niukkasanaisia ja niissä käytetyt alkuperäiset termit toisinaan tulkinnanvaraisia. Kaiken kaikkiaan Raamatusta löytyy seitsemän kohtaa, jotka viittaavat homoseksuaalisiin tekoihin suoraan. Viittauksia on sekä Uudessa että Vanhassa testamentissa. Jeesuksesta tai hänen opetuksistaan kertovista teksteistä suoria viittauksia ei löydy.

Vanhan testamentin Mooseksen kirjoissa käsitellään lakia, jonka Jumala on antanut Moosekselle. Kolmas Mooseksen kirja 18:22, joka on osa kiellettyjä sukupuolisuhteita käsittelevää osiota,esittää kiellon:

Kolmannen Mooseksen kirjan 20. luvussa, joka koskee rangaistusmääräyksiä, Jumala esittää miehen kanssa makaamisen yhtenä sellaisista synneistä, joista on rangaistava kuolemalla.

Myös eräät Uuden testamentin kirjoitukset, erityisesti Paavalin Roomalaiskirje, on nähty kielteisesti homoseksuaalisiin tekoihin suhtautuvina.

Paavalin ensimmäisessä kirjeessä korinttilaisille 6:9-10:

Paavalin ensimmäisessä kirjeessä Timoteukselle 1:9-10:

Eräitä herätysliikkeitä ja kirkkoja 
Vapaa kristillisyys, esimerkiksi Helluntailaisuus, pitää homoseksuaalista käyttäytymistä syntinä, ei homoseksuaalisuutta itseään. Suomessa myös lestadiolaisten mukaan homoseksuaalinen käyttäytyminen on syntiä. Heteroseksuaalisuutta pidetään terveenä. Hanna Salomäen väitöskirjan (2010) mukaan herätysliikkeistä kaikkein torjuvimmin homoseksuaaleihin suhtautuvat Suomen suurin herätysliike, vanhoillislestadiolaiset, ja ev.-lut. kirkon pienin, lähinnä Länsi-Suomessa vaikuttava rukoilevaisuus. Vanhoillislestadiolaisista 92 % ja rukoilevaisista 94 % "ei pidä homoseksuaalisuutta koskaan hyväksyttävänä". Suvaitsevimmin homoseksuaaleihin suhtaudutaan herännäisyyden eli körttien piirissä, jossa torjuvia on 20 %, eli sama osuus kuin suomalaisissa keskimäärin.

Ruotsin kirkko salli v. 2009 samasukupuolisten parien kirkollisen vihkimisen, ja sama ratkaisu tehtiin Tanskan luterilaisessa kirkossa, kun avioliittolaki uudistettiin kesäkuussa 2012. Suomessa piispainkokous linjasi 2016 että kirkollinen vihkiminen ei ulotu samaa sukupuolta oleviin pareihin. 2017 Helsingin hiippakunta antoi moitteen homopareja vihkineelle papille.

Eheyttäminen 

1970-luvulla syntyi niin sanottu ex-gay-liike, jonka mukaan uskon avulla homoseksuaalit voisivat ”vapautua” homoseksuaalisuudesta ja jopa ”eheytyä” heteroseksuaaleiksi. Liikkeet syntyivät vastareaktiona homoseksuaalisuuden poistamiselle virallisesta lääketieteen DSM-tautiluokituksesta, jolloin osa sairausleiman ylläpitämistä ajavista psykoanalyytikoista aloittivat poliittisen liikkeen, joka tukeutui uskonnollisiin liikkeisiin. Liikkeet itse ovat myöntäneet, että eheytymiskurssit eivät muuta itse seksuaalista suuntautumista ja että homoeroottisten tunteidenkin poistuminen kokonaan on äärimmäisen harvinaista. Homoseksuaalisuutta tunne-elämän rikkinäisyytenä, josta voi eheytyä, on Suomessa korostanut erityisesti herätysliikepohjainen Suomen Elävät Vedet -yhdistys (ent. Aslan ry). Maailmanlaajuisesti liike on järjestäytynyt Exodus Global Alliancen alaisuuteen ja sillä on satoja jäsenjärjestöjä ympäri maailmaa. Vuonna 2013 Exodus International, joka kutsui itseään suurimmaksi ja vanhimmaksi homoseksuaaleja kristinuskon avulla eheyttäväksi järjestöksi, lopetti toimintansa ja sen johtaja pyysi anteeksi järjestön toimintaa.

Homomyönteinen kristillisyys 
Maailman ensimmäinen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille suunnattu kirkkokunta oli Metropolitan Community Church, joka aloitti toimintansa Kaliforniassa syksyllä 1968. Sen perustaja Troy D. Perry oli aiemmin ollut helluntailainen pastori, mutta hänen uransa oli päättynyt 1960-luvun alussa homoseksuaalisuuden johdosta.

Suomalaisessa uskonnollisessa kentässä seksuaalivähemmistöjen asiaa puolustamaan on syntynyt kristillinen Yhteys-liike. Elisabeth Ohlsonin kohua herättänyt, myös Helsingissä nähty Ecce homo -valokuvanäyttely edustaa homoseksuaalisuuden hyväksyvää kristillisyyttä. Setan piirissä toimii Helsingin seudun Setan kristillinen ja elämänkatsomuksellinen Malkus-ryhmä.

Osassa Suomen evankelis-luterilaisista seurakunnista järjestetään seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille suunnattuja sateenkaarimessuja.

Katso myös 
 Homoilta
 Homoseksuaalisuus ja uskonnot
 Raamattu ja homoseksuaalisuus

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Lesbopappi kyllästyi syrjintään . Ylen Elävä arkisto.
 Raija Sollamo: Älä lannistu. Vantaan Lauri 31.3.2011.
 Esko Valtaoja: Kirkon seksiongelmat. Turun sanomat 16.2.2010.
 Jenni Tamminen: Tuore naispiispa: ”Homoliitot siunattava kirkossa”. Uusi Suomi 4.6.2010.
 Homoseksuaalisuus ja kristilinen ihmiskuva. Piispainkokouksen mietintö 2009.

Kristinusko
Kristillinen etiikka
Kristinuskoon liittyvät kiistat
Seulonnan keskeiset artikkelit