Vihapuhe

Vihapuhe tarkoittaa vihan leimaamaa kielenkäyttöä. Kielitoimiston sanakirjan mukaan vihapuhe on varsinkin vähemmistöihin kohdistuvaa vihaa tai suvaitsemattomuutta ilmaisevaa tai niihin yllyttävää puhetta. Se voi kohdistua kuitenkin myös valtaväestöön. Vihapuhetta ei ole määritelty Suomen lainsäädännössä, eikä rikoslaki tunne sitä. Termi on yleiskielessä ja julkisessa keskustelussa muodostunut käsitteenä tulkinnanvaraiseksi. Akateeminen yhteisö tai viranomaiset eivät myöskään ole tuottaneet yksiselitteistä vihapuheen määritelmää. Vihapuhe on yleistä erityisesti verkossa, jolloin se voi saada digitaalisen väkivallan muotoja.

Suomalainen vihapuheen käsite tulee englanninkielisestä ilmaisusta hate speech, joka alkoi yleistyä 1990-luvulla. Sana on silti  tunnettu suomen kielessä jo ainakin 1800-luvulla.

Määritelmiä 
Yleiskielessä ja julkisessa keskustelussa käytetty vihapuhe on käsitteenä tulkinnanvarainen. Jotkut määritelmät ovat sisällöllisesti neutraaleja, toisissa vihapuhetta määritellään sen kohteen mukaan.

Neutraalit määritelmät 
Valtakunnansyyttäjänviraston vuonna 2012 tekemässä raportissa vihapuheella tarkoitettiin "sellaisia lausumia, joissa lausumien kohdetta uhataan, solvataan, panetellaan tai muuten loukataan rangaistavalla tavalla."

Sisäministeriön periaatepäätöksessä 19. joulukuuta 2019 vihapuhetta ei määritellä, mutta päätös katsoo sitä olevan eritasoista. Lievä vihapuhe kylvää epäilystä vastaanottajan mieleen, kun taas täysimittainen halventaa ja mitätöi kohdettaan.

Israelilaisten tutkijoiden vuonna 2019 esittämä malli esittää vihapuheen tunnistamiseen viisi yleiskriteeriä:
 Vihapuheen tunnistamisen peruskriteeri on, onko puheen kohteena ryhmä vai yksilö ryhmän jäsenenä? Se erottaa vihapuheen muusta vahinkoa tuottavasta puheesta, kuten herjauksesta, kiusaamisesta ja henkilökohtaisista uhkauksista.
Ilmaiseeko puhe vihaa? Pyritään tunnistamaan pelkkä vihapuheen olemassaolo pikemminkin kuin sen äärimmäisyys. Kuuluuko vihapuheeseen kiellettyjä ilmaisuja ja symboleita tai kontekstiin perustuvia tavoitteita.
 Voisiko puhe aiheuttaa vahinkoa yksilölle tai ryhmälle? Pyrkiikö sisältö aiheuttamaan lisävahinkoa itse puheen lisäksi?
 Onko puhujan tarkoituksena aiheuttaa vahinkoa?
 Kiihottaako puhe sosiaalisesti ei-toivottuihin toimiin?

Kohderyhmään liittyvät määritelmät 
Kielitoimiston sanakirja määrittelee vihapuheen varsinkin vähemmistöihin kohdistuvaa vihaa ja suvaitsemattomuutta ilmaisevaksi tai niihin yllyttäväksi puheeksi. 

Euroopan neuvoston ministerikomitean suosituksessa R (97) (20) vihapuhe on määritelty seuraavasti:

Euroopan neuvoston rasismin ja suvaitsemattomuuden vastainen komissio (ECRI) antoi erittäin pitkän määritelmän vihapuheelle vuonna 2015. Vihapuhe perustuu aiheettomalle oletukselle jonkun ihmisen tai ihmisryhmän paremmuudesta, lietsoo väkivaltaan tai syrjintään ja heikentää näin vähemmistöryhmien arvostusta ja vahingoittaa sosiaalista koheesiota. ECRI:n määritelmän mukaan vihapuhetta saattoi olla myös tiettyjen kiisteltyjä tai poleemisia aiheita käsittelevien uutisten tai muun materiaalin jakaminen ja linkittäminen niitä välttämättä edes kommentoimatta. Vihapuheen tuottamista voi siis olla myös uutisten aktiivinen, valikoiva levittäminen ja niiden välittämän sanoman toistaminen.

Rangaistavuus 
Vihapuhetta ei ole erikseen määritelty rikoslainsäädännössä. Sananvapaus on turvattu sekä Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksessa että Suomen perustuslaissa. Sen piiriin kuuluvat myös sellaiset tiedot ja mielipiteet jotka koetaan esimerkiksi järkyttävinä, häiritsevinä tai epämiellyttävinä. Lainsäädäntö kuitenkin rajoittaa sananvapautta niin, että muun muassa kunnianloukkaus, uskonrauhan rikkominen, kiihottaminen kansanryhmää vastaan ja laiton uhkaus ovat rangaistavia tekoja.

Yhdysvalloissa ei ole vihapuhelakeja, koska korkein oikeus on toistuvasti todennut sellaisten rikkovan perustuslain 1. lisäyksen takaamaa sananvapautta. Yhdysvaltalaiset media-alan yritykset Facebook, Google, Microsoft ja Twitter alkoivat vuonna 2016 noudattaa Euroopan unionin kehotusta tutkia "useimmat aiheelliset pyynnöt laittoman vihapuheen poistamisesta" 24 tunnin kuluessa.

Esiintyminen 
Rangaistavasta vihapuheesta tehtyjen rikosilmoitusten määrät lisääntyivät vuosina 2015–2019 verrattuna sitä edeltävään aikaan.

Oikeusministeriön raportin mukaan 97 % suomenkielisen internetin vihapuheesta esiintyy erilaisilla keskustelupalstoilla. Eniten vihapuhetta julkaiseva keskustelupalsta on Ylilauta, jossa tuotetaan 96 % netin kaikesta vihapuheesta. Selvästi pienempiä määriä vihapuhetta tuotettiin suomi24.fi:ssä, Hommaforumissa ja vauva.fi:ssä. Hommaforum kuitenkin piti kärkipaikkaa vihapuheen pitoisuudessa, sillä sen viesteistä 8,7 % oli vihapuhetta. Toisella sijalla oli Ylilauta, jossa vihapuhetta oli 5,9 % viesteistä. Hommaforum väitti vastineessaan, että sen osuus vihapuheesta oli raportissa laskettu väärin.

Esiintyminen sukupuolen mukaan 
Valtioneuvoston kanslian julkaiseman "Viha vallassa" -tutkimuksen kyselyvastausten perusteella suomalaisista kuntapäättäjistä naiset (42 %) katsoivat saaneensa  vihapuhetta miehiä (28 %) enemmän. Tutkimuksessa koottujen tilastojen mukaan merkittävän määrän vihaviestejä saaneiden joukossa oli todellisuudessa kaksi kertaa enemmän miehiä (41) kuin naisia (19), ja miehet saivat myös kokonaisuudessaan enemmän vihaviestejä kuin naiset. Näitä lukuja ei tutkimuksessa raportoitu.

Pew Research -tutkimuslaitoksen mukaan miehet (44 %) kokivat USA:ssa naisia (37 %) enemmän häirintää verkossa. Miehiä kutsuttiin naisia useammin loukkaavilla nimityksillä ja heitä uhattiin fyysisesti naisia enemmän. Myös Britanniassa konservatiiviset ja miespoliitikot saivat muita enemmän vihapostia.

Seuraukset 
Poliisin vuonna 2016 julkaiseman raportin mukaan vihapuheella ja viharikoksilla on yhteys väkivaltaiseen radikalisoitumiseen ja ekstremismiin. Vihapuhe voi kannustaa erityisesti haavoittuvassa asemassa olevia henkilöitä viharikoksiin tai liittymään väkivaltaiseen ekstremistiseen toimintaan. Raportin mukaan vihapuheen ja viharikosten kohteena olevien yksilöiden ja ryhmien riski radikalisoitua lisääntyy erityisesti heidän kokiessaan, että yhteiskunta ja viranomaiset eivät riittävällä tavalla puutu asiaan ja turvaa heidän oikeuksiaan.  Kirjailija Jarkko Tontin mukaan asiassa vedotaan usein esimerkkiin Weimarin tasavallasta, missä natsien vihapuhetta ei pantu kuriin. Todellisuudessa siihen puututtiin erittäin voimakkaasti oikeustoimin. Satoja vasemmistolaisia ja oikeistolaisia lehtiä lakkautettiin, ja natsilehti Der Stürmerin päätoimittaja Julius Streicher pantiin vankilaan. Siitä muodostui kuitenkin natseille propagandavoitto.

Valtioneuvoston Verkkoviha- tutkimuksessa todettiin, ettei vihapuheella ja viharikoksilla ollut yhteyttä: vaikka vihapuherikosten määrä kasvoi, epäiltyjen viharikosten määrä väheni.

Toimenpiteitä Suomessa
Poliisi sai vuoden 2017 alussa 8,5 miljoonan euron määrärahan vihapuheen vastaiseen työhön. Poliisiylijohtaja Seppo Kolehmaisen mukaan täällä palkattiin 200 poliisia vihapuheen tutkimus- ja torjuntatyöhön. Vuonna 2019 poliisi arvioi, että rangaistavan vihapuheen tutkimiseen on varattu kaikkiaan noin 10 henkilötyövuotta.

Vuonna 2019 sisäministeriö julkaisi arkkipiispa (emeritus) Kari Mäkisen johtaman työryhmän raportin vihapuheen kitkemisestä ja valtioneuvosto raportin "Viha vallassa", joka selvitti vihapuheen vaikutuksia yhteiskunnalliseen päätöksentekoon. Vuonna 2021 Valtioneuvosto julkaisi raportin tekoälyn käytöstä vihapuheen seurannassa. Vuonna 2022 Valtioneuvosto julkaisi tutkimuksen "Verkkoviha" vihapuheen tuottajien ja levittäjien verkostoista, toimintamuodoista ja motiiveista.

Arvostelua 
Vihapuheen rajoittamista koskeva arvostelu on todennut, että käsitettä "vihapuhe" on ollut mahdoton täsmällisesti määritellä, ja sen takia vaarana on lukea "vihapuheeksi" myös sellaista viestintää, joka todellisuudessa kuuluu normaalin sananvapauden piiriin.  

 Toimittajat ilman rajoja -järjestö arvosteli Saksan vihapuhetta rajoittavan lain vievän uskottavuutta länsimaiden sananvapausvaatimuksilta Turkissa, Venäjällä ja Kiinassa.
 Sananvapauden rajoittaminen terrorismin tai vihapuheen varjolla uhkaa johtaa entistä totalitaarisempiin hallintoihin, varoitti sananvapautta puolustavan Pen-kirjailijajärjestön Suomen-osastoa johtava Venla Hiidensalo.
 Apulaisprofessori Markku Jokisipilän mukaan nykyinen rikoslaki riittää, koska se sallii puuttumisen "laittomiin uhkauksiin, kunnianloukkauksiin, syrjintään ja vainoon", mutta sen laajentaminen on ilmiselvä riski sananvapaudelle. Hän totesi puheenvuorojen vihapuheesta olevan usein poliittisesti motivoituneita yrityksiä poistaa tietyt näkemykset julkisesta keskustelusta, mitä moniarvoisessa yhteiskunnassa ei pitäisi tehdä.

Katso myös 
 Cynical theories
Holokaustin kiistäminen
 Kiihotus kansanryhmää vastaan
 Poliittinen korrektius
 Sananvapaus
 Viharikos
 Poliisin vihapuhetutkintaryhmä
 Rauhanlaki-aloite

Lähteet

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Maasilta, Mari & Nikunen, Kari (toim.): Pakolaisuus, tunteet ja media. Tampere : Vastapaino, 2018. ISBN 978-951-768-620-4.

Aiheesta muualla 
 Apulaisvaltakunnansyyttäjä arvostelee poliitikkoja maahanmuuttajien leimaamisesta. Ilta-Sanomat 3.8.2011.
 Kontula, Anna: Vihasanoista tekoihin . Tamperelainen 6.9.2011.
 Vihapuhe Elävässä arkistossa
 "Me tiedämme missä asut." Yle.fi.
 Syrjityt suomalaiset. Ihmisoikeusraportti
 Schoultz, Vera: Kielentutkija auttaa tunnistamaan vihapuheen.  Helsingin yliopisto 10.12.2014.
 

Syrjintä
Sosiaalinen media