Eeppinen kyklos

Eeppinen kyklos () oli joukko antiikin kreikkalaisia eeppisiä runoja. Se voidaan jakaa kahteen ryhmään, Troijan kyklokseen eli Troijan tarupiiriin, joka käsittelee Troijan sotaan liittyviä tapahtumia, sekä Theban kyklokseen eli Theban tarupiiriin, jossa aiheena ovat Theban kaupunkiin liittyvät legendat. Usein eeppisellä kykloksella viitataan vain ensin mainittuun.

Eeppiseen kyklokseen luetaan joskus myös Homeroksen teokset Ilias ja Odysseia, mutta usein termillä viitataan juuri ei-homeerisiin runoihin, kuten Kypria, Aithiopis, Pieni Ilias (Ilias mikra), Troijan tuho (Iliū persis), Nostoi (”Paluut”) ja Telegoneia.

Eeppinen kyklos oli Kreikan pimeinä vuosisatoina kehittyneen suullisen perinteen kirjalliseksi muutettu muoto, joka perustui paikallisiin heeros-kultteihin. Se esitti mykeneläisen pronssiajan muistumia myöhemmän rautakautisen Kreikan näkökulmasta. Kaikki eeppisen kykloksen runot oli kirjoitettu daktyylisellä heksametrillä eli herooisella runomitalla.

Iliaan ja Odysseian lisäksi kykliset eepokset ovat säilyneet vain katkelmina. Näistä merkittävimmät ovat Prokloksen teoksesta Khrestomatheia peräisin olevia tiivistelmiä eepoksista. Fotios kuvasi 800-luvulla teoksessaan Bibliotheke laajemman eeppisen kykloksen, johon kuuluivat myös Theban kykloksen eeppiset runot. On kuitenkin varmaa, etteivät muut kuin Ilias ja Odysseia olleet säilyneet enää tuohon aikaan saakka, ja on todennäköistä, etteivät sen enempää Proklos kuin Fotioskaan viitanneet mihinkään kanoniseen kokoelmaan runoja.

Sisältö

Troijan kyklos 

Troijan tarupiirin runojen aiheina olivat Troijan sotaan liittyvät tapahtumat. Se koostui seuraavista yhdeksästä eepoksesta:

Theban kyklos 

Theban tarupiirin runojen aiheina olivat Theban kaupunkiin liittyvät legendat. Siihen voidaan lukea seuraavat eepokset:

Muita 

Seuraavien kolmen eepoksen on joskus katsottu muodostavan kolmannen niin kutsutun ”korinttilaisen kykloksen” eli Korintin kaupunkiin liittyneen tarupiirin:

Antiikin ajan lähteet 

Kykloksen runoista ainoastaan Ilias ja Odysseia ovat säilyneet nykypäiviin. Muista teoksista on säilynyt katkelmia myöhempien kirjailijoiden teoksissa. Lisäksi muutamia rivejä on säilynyt riekaleisissa papyruslöydöissä.

Suurin osa eeppisen kykloksen runoja koskevasta tiedosta on peräisin niiden yhteenvedosta, joka on liitetty esipuheeksi tunnetun 900-luvulta peräisin olevan Iliaksen käsikirjoituksen, josta käytetään nimitystä Venetus A, alkuun. Esipuhe on vaurioitunut; siitä puuttuu Kypriaa käsittelevä osuus. Kypriaa käsittelevä osuus on säilynyt eräissä muissa käsikirjoituksissa, jotka sisältävät puolestaan vain tämän osan, ei muiden eepoksien osuutta.

Säilynyt yhteenveto on puolestaan katkelma pidemmästä erään Prokloksen kirjoittamasta teoksesta. Tämä tiedetään Fotioksen myöhemmän todistuksen perusteella tämän teoksessa Bibliotheke. Fotios tarjoaa riittävästi tietoa Prokloksen teoksesta Khrestomatheia, että sen perusteella Venetus A:n katkelman voidaan osoittaa olevan peräisin samasta teoksesta. Prokloksesta tiedetään vain vähän sen lisäksi, että hän ei varmuudella ole sama henkilö kuin filosofi Proklos. Jotkut tutkijat ovat ajatelleet hänen olevan mahdollisesti sama kuin vähemmän tunnettu grammaatikko Eutykhios Proklos, joka eli 100-luvulla jaa., mutta on täysin mahdollista, että kyseessä on joku muutoin täysin tuntematon henkilö.

Kykloksen synty 

Se, kuinka nämä eeppiset runot yhdistettiin yhdeksi "kykloksen" nimellä tunnetuksi kokoelmaksi on edelleen epäselvää. D. B. Monro esitti 1800-luvulla, ettei sanan  (kyklikos) käyttö oppineiden keskuudessa viitannut kyklokseen itseensä, vaan tarkoitti "totunnaista", ikään kuin tietyn kaavan mukaista, ja että kyklos koottiin hellenistisellä ajalla, ehkä niinkin myöhään kuin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Myöhemmät tutkijat ovat siirtäneet ajoitusta jonkin verran aiemmaksi, mutta hyväksyvät Monron päättelyn monin osin.

Toinen kysymys on kyklisten eeposten suhde Homerokseen. Ei-homeerisia eepoksia pidetään yleensä Iliasta ja Odysseiaa nuorempina. Tämän osoittamiseksi ei kuitenkaan ole tarpeeksi todistusaineistoa, ja jotkut tutkijat lähtevät siitä oletuksesta, että homeeriset eepokset ovat kyklisiä eepoksia myöhäisempiä ja hyödyntävät niitä laajalti. Jotkut toiset tutkijat ovat tässä maltillisempia ja katsovat homeeristen eeposten perustuvan legendoja sisältäneeseen aineistoon, joka muodostui myöhemmin eeppiseksi kyklokseksi. Keskustelu jatkuu edelleen.

Prokloksen kuvauksen perusteella ei-homeeristen eeposten juonet vaikuttavat siltä kuin ne olisi suunniteltu sopimaan yhteen Homeroksen runoelmien kanssa, ilman että teosten välillä on juurikaan päällekkäisyyksiä. Alun perin näin ei ole ollut. Esimerkiksi säilynyt lainaus osoittaa, että Pieni Ilias kertoi, kuinka Neoptolemos otti Andromakhen vangiksi Troijan tuhoutumisen jälkeen; Prokloksen mukaan Pieni Ilias kuitenkin päättyy ennen kuin Troijan tuhoaminen alkaa. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että Kypria käsitteli Troijan sotaa enemmän kuin mitä Prokloksen yhteenveto antaa ymmärtää; sitä vastoin jotkut ovat esittäneet, että Kypria johti kohti Iliasta, ja Proklos esitti sen sellaisena, kuin miksi se oli alun perin suunniteltu.

Eepoksia on selvästi toimitettu ainakin jonkin verran, jotta ne on saatu sopimaan yhteen. Esimerkiksi Iliaan viimeiselle riville

on säilynyt myös vaihtoehtoinen versio, joka on suunniteltu johtamaan suoraan Aithiopis-runoelmaan:

Kykloksen eeposten välillä on ristiriitaisuuksia. Esimerkiksi se kreikkalainen sotilas, joka surmasi Hektorin pojan Astyanaksin Troijan kukistuessa, nimetään Pienessä Iliaassa Neoptolemokseksi; runoelmassa Troijan tuho surmaajan nimi on Odysseus.

Vaikutus ja arvioinnit 

Kykloksen runot ovat aikanaan olleet hyvin suosittuja. Tämä voidaan päätellä kaikista niistä lukuisista runojen aiheita kuvanneista monumenteista, joita antiikin aikana pystytettiin. Niiden vaikutus näkyi myös sekä kreikkalaisessa lyriikassa että tragediassa.

Antiikin aikana homeerisia teoksia pidettiin kykloksen parhaimpina. Hellenistisen ajan oppineille kykliset runoilijat, joiden nimiin muut runot oli laitettu, olivat  (neōteroi, "myöhempiä") runoilijoita. Myöhemmin runot ovat kadonneet mahdollisesti siksi, että niitä on pidetty taiteelliselta arvoltaan Homeroksen runoja heikompina.

Aristoteles kritisoi Runousopissaan Kypriaa ja Pientä Iliasta siitä, että ne käsittelevät yhtä henkilöä ja yhtä ajanjaksoa tai toimintaa niin, että käsittelyssä on useita osia. Hän antaa ymmärtää, että kummallakin teoksella on vain yksi kirjoittaja, vaikka ei mainitsekaan kirjoittajia nimeltä.

Kykloksen eepoksissa esiintyvät tarinat esiintyvät myös muissa antiikin aikaisissa teoksissa. Tunnetuimpana Vergiliuksen Aeneis (kirja 2) sisältää kuvauksen Troijan tuhoamisesta troijalaisten näkökulmasta. Ovidiuksen Muodonmuutoksia (kirjat 13–14) kuvaa kreikkalaisten saapumisen Troijaan samoin kuin Kypria, sekä Akhilleuksen aseiden arvioinnin kuten Pieni Ilias. Quintus Smyrnaeuksen Posthomerica kertoo Akhilleuksen kuoleman jälkeisistä tapahtumista sodan päättymiseen saakka, ja Agamemnonin kuolema ja tämän pojan Oresteen kosto (runoelmasta Nostoi) ovat aiheena kreikkalaisessa tragediassa, erityisesti Aiskhyloksen Oresteiassa.

Lähteet

Kirjallisuutta

Tekstilaitokset 

  Kreikankielinen alkuteksti.
  Kreikankielinen alkuteksti.
  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.

Muuta kirjallisuutta 

 
 
 
 
 
 
  Osat 1 ja 2 käsittelevät Fotiosta, osat 3 ja 4 muita käsikirjoituksia.

Aiheesta muualla 

 Fragments of the Epic Cycle (War of the Titans to the Epigoni)  Online Medieval and Classical Library Release #8 
 Proklos' summary of the Epic Cycle, omitting the Telegony  Stoa.org