Elisabeth Risdon

Elisabeth Risdon, oik. Elizabeth Evans (26. huhtikuuta 1887 Lontoo, Englanti – 20. joulukuuta 1958 Santa Monica, Kalifornia) oli brittiläinen näyttelijä.

Houkuttelevan nuoruuden kauneutensa ansiosta Risdon näytteli teatterissa yhteiskunnallisia rooleja. Vuosia myöhemmin hän siirtyi teatterin lavoilta varhaisien mykkäelokuvien kautta äänielokuviin.

Yli neljäkymmentä vuotta kestäneen uransa aikana Risdon näytteli sekä elokuvissa, teatterissa että televisiossa. Elisabeth Risdon päätti elokuvauransa vuonna 1952, mutta jatkoi television puolella vuoteen 1956, jolloin 69-vuotias Risdon päätti koko uransa. Hän oli näytellyt yhteensä 142 elokuvassa ja kymmenissä näytelmissä. Hän kuoli siitä kaksi vuotta myöhemmin 1958.

Elämä ja ura
Risdon aloitti näyttelijänuransa Lontoossa ja opiskeli Royal Academy of Dramatic Artissa, jossa hän opettikin myöhemmin. Hän teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1912 näytelmässä Fanny's First Play. Sen jälkeen hän palasi Englantiin, jossa hän näytteli brittiläisissä mykkäelokuvissa. Elokuvadebyyttinsä Risdon teki vuonna 1913 elokuvassa Bridegrooms Beware.

Pieni, kurvikas ja monipuolinen Risdon oli hyvin suosittu brittiläisissä yleisöissä ja vuonna 1915 Risdon äänestettiin Englannin vuoden suosituimmaksi mykkäelokuvatähdeksi. Hänen tunnettuja mykkäelokuviaan ovat The Idol of Paris (1914), Florence Nightingale (1915), The Manxman (1916) ja The Mother of Dartmoor (1917). Vuonna 1916 Risdon meni vihille elokuvaohjaaja George Loane Tuckerin (1872–1921) kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin seuraavana vuonna. Vuonna 1918 Risdonista tuli Theatre Guildin jäsen.

Tuckerin kuoleman jälkeen vuonna 1921 Risdon opetti Royal Academy of Dramatic Artissa sekä näytteli koko 1920-luvun ajan vuorotellen Lontoon ja New Yorkin teatterilavoilla. Myöhemmin Risdon meni toisen kerran naimisiin näyttelijä Brandon Evansin (1878–1958) kanssa. Vuosia kestäneen yhteistyön Theatre Guildin kanssa Risdon erosi siitä ja asettui Hollywoodiin vuonna 1934.

Risdonin äänielokuvauran roolit sisälsi enimmäkseen kovatahtoisia matriarkkoja, itsevaltaisia tätejä ja rahvaanomaisia sekä tyylikkäitä äitejä, mutta työhön sisältyi myös kevyitä komedioita. Hänen tunnetuimpiin rooleihin kuuluvat äänielokuvissa Rikos ja rangaistus (1935), Theodora leikkii tulella (1936), Varjojen kadut (1937), Kuohuva 20-luku (1939), Sattuma korjaa satoa (1942), Cowboy puhdistaa kaupungin (1944), Muna ja minä (1947), Isä ja me (1947) ja Risdonin viimeiseksi jäänyt elokuvarooli Scaramouche – säilän sankari (1952).

Vuonna 1950 Risdon aloitti televisiouransa sarjassa The Bigelow Theatre. Risdon näytteli The Bigelow Theatren kahdessa jaksossa: "The Man Who Had Nothing to Lose" (1950) ja "The Other Jessie Grant" (1951). Sen jälkeen hän teki yksittäisiä vierailurooleja sarjoissa Schlitz Playhouse of Stars (1953), The Ford Television Theatre (1955 ja 1956) ja Ethel Barrymore Theater (1956).

Elisabeth Risdon kuoli 71-vuotiaana aivoverenvuotoon 20. joulukuuta vuonna 1958 Santa Monicassa, Kaliforniassa. Hänen ruumiinsa lahjoitettiin lääketiedellisiin tutkimuksiin UCLA Medical Schoolille.

Valikoitu filmografia

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 
 
 Elisabeth Risdon Internet Broadway Databasessa 
 Risdon Find a Gravessa 
 Elisabeth Risdonin biografia 

Englantilaiset näyttelijät
Englantilaiset teatterinäyttelijät
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet