Juokse poika juokse

Juokse poika juokse on Nicky Cruzin vuonna 1968 kirjoittama omaelämäkerrallinen romaani. Kirjassa kerrotaan hänen tarinansa Mau-Mau-jengin johtajana, joka nousee taisteluun huumeita, alkoholismia ja väkivaltaista ilmapiiriä vastaan New Yorkin kaduilla. Spiritistivanhempiensa kiroamasta lapsesta tulee Jumalan avulla siunauksen välikappale, ja tähän muutokseen kirja keskittyy.

Kirjaa on  maailmanlaajuisesti on 40 kielellä myyty arviolta 12 miljoonaa kappaletta. Tarinasta on vuonna 1971 tehty 32-sivuinen sarjakuva sekä vuonna 1998 dokumenttielokuva Run Baby Run.

Evankelista Billy Grahamin mukaan kirja on ainutlaatuinen: siinä on murhenäytelmän, väkivallan ja seikkailun aineksia, minkä lisäksi kaikkein vaikuttavimpana osana Jeesuksen evankeliumin voima.

Juoni 
Cruz syntyy Puerto Ricossa vuonna 1938, mutta kirjan tarina alkaa, kun Cruzin vanhemmat lähettävät 15-vuotiaan poikansa San Juanista New Yorkiin veljensä Frankin luokse. Sieltä Nicky Cruz karkaa kaksi kuukautta myöhemmin ja asettuu Brooklyniin.

Cruz joutuu vaikeuksiin virkavallan kanssa heti lentokentällä, mutta pääsee pakenemaan linja-autoon. Lumisessa kaupungissa Cruz vaeltelee kaksi päivää yksin pienen matkalaukkunsa ja löytämänsä takin kanssa. Hän yrittää turhaan pyytää apua ohikulkevilta ihmisiltä, mikä lisää entuudestaan Cruzin pelkotiloja ja pakokauhun tunnetta. Nälissään hän kuluttaa isältään saamat kymmenen dollaria nakkisämpylään. Kylmissään ja yksinäisenä Cruz istuu kadunreunalle ja löytää matkalaukustaan lapun, johon hänen äitinsä on kirjoittanut Frank-veljen puhelinnumeron. Poliisien avustuksella hän löytää puhelinkopin ja saa vielä rahatkin soittoon. Cruz pääsee veljensä luo, jossa uusi elämä on tarkoitus aloittaa.

Asuessaan veljensä luona Cruz opettelee englannin kielen. Veli varoittaa häntä jengeistä heti alusta asti. Koulussa opettajat kuluttavat enemmän aikaa kurinpitoon kuin opettamiseen, ja monissa alueen kouluista toimii kaksi tai kolme jengiä, joiden kesken ilmenee vihamielisyyksiä ja tappeluita. Näihin jengeihin kuuluu tyttöjä ja poikia. Cruz joutuu ensimmäiseen tappeluun "pikkuihmisten" kanssa, kun kymmenen noin 8−10-vuotiasta lasta hyökkää hänen kimppuunsa. Samaan aikaan kadulla on muutamia naisia, joista osa on näiden "pienten ihmisten" äitejä ja alkaa lyödä Cruzia puolustaakseen lapsiaan.

Viikkoa myöhemmin Cruz joutuu ensimmäisen kerran kosketuksiin todellisen jengin kanssa. Piispojen jengin jäsenet yllättävät hänet puistossa ja alkavat kuulustella häntä, jolloin yksi jengin jäsenistä, Roberto, uhkaa Cruzia puukolla. Myöhemmin Cruz tapaa Roberton koulussa ja he ottavat mittaa toisistaan nyrkein. Molemmat saavat naamansa verille ja Cruz yllättyy tavasta, jolla paikalliset tappelevat, koska siitä ovat nyrkkeilyn säännöt kaukana. Opettaja keskeyttää lopulta tappelun. Myöhemmin koulupäivän jälkeen viisi poikaa ottaa Cruzin kiinni ja uhkailee häntä linkkuveitsellä. Cruz sanoo, että hänet on parempi heti tappaa, tai muuten hän tekee heistä kaikista selvän myöhemmin itse. Samassa Cruz lyö linkkuveitsen uhkailijaltaan ja vie sen uhkailijansa kurkulle. Puhe menee perille ja Cruzista alkaa levitä huhu, että häntä kannattaa pelätä.

Koulussa muuan poika alkaa kiusata erästä tyttöä, joka on samasta maasta kotoisin kuin Cruz. Opettajaa ei kiinnosta tilanne pätkääkään, jolloin Cruz suuttuu ja huitaisee tuolilla kiusannutta poikaa. Tästä Cruz joutuu johtajaopettajan puhutteluun, joka uhkaa poliisilla. Cruz puolestaan uhkaa tapolla opettajaa, joka säikähtää ja peruu sanansa. Opetteja kuitenkin määrää Cruzin pois koulusta ja sanoo ettei tahdo nähdä tätä enää koskaan – ”Juokse ja juokse nopeasti!”.

Myöhemmin Nicky tapaa Mau Mau jengin jäseniä josta Israel niminen poika uhkaa Nickyä veitsellä. Nickystä ja Israelista tulee myöhemmin parhaat ystävät, Nickyn liittyessä Mau Mau jengiin. Cruz toimi Mau Mau jengin johtajana kaksi vuotta, ja näinä vuosina hän ehti olla pidätettynä useita kertoja, mutta poliisilla ei koskaan ollut tarpeeksi todisteita häntä vastaan. Näihin kahteen vuoteen mahtui paljon tappeluita, puukotuksia ja kuolemantapauksia. 

Vuonna 1958–1959 Cruz kääntyy uskoon erään saarnamiehen, David Wilkersonin ansiosta, joka tuli Brooklyniin saarnaamaan jengeille. 
Israelin ja Nickyn tiet eroavat kun heidän oli tarkoitus lähteä kaupungista saarnamiehen kanssa, mutta Israelia ei näkynyt kun he olivat lähdössä. Nicky lähti yksin. Kuusi vuotta myöhemmin Nicky toimi itse saarnaajana eri puolella maata, jolloin hän tapasi Israelin ensi kertaa kuuteen vuoteen. Israel oli viettänyt monia vuosia vankilassa liityttyään jengiin takaisin samana iltana kun Nicky lähti.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Virallinen kotisivu

Vuoden 1968 kirjat
Yhdysvaltalaiset rikosromaanit
Elämäkerralliset romaanit‎
Omaelämäkerrat
Kristillinen kirjallisuus