Sisäilmasairaudet

Sisäilmasairauksilla tarkoitetaan yleensä kosteusvaurioperäisiä sairauksia, joihin liittyy altistumista homeille ja niiden aineenvaihduntatuotteille. Kosteusvaurioperäisiin oireisiin ja sairauksiin kuuluu useita mekanismeja. Näitä ovat esimerkiksi infektiot, toksiset vaikutukset, allergiat, ärsytysvaikutukset ja systeeminen inflammaatio. 

Suomalainen tutkimusryhmä onnistui osoittamaan vuonna 2017 suoran yhteyden sisäilman heikon laadun ja työntekijöiden oireilun välillä. Ryhmä onnistui samalla kehittämään sisäilman myrkyllisyyttä kuvaavan mittarin, joka perustuu ympäristömyrkyille äärimmäisten herkkien sian siittiöiden käyttöön ilmanlaadun inkikaattorina. Aiemmat tutkimukset olivat epäonnistuneet suoran syy-yhteyden osoittamisessa sen vuoksi, että sopivaa mittaria oli ollut niin vaikea löytää. Oireita aiheuttavia mikrobeja ei kannata mitata koehenkilöistä, koska ne eivät lisäänny pääsääntöisesti ihmisen elimistössä.

Yksilölliset erot oireilussa ja sairastelussa voivat vaihdella paljonkin, kuten muidenkin ympäristöaltisteiden yhteydessä. Erot riippuvat altistuksen keston ja vakavuuden lisäksi esimerkiksi geeniperimästä, aikaisemmasta terveydentilasta ja ravitsemuksesta. Altistumisen yhteydessä on todennettu seuraavia tekijöitä: homeet ja niiden itiöt, mykotoksiinit, bakteerit, bakteerien endotoksiinit ja muut soluseinän komponentit, amebat, tuhoeläinten läsnäolo, hyttyset ja pölypunkit sekä rakennusmateriaalien kemialliset päästöt. Sisäilmassa voi olla myös poikkeuksellisen paljon viruksia.

Sairauksia, oireita ja sairastumismekanismeja 
Mikrobikasvustoille altistuminen saattaa aiheuttaa infektioita, mykoosia, nenä- ja sivuonteloiden tulehdusta, IgE-välitteisiä allergioita, astmaa ja muita yliherkkyyksiä, keuhkotulehduksia, immuunisuppressiota, immunomodulaatiota, autoimmuunisairauksia, mitokondrioiden toimintahäiriöitä, syöpiä, munuaissairauksia, DNA-addukteja sekä mutaatioita mitokondrioiden DNA:ssa. 

Kosteusvaurion seurauksena syntyneen mikrobikasvuston aiheuttama selvästi yleisin oire on uupumus tai heikotus. Mikrobien itiöille ja aineenvaihduntatuotteille altistuminen aiheuttaa usein myös neurokognitiivisia oreita, lihas- ja nivelkipuja, päänsärkyä, unettomuutta, heikotusta ja pyörrytystä, ahdistuneisuuta, masentuneisuutta, ärtyisyys, ruoansulatuskanavan ongelmat, vapina, tasapainohäiriöt, sydämentykytys, verisuonitulehduksia, angioödeemaa ja keskushermoston toimintahäiriötä.  

Aivoihin päätyneet virukset saattavat aiheuttaa kognitiivisia oireita, koska aivosolut pyrkivät estämään viruksen leviämisen sammuttamalla itsensä. Jos solut pysyvät sammuneina liian kauan, ne kuolevat ravinnon puutteeseen.

Sairastumiseen vaikuttavia mekanismeja on yleensä paljon ja ne vaikuttavat myös toisiinsa. Altistumisen yhteydessä tapahtuu usein inflammaatioreaktio, jolla on merkittävä rooli kosteusvaurioperäisten sairauksien ilmenemisessä. Merkittävä mekanismi kosteusvaurioperäisissä terveysongelmissa on hapetusstressi.

Monet mikrobit tuottavat lisäksi molekyylejä, jotka aiheuttavat sähkövuotoa ja oikosulkuja solun sähköiseen viestintään ja energianhankintaan. Esimerkiksi leusiinista, proliinista, seriinistä, aspartaatista, glutamaatistia ja tyrosiinista koostuvat rasvaliukoiset amylosiini-molekyylit tuottavat solujen lipidikalvoihin kationiselektiivisiä ionikanavia, jotka läpäisevät kaliumia, natriumia ja kalsiumia suhteessa 26, 15 ja 3,5. Tämä johtaa siihen, että kaliumia vuotaa soluista ulos korvautuen veriplasmasta saapuvalla natriumilla, mikä tuhoaa mitokondrioiden ja solukalvojen sähköisen tasapainon. Myös valinomysiinin myrkyllisyys johtuu sen kyvystä kuljettaa kaliumia 
solukalvojen läpi, mikä luhistaa solujen kaliumtasapainon.

Sisäilmasta sairastuneiden hoito ja oikeusturva 

Helsingin seudun yliopistollisen keskussairaalan infektiosairauksien klinikan ylilääkärinä työskennelleen Professori Ville Valtosen mukaan terveydenhuoltohenkilöstö tuntee homesairaudet ja niihin liittyvät yliherkkyydet huonosti, minkä vuoksi tuhansille potilaille annetaan väärä masennusdiagnoosi. Valtonen kritisoi vuonna 2017 Kansaneläkelaitosta, suomalaisia vakuutusyhtiöitä ja Työterveyslaitosta siitä, että ne rikkovat lakia, kun eivät myönnä homesairaille heille kuuluvia lakisääteisiä etuuksia..

Lääkäriseuran Duodecimin Käypä hoito -työryhmä otti vuonna 2016 sellaisen kannan, ettei työpaikan sisäilmaan liittyviä oireita pidä katsoa perusteeksi myöntää potilaalle sairauslomaa, ammatillista kuntoutusta, kuntoutustukea eikä työkyvyttömyyseläkettä. Tämä on aiheuttanut kiistaa lääkäreiden keskuudessa, ja lääkäriseura Duodecimia on arvosteltu myös siitä, että se nimesi työryhmään useita vakuutusyhtiöiden laskuun työskenteleviä lääkäreitä. Työryhmään ei kutsuttu myöskään sisäilmatutkimukseen perehtynyttä ympäristölääketieteen professoria Tuula Putusta.

Neurokognitiiviset oireet 
Kosteusvaurioaltistuksen yksi haittaavimmista seurauksista ovat neurokognitiiviset oireet. Epidemiologisissa tutkimuksissa on havaittu, että homevaurioista kärsivien talojen asukkailla esiintyy neuropsykologisia ongelmia. Puolalaisessa neurokognitiohäiriöitä käsittelevässä tutkimuksessa mitattiin älykkyysosamääriä lapsilta, jotka olivat altistuneet sisätilojen homeille vähintään kaksi vuotta. Tutkimuksen tulos oli, että altistuneilla lapsilla ÄO oli 10 pistettä alhaisempi keskimääräiseen verrattuna. Tulos on samansuuntainen muiden tutkimusten kanssa, jotka ovat osoittaneet kognitiivisen suorituskyvyn laskua altistuneilla. Voimakkaasti altistuneilla henkilöillä voi esiintyä klassisten neurologisten häiriöiden piirteitä. Näihin kuuluvat kipuoireyhtymä, liikehäiriöt, houretilat, dementia sekä tasapaino- ja koordinaatiohäiriöt. Sisätilahomeille altistuneiden potilaiden poikkeavuuksia on tutkittu seurantatutkimuksissa standardoiduilla neurokognitiivisilla testeillä, kvantitatiivisilla EEG-tutkimuksilla ja SPECT-skannauksilla. 

Eläinkokeissa on todettu, että homemyrkky oktenoli häiritsee geenejä, joita tarvitaan dopamiinin normaaliin toimintaan. Myös neurotoksiset mykotoksiinit voivat selittää neurokognitiivisia häiriöitä. Tällaisia ovat esimerkiksi okratoksiini A, T2-toksiini, makrosykliset trikotekeenit ja fumonisiini. Ainakin satratoksiini H voi aiheuttaa hermosolujen vaurioita niissä pitoisuuksissa, joita on löydetty kosteusvauriotaloista. Uskotaan, että jatkuva tulehdusaktivaatio ja apoptoottiset reitit gliasoluilla ja hermoston kudoskantasoluilla voivat lisätä hermokudosten vaurioitumista ja johtaa hermojärjestelmän solujen tuhoutumiseen reaktiomekanismeilla, jotka saa aikaan trikotekeenien läsnäolo.

Allergiat, autoimmuunivasteet ja ei-allergiset hengitystiesairaudet 

Hengitystiesairaudet on vahvasti yhdistetty kosteusvaurioympäristöihin. Esimerkkejä ovat krooninen rinosinusiitti, allerginen nuha, poskiontelotulehdukset, astma, silmän sidekalvontulehdus, allerginen bronkopulmonaarinen aspergilloosi (ABPA), allerginen alveoliitti ja sarkoidoosi. On arvioitu, että 21 % astmatapauksista USA:ssa on yhdistettävissä kosteusvaurioaltistukseen. Lisäksi altistuminen homeenhajulle kotona lisäsi eräässä tutkimuksessa lasten astmariskin 2,4-kertaiseksi. Eräässä aikuisille suunnatussa astmatutkimuksessa havaittiin, että henkilöt, joille kehittyi työperäinen astma, olivat merkittävästi todennäköisemmin altistuneet homeelle työssään. Kuitenkin vain 33,1 % ammattitautipotilaista oli atooppisia millekään ympäristön antigeenille ja vain 20 % oli herkistynyt homeallergeeneille. Nämä viittasivat siihen, että tyypin I allergia ei ole ainut mekanismi hengitystieoireilussa. Samansuuntaisia tuloksia on saatu myös muissa tutkimuksissa.

Monikemikaaliyliherkkyys 

Monikemikaaliyliherkkyydellä (MCS) tarkoitetaan elimistön tilaa, jossa tavanomaiset pitoisuudet kemikaaleja aiheuttavat voimakastakin oireilua. Tilan kehittyminen on usein nähtävissä voimakkaan kosteusvaurioaltistuksen jälkeen, mutta voi joskus kehittyä myös ilman selvää homesairauttakin.

Suomessa monikemikaaliyliherkkyydelle ei ole tautiluokitusta, mutta määritelmä sisältyy ympäristöyliherkkyyden diagnoosiin R68.81 eli jat­ku­va tai poik­keuk­sel­li­nen herk­kyys ym­pä­ris­tön ta­va­no­mai­sil­le te­ki­jöil­le. Termistö  ei  ole  vakiintunutta,  joten kirjallisuudessa monikemikaaliyliherkkyyteen voidaan viitata termeillä  hajusteyliherkkyys, kemikaaliyliherkkyys,  kemikaaliherkkyys, tuoksuherkkyys tai tuoksuyliherkkyys. Tällä hetkellä ei ole olemassa mitään laboratoriokoetta, mikä suurella varmuudella vahvistaisi tai vastaavasti poissulkisi monikemikaaliyliherkkyyden. Kyseessä on siis kliininen diagnoosi, minkä perustana on se, että lääkäri uskoo potilaan kertomusta. Monikemikaaliyliherkkyyden perusteella ei myönnetä sairauslomaa eikä työkyvyttömyyseläkettä, vaikka sairaus voi viedä työkyvyn.

Italialainen tutkimusryhmä julkaisi 2010 tutkimuksen, jossa MCS-tilaan pääteltiin liittyvän elimistön muuttunut redox- ja sytokiiniprofiili. Tämä voi merkitä aineenvaihdunnan ja antioksidanttientsyymien toiminnan estymistä MCS-potilailla. Aineenvaihdunnan parametrit viittasivat kiihtyneeseen rasvahappojen hapettumiseen, lisääntyneeseen typpioksidin tuotantoon sekä glutationipitoisuuksien alenemaan yhdessä lisääntyneiden plasman sytokiinien kanssa.

MCS:n ymmärtämistä on viime aikoina lisännyt metabolomiikan tieteenhaara, jossa tutkitaan pieniä molekyylipitoisuuksia biologisista kudos- ja nestenäytteistä. Tutkimuksessa mitattiin koehenkilöiden (9 tapausta, 9 verrokkia) elimistöstä 183 ainetta, joiden pitoisuudet ovat normaalisti hyvin pieniä, eikä niitä mitata normaaleissa tutkimuksissa. Verrokkeihin nähden MCS-potilailla oli merkittävästi suuremmat heksaanihapon ja pelargonihapon määrät sekä merkittävästi alemmat pitoisuudet asetyylikarnitiinissa. Nämä saattavat osoittautua merkittäviksi biomarkkereiksi tulevaisuudessa.

Kuntoutus

Kuntoutukseksi suositellaan kosteusvauriomikrobien välttämistä, hivenaineita ja mahdollisimman paljon ulkoilmassa oleskelua.

Katso myös
Kosteusvaurio

Lähteet

Aiheesta muualla

Sairaudet
Ympäristösairaudet
Sisäympäristön toksikologia