Slummiutuminen

Slummiutuminen eli urbaani rappeutuminen on kaupunginosan, usein keskustan, rakennusten ja infrastruktuurin rappeutumista. Slummiutumisen tyypillisiä piirteitä ovat väestön väheneminen, kasvava työttömyys, omaisuuden väheneminen, perheiden sirpaloituminen, poliittisten oikeuksien ja vaikutusmahdollisuuksien väheneminen, kasvava rikollisuus sekä kaupunkimaiseman autioituminen ja koventuminen.

Slummiutumisen taustalla on talous- ja luokkarakenteen murros, jonka takia asukkaat joko köyhtyvät tai rikastuvat ja muuttavat paremmille alueille esikaupunkeihin. Jälkimmäisessä tapauksessa tilalle tulee köyhiä asukkaita, mikä heikentää alueen rakennusten ja infrastruktuurin ylläpitoa. Syitä siihen on usein useita, esimerkiksi kaupunkisuunnittelu, asukkaiden palveluiden hinnanmuutokset, köyhyys, teiden ja raiteiden sijoittaminen, muuton rajoitukset ja rasismi aiheuttavat usein slummiutumista.

Slummiutuminen oli Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa erityisen laajaa 1970- ja 1980-luvuilla. Yhdysvalloissa se on lähes aina tapahtunut kaupungin keskusta-alueilla () (esimerkiksi Harlem). 

Slummit ruokkivat harvoin optimismia ja usein niitä ei paranneta muuten kuin ulkopuolisen intervention, kiinteistökeinottelijan tai julkisen vallan avulla. Kynnelle kykenevät usein muuttavat slummeista pois, sen sijaan että yrittäisivät parantaa elinympäristöään. Teollisuusmaissa on kuitenkin viime aikoina yleistynyt tilanne, jossa varakkaat ihmiset alkavat muuttaa takaisin slummeihin, esimerkiksi niiden hyvän sijainnin vuoksi, ja kohentaa niitä (gentrifikaatio). Tämän seurauksena alueen hintataso nousee, minkä takia vanhat köyhät asukkaat joutuvat muuttamaan pois.

Katso myös 
 Rikkinäisten ikkunoiden teoria

Lähteet

Aiheesta muualla 

Asuminen
Kaupunkimaantiede
Köyhyys
Yhteiskunnalliset ongelmat

sv:Förslumning