Työn imu

Työn imu on suhteellisen tuore työhyvinvoinnin käsite. Se kuvaa työntekijän myönteisiä työhyvinvointikokemuksia, ei pahoinvoinnin, kuormittuneisuuden tai stressioireilun määrää työssä. Suomalaisessa työolotutkimuksessa ja keskustelussa työn imu on vakiintunut viittaamaan "work engagementiin" sellaisena kuin hollantilaiset Wilmar Schaufeli ja Arnold Bakker sen ovat määritelleet. Käsitteen suomensi työn imuksi Työterveyslaitoksen tutkija Jari Hakanen.

Tarkemmin työn imulla tarkoitetaan myönteistä, tunne- ja motivaatiotäyttymyksen tilaa, jota luonnehtivat 1) tarmokkuus ("vigor"), 2) omistautuminen ("dedication") ja 3) uppoutuminen ("absorption"). Tarmokkuus on kokemusta energisyydestä, halua panostaa työhön, sinnikkyyttä ja ponnistelun halua myös vastoinkäymisiä kohdatessa. Omistautuminen on kokemuksia merkityksellisyydestä, innokkuudesta, inspiraatiosta, ylpeydestä ja haasteellisuudesta työssä. Uppoutumista luonnehtii syvä keskittyneisyyden tila, paneutuneisuus työhön ja näistä koettu nautinto. Aika kuluu kuin huomaamatta ja irrottautuminen voi tuntua vaikealta.

Työn imua tukevia tekijöitä 

Kansainvälisen tutkimuksen perusteella vahvimmin työn imua tukevat erilaiset työhön liittyvät voimavarat: ne työn fyysiset, psykologiset, sosiaaliset tai organisatoriset piirteet, jotka auttavat vähentämään työn koettuja vaatimuksia ja jotka edesauttavat työn tavoitteiden saavuttamista. Työn voimavarat tukevat hyvinvointia työssä myös siksi, että ne tyydyttävät inhimillisiä itsenäisyyden, yhteisöllisyyden ja pärjäämisen perustarpeita ihmisessä ja siten virittävät henkilökohtaista kasvua, oppimista ja kehittymistä työssä. Eri töissä ja organisaatioissa kulloinkin merkityksellisimmät työn voimavarat voivat vaihdella ja olla tehtävätasoisia (esimerkiksi työn koetut tulokset, työn kehittävyys), työn organisointia koskevia (kuten työn itsenäisyys), vuorovaikutukseen liittyviä (kuten esimiehen ja työyhteisön tuki) tai organisatorisia (esimerkiksi kannustava ja uudistushakuinen työilmapiiri, perhemyönteinen organisaatiokulttuuri).

Työn voimavaratekijöiden lisäksi työn imuun voivat vaikuttaa työasemassa tapahtuvat muutokset; hyvinvoinnin tarttuminen ihmisten välillä; yksilölliset voimavarat; palautuminen työpäivän rasituksista; työn ja kodin rikastava vuorovaikutus sekä kodin voimavarat ja positiiviset interventiot.

Työn imun seuraukset 

Tähänastisen suomalaisen ja kansainvälisen tutkimusnäytön perusteella työn imulla on useita myönteisiä seurauksia yksilöille, työyhteisöille ja organisaatioille. Työn imu tukee sitoutumista työpaikkaan; halua pysytellä senhetkisessä työpaikassa.; halua pysyä pitkään työelämässä; etenemistä organisaatiossa; aloitteellisuutta ja muuta vapaaehtoista suoriutumista työssä; työssä suoriutumista ja työn tuloksellisuutta  ; oppimismotivaatiota ja jatkokouluttautumista ; tyytyväisyyttä elämään ja muun elämän hyvinvointia; sekä terveyttä

Työn imun suhde työuupumukseen 

Työn imu kuvaa työntekijän työhyvinvointia positiivisen psykologian lähtökohdista. Tällöin ei tarkastella ainoastaan pahoinvointioireita tai niiden puuttumista, vaan työssä nostattavia myönteisiä kokemuksia. Työn imu ja työuupumus eivät myös ole niin sanotusti saman kolikon kääntöpuolia. Ne ovat käänteisessä yhteydessä toisiinsa, mutta silti erillisiä ilmiöitä. Työntekijä, jolla ei ole lainkaan työuupumusoireita, ei välttämättä automaattisesti nauti työstään ja koe runsaasti työn imua. Vastaavasti työntekijän kokiessa vain vähäisesti työn imua ei siitä vielä välttämättä seuraa, että hänellä olisi vakava työuupumus. Kartoittamalla rinnakkain työn imua ja työuupumusta onkin mahdollista saavuttaa aiempaa kokonaisvaltaisempi ja monipuolisempi käsitys sekä työhyvinvoinnista että työpahoinvoinnista. 

Lisäksi työn erilaiset kuormitustekijät, kuten liian suuri työn määrä tai työn laadullinen kuormitus aiheuttavat tutkimusten perusteella ennen kaikkea työuupumusta, mutteivät niinkään työn imun hiipumista. Myös työn imun seuraukset erottavat käsitteen perinteisistä työpahoinvoinnin oireista. Siinä missä työuupumuksella on vahvempia kielteisiä vaikutuksia työntekijän myöhempään terveyteen, ovat työn imun seuraukset nähtävissä työntekijän suoriutumisessa (ks. yllä).

Mitä työn imu ei ole 

Työn imu ei tarkoita työoloja, joissa työ imee työntekijältään energiaa tms. muuta pois, vaan aidosti myönteistä hyvinvoinnin tilaa sekä työntekijän aktiivista ja samastuvaa suhdetta työhönsä. Kyse ei ole siis työnarkomaniasta tai -holismista. Työn imua kokevalle työ on tärkeää, mutta ennen kaikkea siihen sisältyvän myönteisen ja sen tuottaman tyydytyksen takia. Työholistillekin työ on tärkeää, mutta työholisti ei nauti työstään ja työholismi on myös käänteisessä yhteydessä onnellisuuteen. 

Työn imu ei myöskään ole sama asia kuin flow, vaikka uppoutuminen muistuttaakin sitä. Se ei ole ’flown’ kaltainen hetkellinen ja spesifi ’huippukokemus’, vaan pysyvämpi ja kaikkialle levittyvä tila, joka ei kohdistu mihinkään yhteen tiettyyn asiaan, tapahtumaan, yksilöön tai käyttäytymiseen.

Miten työn imua tutkitaan? 

Utrechtin yliopistossa Wilmar Schaufeli ja Arnold Bakker ovat kehittäneet työn imu -kyselyn (UWES, Utrecht Work Engagement Scale), joka voidaan toteuttaa joko alkuperäisenä seitsemäntoista kysymyksen tai lyhynnettynä yhdeksän kysymyksen mittaisena. 
Vaikka työn imulla tarkoitetaan lähtökohtaisesti pidempijaksoista työhyvinvoinnin tilaa, sitä on ryhdytty viime aikoina tutkimaan myös päivätasolla. Sonnentag  on osoittanut päiväkirjatutkimuksessaan, että työn imun taso voi jossain määrin vaihdella työviikon aikana, vaikka se pitkällä aikavälillä onkin osoittautunut melko pysyväksi hyvinvoinnin tilaksi.

Katso myös
Työmotivaatio

Lähteet

Työpsykologia