Mizrahijuutalaiset

Mizrahijuutalaiset (hepreaksi מזרחים, Mizrahim) ovat yksi juutalaisten diasporaryhmittymistä. Mizrahiyhteisöt olivat asettuneet eri puolille Lähi-itää ja Pohjois-Afrikkaa ennen juutalaisten asutuskeskittymien muuttumista 1900-luvulla. Israelin valtion perustamisen yhteydessä juutalaisvastaisuus muslimimaissa kasvoi ja suurin osa mizraheista muutti Israeliin ja länsimaihin, useimmiten pakotettuna. Valtaosa heistä asuu nykyään Israelissa, missä he muodostavat sefardijuutalaisten kanssa yli puolet maan juutalaisväestöstä. Toisinaan mizrahijuutalaiset luokitellaan sefardien kanssa samaan ryhmään.

Käsitteistöä 
Heprean sana מזרח, Mizrah, merkitsee itää, eli nimitys mizrahi (mon. "mizrahim") merkitsee "Idästä kotoisin olevaa". Nimitys otettiin käyttöön nykyisessä Israelin valtiossa. Mizraheilla tarkoitetaan suppeimmillaan niitä juutalaisyhteisöjä, jotka ovat aina pysyneet Lähi-idän alueella, ja usein myös Pohjois-Afrikan ryhmiä. Laajemmin ymmärrettynä termillä voidaan lisäksi tarkoittaa Kaukasian ja joskus myös Keski-Aasian, Intian ja kaikkien muslimimaiden alueilla eläneitä juutalaisväestöjä. Mizrahijuutalaisia on kutsuttu myös orientaalijuutalaisiksi.

Termejä mizrahi ja sefardi käytetään joissakin yhteyksissä erottamattomasti, vaikkakin ne tarkoittavat erillisiä diasporaryhmiä. Sefardijuutalaisyhteisö muodostui Iberian niemimaalla, mistä heidät karkotettiin 1490-luvulla, jolloin suuri osa sefardeista asettui mizrahijuutalaisten asuttamille alueille, minkä vuoksi sefardien ja aiemman mizrahiväestön toisistaan erottaminen voi olla ajoittain haasteellista. Useat mizrahiyhteisöt omaksuivat jumalanpalveluselämäänsä sefardien tapoja, minkä vuoksi heidät mielletään usein uskonnollisessa mielessä yhdeksi ryhmäksi.

Joskus arabimaissa eläneistä juutalaisista on käytetty myös termiä "arabijuutalainen". Suurin osa Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan juutalaisista hylkää termin.

Historia 
Juutalaisten diaspora Palestiinan ulkopuolisessa Lähi-idässä alkoi jo 500-luvulla eaa. Babylonin vankeuden aikana Mesopotamiassa. Babylonia oli pitkään merkittävä asutuskeskittymä juutalaisille, jossa koottiin Babylonian Talmud 500-luvulla jaa. Muita varhaisimpia juutalaisten diaspora-alueita Lähi-idässä ovat Persia ja Jemen. Diaspora Pohjois-Afrikassa alkoi joidenkin juutalaisten paettua babylonialaisten valloitusta Egyptiin, ja 300 eaa. mennessä myös Kyreneen nykyisen Libyan alueelle oli muodostunut juutalaisyhteisö.

Islam levittäytyi 600-luvulta lähtien arabivalloitusten myötä. Koska juutalaisia pidettiin kirjan kansana, heidän ei ollut pakko kääntyä islamiin, mutta heillä oli alisteinen dhimmi-asema islamilaisessa yhteiskunnassa. Arabialaistettujen alueiden juutalaiset jatkoivat aramean kielen puhumista 900-luvulle asti, jolloin arabia lopulta syrjäytti sen.

1800- ja 1900-luvuilla monesta Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan maasta tuli eurooppalaisten siirtomaita. Juutalaisväestö sai tämän seurauksena huomattavasti tasa-arvoisemman aseman. Mizrahit kaupungistuivat muuta väestöä nopeammin modernisoituvissa muslimimaissa.

Samoihin aikoihin juutalaisten asutuskeskittymät muuttuivat perinpohjaisesti. Israelin valtio perustettiin vuonna 1948, minkä jälkeen lähes kaikki mizrahijuutalaiset jättivät vuosisataiset asuinmaansa arabi- ja muslimimaissa kasvaneen antisemitismin takia, useimmiten pakotettuna. Syynä oli myös syvälle juutalaiseen tietoisuuteen juurtunut kaipuu palata "Siioniin". Juutalaisten oli yleensä jätettävä koko omaisuutensa muslimimaista pois muuttaessa. Pienempiä mizrahijuutalaisten muuttoaaltoja Israeliin oli ollut aiemminkin, 1800-luvulla esimerkiksi Marokosta ja Jemenistä. Israelin lisäksi muuttoliike kohdistui länsimaihin, kuten Yhdysvaltoihin ja Ranskaan.

Mizrahien sopeutuminen pääosin aškenasijuutalaisten luomaan israelilaiseen yhteiskuntaan oli aluksi vaikeaa erilaisten kulttuuritaustojen ja ennakkoluulojen takia. Muutamassa sukupolvessa eri taustoista tulleiden juutalaisten erot ovat kuitenkin jonkin verran kaventuneet, ja on muodostunut uusi, kaikille yhteinen, israelilainen identiteetti. Seka-avioliitot Israelin eri juutalaisryhmien välillä ovat yhtenäistäneet kulttuuria. Mizrahijuutalaiset muodostavat nykyään sefardien kanssa yli puolet Israelin juutalaisväestöstä.

Kulttuuri 

Mizrahijuutalaiset ovat moninainen ryhmittymä, johon sisältyy useita alueellisia juutalaisia alakulttuureja.

Juutalaiset yleensä omaksuivat paikalliset valtakielet, joista kuitenkin muodostui heidän keskuudessaan erottuvia, niin kutsuttuja juutalaiskieliä: niitä esimerkiksi kirjoitettiin heprealaisin kirjaimin, ja niihin sekoitettiin heprean ja aramean sanastoa. Arabimaailmassa mizrahit puhuivat perinteisesti juutalaisarabiaa, kun taas persianjuutalaiset ovat puhuneet juutalaispersiaa, Atlasvuorten juutalaiset juutalaisberberiä ja Kurdistanin juutalaiset omaa aramean kielen murrettaan. Jemeninjuutalaiset ovat perinteiltään muista juutalaisarabiaa puhuneista ryhmistä huomattavan erottuva alaryhmä. 

1950-luvulla Israelissa syntyi nykyinen mizrahimusiikki, kun eri maista tulleet mizrahit yhdistelivät musiikkiperinteitään. Vaikutteita otettiin myös esimerkiksi yhdysvaltalaisesta rock-musiikista. 1990-luvulla mizrahimusiikista tuli suosittua Israelissa myös suuren yleisön parissa. 

Mizrahijuutalaisessa keittiössä oliiviöljyä ja lampaanlihaa käytetään runsaasti, ja ruoka on tyypillisesti voimakkaasti maustettua, joskaan ei aina. Mizrahien ruokakulttuuri erottui asuinmaidensa ei-juutalaisen väestön ruokakulttuurista – myös silloin, kun kyseessä oli sama ruokalaji, koska juutalaiset valmistivat tästä omanlaisensa version tai ruokaan liitettiin juutalaisia juhlallisia tai rituaalisia merkityksiä.

Genetiikka 

Iranin ja Irakin juutalaisilla on yhteiset juuret Syyrian ja Euroopan juutalaisten kanssa, jotka ovat eronneet heistä noin 2500 vuotta sitten, mikä oletettavasti liittyy Babylonin vankeuteen. Syyrianjuutalaisten perimässä on jonkin verran sefardeilta tullutta eurooppalaista vaikutusta. Kurdistanin juutalaiset ovat hyvin lähellä Iranin ja Irakin juutalaisia. Jemenin juutalaisten autosomaalinen DNA sen sijaan erottuu muista mizrahijuutalaisista, ja he ovat lähellä beduiineja, saudiarabialaisia ja Jemenin arabeja.

Pohjois-Afrikan juutalaiset erottuvat Pohjois-Afrikan ei-juutalaisesta väestöstä ja ovat läheisempää sukua toisten juutalaisten kanssa. Marokon ja Algerian juutalaiset ovat todennäköisesti sekoittuneet sefardien kanssa huomattavammin kuin Tunisian ja Libyan juutalaiset.

Myös Kaukasian georgian- ja vuoristojuutalaisilla on havaittu geneettinen yhteys useimpiin toisiin juutalaisiin ja Levanttiin. Tarkalla tasolla tutkittuna Georgian juutalaiset ovat suhteellisen erottuvia muista mizrahijuutalaisista, mutta sijoittuvat osittain näiden klusteriin.

Tunnettuja mizrahijuutalaisia 

 Gali Atari, näyttelijä ja laulaja
 Binyamin Ben-Eliezer, poliitikko
 Ronit Elkabetz, näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
 Gila Gamliel, poliitikko
 Ofra Haza, laulaja
 Shlomo Hillel, poliitikko
 Dalia Itzik, poliitikko
 Shaul Mofaz, poliitikko
Nadira, näyttelijä
Rita, laulaja
 Nouriel Roubini, taloustieteilijä
 Charles Saatchi, liikemies ja taidekeräilijä
Moshe Safdie, arkkitehti
Or Sasson, judoka
Dennis Sciama, fyysikko
Yitzhak Yedid, säveltäjä

Katso myös 

 Juutalainen pakolaisuus arabimaista

Lähteet 

 Illman, Karl-Johan & Harviainen, Tapani: Juutalaisten historia. Gaudeamus, 1987.
 Harviainen, Tapani & Illman, Karl-Johan (toim.): Juutalainen kulttuuri. Otava, 2003.
 Ahituv, Shmuel (toim.): The Jewish People: An Illustrated History. Continuum, 2006.
 
 Chetrit, Joseph: Folk Songs and Poetry, North African, teoksessa Patai, Raphael & Bar-Itzhak, Haya (toim.): Encyclopedia of Jewish Folklore and Traditions. M.E. Sharpe, 2013.
 Lowenstein, Steven M.: The Jewish Cultural Tapestry: International Jewish Folk Traditions. New York: Oxford University Press, 2000.
 Brook, Kevin Alan: The Jews of Khazaria. Rowman & Littlefield, 2018.

Viitteet 

Juutalaiset etniset ryhmät