Iron Duke -luokka (taistelulaiva)

Iron Duke -luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului neljä niin sanottua  superdreadnoughtia.

Aseistus
Iron Duke-luokan taistelulaivoissa oli pääaseistuksena 10 BL 13,5 tuuman Mk V -tykkiä kaksoistykkitorneissa, eli sama kuin edeltäneessä King George V -luokassa.

Kasvava paino laivastosta pakotti Amiraliteetin ottamaan käyttöön vuoden 1911 laivasto-ohjelmaan kuuluvissa aluksissa kuuden tuuman tykit. Laivaston perusteluna oli uusien 21 tuuman torpedojen kasvanut kantama, mikä mahdollisti torpedoveneiden toimimisen neljän tuuman tykkien tehokkaan kantaman ulkopuolella. Asian ratkaisemista helpotti myös ensimmäisen meriministerin vaihtuminen John Fisherin jäädessä eläkkeelle 1910. Täten apuaseet vaihdettiin kahteentoista 6 tuuman Mk VII -tykkiin.

Iron Duke -luokan alukset olivat ensimmäisiä, joihin jo suunnitteluvaiheessa lisättiin ilmatorjunta-aseistusta. Aluksilla oli kaksi QF 3 tuuman 20 cwt ilmatorjuntatykkiä asennettuna kansirakenteiden takaosaan.

Iron Duke -luokan aluksiin oli asennettu neljä 21 tuuman torpedoputkea vedenpinnan alapuolelle.

Panssarointi
Vedenalaisten osien panssarointia oli lisätty. Rungon suojana oli 12 tuuman panssarivyö, muuten runko oli kahdeksan tuuman panssarilla varustettu. Apuaseiden taisteluasemat oli varustettu 10 tuuman suojilla ja kansi 2,5 tuuman teräsverhoilulla. Pääaseiden tykkitornit olivat 11 tuumaa paksut.

Koneet
Iron Duke -luokan alukset oli suunniteltu osaksi 21 solmun taistelulinjaa. Kussakin oli koneena nelivaiheinen Parsonin höyryturbiini, joka pyöritti neljää propellia. 18 Babcock & Wilcox- tai Yarrow-kattilaa antoivat 29 000 hevosvoimaa, jolla vaadittu nopeus saavutettiin. Aluksen toimintaetäisyys oli 14 000 merimailia 10 solmun risteilynopeudella.

Lähteet

Viitteet