Duquesne-luokka

Duquesne-luokka oli Ranskan laivaston 1920-luvun lopulla valmistetun kahden raskaan risteilijän muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.

Washingtonin laivastosopimus määritti aluksen suunnittelurajat 10 000 tonnin uppoumaan ja pääaseet 203 millimetriin. Ranskan laivastolla ei ollut 203 millimetrin tykkejä, joten sellainen tuli suunnitella. Työn tuloksena luotiin 203 millimetrin 50 pituuskaliiperin Modèle 1924 -tykki, joka ampui 134 kilogramman kranaatteja. Suunnittelutyön edetessä todettiin asetettujen rajojen pakottavan moniin kompromisseihin ja he päättivät vähentää alusten suojaa pysyäkseen asetetussa uppoumarajassa.

Suunnittelu 
Merivoimien esikunnan 6. heinäkuuta 1922 julkistetut vaatimukset olivat:
alusten aseistuksean tuli olla kahdeksan 203 millimetrin tykkiä, joihin kuhunkin tuli olla 150 laukausta. Tykit oli sijoitettava kolmeen tai neljään kevyesti panssaroituun torniin.
aluksilla tuli olla neljä 100 millimetrin ilmatorjuntatykkiä, joihin kuhunkin 500 laukausta
lisäksi tuli olla kaksi neljän 550 millimetrin torpedoputken ryhmää ja tilat neljälle varalla olevalle torpedolle
sukellusveneiden torjuntaan aluksilla tuli olla neljä Thornycroftin 24 senttimetrin sukellusveneentorjuntaheitintä
alusten toimintasäteen tuli olla 5000 merimailia 15 solmun nopeudella.
Alusten torpedosuojan muodostivat vesitiiviit osastot, mutta lisäsuojaksi halutun panssaroinnin lisääminen pudottaisi nopeutta kahdella solmulla. Siten esitettiin kahden erillisen suunnitelman tekemistä, joista ensimmäisessä esitettäisiin suojaamaton maksiminopeuden saavuttava alus ja toisessa paremmin suojattu hitaampi alus.

Kukin kahdella 203 millimetrin tykillä varustettu torni painoi 180 tonnia, kun vastaava 155 millimetrin tykkitorni painoi vain 80 tonnia. Kukin 203 millimetrin kranaatti painoi 123 kilogrammaa ja sen panos 53 kilogrammaa vastaavan 155 millimetrin ammuksen painon ollessa 57 ja 20 kilogrammaa. Samoin ammusmäärää oli lisätty aikaisemmasta 125:stä 150:een eli pääaseistuksen aiheuttama painon kasvu oli noin 135 prosenttia.

Marraskuussa 1922 täydennettiin vaatimuksia lisäämällä ilmatorjunta-aseistusta. Aluksille tuli asentaa kahdeksan yksiputkista myös merimaalien torjuntaan soveltuvaa 100 millimetrin tykkiä ja niiden lisäksi kahdeksan 40 millimetrin ilmatorjntatykkiä, joihin kuhunkin 1000 laukausta. Tätä täydennettiin vielä kahdellatoista kahdeksan millimetrin konekiväärillä. Samoin aluksille tuli asentaa meritiedustelulentokoneen vaatima paineilmatoiminen katapultti. Näitä kompensoimaan torpedoputkiryhmät muutettiin kolmiputkisiksi.

Alukset

Lähteet

Viitteet