Yhdistynyt Alankomaiden kuningaskunta

Yhdistynyt Alankomaiden kuningaskunta (, ) on epävirallinen nimi vuosina 1815–1830 olemassa olleelle valtiolle, joka käsitti nykyiset Benelux-maat. Se muodostettiin Wienin kongressissa vuonna 1815 vastapainona Ranskan valtaa vastaan. Valtion muodostivat Yhdistyneet provinssit ja Eteläiset alankomaat, joiden hallitsijaksi valittiin Orania-Nassau-suku, joka hallitsee nykyäänkin Alankomaita. Luxemburgista tehtiin suurherttuakunta, jonka suurherttuana Alankomaiden hallitsija toimi.

Yhdistyneen Alankomaiden kuningaskunnan hallinnon keskus vaihteli vuosittain Amsterdamin ja Brysselin välillä. Maan hallitsijana toimi sen koko olemassaolon ajan Vilhelm I.

Kulttuurierot ja erimielisyydet katolilaisenemmistöisen etelän ja protestanttienemmistöisen pohjoisen välillä olivat huomattavat, minkä lisäksi Vilhelm I autoritaarisine hallintatyyleineen herätti ärtymystä maan eteläosissa. Vuonna 1830 Ranskan heinäkuun vallankumouksen inspiroimana tapahtui Belgian vallankumous, joka johti maan jakautumiseen kahtia. Alankomaat tunnusti Belgian eron vuonna 1839.

Ulkopolitiikka 
Yhdistynyt Alankomaiden kuningaskunta solmi vuonna 1824 sopimuksen, jossa selviteltiin siirtomaa-alueiden omistajuussuhteita kaukoidässä Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa. Britit olivat vuosina 1811–1816 miehittäneet alankomaalaisille kuuluneet alueet Itä-Intiassa. Sopimuksessa Sumatran saari luovutettiin Alankomaille ja vastaavasti brittien oikeus pitää Singapore ja Malakka vahvistettiin.

Alankomaiden haltuun siirtyi vuosikymmenien kuluessa uusia alueita Indonesian saaristossa. Palembang tunnusti alankomaalaisten herruuden 1820-luvun alussa, ja 1830-luvun alussa Sumatralla sijaitseva Lampung liitettiin alankomaalaiseen siirtomaaimperiumiin.

Jaavalla alankomaalaisten siirtomaaherruutta koetteli vuodet 1825–1830 kestänyt Jaavan sota, jossa paikallinen aristokraatti Diponegoro johti paikallisesta ylhäisöstä ja muslimiväestöstä koostunutta kapinaliikettä. Alun menestyksestään huolimatta Diponegoro ei onnistunut karkottamaan alankomaalaisia Jaavalta kuten oli suunnitellut, ja hänet karkotettiin Jaavalta Makassariin hänen yritettyään neuvotella antautumisesta alankomaalaisten joukkojen johtajan kenraali Hendrik Merkus de Kockin kanssa maaliskuussa 1830.

Talous 
Edustajainhuone äänesti vuonna 1818 äänin 87–5 orjakaupan kieltämisen puolesta Alankomaissa. Kuningas Vilhelm I oli jo heinäkuussa 1814 antanut asiasta asetuksen.

Vuonna 1821 Yhdistynyt Alankomaiden kuningaskunta liittyi kultakantaan.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Alankomaiden historia
Belgian historia
Euroopan entiset monarkiat