Kenraali Johnson pelastaa ranskalaisen upseerin

Kenraali Johnson pelastaa haavoittuneen ranskalaisen upseerin intiaanin tomahawkilta () on Benjamin Westin maalaus 1760-luvulta. Se kuvaa todellisia tapahtumia Pennsylvaniassa muutamia vuosia ennen taulun maalaamista. Teos on nykyisin Derbyn kaupunginmuseossa.

Maalaus on aikalaiskuvaus 1750-luvulta, jolloin ranskalaiset, britit ja intiaanit kävivät sotaa Pohjois-Amerikassa osana seitsenvuotista sotaa. Sotaa on kutsuttu Ranskan ja intiaanien väliseksi sodaksi (1754–1763), mutta kuten taulussa esitetyt kolme osapuolta osoittavat, olisi oikeampaa puhua ranskalaisten, brittien ja intiaanien välisestä sodasta. Maalauksen keskeinen henkilö on kenraali William Johnson, joka estää pohjoisamerikkalaista intiaanisoturia ottamasta maassa makaavan haavoittuneen ranskalaisen paroni Dieskaun päänahkaa.

Benjamin West oli Pennsylvaniassa syntynyt amerikkalainen, joka opiskeli maalausta Italiassa ennen kuin asettui asumaan Lontooseen vuonna 1763. Hänellä oli kokoelma intiaanien esineitä, joita hänen tiedetään käyttäneen maalaustensa malleina. Tässä työssä intiaanisoturin asu, kampaus ja tatuoinnit on kuvattu tarkemmin kuin eurooppalaisten univormut. Työ on Westin toinen intiaaniaiheinen maalaus. Myös noin vuonna 1761 maalatussa Intiaaniperheessä hän on halunnut kuvata vaatteet ja ulkoasun mahdollisimman tarkkaan. Brittiläisten jääkärien tuonaikaisesta univormusta on tämän lisäksi vain yksi kuva.

Maalauksessa on pyritty myös kuvaamaan äskettäinen historiallinen tapahtuma. Vaikka työllä on yhtymäkohtia vuoden 1759 Fort Niagaran taisteluun, se liitetään yleensä vuoteen 1755, jolloin paroni Dieskaun johtamat ranskalaiset ja heidän intiaaniliittolaisensa ottivat yhteen nykyisessä New Yorkin osavaltiossa sijaitsevan Lake Georgen lähellä mohawkien ja brittien kanssa. Torjuttuaan ranskalaisten hyökkäyksen leiriinsä kenraali Johnsonin johtamat brittien ja mohawkien joukot pääsivät voitolle. Dieskau oi haavoittunut kolmeen kertaan, mutta Johnson pelasti hänen henkensä estäessään mohawkeja surmaamasta häntä kostoksi heimoveljiensä kuolemasta. Dieskau jäi henkiin, joutui vangiksi, vietiin New Yorkiin ja sieltä Lontooseen ja lopulta Bathiin, missä hoidettiin hänen haavaansa, joka ei meinannut parantua millään. Seitsenvuotisen sodan päättyessä 1763 Dieskau palautettiin kotimaahansa Ranskaan, missä hän kuoli vuonna 1763.

Maalaus korostaa sivistyneen maailman lakeja ja kunniakäsitteitä verrattuina raakalaismaisiin villi-ihmisiin näyttämällä, miten Johnson estää intiaanin aggressiivisen teon. Sillä on yhteys Euroopassa samaan aikaan käytyyn keskusteluun siitä, onko intiaanien käyttäminen liittolaisina eurooppalaisten keskinäisissä sotatoimissa oikeutettua. Johnsonin humaani teko on ristiriidassa Johnsonin muualla luoman maineen kanssa – hänet tunnettiin "valkoisena villi-ihmisenä". Saman ranskalaisten ja intiaanien välisen sodan alkuvuosina Jumonvillen selkkauksesta tuli skandaali, joka vaikutti seitsenvuotisen sodan leviämiseen. Jumonville oli haavoittunut ja vangiksi jäänyt ranskalainen upseeri, ja nuoren George Washingtonin kerrotaan sallineen tuoreen liittolaisensa, intiaanipäällikkö Tanaghrissonin, murskata Jumonvillen kallon ja pestä kätensä tämän aivoissa aseveljeyden vahvistamiseksi.

Lähteet 

Yhdysvaltalaiset maalaukset
Historiamaalaukset