Tunturihärkki

Tunturihärkki (Cerastium alpinum) on kohokkikasveihin kuuluva, hyvin monimuotoinen vuoristoseutujen ja pohjoisen kasvi. Sitä tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.

Ulkonäkö ja koko 

Monivuotinen tunturihärkki kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi. Varsi on rento tai koheneva, ja kasvi kasvaa mattomaisesti tai löyhästi mätästäen. Lehtien muoto vaihtelee soikeasta lähes tasasoukkaan ja ne ovat kaljuja tai karvaisia, usein myös nystykarvaisia. Kukinto on kaksihaarainen viuhko. Ainakin ylempien kukkien tukilehdet ovat kalvomaisia tai selvästi kalvolaitaisia ja -kärkisiä. Valkoisia kukkia on tavallisesti 1–4 kappaletta. Kukan verhiö ja teriö ovat molemmat viisilehtisiä. Verhiö on 5–10 mm pitkä, tyvestä kulmikas ja verholehdet muodoltaan suippoja tai tylppiä. Teriö on noin 1,5–2 kertaa verhiön pituinen, valkoiset terälehdet ovat kärjestään matalasti kaksihalkoisia. Emin vartaloita on viisi kappaletta. Tunturihärkki kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Hedelmä on pitkähkö, 10-liuskainen kota. Siemenet ovat kooltaan 1–1,3 mm, ja niiden pinnassa olevat nystermät ovat leveytensä korkuisia.

Tunturihärkin ulkonäkö vaihtelee suuresti alalajista riippuen. Alalajien taksonominen asema ja nimistö on epäselvä. Pohjoismaista tunnetaan kolme tunturihärkin alalajia: karvatunturihärkki (subsp. alpinum), villatunturihärkki (subsp. lanatum) ja kaljutunturihärkki (subsp. glabratum). Alalajien väliset suurimmat erot ovat niiden karvaisuudessa. Alalajien keskinäistä erottamista vaikeuttaa kuitenkin se, että niiden välimuodot ovat yleisiä. Tunturihärkki voi risteytyä nurmihärkin (C. fontanum) ja napakellohärkin (C. nigrescens var. laxum) kanssa.

Levinneisyys 
Tunturihärkkiä tavataan Euroopassa runsaimmin Fennoskandian vuoristo- ja tunturialueilla, Pohjois-Venäjällä Laatokan Karjalasta Novaja Zemljalle saakka, Islannissa, Skotlannissa, Alpeilla, Karpaateilla, Balkanin niemimaalla, Pyreneillä ja Pohjois-Espanjassa. Lisäksi lajia tavataan Grönlannissa ja Kanadan pohjoisosissa. Suomessa tunturihärkkiä kasvaa runsaimmin Pohjois- ja Keski-Lapissa, Kuusamossa ja Kainuussa. Eteläisimmät esiintymät ovat Pohjois-Karjalassa ja Savossa.

Tunturihärkit muodostavat ultraemäksisillä serpentiinipohjaisilla kasvualustoilla usein paikallisia serpentiinirotuja. Suomessa näistä harvinaisin on Pohjois-Karjalassa neljällä kasvupaikalla löydetty Kaavin serpentiinirotu, joka on yksi karvatunturihärkin ekotyyppi. Rotu on Suomessa erittäin uhanalainen ja erityisesti suojeltu kasvikanta.

Elinympäristö 
Suomessa tunturihärkin kasvupaikat vaihtelevat suuresti alalajista riippuen. Lajia tavataan kalliopenkereillä, tunturirinteillä, pahdoilla, tienvarsilla, kyläkentillä ja -niityillä, kosteilla tunturikankailla ja tulvaisilla joenvarsilla. Kaljutunturihärkki on kalkinsuosija, muut alalajit viihtyvät ultraemäksisessä maaperässä.

Lähteet  
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suuri Pohjolan kasvio. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).
 Vainio, Outi: Tunturihärkin Kaavin serpentiinirotu. Teoksessa Suomen uhanalaiset kasvit. Toim. Ryttäri, Terhi & Kalliovirta, Mika & Lampinen, Raino. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2012, s. 117–119. ISBN 978-951-31-6593-2.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 
 Pohjolan kasvien pauloissa: Cerastium alpinum subsp. alpinum - tunturihärkki subsp. karvatunturihärkki
 Pohjolan kasvien pauloissa: Cerastium alpinum subsp. glabratum - tunturihärkki subsp. kaljutunturihärkki
 Pohjolan kasvien pauloissa: Cerastium alpinum subsp. lanatum - tunturihärkki subsp. villatunturihärkki
 ITIS: Cerastium alpinum 
 United States Department of Agriculture (USDA): Cerastium alpinum 
 Flora of North America: Cerastium alpinum 

Härkit
Suomen erittäin uhanalaiset kasvit