Sodoman 120 päivää (elokuva)

Sodoman 120 päivää () on Pier Paolo Pasolinin ohjaama italialainen taide-elokuva vuodelta 1975. Se perustuu markiisi de Saden saman nimiseen romaaniin, mutta Pasolini siirsi tapahtumat Mussolinin fasistiseen Salòn tasavaltaan. Elokuva kertoo Mussolinin fasistien vangeiksi joutuneista ihmisistä, jotka joutuvat kulkemaan alasti ja ovat jatkuvasti alistettuja ja nöyryytettyjä. Elokuvan kuuluisassa kohtauksessa yksi vangeista pakotetaan syömään ulostetta.

Elokuvan säälimätön kerrontatapa herätti ensi-iltavuonnaan suurta kritiikkiä ja se kiellettiinkin kokonaan monissa maissa. Suomessa elokuva kiellettiin hyvien tapojen vastaisuuden ja epäsiveellisyyden perusteella vuonna 1976. Valtion elokuvatarkastamo antoi elokuvalle esitysoikeuden kahteen erikseen määrättyyn Suomen elokuva-arkiston näytökseen 1984. Täyskielto raukesi vasta 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä, kun ns. aikuissensuuri poistui Suomesta. Ensimmäinen DVD-julkaisu Suomessa oli vasta vuonna 2004.

Elokuvan historiassa Sodoman 120 päivää on osa 1970-luvulla tapahtunutta elokuvan murrosta seksuaalisuuden käsittelyssä. Pehmopornahtavan Emmanuellen (1974) maailmanlaajuinen menestys toi seksin pysyvästi valkokankaille. Pasolinin oman Elämän trilogian (1971–1974) elokuvat olivat jo kuvanneet avoimesti seksuaalisuutta elämänmyönteisenä ja iloisena asiana. Sodoman 120 päivää oli kuitenkin räikeässä ristiriidassa Elämän trilogian elämänmyönteisyyteen, sillä siinä elämänmyönteisyyden korvasi iloton alistaminen ja nöyryyttäminen.

Sodoman 120 päivää rinnastetaan usein Nagisa Ōshiman Aistien valtakuntaan (Japani, 1976), joka oli yhtä radikaali kuin Pasolinin Sodoma. Siinä missä Pasolini kuvasi seksuaalisuutta fasismin alistavien valtarakenteiden kautta, Ōshima kuvasi seksuaalisuutta yksityiskohtaisesti kaiken nielevän intohimon kautta. Ōshiman elokuva sai saman kohtelun elokuvasensoreilta, ja se sallittiin Suomessa samaan aikaan kuin Pasolininkin elokuva.

Vaikutukset 
Elitisti-verkkosivuston Jari Mustonen pohtii elokuvan toimineen inspiraationa 70-luvulla nähdylle pahamaineiselle natsisploitaatiogenrelle, joka varioi Pasolinin elokuvassa nähtyjä kauheuksia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 

Vuoden 1975 italialaiset elokuvat
Italialaiset draamaelokuvat
Italialaiset kauhuelokuvat
Toiseen maailmansotaan pohjautuvat elokuvat
Vuoden 1975 ranskalaiset elokuvat
Pier Paolo Pasolinin ohjaamat elokuvat
Poliittiset elokuvat
Taide-elokuvat
Elokuvat prostituutiosta
Elokuvat itsemurhasta
Italialaiset romaaneihin perustuvat elokuvat
Seulonnan keskeiset artikkelit
Kokonaan kielletyt elokuvat Suomessa
Ranskalaiset romaaneihin perustuvat elokuvat