Axel Heibergin saari

Axel Heibergin saari () on saari pohjoisessa Kanadassa. Saari on suurin aikaisemmin Norjan omistamista Sverdrupinsaarista, jotka luovutettiin Kanadan omaisuudeksi vuonna 1930. Axel Heibergin saaren pinta-ala on 43 178 km². Saari on 31. suurin maailmassa ja 7. suurin Kanadassa. Saaren korkein huippu on Outlook Peak, 2 210 m merenpinnasta. 

Axel Heibergin saari tunnetaan myös erikoisista eoseenikaudelta peräisin olevista kivettyneistä metsistä, alueen ilmastosta ja vähästä mineralisoitumisesta johtuen voidaankin puhua lähinnä muumioitumisesta. Tutkimusten tuloksena tiedetään alueella kasvaneen luhtametsiä, joiden valtapuina oli kiinanpunapuita (Metasequoia).

Saaren historia 
Saarella on ollut satunnaista inuittiasutusta kauan ennen eurooppalaisten saapumista Pohjois-Amerikan mantereelle. Norjalaisen tutkimusmatkailija Otto Sverdrupin saapuessa saarelle 1900-luvun alussa saarella ei ollut pysyvää asutusta ja hän valtasi saaren Norjan omaisuudeksi ja nimesi sen tutkimusmatkansa rahoittajan, norjalaisen Ringnes-panimon johtajan Axel Heibergin mukaan. Saaren ollessa Norjan omistuksessa rannikoita tutki ja kartoitti useita retkikuntia. Vuonna 1930 saari siirtyi Kanadan omaisuudeksi ja on nykyisin osa Nunavutin territoriota. 1940-luvun loppupuolella alueella suoritettiin ensimmäinen ilmakuvakartoitus Yhdysvaltain ilmavoimien operaatio Polariksen yhteydessä. Vuonna 1955 Kanadan geologisen tutkimuslaitoksen geologit N. J. McMillan ja Souther tutkivat saaren sisäosia ja heidän tutkimustuloksensa etenkin Bundejäätiköltä saaren luoteisosasta olivat ensimmäiset jotka huomioitiin tieteellisissä julkaisuissa.

Vuonna 1959 tutkijat McGill-yliopistosta tekivät tutkimuksia Expedition Fiordissa (aikaisemmin tunnettiin nimillä Sør Fjord tai South Fiord), joka sijaitsee saaren keskiosassa. Tutkimustulokset johtivat McGillin arktisen tutkimusaseman perustamiseen seuraavana vuonna (). Asema rakennettiin noin 8 km sisämaahan Expedition Fiordista, ja se koostui pienestä tutkimuskäyttöön tarkoitetusta mökistä, keittiöstä ja kahdesta väliaikaisesta majoitustilasta joihin voitiin sijoittaa 8–12 henkilöä. Aseman käyttö oli vilkkainta 1960-luvun alussa jolloin siellä majoittui noin 20 henkilöä. Nykyisin asemaa käytetään kesäkautena tarkoin määriteltyihin tutkimuksiin.

Kesällä 1986 kanadalainen tutkimusryhmä tohtori James Basingerin johdolla tutki saarella sijaitsevia kivettyneitä metsiä. Heidän tutkimustuloksensa on julkaistu monissa kanadalaisissa alan julkaisuissa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Kuningatar Elisabetin saaret
Nunavutin saaret
Seulonnan keskeiset artikkelit