Abd ar-Rahman I

Abd ar-Rahman I oli Umaijadi-dynastiaan kuulunut Cordoban kalifaatin emiiri vuosina 756–788.

Tarinat kertovat, että Abd ar-Rahmanin onnistui vuonna 750 paeta abbasidien vainoa. Viimeiset umaijadit houkuteltiin esiin piiloistaan katteettomilla lupauksilla 754, jonka jälkeen heidät otettiin kiinni ja piestiin hengiltä. Kerrotaan, että Abd ar-Rahman pelastautui kuitenkin uimalla Eufratin yli ja pakenemalla Pohjois-Afrikkaan, mistä hän siirtyi Espanjaan. Tarinat paosta ovat  kuitenkin myöhemmin kirjattua legendaa, jolla osaltaan tuettiin umaijadivaltaa Espanjassa. Koko pitkä tarina voi olla myös fiktiota. 

Espanjassa Abd ar-Rahman käytti taitavasti hyväkseen pienten muslimivaltioiden välisiä jännitteitä, vaati itsensä tunnustamista Cordoban hallitsijaksi isoisänsä kalifi Hishamin perijänä sekä tarjosi muhkeita korvauksia vastineeksi avusta. Lopulta hän hyökkäsi al-Andalusin kuvernöörin Yusufin kimppuun ja tämän voitettuaan vuonna 755 teki Còrdobasta pääkaupunkinsa. Yusuf tunnusti hänet Cordoban emiiriksi, mutta Abd ar-Rahman sai taistella lähes jatkuvasti eri kapinallisryhmiä vastaan. Vuonna 777 Kaarle Suuri marssi auttamaan Barcelonan kapinoivaa käskynhaltijaa Suleiman al Arabia, mutta sotaretki päättyi tuloksettomana. Keskiaikainen balladi Rolandin laulu kuvaa frankkien paluuta.

Hallitsijana Abd ar-Rahman oli energinen, julma ja toisinajattelijoita häikäilemättömästi vainonnut tyranni, joka kuoli lopulta omankin perheensä hylkäämänä ja pettämänä. Nuoruudessaan, ennen salaliittoja ja kapinoita, häntä kuvattiin hyväsydämiseksi ja hurskaaksi.   Vuonna 785 Abd ar-Rahman aloitti Cordoban suuren moskeijan rakentamisen, missä aineksina käytettiin roomalaistemppeleiden ja kirkkojen jäänteitä. 

Abd ar-Rahmania seurasi emiirinä hänen poikansa Hisham I (788–796).

Katso myös 

 Al-Andalus

Lähteet

Viitteet

Espanjan historia
Umaijadi-dynastian kalifit