Punaiset kengät

Punaiset kengät (The Red Shoes) on Michael Powellin ja Emeric Pressburgerin ohjaama brittiläinen tanssi- ja draamaelokuva vuodelta 1948.

Punaiset kengät oli Powellin ja Pressburgerin menestynein ja tunnetuin elokuva. Se on tanssielokuvan merkkipaalu, sillä ensimmäistä kertaa tanssi oli oleellinen osa elokuvallista kerrontaa eikä vain erillinen tanssinumero. Punaisten kenkien menestys teki myös mahdolliseksi sen, että esimerkiksi Gene Kelly saattoi tehdä elokuvat Pariisin lumoissa (1951) ja Laulavat sadepisarat (1952).

Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Punaiset kengät äänestettiin kaikkien aikojen yhdeksänneksi parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista.

Juoni 
Nuori säveltäjä Julian Craster on katsomassa balettiesitystä ja huomaa, että siinä käytetään luvatta hänen musiikkiaan. Hän esittää vastalauseensa Boris Lermontoville, joka on balettiseurueen johtaja. Lermontov palkkaa Crasterin tekemään seuraavan balettinsa ”Punaiset kengät” Andersenin sadun mukaan. Siinä nuori tyttö saa lumotut kengät, joiden avulla hän voi tanssia. Tyttö tanssii illan mutta huomaa, ettei voi lopettaa tanssimista tai ottaa kenkiä pois jaloistaan. Hän joutuu tanssimaan itsensä kuoliaaksi. 

Samaan aikaan Lermontov palkkaa myös nuoren tanssijan Vicki Pagen, joka saa baletin pääosan, koska baletin primadonna päättää mennä naimisiin. Julian ja Vicki työskentelevät yhdessä ja rakastuvat toisiinsa. Baletti tekee Vickistä tähden. Lermontov, joka on myös salaa rakastunut Vickiin, pakottaa Julianin lähtemään balettiseurueesta. Vicki lähtee hänen kanssaan. Lermontov kieltää Vickiä esittämästä ”Punaiset kengät” -balettia. Vicki jää työttömäksi. Julian ja Vicki menevät naimisiin ja Julianista tulee kuuluisa säveltäjä. 

Vicki tapaa sattumalta Lermontovin junassa, joka pyytää Vickiä esiintymään vielä yhden kerran ”Punaisissa kengissä”. Vicki suostuu. Vicki on valmistautumassa esitykseen, kun Julian saapuu yllättäen paikalle. Julian pyytää Vickiä lähtemään hänen kanssaan. Lermontov saapuu paikalle ja hän ja Julian riitelevät. Vickin on valittava rakkauden ja tanssin välillä, mutta hän ei pysty siihen. Turhautunut Julian lähtee pois. Kun Vicki on menossa näyttämölle punaiset kengät jalassaan, hän äkkiä syöksyy ulos teatterista ja hyppää junan eteen. Hän kuolee aviomiehensä käsivarsilla ja pyytää viimeisinä sanoinaan Juliania riisumaan punaiset kengät. Samaan aikaan teatterissa Lermontov kertoo yleisölle, ettei Vicki Page tulisi enää koskaan tanssimaan. Esitys jatkuu kuitenkin siitä huolimatta – Vickin sijasta näyttämöllä tanssii vain pari punaisia kenkiä.

Näyttelijät

Palkinnot

Oscar-palkinto 
Elokuva sai kaksi Oscar-palkintoa:
paras alkuperäinen draama- tai komediasävellys: Brian Easdale
paras lavastus: Hein Heckroth ja Arthur Lawson

Se oli myös ehdolla kolmessa muussa kategoriassa:
paras elokuva
paras alkuperäinen tarina: Emeric Pressburger
paras leikkaus: Reginald Mills

Muut palkinnot 
Oscarin lisäksi Brian Easdale voitti myös parhaan musiikin Golden Globe -palkinnon.

Punaiset kengät oli ehdolla BAFTA Film Awardin kategoriassa Parhaan brittielokuvan BAFTA-palkinto.

Lähteet

Lähteet

Kirjallisuutta 
 Hirvonen, Ilpo: ”Punaisten kenkien lumo”. Filmihullu 3/2020.

Aiheesta muualla 

Vuoden 1948 brittiläiset elokuvat
Brittiläiset draamaelokuvat
Musiikkielokuvat
Tanssielokuvat
Michael Powellin ohjaamat elokuvat
Emeric Pressburgerin ohjaamat elokuvat
Parhaan musiikin Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Golden Globe -palkitut elokuvat