Differentiaalianalysaattori

Differentiaalianalysaattori on mekaaninen analoginen tietokone, joka on suunniteltu ratkaisemaan differentiaaliyhtälöitä.

Ensimmäisen mallin laitteelle, joka pystyi ratkaisemaan differentiaaliyhtälöitä, esitteli ranskalainen Gaspard-Gustave Coriolis, jonka mekaaninen laite pystyi integroimaan ensimmäisen kertaluvun yhtälöitä. Varsinaisen differentiaalianalysaattorin kehittivät Thomsonin veljekset. James Thomson julkaisi kirjoituksen laitteesta, jota hän kutsui nimellä "integroiva kone", vuonna 1876. Hänen veljensä William Thomson, joka tunnettiin paremmin nimellä lordi Kelvin, kehitti ideaa eteenpäin ja julkaisi kaksi paperia vielä samana vuonna.

Kelvinin laite otettiin käyttöön laivaston tulenhallintajärjestelmässä vuonna 1912. Siihen yhdistettiin John Saumarez Dumaresqin kehittämä dumaresq-laskin, ja näin saatiin aikaan täydellinen mekaaninen tulenjohtotietokone, Dreyer Fire Control Table. Kuitenkin vasta Vannevar Bush ja Harold Hazen MIT:stä rakensivat 1928–1931 ensimmäisen laajaan käyttöön tulleen laitteen. Manchesterin yliopiston Douglas Hartree toi Bushin laitteen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Yhden prototyypin jälkeen Metropolitan-Vickers rakensi maaliskuussa 1935 neljä konetta, jotka olivat Hartreen mukaan ensimmäiset Yhdysvaltain ulkopuolella. Seuraavien vuosien aikana myös Cambridgen yliopisto, Belfastin yliopisto ja Royal Aircraft Establishment rakensivat omat versionsa koneesta. Royal Navy rakensi oman tulenjohtotietokoneensa, Admiralty Fire Control Tablen, differentiaalianalysaattorin pohjalta.

Yhdysvalloissa 1940-luvulla differentiaalianalysaattoreita rakennettiin Pennsylvanian yliopistoon ja ballistisia tutkimuksia varten. Laitteita käytettiin toisen maailmansodan aikana, mutta lopulta ne korvattiin elektronisilla analogisilla koneilla ja lopulta digitaalisilla tietokoneilla.

Katso myös 
 Analyyttinen kone
 Differenssikone

Aiheesta muualla 

Differentiaalianalysaattorin toimintaperiaate 

Tietotekniikan historia
Matemaattiset apuvälineet