Soinniton postalveolaarinen frikatiivi

Soinniton postalveolaarinen frikatiivi (myös soinniton palato-alveolaarinen frikatiivi tai soinniton postalveolaarinen sibilantti) on monessa kielessä esiintyvä konsonanttiäänne, joka tunnetaan kansanomaisesti nimellä "suhu-s". Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on  ja suomalais-ugrilaisessa tarkekirjoituksessa š.

Ääntäminen

Soinniton postalveolaarinen frikatiivi muodostetaan nostamalla kieltä hammasvallin taakse ja puhaltamalla ilmaa siten, että muodostuu hankaushälyä. Äänihuulet eivät värähtele äännettä muodostettaessa.

ʃ suomen kielessä

Suomen kielessä  esiintyy vain vierasperäisissä sanoissa ja kirjoitetaan <š>, tšekin kielestä lainatun käytännön mukaan. Suomessa ʃ merkitään joskus englannin mukaisella yhdistelmällä sh, joskus saksan mukaisella yhdistelmällä sch. Š:n käyttöä pidetään parempana seuraavista syistä:

suomessa, toisin kuin monessa muussa kielessä, lähes aina sama foneemi merkitään samalla yhdellä (geminaatta kahdella) kirjaimella ja lähes aina sama kirjain ääntyy samana foneemina, eikä tätä suomen kirjoitusasulle ominaista kaunista säännönmukaisuutta pitäisi rikkoa ʃ:nkään tapauksessa
sanan sisällä suomen kielen nuorehkoissa lainasanoissa ʃ voi esiintyä sekä yksittäiskonsonanttina että geminaattana eikä sh:sta tai sch:sta sanan sisällä voi päätellä, onko kyseessä yksittäiskonsonantti vai geminaatta, mutta š:ää käytettäessä geminaatta voidaan erottaa yksittäiskonsonantista kahdentamalla kirjain
sh ʃ:n merkkinä suomessa sanan sisällä on huono siksikin, että suomessa sanan sisällä voi esiintyä sh, joka ääntyykin sh, esim. lipashan on täynnä, mieshän on hullu, lautashysteria. Myöskään ortodoksien pääsiäisherkun pashan nimessä sh ei ole ʃ:n merkki vaan ääntyy sh.

Toisaalta koko ʃ-äänteen käyttöä on suomen kielessä viime vuosikymmeninä vähennetty. Aikaisemmin äännettiin yleisesti esim. ʃovinismi ja kirjoitettiin suosituksen mukaan šovinismi, mutta nykyisin suositellaan s-äännettä ja -kirjainta siihen sanaan: sovinismi. Niinikään sana, joka ennen äännettiin tuʃʃi ja siten suositeltiin kirjoitettavaksi tušši, äännetään ja kirjoitetaan nykyään yleensä tussi.

ʃ muissa kielissä
Monissa muissa kielissä  merkitään kahden tai kolmen kirjaimen yhdistelmällä, mutta usein käytössä on muitakin merkintätapoja:
Englannin kielessä <sh> (mutta myös 
 sanassa sure, <ch> sanassa machine ja <t> sanassa initial)
Ranskan kielessä <ch>
Saksan kielessä <sch> (mutta sanan alussa myös 
, jos sitä seuraa soinniton klusiili /k/, /p/ tai /t/)
Ruotsin kielessä muun muassa <sk>, <sj> ja <stj>
Unkarin kielessä  merkitään pelkällä s-kirjaimella, sen sijaan -äänne kirjoitetaan yhdistelmällä sz.
Puolan kielessä  merkitään sz-kirjainyhdistelmällä 
turkkilaisissa kielissä  merkitään useimmiten <ş> (s ja sedilji).
Venäjän kielessä ja muissa kyrillisin kirjaimin kirjoitetuissa kielissä äännettä vastaa kirjain Ш.
Heprean kielessä  -äännettä vastaava kirjain on Šin
idossa ʃ kirjoitetaan sh.

Lähteet

Konsonantit