Eläinten talvehtiminen

Eläinten talvehtiminen tarkoittaa erilaisia tapoja, joilla eläimet selviävät kylmästä vuodenajasta.

Talvihorroksessa eläimen elintoiminnot, kuten hengitys, sydämen syke ja aineenvaihdunta hidastuvat. Ruumiinlämpö laskee lähelle nollaa. Siili ja lepakot viettävät talven horroksessa. Syvin talvihorroksen laji, johon vaipuvat vaihtolämpöiset eläimet, on kylmähorros.
Horrokseen vaipuvat eläimet etsivät paikan, jossa ne eivät jäädy kokonaan. Sammakot painuvat järvien pohjamutaan.

Talviuni muistuttaa tavallista unta. Elintoiminnot ovat lähempänä normaalitilaa kuin talvihorroksessa. Tunnetuin talviunta nukkuva laji on karhu.

Monet aktiivisina pysyvät lajit muuttavat elinalueitaan talven tullessa. Hirvet kokoontuvat alueille, joista saa paljon ravintoa pienellä liikuntamäärällä, esimerkiksi nuoriin metsiin.  Myös vaelluslinnut siirtyvät ravinnon perässä. Eräät jyrsijät käyttävät hyväkseen  lumihangen  eristävää vaikutusta, ja pysyvät lumen alla maan rajassa mihin ne kaivelevat talvikäytäviään. Metsäkanalinnut viettävät suurimman osan kylmistä pakkaspäivistä lumikiepissä.

Monet eläimet ajoittavat lisääntymisen ja muodonmuutokset siten, että ne voivat talvehtia mahdollisimman turvallisesti ja syödä kesällä mahdollisimman paljon. Monet hyönteiset talvehtivat koteloina, kuoriutuvat keväällä, munivat ja kuolevat ennen syksyä pois. Karhu ja orava synnyttävät poikasensa talvella ja imettävät niitä pesässä – kevään tullen poikanen voi alkaa opetella syömään kiinteää ravintoa, kun lumi sulaa.

Katso myös 
Kasvin talvehtiminen

Lähteet

Aiheesta muualla 
Eläinpuiston talvi Ranua Zoo
 Markus Varesvuo: Selviytyjät – Lumen ja jään linnut. WSOY, 2008.

Eläintiede
Talvi