Syyläjuuri

Syyläjuuri eli tummasyyläjuuri (Scrophularia nodosa) on pahanhajuinen, monivuotinen syyläjuurien sukuun kuuluva kasvi. Se kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi, ja sen pienet kukat ovat pallomaisia. Lajia kasvaa lähes koko Euroopassa ja lisäksi Länsi-, Keski- ja Kaakkois-Aasiassa. Sen elinympäristöjä ovat erilaiset kosteat paikat, ja se houkuttelee erityisesti ampiaisia. Syyläjuuri on perinteinen rohtolääkinnässä käytetty kasvi.

Ulkonäkö ja koko 

Monivuotinen syyläjuuri kasvaa 30–100 cm:n korkuiseksi. Varsi on kalju ja nelisärmäinen, särmät ovat toisinaan kapealti siipipalteisia. Lehdet ovat pareittain vastakkain pitkin vartta. Lehtilapa on puikea, laidaltaan kerrannaissahainen ja tyveltä herttamainen tai tylppä. Kukinto on pitkä, terttumainen latvaviuhkosto. Kaksineuvoiset kukat ovat pieniä ja pallomaisia. Kukan verhiö on viisiliuskainen ja säteittäinen. Teriö on 7–10 mm pitkä, vastakohtainen, lyhyttorvinen, väljä ja sen laide on usein kaksihuulinen. Väriltään teriö on vihreä lukuun ottamatta ylähuulta, joka on ruskeanpunainen. Suomessa syyläjuuri kukkii heinä-elokuussa. Kota on laitaluomainen. Kasvin juurakko on vaakasuora ja tunnusomaisen turpea.

Levinneisyys 
Syyläjuurta tavataan koko Euroopassa mantereen eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue ulottii idässä Kaukasuksen alueelle, Länsi-Siperiaan ja Keski-Aasian pohjoisosiin. Lajia on tavattu myös Turkista sekä Kaakkois-Aasiasta. Syyläjuurta on tavattu myös Pohjois-Amerikan itärannikolla, jossa se on todennäköisesti tulokaslaji.

Suomessa syyläjuuri on alkuperäislaji, jota tavataan yleisesti Jyväskylän korkeudelle saakka. Runsaimmillaan laji on eteläisimmässä Suomessa. Syyläjuuri harvinaistuu pohjoiseen päin mentäessä, mutta sitä tavataan paikoitellen Raahe–Lieksa-linjan korkeudelle asti. Satunnaisia havaintoja lajista on Etelä-Lapista saakka.

Elinympäristö 
Syyläjuuri kasvaa kosteissa paikoissa, kuten rehevissä metsissä, pensaikoissa, kalliolehdoissa, metsänreunamissa ja ojanvarsilla. Kasvin kukat huokuttelevat mehiläisiä ja erityisesti ampiaisia, ja se kuuluukin suhteellisen harvalukuiseen joukkoon ampiaispölytteisiä kasvilajeja. Syyläjuuri haisee pahalta, minkä takia karja ei syö sitä.

Käyttö 
Syyläjuuri on vanha lääkekasvi. Kansanlääkinnässä syyläjuurta on käytetty yleisesti syylien poistoon ja ihotautien hoitoon, mutta myös peräpukamien, riisitaudin ja jopa silmävaivojen hoitoon. Rohtona on käytetty kasvin juurakkoa tai lehtiä. 1900-luvulla tehdyissä tutkimuksissa kasvin on todettu alentavan veren sokeripitoisuutta. Syyläjuuren käytössä on kuitenkin oltava varovainen, sillä se sisältää luultavasti sydämeen vaikuttavia glykosideja.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suomen terveyskasvit. Luonnon parantavat yrtit ja niiden salaisuudet. Toim. Huovinen, Marja-Leena & Kanerva, Kaarina. Oy Valitut Palat – Reader's Digest Ab, Helsinki 1982.
 Ålands flora. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Espoo 2010.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2012: Syyläjuuren (Tummasyyläjuuren) levinneisyys Suomessa
 Luontoportti: Syyläjuuri (Scrophularia nodosa)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Scrophularia nodosa - syyläjuuri, tummasyyläjuuri
 Den virtuella floran: Flenört (Scrophularia nodosa) 
 United States Department of Agriculture (USDA): Scrophularia nodosa 
 Eliaksen yrttitarha: Syyläjuuri (Internet Archive)

58.4 Putkilokasvit
Syyläjuuret