Säätyvaltiopäivät 1899

Säätyvaltiopäivät 1899 olivat ylimääräiset Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät. Ne kutsuttiin koolle Suomen yleisen asevelvollisuuden laajentamiseksi koskemaan koko Venäjän keisarikuntaa siten, että suomalaisten, joiden asevelvollisuus koko väestöön nähden oli suppeampi kuin Venäjän keisarikunnassa keskimäärin, olisi ollut välttämätöntä palvella Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan sijaan Venäjän keisarikunnan armeijassa. Tällöin asevelvollisuus ei olisi enää koskenut pääasiassa Suomen suuriruhtinaskunnan aluetta sen puolustamiseksi, vaan mahdollisesti myös kaikkia muita Venäjän keisarikunnan alueita ja kaikkia sen käymiä sotia.

Säädyt eivät kuitenkaan taipuneet asevelvollisuuden laajentamiseen. Mielenkiinnon Suomen suuriruhtinaskunnan alueellisesti rajoittuneen armeijan purkamiseksi ja suomalaisten kiinnittämiseksi yleisvenäläisiin joukkoihin oli synnyttänyt Saksan aloittaman laivastokilpailun uhka, mitä vastaan Venäjän vuonna 1898 nimitetty uusi sotaministeri Aleksei Kuropatkin oli ryhtynyt toimimaan. Hankkeeseen Suomen osalta liittyi myös Nikolai Bobrikovin nimittäminen Suomen kenraalikuvernööriksi. Ehdotus asevelvollisuuslaiksi venäläisten ehdottamassa muodossa kohtasi jyrkkää vastarintaa Suomessa.

Koolle kutsuminen 
Keisari Nikolai II kutsui 19. heinäkuuta 1898 annetulla käskyllä sotaministeri Aleksei Kuropatkinin pyynnöstä ylimääräiset valtiopäivät koolle tammikuun 19. päiväksi 1899.

Edustajat

Aatelissääty
Aatelissäädyn puhemies eli maamarsalkka oli Samuel Werner von Troil. Aatelissäädyn valtiopäiväedustajia olivat hän mukaan luettuna seuraavat henkilöt: 

 Kristian von Alfthan
 Adolf Aminoff
 Alexander Aminoff
 Ivan Alexander Aminoff
 Axel Henrik Antell
 Kasten Antell
 Edvard Bergenheim
 August Bergenstråhle
 Constantin Boije af Gennäs
 Adolf Edvard Björkenheim
 Axel Björkenheim
 Gösta Björkenheim
 Birger Fredrik af Björkesten
 Axel Robert von Bonsdorff
 Adolf von Bonsdorff
 Viktor Magnus von Born
 Johan Wilhelm Brummer
 Karl Wilhelm Bruncrona
 Theodor Bruun
 Tor Carpelan
 Axel Fredrik Nikolaus Cedercreutz
 Emil Waldemar Cedercreutz
 Arne Cederholm
 Carl August Wilhelm Cederholm
 Albert Henrik de la Chapelle
 Carl Osvald de la Chapelle
 Richard Casimir de la Chapelle
 Axel Fredrik Charpentier
 Alexander von Collan
 Clas von Collan
 Gustaf Filip Creutz
 Gabriel Benjamin Cronstedt
 Albert Edelfelt
 Frans Edvard Edelheim
 Ernst Ehrnrooth
 Georg Ehrnrooth
 Gustaf Robert Ehrnrooth
 Kurt af Enehielm
 Georg Mauritz von Essen
 Carl Georg Estlander
 Carl Gustaf Estlander
 Ernst Estlander
 Victor Ludvig Alexander Falck
 Carl Wilhelm Daniel von Fieandt
 Arthur af Forselles

 Pehr Emil af Forselles
 Arthur William Forsman
 Carl Theodor von Frenckell
 Charles Emil af Frosterus
 Elis Furuhjelm
 Elis Campbell Nicolas Furuhjelm
 Johan Wladimir Furuhjelm
 Alexander Gadolin
 August Fredrik Granfelt
 George Granfelt
 Alexis Gripenberg
 Johan Axel Gripenberg
 Lennart Gripenberg
 Sebastian Gripenberg
 Arvi Grotenfelt
 Julius Grotenfelt
 Kustavi Grotenfelt
 Nils Grotenfelt
 Nils Bernt Grotenfelt
 Alfred Michael von Haartman
 Carl August Gabriel von Haartman
 Johannes von Haartman
 Lars Emil von Haartman
 Alfred Hackman
 Oskar Hackman
 Wilhelm Hackman
 Robert Reinhold August Hedenberg
 Hugo Oskar Alexander Magnus von Heideman
 Harald August af Hellén
 Harald Wilhelm von Hellens
 Alexander Wilhelm af Heurlin
 Valde Hirvikanta
 Eduard Hisinger
 Gustaf Emil af Hällström
 Ernst af Hällström
 Eugen Idestam
 Georg Emil Lindsay von Julin
 Johan Albert Edvard von Julin
 Carl Georg Jägerhorn
 Reinhold Ernst Petter Jägerhorn
 Jalo Järnefelt
 Tauno Järnefelt
 Anton Leonard von Knorring 
 Carl von Knorring
 Johannes Alarik von Knorring

 Alexis von Kræmer
 Wilhelm Theodor von Kraemer
 Gustaf Axel von Kothen
 Magnus Mikael von Kothen
 Hjalmar Lagerborg
 Ernst Lagus
 Robert Lagus
 Lorenz Lindelöf, varamaamarsalkka
 Uno Lindelöf
 Constantin Linder
 Julius af Lindfors
 Carl Mannerheim
 Carl Robert Mannerheim
 Henrik Adolf Mechelin
 Henrik Josef Gustaf Mechelin
 Leo Mechelin
 Herman Maximilian Molander
 Carl Otto Alexander Munck
 Karl Fredrik Munck
 Paul von Nicolay
  Nils Otto Nordenskiöld
 Alfred Norrmén
 Hjalmar Oker-Blom
 Max Oker-Blom
 K. E. Palmén
 Wilhelm Pipping
 August Ramsay
 Wilhelm Ramsay
 Ernst Viktor von Rehausen
 Thiodolf Rein
 Fredric von Rettig
 Karl Hjalmar Rosenbröijer
 Carl Gustaf Sanmark
 Berndt Gustaf Knut Björn Waldemar Schauman
 Georg Schauman
 Ossian Schauman
 Hjalmar Schildt
 Onni Schildt
 Carl von Schoultz
 Karl Max Werner Schulman
 August Benjamin af Schultén
 Hjalmar Frithiof Segercrantz
 Knut Albert Segerstråle
 Gustaf Adolf Silfverhjelm
 Johan Ludvig Snellman

 Axel Johan Alfons Spåre
 Gustaf Emil Alfons Spåre
 Knut Robert Karl Walfrid Spåre
 Carl August Standertskjöld
 Karl Johan Robert Standertskjöld
 Henrik Carl Gustaf August Standertskjöld
 Herman Standertskjöld-Nordenstam
 Fredrik Stjernvall
 Henrik Ludvig Alfred Stjernvall
 P. E. Svinhufvud
 Nikolai Thesleff
 James Mauritz Tigerstedt
 Theodor Tigerstedt 
 Eric von Troil
 Samuel Werner von Troil, maamarsalkka
 Walter Werner Axel von Troil
 Adolf Törngren
 Johan Olof Reinhold von Törne
 Carl Alfred Uggla
 John Rafael Uggla
 N. R. af Ursin
 Ivar August Wahren
 John Axel Henrik Wahren
 Axel Edvard Wasastjerna
 Evert Viktor Wasastjerna
 Karl Oskar Wasastjerna
 Arthur von Weissenberg
 Reinhold Alexander von Willebrand
 Reinhold Felix von Willebrand
 Reinhold Robert von Willebrand
 Georg von Winther
 August Henrik Uno Wrede
 Carl Ernst Wrede
 Carolus Wrede
 Otto Wrede
 R. A. Wrede
 Rabbe Gustaf Otto Wrede
 Rabbe Wladimir Wrede
 Viktor Julius von Wright
 Georg Herman August Wärnhjelm
 Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen
 Werner August Örn

Pappissääty
Arkkipiispan virka oli avoinna ja nimitys tehtiin vasta 5. maaliskuuta 1899. Siksi säädyn puhemieheksi oli nimitetty Savonlinnan hiippakunnan piispa Gustaf Johansson. Varapuhemies oli Porvoon hiippakunnan piispa Herman Råbergh. Kolmas valtiopäiville osallistunut piispa oli Kuopion hiippakunnan piispa Otto Immanuel Colliander. Pappissäädyn valtiopäivämiehet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:

Piispat:
 Savonlinnan hiippakunnan piispa Gustaf Johansson (säädyn puhemies), Porvoon hiippakunnan piispa Herman Råbergh (varapuhemies), Kuopion hiippakunnan piispa Otto Immanuel Colliander.  

Papiston edustajat:
 Arkkihiippakunnan papiston valitsemat: Maarian kirkkoherra Ivar Markus Tallgren, professori Robert Hermanson, Merikarvian kirkkoherra Gustaf Adolf Heman, Alavuden kirkkoherra Karl August Schroderus, Ulvilan kirkkoherra Karl Emil Stenbäck, Naantalin kirkkoherra Edvard Hannula, Maskun kirkkoherra Henrik Eliel Wegelius, Ilmajoen kappalainen Johannes Ilmanen, professori Otto Donner, Loimaan kappalainen Johan Vilhelm Wartiainen, Rauman kirkkoherra Wilhelm Kaitila ja Ähtävän kirkkoherra Ivar Rudolf Forsman. 
 Porvoon hiippakunnan papiston valitsemat: Helsingin kirkkoherra Alexander Wilhelm Lyra, Karstulan kirkkoherra Julius Immanuel Gummerus, Impilahden kirkkoherraksi nimitetty Aleksander Auvinen (joka astui virkaan 1.5.1899), Hämeenlinnan ja Vanajan kirkkoherra Josua Johansson, Tampereen kappalainen Karl Oskar Fontell, Hattulan kirkkoherra Johan Jakob Westerlund, Hangon kirkkoherra Fredrik Nauklér, Sipoon kirkkoherra Fredrik Vilhelm Fredrikson ja Orimattilan kirkkoherra Viktor Konsin. 
 Savonlinnan hiippakunnan papiston valitsemat: Lappeenranta-Lappeen kirkkoherra Gustaf Oskar Teodor Nordström, Savonlinna-Säämingin kirkkoherra Juuso Hedberg, Sulkavan kirkkoherra Ludvig Alexander Wennerström, Uukuniemen kirkkoherra Alexander Gustaf Walle, Viipurin ruotsalaisen lyseon rehtori Adiel Bergroth, Kesälahden kirkkoherra Fredrik Hellman, Räisälän kirkkoherra Elis Bergroth ja Kontiolahden kirkkoherra Henrik Piipponen.
 Kuopion hiippakunnan papiston valitsemat: Kuopion kirkkoherra Johannes Schwartzberg, Piippolan kirkkoherra Niilo Karlsberg, Oulun kirkkoherra Waldemar Walli, Leppävirran kirkkoherra Henrik Edvard Schroderus, professori Jaakko Forsman ja Paavolan kirkkoherra Wilhelm Malmberg.
 Yliopiston valitsemat: professorit Johan Wilhelm Runeberg ja Johan Richard Danielson. 
 Arkkihiippakunnan koulunopettajien valitsemat: Turun suomalaisen klassillisen lyseon rehtori Henrik Melander ja ruotsalaisen normaalilyseon yliopettaja Vilhelm Rosenqvist.
 Porvoon hiippakunnan koulunopettajien valitsemat: professori Ernst Jakob Waldemar Bonsdorff ja Helsingin suomalaisen tyttökoulun kollega Onni Hallsten.
 Savonlinnan hiippakunnan koulunopettajien valisemat: Jyväskylän suomalaisen klassillisen lyseon rehtori Oskar Adolf Forsström ja Viipurin suomalaisen klassillisen lyseon lehtori Antti Helander.
 Kuopion hiippakunnan koulunopettajien valitsemat: professori Ernst Gustaf Palmén ja Oulun suomalaisen klassillisen lyseon kollega Sakari Westerlund.

Säädyssä oli puhemies ja 47 jäsentä. Maallikkojäsenten määrä oli lisääntynyt, koska arkkihiippakunnan papisto nyt valitsi toisenkin maallikon ja säätyyn tuli Savonlinnan hiippakunnan koulunopettajien kaksi edustajaa. Maallikkoja oli säädyssä yhteensä kolmetoista. Kaksi pitkäaikaista valtiopäivämiestä oli jäänyt pois, Alfred Kihlman ja Anders Oskar Törnudd, joka oli kuollut 1898. Kumpikin oli ollut pappissäädyn valtiopäivämies valtiopäiviltä 1872 alkaen eli jäsen kahdeksilla valtiopäivillä.

Porvarissääty
Porvarissäädyn  puhemies oli Anders Joachim Kurtén ja sihteeri Axel Valdemar Lindberg. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:

Alarik Achrén (Uusikaarlepyy)
Frans Alfrid Aejmelaeus (Jyväskylä)
Emil Frithiof Andersin (Joensuu)
Oscar Wilhelm Andstén (Maarianhamina)
Otto Immanuel Appelberg (Kotka)
Edvin Bergroth (Helsinki)
Emanuel Berner (Mikkeli)
T. J. Boisman (Hamina)
Carl Ferdinand Borenius (Viipuri)
Alfred Burman (Vaasa)
Carl Alfred Carlström (Kristiinankaupunki)
Ernst Dahlström (Turku)
Theodor Leopold Eck (Pori)
Rudolf Bernhard Elving (Helsinki)
Rudolf Erenius (Naantali)
Frans Viktor Eriksson (Vaasa)
Eero Erkko (Heinola)

Arvid Thorsten Birger Genetz (Sortavala)
Axel Grönlund (Käkisalmi)
Mauritz Hallberg (Helsinki)
Felix Heikel	(Viipuri)
August Herckman (Kuopio)
Axel Holmberg (Helsinki)
Emil Holmberg (Loviisa)
Walter Hoving (Viipuri)
Gustaf Rudolf Idman (Tampere)
Alfred Jacobsson (Turku)
Fredrik Jansson (Helsinki)
August Ferdinand Juselius (Turku)
Fritz Arthur  Jusélius (Pori)
Johan Fredrik Kerttula (Oulu)
Kustaa Killinen (Kuopio)
Ferdinand Alexander Kumlin (Turku)
Joachim Kurtén (Vaasa), puhemies

Uno Kurtén	(Raahe)
Ivar Alexander Kyander (Kajaani)
Jakob Axel Levonius	 (Oulu)
Akseli Lilius (Iisalmi)
Johan Henrik Liljeroos (Tampere)
Axel Lille (Helsinki)
Albert Lindh (Porvoo)
Gustaf Wilhelm Liukkonen (Hämeenlinna)
Viktor Löfgren (Tornio)
Albin Lönnbeck (Kaskinen)
Frans Henrik Malin(Pori)
Karl Arvid Nyberg (Helsinki)
Juho Pelkonen (Lappeenranta)
Juho Aatami Pelkonen (Tampere)
Johan Leonhard Pentzin (Pietarsaari)
Leonard von Pfaler (Helsinki)
Konrad Relander (Oulu)

K.  H.  Renlund (Kokkola)
Emil Schybergson (Helsinki)
Aleksander Sikio (Savonlinna)
Arthur Sommer (Tampere)
Otto Stenroth (Kemi)
Fredrik Stenström (Hanko)
Albert Stigzelius (Turku)
Fredrik Sundwall (Tammisaari)
J. W. Söderlund (Rauma)
Theodor Tallqvist (Uusikaupunki)
Adolf Wasenius (Helsinki)
Theodor Wegelius (Helsinki)
Kalle Viljakainen (Tampere)
Elias Öhman (Helsinki)

Talonpoikaissääty 
Talonpoikaissäädyssä valtiopäiville osallistuivat, puhemies Kaarle Wärri mukaan luettuna, seuraavat edustajat, tulkkina Emil  Almberg ja sihteerinä Viktor Emil Liljeblad:

 Pekka Ahmavaara, Ii
 Edvin Avellan, Ahlainen
 Frans Fredrik Björni, Yläne
 Uno Otto Bremer (Honka), Piikkiö
 Alfred Filip Danielson, Luhanka
 Kaarlo Ekberg, Rautalampi
 Gustaf Viktor Eklund, Kirkkonummi
 Kustavi Eriksson,  Pyhäjärvi
 August Fellman, Hollola
 Karl Konstantin Fieandt, Padasjoki
 John Flygare, Mustasaari
 Juho Rudolf Forsman, Hämeenkyrö
 Yrjö Halonen, Pudasjärvi
  Kaarlo Vilho Hollmén, Halikko
 Vihtori Hosio, Punkalaidun
 Nestor Huoponen, Kirvu

 Kaarle Juho Häkkänen, Mikkelin maalaiskunta
 Kalle Juvonen, Rantasalmi
 Paavo Kasurinen, Kuopion maalaiskunta
 Kustaa Kiipula, Janakkala
 Aleksanteri Kilpiäinen, Viipurin maalaiskunta
 Juho Koivisto, Kurikka
 Kaarlo Kokkonen, Kajaani
 Juhana Koponen, Puumala
 William Koskelin, Saarijärvi
 Martti Kykkling, Virolahti
 Fredrik Vilhelm Lagerstedt, Lapua
 Karl Gustaf Lagerström, Degerby
 Oskari Laine, Mäntsälä
 Lauri Vilho Laitinen, Nilsiä
 Mikko Lampinen, Hirvensalmi
 Pekka Leppänen, Ilomantsi

 Pekka Leppänen, Joensuu
 Johan Lindegren, Muolaa
 Agathon Meurman, Kangasala
 Kalle Myllylä, Kalajoki
 Pekka Neiglick, Rääkkylä
 Taneli Nykänen, Pieksämäki
 Jakob Näs, Munsala
 Kalle Oittinen, Lappee
 Kaarle Ojanen, Nummi
 Juho Pere, Kokemäki
 August Perho, Urjala
 Kalle Piilonen, Laukaa
 Juho Pitkänen, Nurmes
 Johan Erik Rosenberg, Lumparland
 Juho Riihimäki, Keuruu
 Brynolf Roiha, Parikkala

 Carl Johan Slotte, Alaveteli
 Johan Starcke, Lapväärtti
 Claes Johan Stenroth, Kemiö
 Zefanias Suutarla, Rymättylä
 Kaarle Henrik Teittinen, Sortavalan maalaiskunta
 Eerik Tensikkala, Iitti
 Heikki Toijala, Teisko
 Juho Torppa, Veteli
 Antti Tuomikoski, Liminka
 Aappo Walta, Lapinlahti
 Aleksanteri Vihonen, Käkisalmen maalaiskunta
 Juho Wuolijoki, Hauho
 Kaarle Wärri, Pöytyä, puhemies

Asevelvollisuuslaki

Lakiehdotuksen vaikutukset 
Vuodesta 1878 voimassa olleen Suomen asevelvollisuuslain asetuksien mukaan Suomen armeijan tarkoitus oli Suomen puolustus, mutta maan ulkopuolelle sitä ei saanut viedä.

Armeijassa saivat palvella ainoastaan Suomen kansalaiset. Kaksi ylintä päällikköä, Suomen kenraalikuvernööri ja Venäjän sotaministeri, olivat säännöissä sallittu poikkeus.

Venäläisten ehdottama uusi asevelvollisuuslaki olisi alistanut Suomalaiset joukot kokonaan Venäjän sotilasviranomaisten alaisiksi, sekä olisi pidentänyt palvelusajan Venäjän sotaväen palvelusajan pituiseksi, eli viideksi vuodeksi. Upseereiksi suomalaisiin joukkoihin olisi voitu lain nojalla määrätä venäläisiä ja Suomen sotaväki olisi voitu sijoittaa myös rauhan aikana maan ulkopuolelle. Suomalaisia asevelvollisia olisi voitu komentaa venäläisiin joukkoihin ja venäläisiä suomalaisiin joukkoihin.

Ehdotus merkitsi Suomen erillisen sotaväen täydellistä lakkauttamista ja yhdistämistä Venäjän sotaväkeen sekä Suomen valtiopäivien päätösvallan riistämistä sotalaitosta koskevissa kysymyksissä.

Valtiopäivien avajaisissa 24. tammikuuta 1899 avajaispuheen piti kenraalikuvernööriksi nimitetty Nikolai Bobrikov. Hän sanoi: ”Erottomasti yhdistettynä Keisarikuntaan ja koko Venäjän valtakunnan suojan ja turvan alaisena Suomenmaa ei tarvitse Venäjän armeijasta erillään olevaa sotaväkeä. Asevelvollisuutta siellä koskeva laki on sen tähden saatettava yhdenmukaiseksi Keisarikunnassa voimassa olevan lain kanssa.”

Lakiehdotuksessa sanottiin muun muassa: ”Keisarillisen valtaistuimen ja Venäjän valtakunnan puolustaminen on jokaisen Venäjän alamaisen pyhä velvollisuus, ja on siis miespuolinen asujamisto suomenmaalaisissa lääneissä, samoin kuin Venäjän muissa kuvernementeissä, säätyyn katsomatta, asevelvollinen.” 

Uusi asevelvollisuuslaki olisi lisännyt Suomen asevelvollisten määrää aikaisemmasta 5 600 miehestä 36 000 mieheen. Reservin määrä olisi noussut yli 90 000 mieheen. Lisäksi Suomi määrättiin maksamaan yhdeksän vuoden aikana 50 miljoonaa markkaa Venäjälle, koska Venäjällä oli yhä suhteellisesti suuremmat sotilasmenot.

Käsittely 

Valtiopäivillä oli esillä vain neljä esitystä asevelvollisuusasiasta. Esitysten tehostamiseksi keisari Nikolai II antoi niiden kestäessä valtiopäivien painostamiseksi niistä riippumatta helmikuun manifestin 15. helmikuuta 1899.

Valtiopäivät käsittelivät näitä ehdotuksia kahdessa valiokunnassa, R. F. Hermansonin johtamassa lakivaliokunnassa ja Leo Mechelin johtamassa asevelvollisuusvaliokunnassa,

Valtiopäiville annettiin oikeus antaa vain lausunto esitetystä asevelvollisuuslaista, mutta ei mahdollisuutta hylätä tai hyväksyä lakia.

Suomen senaatti oli antamassaan lausunnossa ehdottanut asevelvollisuuslakiesityksestä poistettavaksi ne kohdat, jotka törkeästi loukkasivat  Suomen erikoisasemaa ja oikeutta.

Säädyt antoivat 27. toukokuuta keisarille myös oman ehdotuksensa asevelvollisuuslain muuttamiseksi, mutta Nikolai II ei hyväksynyt säätyjen eikä senaatin ehdotuksia, vaan jätti asian sotaministeri Kuropatkin johtaman komitean käsiteltäväksi. Komitea julkaisi 12. heinäkuuta 1901 keisarin vahvistaman uuden asevelvollisuuslain sekä armollisen julistuskirjan.

Muut asiat 
Valtiopäivillä 42 talonpoikaissäädyn edustajaa jätti senaatille  kieltolakia valmistelevan juovutusjuomalainsäädäntöä koskevan anomuksen.

Päättäjäiset 
Säätyvaltiopäivien viralliset päättäjäiset pidettiin 30. toukokuuta 1899. Päättäjäispuheet pitivät
aatelissäädyn puolesta maamarsalkka von Troil, pappissäädyn edustajana arkkipiispaksi nimitetty Johansson, porvarissäädyn edustajana puhemies Kurtén ja talonpoikaissäädyn edustajana puhemies Wärri.

Lähteet

Viitteet

Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät
1899