Pedro II

Pedro II eli Dom Pedro de Alcântara (2. joulukuuta 1825 Rio de Janeiro Brasilia − 5. joulukuuta 1891) oli Brasilian toinen ja viimeinen keisari. Hän hallitsi maata melkein 60 vuotta. 

Hänen koko nimensä oli Pedro de Alcântara João Carlos Leopoldo Salvador Bibiano Francisco Xavier de Paula Leocádio Miguel Gabriel Rafael Gonzaga. Hän oli Brasilian keisarin Pedro I:n ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Leopoldinan seitsemäs poika.

Tausta ja yksityiselämä 
Nuoren Pedron lapsuutta on kuvattu ankeaksi, sillä siitä puuttuivat samanikäiset leikkitoverit ja yksinäinen Pedro luki kirjoja paetakseen elämän paineilta.

Pedron isä Pedro I luopui kruunusta poikansa hyväksi tämän ollessa vain viisivuotias. Yhdeksän sekasortoisen vuoden jälkeen Pedro julistettiin täysi-ikäiseksi vuonna 1840 maan rauhoittamiseksi. Kruunajaiset järjestettiin 18. heinäkuuta 1841..

Pedrolle järjestettiin avioliitto Molempain Sisiliain kuningaskunnan prinsessan Teresa Cristinan kanssa. Pedro suostui avioliittoon nähtyään ilmeisesti imartelevasti maalatun kuvan Teresasta, sillä prinsessan saapuessa Pedron kerrotaan olleen silminnähden pettynyt. Lopulta Pedro kuitenkin rakastui vaimoonsa vilpittömästi eikä ottanut rakastajattaria.. Pedrolle ja Teresa Cristinalle syntyi yhteensä neljä lasta:

 Afonso Pedro (1845–1847)
 Isabel do Brasil (1846–1921)
 Leopoldina do Brasil (1847–1871)
 Pedro Afonso (1848–1850)

Pedro rakasti tieteitä ja taiteita. Huhujen mukaan hänen kerrotaan sanoneen, että jos ei olisi keisari, hän olisi halunnut olla opettaja. Keisarillisessa palatsissaan Pedro tutki kiviä, eläimiä ja kasveja sekä rakennutti sinne valtavan kirjaston ja observatorion.

Keisarina 
Noustuaan valtaan ja turvattuaan asemansa Pedro aloitti merkittävät uudistukset, joiden johdosta Brasiliaan vedettiin ensimmäiset rautatiet ja sähkölennättimet. Brasilia oli yksi maailman ensimmäisiä maita, joihin saatiin viemäriverkosto, raitiovaunut, puhelinlinja sekä Atlantin ylittävä lennätinlinja..

Pedron valtakauden yksi synkimmistä hetkistä oli ns. kolmoisliiton sota, jossa Brasilia liittoutui Argentiinan ja Uruguayn kanssa Paraguayta vastaan. Paraguay hyökkäsi Mato Grossoon vuonna 1864, ja aluksi Pedro kieltäytyi neuvottelemasta Paraguayn kanssa kahdenvälistä rauhaa, mikä pitkitti sotaa kolme vuotta ja aiheutti lisäkuolemia molemmille osapuolille. Sodan päätyttyä Brasilian joukot miehittivät Paraguayta useamman vuoden ajan..

Huolimatta siitä, että Pedro II nousi valtaistuimelle ollessaan 14-vuotias, hänen valtakauttaan on pidetty hyvänä, ja Pedroa itseään myötätuntoisena ja pätevänä hallitsijana, jonka valtakautena Brasilia kehittyi paikalliseksi suurvallaksi. Pedro oli luonteeltaan kärsivällinen eikä juurikaan näyttänyt omia tunteitaan töitä tehdessään.

Orjuuden vastustaminen 
Brasilian katsotaan yleisesti ottaen aloittaneen transatlantinen orjakauppa 1500-luvulla, kun portugalilaiset tarvitsivat halpaa työvoimaa massiiviseen siirtomaahansa.

Pedro vastusti koko ikänsä orjuutta ja ihaili suuresti mm. Abraham Lincolnia. Tästä huolimatta hän kuitenkin oli täysin tietoinen siitä, että orjat olivat Brasilian koko talouden selkäranka, joten orjuuden lakkauttaminen noin vain ei tulisi kuuloonkaan. Sen sijaan hän alkoi kannustaa eurooppalaisia muuttamaan Brasiliaan. Aluksi Pedro kielsi orjakaupan vuonna 1850 ja myöhemmin 1871 antoi ns. vapaan kohdun julistuksen, jonka nojalla orjille syntyneet lapset olisivat vapaita..

Yhdysvaltojen sisällissodan syttymisen jälkeen, Brasilian hallitus päätti tunnustaa Konfederaation itsenäisyyden, mikä ei miellyttänyt Pedroa. Keisari perusti rahaston, jonka varoilla ostettiin orjia vapaaksi. Hänen myös kerrotaan itse ostaneen kerran vapaaksi orja kohdatessaan tämän kadulla. Kun orjuus lopulta kiellettiin 1888, tuolloin Milanossa olleen Pedron kerrotaan riemastuneen..

Vierailu Suomessa 
Vuonna 1876 Pedro vieraili Suomessa. Hän saapui Hankoon 26. elokuuta ja jatkoi tästä yöjunalla Viipuriin. Hänen saattueensa koostui vain kolmesta henkilöstä ja yksinkertaisesti pukeutuneen keisarin kerrotaan kanniskelleen kirjoja mukanaan, minkä vuoksi Viipurin asukkaat eivät juuri erottaneet häntä muusta seurueesta. Aikalaiskuvausten mukaan harmaapartainen keisari näytti enemmänkin tiedemieheltä. Seurue kasvoi Viipurissa yhteensä 11 henkilöön, jotka matkustivat Imatrankoskelle ja yöpyivät Lauritsalan kestikievarissa. Kievari oli varattu vain parin tunnin varoitusajalla, mutta Pedro oli vieraskirjaan jättämänsä merkinnän mukaan hyvin tyytyväinen. Keisari myös kaiverrutti tervehdyksensä Imatrankosken kallioon.

Maanpako ja viimeiset vuodet 
Valtakautensa loppua kohden Pedro alkoi harmittelemaan keisari-instituution säilyttämistä Brasiliassa, sillä hänellä oli vaikeuksia valita itselleen seuraaja. Keisarina Pedro oli pikkuhiljaa kieltänyt orjuuden, mutta kun hänen tyttärensä Isabela allekirjoitti määräyksen, joka kategorisesti kielsi orjuuden, vihaiset orjanomistajat ja armeija syöksivät keisarin vallasta ja lähettivät tämän maanpakoon Eurooppaan. 

Vain kolme viikkoa keisariperheen saavuttua Eurooppaan, Teresa Cristina kuoli, mikä masensi Pedroa entisestään.

Pedro sairasteli vanhoilla päivillään, jo ennen maanpakoa, paljon ja kärsi mm. unettomuudesta ja fyysisestä heikkoudesta. Lehdistö julkaisi pilakuvia torkkuvasta keisarista ja poliittiset vastustajat pyrkivät hyödyntämään hänen heikkoa terveyttään päästäkseen eroon Pedrosta.

Pedron kuoltua hänen huoneestaan löytyi kankaaseen kääritty paperi, jossa Pedro ilmaisi tahtonsa tulla haudatuksi kotimaansa multiin. Kun uutiset Pedron kuolemasta saavuttivat Brasilian, koko maa käytännössä sulkeutui viikon mittaiseen suruaikaan, vaikka sellaista ei virallisesti koskaan määrätty.

Brasilia salli Pedron maallisten jäänteiden palautuksen maahan vasta vuonna 1921. Kun ne saapuivat, saivat ne samanlaisen sankarin vastaanoton, kuin Pedro sai aikoinaan palatessaan Euroopasta.

Pedro II haudattiin lopulta keisarilliseen kaupunkiin Petrópolisissa kaupungin katedraaliin.

Kunnianosoitukset

Brasilialaiset 

  Kristuksen ritarikunta (suurmestari)
  Avizin ritarikunta (suurmestari)
  Pyhän Jaakon miekan ritarikunta (suurmestari)
  Etelän Ristin ritarikunta (suurmestari)
  Pedro I:n ritarikunta (suurmestari)
  Ruusun ritarikunta (suurmestari)

Lähde:

Ulkomaalaiset 

  Pyhän Tapanin ritarikunta (Itävalta-Unkari)
  Leopoldin ritarikunta (Belgia)
  Romanian tähden ritarikunta (Romania)
  Elefanttiritarikunta (Tanska)
  Pyhän Januariuksen ritarikunta (Sisilia)
  Pyhän Ferdinandin ja ansion ritarikunta (Sisilia)
  Kunnialegioona (Ranska)
  Vapahtajan ritarikunta (Kreikka)
  Alankomaiden leijonan ritarikunta (Alankomaat)
  Kultainen talja (Espanja)
  Sukkanauharitarikunta (Iso-Britannia)
  Pyhän Haudan ritarikunta (Vatikaani)
  Siunattu sotilaallinen konstantinolainen Pyhän Yrjön ritarikunta (Sisilia)
  Vila Viçosan perisynnittömän sikiämisen ritarikunta (Portugali)
  Tornin ja miekan sotilaallinen ritarikunta (Portugali)
  Mustan kotkan ritarikunta (Preussi)
  Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunta (Italia)
  Serafiimiritarikunta (Ruotsi)
  Pohjantähti-ritarikunta (Ruotsi)
  Medjidie-ritarikunta (Ottomaanivaltakunta)
  Meksikon kotkan keisarillinen ritarikunta (Meksiko, 1865)
  Pyhän Kaarlen ritarikunta (Monaco, 1872)
  Uskollisuuden ritarikunta (Baden, 1888)
  Berthold I:n ritarikunta (Baden, 1888)
  Pyhän Hubertin ritarikunta (Baijeri, 1888)

Lähde:

Galleria

Lähteet

Brasilialaiset orjuuden vastustajat
Brasilian keisarit
Vuonna 1825 syntyneet
Vuonna 1891 kuolleet