Martti Pihkala

Martti Aleksander Pihkala (vuoteen 1906 Gummerus, ) oli Kokoomuksen kansanedustaja, joka tuli tunnetuksi jääkäriliike-aktivistina, Pohjanmaan suojeluskuntien perustajana, 1920- ja 1930-luvulla lakkojen murtamiseen keskittyneen Vientirauha-yhtymän eli ”Pihkalan kaartin” johtajana sekä lapuanliikkeen ja Isänmaallisen kansanliikkeen vaikuttajana.

Elämä 
Martti Pihkala syntyi pappis- ja sivistyssukuna tunnettuun Gummerus-sukuun. Hänen vanhempansa olivat valtiopäiväedustajana toiminut Pihtiputaan rovasti Aleksanteri Gummerus ja Alma Maria Nordlund. Martti Pihkalan veljiä olivat Tampereen piispa Jaakko Gummerus sekä professorit Lauri ”Tahko” Pihkala ja Rurik Pihkala. Pihkalan poika oli maatalouspolitiikan professori K. U. Pihkala. Hän on myös piispa Juha Pihkalan isoisä. Gummerus-kustantamon perustaja Kaarle Jaakko Gummerus oli Martti Pihkalan setä. Keskikoulun suoritettuaan Pihkala valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1903. Hän toimi tämän jälkeen opettajana Jyväskylän kuuromykkäin koulussa vuosina 1904–1920.

Jääkäriliike, suojeluskunnat ja sisällissota 
Pihkala oli mukana jääkärivärväyksessä. Vuonna 1917 hän kiersi yhdessä veljensä Lauri Pihkalan kanssa Keski-Suomessa ja Etelä-Pohjanmaalla puhumassa suojeluskuntien perustamisen tärkeydestä. Yhdessä Sakari Kuusen kanssa hän oli merkittävin vaikuttaja Keski-Suomen suojeluskuntien perustamiseen. Pihkala osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella virolaisen Hans Kalmin johtamassa Pohjois-Hämeen rykmentin 1. pataljoonassa, joka on myöhemmin tullut tunnetuksi väkivallastaan ja sotarikoksistaan. Hän oli valkoisen armeijan esikunnassa organisoimassa lentäviä osastoja, joiden osuus sisällissodan aikana tapahtuneessa valkoisessa terrorissa oli keskeinen. On esitetty, että Pihkala olisi osallistunut myös vankileirien teloituksiin. 

Vuoden 1918 huhtikuussa Pihkala julkaisi kirjan Minkälainen Suomi meidän on luotava? Kirjassaan hän piti kulttuurin suurimpana vihollisena nautinnonhimon yliotetta elämässä suvun jatkuvuuden tavoitteen sijaan. Hän kannatti pakkosterilointeja ja paheellista elämää viettäneiden eristämistä yhteiskunnasta keinona jalostaa suomalaista rotua. Pihkala asetti yhteiskuntaluokkien välisen harmonian vastapainoksi moraaliselle rappiolle ja sosialismille.

Lakonmurtojärjestö Yhtymä Vientirauha
Sisällissodan jälkeen lisääntynyt vasemmistolainen toiminta näkyi erityisesti työmailla. Lakkojen määrä lisääntyi ja useat niistä politisoituivat. Lakkoilun taustalla nähtiin kommunistien ja Neuvostoliiton intressejä ja ohjailua. Työnantajajärjestöt päättivät vuonna 1920 perustaa erityisen lakkojen murtamiseen keskittyneen organisaation. Tämän Vientirauha-nimisen järjestön johtoon tuli Martti Pihkala, joka oli käynnistänyt aiemmin suojeluskuntajärjestöä. 'Pihkalan kaartina' tunnetulla Vientirauhalla oli kortistossaan enimmillään 34 000 miestä, joista voitiin tarvittaessa koota lakonmurtajia. Erityisesti Etelä-Pohjanmaalla Pihkalan organisaatio oli vahva. Myös lapuanliikkeen tuleva keulakuva Vihtori Kosola oli Vientirauhan asiamies. Tunnetuin järjestön murtamista lakoista oli vuonna 1928 alkanut vuoden kestänyt satamalakko.  

Pihkala tarjosi Vientirauhassa mahdollisuutta ”valkoista mielipidettä johtaville miehille ... aktiiviseen liikkeeseen tai vapaustaistelun valmisteluihin osallistuneille ... vapaaehtoinen aktiivisin muoto tällä hetkellä taistella bolschevismia vastaan.” Kyseessä oli sisällissodan vastakkainasettelun jatkaminen. Vientirauha oli merkittävä niin sanotun valkoisen Suomen ideologian jatkaja ja aktivistiverkoston ylläpitäjä. Lakkojen murtaminen johti myös verisiin yhteenottoihin. Vientirauhan toiminta päättyi lopullisesti vuonna 1940 talvisodan aikana työnantaja- ja työntekijäjärjestöjen välillä solmittuun tammikuun kihlaukseen.

Lapuanliike ja tie Kokoomuksen kansanedustajaksi
Kommunismin ja sosialismin täydelliseen kieltämiseen pyrkinyt lapuanliike syntyi osittain lakonmurtojärjestöjen työn jatkajana. Yksi lapuanliikkeen keskeisistä vaatimuksista oli alusta alkaen työrauhan turvaaminen ”isänmaallisille työmiehille”. Vientirauhan koko maan laajuinen verkosto oli keskeisessä asemassa lapuanliikkeen syntyvaiheen kansalaiskokousten järjestämisessä. Pihkala oli yksi lapuanliikkeeseen keskeisistä vaikuttajista ja neuvotteli yhdysmiehen roolissa esimerkiksi pääministeri Kyösti Kallion ja presidentti Lauri Kristian Relanderin kanssa. Hänen roolinsa Svinhufvudin hallituksen muodostamiseen johtavissa neuvotteluissa ja tapahtumissa oli keskeinen. Ennen lapuanliikkeen kiihkeintä vaihetta kesäkuussa 1930 Pihkala kävi kysymässä pääministeri Kyösti Kallion halukkuutta ryhtyä lapuanliikkeen johtajaksi ja käytännössä Suomen diktaattoriksi. Pihkala valittiin lapuanliikkeen kannattajien äänillä kokoomuksen kansanedustajaksi syksyllä 1930.

Isänmaallinen kansanliike IKL 
Lapuanliikkeen toiminnan päätyttyä 1932 Mäntsälän kapinaan Pihkala liittyi liikkeen tilalle perustettuun Isänmaalliseen kansanliikkeeseen (IKL). Vuoden 1933 eduskuntavaaleissa IKL:n ja Kokoomuksen yhteistyötä kannattanut Pihkala jäi kuitenkin valitsematta. Seuraavien vuosien aikana Pihkala vieraantui IKL:stä, koska puolue kansankokonaisuuden nimissä koetti lähestyä työväestöä muun muassa perustamalla oman ammattijärjestön ja tuomitsemalla lakonmurtamisen. Pihkala erosi itse IKL:stä ja erotti Vihtori Kosolan Vientirauhan asiamiehen tehtävästä.

Svinhufvudin testamentti
Pihkalan viimeinen yritys vaikuttaa Suomen politiikkaan tapahtui syksyllä 1944, kun hän ilman viranomaisten lupaa levitti entisen presidentin P. E. Svinhufvudin kanssa yhdessä tekemäänsä kirjaa Pehr Evind Svinhufvud: Testamentti kansalleni. Kirjassa vaadittiin, että Suomi pysyisi sodassa Saksan rinnalla loppuun saakka ja tuomittiin kaikki erillisrauhapyrkimykset. Kun Suomi katkaisi suhteensa Saksaan syyskuussa 1944 Pihkala oli yksi kymmenestä vaarallisimmiksi katsotusta suomalaisesta, jotka pidätettiin ennaltaehkäisevästi. Pidätetyt olivat näkyviä suomalaisia kansallissosialisteja, fasisteja ja saksalaismielisiä. Svinhufvud-kirjan levittämisen katsottiin haittaavan Suomen rauhantekoa. Pihkala asetettiin kotiarestiin kolmeksi vuodeksi Helsingin maalaiskunnan Rekolassa omistamalleen maatilalle. Viimeiset vuotensa Pihkala vietti syrjässä politiikasta viljellen maatilaansa.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Pihkalan kirja Minkälainen Suomi meidän on luotava? digitoituna pdf-tiedostoksi (Työväenliikkeen kirjasto - Digitaalinen arkisto)
 P. E. Svinhufvudin ja Martti Pihkalan kirjoittama, vuonna 1944 Tukholmassa julkaistu teos Testamentti kansalleni digitoituna pdf-tiedostoksi, Työväenliikkeen kirjasto, Digitaalinen arkisto (Helda)
 Jakso 3: Puhdistusta ja jalostusta - Hyvissä aikeissa – dokumenttisarja rodunjalostuksen historiasta Suomessa. 2019. Yle Areena.

Kansanedustajat
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Isänmaallisen Kansanliikkeen poliitikot
Vaasan läänin itäinen vaalipiiri
Suomalaiset opettajat
Suomen sisällissodan valkoiset
Lapuan liikkeessä vaikuttaneet henkilöt
Suomalaiset eugeenikot
Vuonna 1882 syntyneet
Vuonna 1966 kuolleet