Cyclocross

Cyclocross on kilpapyöräilyn muoto, jossa kierretään yleensä melko lyhyttä (2,5 - 3,5 km) rataa, joka on sijoitettu vaihtelevaan maastoon. Radalle on sijoitettu erilaisia esteitä ja vaikeasti ajettavia kohtia, jotka monesti vaativat ajajan jalkautumista ja pyörän kantamista esteiden yli. Kilpailujen kesto on yleensä puolesta tunnista tuntiin ja ajettava matka vaihtelee reitin mukaan. 

Cyclocross-kilpailuja järjestetään yleensä syksyllä ja talvella (lajin maailmancup-kausi alkaa syyskuussa ja päättyy tammikuussa). Lajilla on vahva asema perinteisissä maantiepyöräilymaissa, kuten Belgiassa (erityisesti Flanderissa), Hollannissa ja Ranskassa. Hollaninkielessä lajista käytetään nimitystä veldrijden, joka tarkoittaa suomeksi käännettynä "kenttäajoa" tai "peltoajoa." Kilpailujen tapahtumapaikat ovatkin usein peltoja, niittyjä, puistoja, metsiä tai hiekkarantoja, joihin kilpailun reitti on merkitty nauhoilla. Reiteillä on yleensä vain hyvin vähän kestopäällystettyjä osuuksia, jotka ovat usein kilpailun lähtö- ja maalialueella. Kilpailun edetessä rata kuluu monesti hyvin mutaiseksi, joka tekee ajosta hyvin haastavaa. Näkymä kilpailijasta pyrkimässä ylös mutaista rinnettä kantaen pyöräänsä olallaan on yksi lajin tunnistettavimmista mielikuvista. Cyclocrossissa on tyypillistä, että kilpailijat kaatuvat usein, mutta kaatumiset eivät ole yhtä vakavia kuin esimerkiksi maantiekilpailuissa. Cyclocross muistuttaa paljon maastopyöräilyn maastoajoa ja monet cyclocrossia ajavat kilpailevat esimerkiksi maastopyöräilyssä. Cyclocross on kuitenkin vakiinnuttanut asemansa pyöräilyn lajina ja useat ajajat erikoistuvat juuri tähän lajiin. Muihin pyöräilylajeihin verrattuna taktiikalla ei cyclocrossissa ei ole kovin suurta merkitystä ja lajissa korostuu enemmän ajajan aerobinen kestävyys ja pyöränhallintataidot.

Cyclocross-kilpailuissa ajaja saa vaihtaa pyöräänsä varikolla. Pyöräilijän ajaessa kilpailua hänen mekaanikkonsa voivat samaan aikaan huoltaa ja puhdistaa hänen toista pyöräänsä. Yleensä kuitenkin vain ammattilaiskilpailuissa käytetään mekaanikkoja.

Historiallisesti katsottuna cyclocross on eräs varhaisimpia maastossa käytäviä kilpapyöräilyn muotoja. Cyclocross vakiinnutti asemansa jo 1900-luvun alussa, kauan ennen kuin nykyiset maastopolkupyörät yleistyivät. Cyclocross sanan alkuperä onkin ranskankielessä, jossa pyörää tarkoittava cyclo-sana on yhdistetty maastojuoksua tarkoittavaan cross-country-sanaan. Cyclo-cross on siis tavallaan suomeksi käännettynä "maastopyöräily." Tosin maastopyöräily terminä yleistyi Suomessa vasta myöhemmin ja viittasi nimenomaan 1970-80-luvuilla Yhdysvalloissa kehittyyneeseen maastopyöräilyyn, joka on englanniksi "mountain biking."

Cyclocross-pyörä
Cyclocrossissa käytettävät pyörät muistuttavat kapeine renkaineen ja taivutettuine ohjaustankoineen keveitä maantiepyöriä. Cyclocross-pyörät poikkeavat maantiepyöristä siinä, että niiden taka- ja etuhaarukat ovat tilavammat, niissä käytettävien leveämpien ja voimakkaammin kuvioitujen renkaiden takia, koska vaihtelevissa olosuhteissa tarvitaan hyviä pito-ominaisuuksia. Ammattilaistason kilpailuissa ulkorenkaiden leveys on rajattu maksimissaan 33 millimetriin, joka on hyvin kapea esimerkiksi maastopolkupyörän renkaisiin verrattuna. Nykyisissä cyclocross-pyörissä on levyjarrut, jotka tulivat sallituiksi virallisissa kilpailuissa vuonna 2010. Cyclocross-pyörät ovat nykyisin kilpatasolla hiilikuiturunkoisia, koska niiden on oltava kevyitä, sillä ajajan on pystyttävä nostamaan pyörä esteiden tai jyrkänteiden yli.

Cyclocross-pyörien ominaisuuksia on tarkoituksella rajattu, niin että lajille ominainen luonne säilyisi. Kapeat renkaat aiheuttavat esimerkiksi sen, että kilpailijan on monesti helpompaa taluttaa tai kantaa pyöräänsä kuin yrittää pelkästään ajamalla selvittää kilpailurata läpi. Cyclocross-pyöriin ei myöskään ole lähdetty kehittämään samanlaisia jousitusominaisuuksia kuten maastopyöriin, vaan pyörät ovat säilyttäneet perinteisen polkupyörärungon ulkonäön.

Yleinen kiinnostus cyclocrosspyöriä kohtaan on kasvanut, koska ne ovat monikäyttöisiä ja soveltuvat tavallista maantiepyörää paremmin ajoalustan ja vuodenaikojen vaihteluun. Osittain cyclocross-pyörien suosion seurauksena ovat kehittyneet gravel-pyörät, jotka ovat cyclocross-pyöriä vieläkin monipuolisempia polkupyöriä.

Historia

Cyclocross on kilpailulajina lähes yhtä vanha kuin kilpapyöräily ylipäätään ja sen juuret ulottuvat 1900-luvun alkuun. Merkittävässä roolissa cyclocrossin kehittämisessä oli ranskalainen sotilas Daniel Gousseau, joka halusi luoda pyöräilyä ja juoksua yhdistävän kilpailumuodon, joka soveltuisi polkupyöriä käyttävän jalkaväen harjoittelumuodoksi. Myös ranskalainen toimittaja Géo Lefèvre oli mukana kehittämässä lajia sen alkuaikoina. Lefèvre oli myös ensimmäisenä ideoinut pyöräilyn Ranskan ympäriajon ollessaan toimittajana L'Auto-lehdessä. Gousseau järjesti vuonna 1902 ensimmäiset kansalliset cyclocross-kilpailut Ranskassa. Lajin suosion kasvoi, kun vuoden 1910  Ranskan ympäriajon voittaja Octave Lapize kertoi menestyksensä perustuneen talvikaudella ajettuihin cyclocross-kilpailuihin, jotka toimivat hyvänä harjoituksena. Seuraavina vuosikymmeninä monet muut Euroopan maat ryhtyivät myös järjestämään omia cyclocross-mestaruuskilpailujaan (Belgia vuonna 1910, Sveitsi 1912, Luxemburg 1923, Espanja 1929, Italia 1930.)

Vuonna 1924 järjestettiin Pariisissa ensimmäinen Critérium International de Cyclo-cross, jota voidaan pitää lajin ensimmäisenä epävirallisena maailmanmestaruuskilpailuna. Kilpailua järjestettiin vuoteen 1949 asti, kunnes vuonna 1950 järjestettiin ensimmäiset Kansainvälisen pyöräilyliiton hallinnoimat cyclocrossin maailmanmestaruuskilpailut.

Cyclocrossin suosion kasvaessa kilpailut siirrettiin lähemmäksi kaupunkien keskustaa. Katsojaystävällisyyttä haluttiin parantaa siten, että pitkien maastoreittien sijaan alettiin suunnittelemaan kilpailuja joissa samaa lyhyttä reittiä ajettiin useaan kertaan. Kisareittien suunnittelussa pyrittiin hyödyntämään paikallisia rakenteita kuten mukulakivikatuja, aitoja ja portaita.

Monet maantiekilpapyöräilijät ovat ajaneet talvella cyclocross-kilpailuja, jotta he voisivat olla paremmassa fyysisessä kunnossa kesän maantiekilpailuja varten. 1970-luvulla kuitenkin monet cyclocross-pyöräilijät erikoistuivat pelkästään cyclocrossiin, joten maantiekuskien oli vaikeampi menestyä cyclocross-kilpailuissa. 2010-luvulla on kuitenkin tullut jälleen joitain cyclocross-kuskeja, jotka ovat menestyneet hyvin myös maantiellä. Heitä ovat esimerkiksi Zdeněk Štybar, Wout van Aert, Mathieu van der Poel ja Tom Pidcock.

Maailmanmestaruuskilpailu

Miehet

Miesten cyclocross-maailmanmestaruuskilpailu on järjestetty vuodesta 1950 lähtien. Maittain eniten kultamitaleja siinä on saanut Belgia, jolla on 30 kultamitalia. Eniten maailmanmestaruuksia voittanut ajaja on belgialainen Erik De Vlaeminck, joka voitti maailmanmmestaruuden seitsemän kertaa. Hallitseva maailmanmestari saa käyttää kaikissa kilpailuissa ns. sateenkaaripaitaa, joka on Kansainvälisen pyöräilyliitto UCI:n tunnus.

Eniten kultamitaleja maittain miesten kilpailussa:
: 30
: 10
: 9
: 7
: 6 
: 6
: 4

Naiset
Naisten cyclocross MM-kilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2000. Ensimmäisenä kilpailun voitti saksalainen Hanka Kupfernagel. MM-kilpailussa parhaiten menestynyt maa on Alankomaat, joka on saanut kaikkiaan 12 kultamitalia. Eniten maailmanmestaruuksia on voittanut hollantilainen Marianne Vos, yhteensä 8 kertaa.

Eniten kultamitaleja maittain naisten kilpailussa:
: 12
: 4
: 4
: 3

Cyclocross Suomessa 
Ensimmäinen suomalainen kilpapyöräilijä, joka osallistui cyclocrossin MM-kilpailuihin oli Paul Nyman vuonna 1953. Nyman sijoittui Espanjassa järjestetyssä kilpailussa sijalle 20. 

Vuonna 1982 järjestettiin Suomessa kolme pyöräilyn "maastokilpailuksi" nimettyä tapahtumaa, joista viimeinen oli 31. lokakuuta Lahdessa, jota pidetään ensimmäisenä cyclocrossin Suomen mestaruuskilpailuna. Mestariksi ylsi tuolloin Kari Puisto. Vuonna 1983 kilpailu järjestettiin Imatralla, jolloin miesten kilpailun voitti Kari Myyryläinen. Samana vuonna tuli mukaan myös naisten kilpailu, jonka voitti ensimmäisenä Tea Vikstedt. Kari Puisto voitti mestaruuden viidesti ja Kari Myyryläinen neljästi.

Lähteet

Pyöräily
Seulonnan keskeiset artikkelit