Pahtaketokeltto

Pahtaketokeltto eli pahtakeltto (Crepis tectorum subsp. nigrescens) on kelttojen sukuun ja asterikasvien heimoon kuuluva laajalle levinnyt pohjoisen kasvialalaji. Suomessa pahtakeltto on erittäin uhanalainen (EN), erityisesti suojeltu ja rauhoitettu laji.

Ulkonäkö ja koko 

Pahtakeltto on ketokelton (Crepis tectorum) alalaji ja muistuttaa sitä läheisesti. Ketokeltot ovat monimuotoisia ja monirotuisia ja niiden taksonomia tunnetaan huonosti.

Pahtakeltto on matalakasvuinen. Sen lehdet ovat lähes kaljuja. Ruusukelehdet ovat isohampaisia, pariliuskaisia ja muodostavat maanmyötäisen ruusukkeen kasvin tyvelle. Kukintavaiheessa ruusukelehdet ovat yleensä kuihtuneet. Varsilehdet ovat leveähkötyvisiä, kapeita ja lähes hampaattomia. Halkaisijaltaan parisenttiset keltaiset mykerökukat kasvavat haarovan varren latvassa.

Levinneisyys 
Pahtakelton levinneisyysalue on laaja, ulottuen Fennoskandian itäosista Venäjän pohjoisosien kautta Luoteis-Siperiaan. Lajin ainoat esiintymispaikat Suomessa ovat Sallassa Oulangan kansallispuistossa ja Utsjoella Kevon luonnonpuistossa.

Elinympäristö 
Suomessa pahtakeltto kasvaa Sallassa kalkkipitoisten kallioseinämien rapautumapintaisilla hyllyillä sekä Utsjoella graniittigneissialustoilla. Kasvupaikkojen on oltava avoimia. Vaikka pahtakelton esiintymät Suomessa sijaitsevat suojelualueilla, niitä uhkaavat kasvupaikkojen umpeenkasvu, laiton keräily sekä kaivostoiminta.

Lähteet 
 Jäkäläniemi, Anne: Pahtakeltto. Teoksessa Uhanalaiset kasvimme. Toim. Terhi Ryttäri ja Taina Kettunen. Suomen ympäristökeskus, Helsinki 1997, s. 126.
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2020: Pahtaketokelton levinneisyys Suomessa.

Keltot
Suomen erittäin uhanalaiset kasvit