Valapaton tulva

Valapaton tulva tai Valarikon tulva oli Suomessa keväällä 1899 sattunut suurtulva. Nimensä tulva sai siitä, että helmikuussa 1899 Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas Nikolai II antoi helmikuun manifestin, jolla hän kavensi Suomen autonomista asemaa ja näin suomalaisten käsityksen mukaan petti Suomelle antamansa hallitsijanvakuutuksen eli antamansa valan.

Syynä tulvaan olivat useat edeltäneet sateiset vuodet, runsasluminen talvi 1898–1899 sekä sateinen ja lämmin kevät 1899. Tulva koski etenkin Kokemäenjoen, Kymijoen ja Vuoksen vesistöjä. Esimerkiksi Päijänteen vedenkorkeus oli 193 cm normaalia korkeammalla. Tällaisen tulvan toistuvuudeksi arvioidaan 100–150 vuotta. 

Valapaton tulva antoi ratkaisevan sysäyksen Suomen ympäristökeskuksen edeltäjän Hydrografisen toimiston perustamiseen. Suomen senaatin kesällä 1899 tulvavahinkoja tutkimaan asettama komitea arvioi vuosien 1898–1899 tulvavahingot noin 10 miljoonan markan suuruisiksi.

Tulvat eivät vaatineet ihmishenkiä, vain yksi hevonen rattaineen hukkui.

Valapaton viiva 
Valapaton viivoiksi tai Valarikon viivoiksi kutsutaan rantakallioihin merkittyjä ennätyskorkean vedenpinnan merkkejä vuodelta 1899. Valapaton viivoja on monin paikoin edelleen nähtävissä, ja niistä voidaan yhä nähdä vedenkorkeus tuona vuonna. Jotkut valapaton viivat maalattiin punaisiksi.

Lähteet

Aiheesta muualla 
 
 

Sortokaudet
Tulvat
Vuoden 1899 luonnonmullistukset
Luonnonmullistukset Suomessa