Neuvostoliiton 7. armeija

7. armeija () oli Neuvostoliiton puna-armeijan yhtymä, joka perustettiin vuonna 1939. Se keskitettiin talvisodan aikana Karjalankannakselle.

Talvisota 
Armeija, jonka esikunta oli Agalatovassa, keskitettiin ennen talvisotaa Karjalankannakselle. Neuvostoliiton XIX armeijakunta vasemmalle Suomenlahden rannalle ja L armeijakunta oikealle. Armeijan reservinä oli X panssariarmeijakunta, 138. jalkaväkidivisioona, 49. jalkaväkidivisioona sekä vasta alueelle saapuva 150. jalkaväkidivisioona. Armeijan tukena oli lisäksi noin 300 lentokonetta.

Armeijan tehtävänä oli hyökätä Suomenlahden rannikon suunnassa ensimmäisenä tavoitteena todennäköisesti Suvanto ja lopullisena tavoitteena Helsinki.

Joulukuussa 1939 Neuvostoliiton pääsotaneuvosto totesi puna-armeijan kärsineen merkittäviä tappiota ja epäonnistuneen Suomen valtaamisessa lyhyessä ajassa kuten alkuperäinen suunnitelma edellytti. Pääsotaneuvosto arvioi tehdyiltä suunnitelmilta puuttuneen todellisuuspohjan ja totesi suomalaisten puolustuskykyä aliarvioidun merkittävästi. Tästä syystä pääsotaneuvosto päätti perustaa Suomea vastaan uuden johtoportaan Luoteisen Rintaman, jonka perustamisen yhteydessä puna-armeijan yhtymien komentajia vaihdettiin. Luoteis-Rintaman komentajaksi nimitettiin 1. luokan armeijankomentaja Semjon Timošenko.

Samassa yhteydessä 7. armeija jaettiin kahteen armeijaan joukkojen suuren määrän vuoksi. Kevennetty 7. armeija jatkoi Länsi-Kannaksella uuden komentajansa (2. luokan armeijakomentaja) Kirill Meretskovin johtamana ja Itä-Kannakselle perustettiin uusi 7. armeijan oikea ryhmä, jonka komantajaksi tuli suomalaissyntyinen armeijakunnankomentaja Vladimir D. Grendahl (aik. Wladimir Gröndahl). Uuteen ryhmään liitettiin 49. ja 150. jalkaväkidivisioona. Myöhemmin 26. joulukuuta 1939 ryhmästä muodostettiin 13. armeija Pääsotaneuvoston antamalla käskyllä numero 0691.

Kokoonpano sodan alussa 
XIX armeijakunta
24. kivääridivisioona
43. kivääridivisioona
70. kivääridivisioona
123. kivääridivisioona
L armeijakunta
49. kivääridivisioona
90. kivääridivisioona
142. kivääridivisioona
X panssariarmeijakunta
19. jalkaväkidivisioona
erillinen panssariprikaati

Talvisodan jälkeen 
Jatkosodan alkaessa 7. armeija oli edelleen Karjalankannaksella. Heinäkuussa 1941 varsinaisesti alkaneen saksalaisten ja suomalaisten hyökkäysvaiheen aikana 7. armeijaa komensi kenraaliluutnantti Filipp Danilovitš Gorelenko. Gorolenko vapautettiin tehtävistään 24. syyskuuta 1941 ja siirrettiin puna-armeijan kaaderihallinnon käyttöön. Samana päivänä 7. armeija nimettiin uudelleen 7. erilliseksi armeijaksi (7 Er.A) ja siirrettiin samalla suoraan Stavkan alaisuuteen. Tämän uuden erillisen armeijan johtoon Stalin nimitti henkilökohtaisesti armeijakenraali Kirill Afanasjevitš Meretskovin 24. syyskuuta 1941 alkaen.

Kokoonpano 1941 kesällä
Neuvostoliiton 54. divisioona
Neuvostoliiton 71. divisioona
Neuvostoliiton 168. divisioona
Neuvostoliiton 237. divisioona
26. Linnoitusalue
tykistö, pioneeri ja lentoyksiköitä

Kokoonpano 1944
XXXVII kaartin armeijakunta
IV armeijakunta

Komentajat
2. luokan armeijan komentaja Vsevolod Jakovlev,  – 9. joulukuuta 1939
2. luokan armeijan komentaja Kirill Meretskov,  9. joulukuuta 1939 –
kenraaliluutnantti Filipp Gorelenko,  – 24. syyskuuta 1941
armeijakenraali Kirill Meretskov,  24. syyskuuta 1941 – 
kenraaliluutnantti Alksei Krutikov,  29. tammikuuta 1943 – 27. elokuuta 1944

Lakkauttaminen
7. armeija lakkautettiin 1945.

Katso myös
Karjalan Armeija

Lähteet

Viitteet

Neuvostoliiton 07. Armeija
Neuvostoliittolaiset sotilasyksiköt talvisodassa