Invalidiraha

Invalidiraha oli vuosina 1948–1988 käytössä ollut raha-avustus, joka hakemuksesta voitiin myöntää vaikeavammaiselle Suomessa asuvalle Suomen kansalaiselle. Avustus voitiin myöntää 16 vuotta täyttäneelle henkilölle, joka elätti itsensä tekemällä ansiotyötä. Vuonna 1948 invalidirahan suuruus oli enintään 7 200 markkaa vuodessa ja se maksettiin yhtenä eränä kerran vuodessa. Vaikeavammaisella tarkoitettiin henkilöä, jonka työ- ja toimintakyky hänen raajoissaan, tukielimissään tai silmissään olevan toimintavajavuuden vuoksi oli pysyvästi alentunut vähintään kahdella kolmasosalla. Invalidirahaa ei kuitenkaan myönnetty, jos henkilö jo sai sokeanavustusta.

Vuoden 1949 alusta alkaen invalidirahaa sai, jos työ- ja toimintakyky oli alentunut vähintään 50 prosenttia. Työksi ei katsottu vuodesta 1952 eteenpäin invalidin kunnalliskotiin, rangaistus-, kasvatus- tai työlaitokseen, sairaalaan tai muuhun senkaltaiseen laitokseen tekemää työtä. Tällaisella työllä ei katsottu olevan ilmeistä merkitystä  toimeentulon kannalta. Vuodesta 1983 lähtien invalidiraha maksettiin kuukausittain.

Invalidiraha siirtyi historiaan, kun vammaistukilaki astui voimaan vuoden 1989 alussa. Invalidirahan saajille alettiin maksaa vammaistukea.

Lähteet

Vammaisten huolto