Arete

Aretē (, "hyve") oli keskeinen käsite antiikin kreikkalaisessa kulttuurissa ja filosofiassa. Kreikkalainen kasvatus (paideia) korosti hyveellisyyden merkitystä. Arkaaisen kauden kreikkalaisessa aristokraattisessa kulttuurissa hyveellisyys merkitsi luonteen hyvyyttä ja erinomaisuutta. Varhaisessa muodossaan käsite oli sidottu päämäärän tai tarkoituksen täyttämiseen. Näin sen merkitys vaihtui kohteen mukaan. Ihmisen hyveellisyys merkitsi eri asiaa kuin hevosen hyve. Ihmisen kohdalla hyveellisyys liittyi ihmisen täysien kykyjen mukaan elämiseen. Hevosen kohdalla sanaa saatettiin käyttää esimerkiksi hevosten juoksunopeudesta.
 
Areten henkilöitymänä oli jumalatar Arete, joka oli sovun jumalattaren Harmonian sisar. Arete oli myös muun muassa Aristippoksen tyttären Arete Kyreneläisen sekä kuningas Alkinooksen vaimon nimi.

Homeros  

Homeroksen Iliaassa ja Odysseiassa hyve (arete) liitetään lähinnä sankareihin (heeroksiin) ja ylhäisöön puhuttaessa heidän rohkeudestaan ja fyysisestä voimasta. Homeroksen runoudesta välittyvät arvot ja ihanteet, jotka vallitsivat kreikkalaisessa aristokraattisessa kulttuurissa 700-800 eaa. Aristokraattisessa kulttuurissa korostettiin miehuullisuutta, kunnian tavoittelua, taistelussa menestymisen ja kilpailullisuuden merkitystä. Hyveellinen aristokraatti kykeni menestymään sotaretkillä, urheilukilpailussa ja muissa kilpailuissa säätykumppaneita vastaan. Hyveellisen aristokraatin tuli kyetä nousemaan kilpailussa tavallisen kansan yläpuolelle.

Kreikkalaisten filosofien hyvekäsitys sai merkittävästi vaikutteita Homeroksen runouden kilpailullisesta maailmankuvasta. Aristokraattiseen hyvekäsitykseen, joka korosti kilpailullisuutta oli kuitenkin vaikeaa yhdistää yhteisöllisiä arvoja kuten muiden ihmisten huomioon ottamista. Kyseisestä syystä näitä arvoja kohtaan esitettiin myös ankaraa kritiikkiä.  

Vaikka Homeroksen runoissa korostetaan miehisiä hyveitä, kilpailullisia ja sotilaallisia arvoja, runoissa tarkastellaan myös naisten asemaa. Homeroksen mukaan esimerkiksi Odysseuksen vaimon, Penelopen hyve (arete) liittyy hänen yhteistyökykyynsä. Agamemnon ylistää häntä tästä kyvystä.

Platon 

Platon (427- 347 eaa.) kritisoi moraaliseen sävyyn Homeroksen runojen maailmankuvaa, jossa kuvattiin kreikkalaisten jumalten häikäilemätöntä kilpailua. Valtio-teoksessa esitetyn näkemyksen mukaan kaikki runoissa esitetyt näkemykset eivät kasvattaneet ihmisiä hyveellisyyteen. Platonin dialogeissa Sokrates esiintyy hyveellisyyden opettajana. Platonin mukaan hyveitä olivat muun muassa kohtuullisuus, oikeudenmukaisuus (dikaiosyne), itsehillintä (sofrosyne) ja järkevyys. Filosofi tarkastelee hyveellisyyttä erityisesti dialogissa Menon. Siinä esitetään muun muassa kysymys siitä, voiko hyvettä opettaa.

Aristoteles 

Aristoteleen (382- 322 eaa.) filosofiassa hyve (arete) nousee keskiöön. Filosofi käsittelee hyveellisyyttä teoksessaan Nikomakhoksen etiikka. Kyseisessä teoksessa esitetään näkemys hyveellisyydestä kultaisena keskitienä kahden paheen välissä.

Katso myös 

 Hyve
 Kalos kagathos
 Paideia

Lähteet 

 Greek-English Lexicon, Liddell & Scott (1883: Oxford, Oxford University Press)
 Paideia: The Ideals of Greek Culture, Werner Jaeger, trans. Gilbert Highet (1945: New York, Oxford University Press)
 "Arete/Agathon/Kakon", G.B. Kerferd (teoksessa Paul Edwards (toim.) The Encyclopedia of Philosophy (1967: New York, Macmillan & The Free Press)

Aiheesta muualla 

 Arete  

Antiikin filosofia
Filosofian termit
Kreikankieliset sanat ja sanonnat

it:Areté