Office of Strategic Services

Office of Strategic Services (OSS) oli vuosina 1942–1945 toiminut Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelua (CIA) edeltänyt sotilastiedusteluun keskittynyt Yhdysvaltojen tiedustelupalvelu.

OSS:n perustaminen 
OSS perustettiin toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 presidentti Franklin D. Rooseveltin määräyksellä. Syynä OSS:n perustamiselle oli yhdysvaltalaisen tiedustelun hajanaisuus. Hallinnon eri tasoilla, muun muassa ulkoasiainministeriöllä, valtiovarainministeriöllä, armeijalla ja laivastolla, oli omaa tiedustelutoimintaa, johon ei ollut kenelläkään yksittäisellä toimijalla kokonaiskontrollia. Tiedustelutoiminnan katsottiin olevan huonosti johdettua ja puutteellista sota-ajan vaatimuksiin nähden. OSS oli aiemmista amerikkalaisista tiedusteluyksiköistä poiketen oma itsenäinen organisaationsa. OSS kuitenkin vastasi toiminnastaan aselajikomentajien neuvostolle ().

OSS:n virallisena tehtävänä oli kerätä ja analysoida sellaista tietoa, jota aselajikomentajien neuvosto tarvitsi sekä toteuttaa sellaisia erikoisoperaatioita, jotka eivät kuuluneet minkään muun Yhdysvaltain liittovaltion elimen tehtäviin.

OSS:n toiminta toisessa maailmansodassa 
OSS toimitti sodan aikana Yhdysvaltain hallinnon päätöksentekijöille tiedustelutietoa. OSS:n operaatioihin liittyvää toimintaa olivat muun muassa vastarintaliikkeiden avustaminen, propaganda, vakoilu, soluttautumistoiminta ja sodanjälkeisen tilanteen suunnittelu.

OSS:n rakenne yksiköittäin 
OSS jakautui sen organisaatiokaavion mukaisesti yhteentoista pääyksikköön. Lisäksi organisaatioon kuului pääyksiköitä tukevia toimintaryhmiä.

Pääyksiköitä olivat: 
 Research and Analysis (Tutkimus- ja analyysiyksikkö): tehtävänä tutkimustoiminta ja tiedon analysointi 
 Morale Operations: mustan propagandan levittäminen ja vihollisen moraalin alentaminen 
 Maritime Units: Agenttien kuljettaminen meriteitse kohdealueelle. Myös taistelusukeltajia käytettäväksi sabotaasi-iskuihin. 
 Secret Intelligence (Salaisen tiedustelun yksikkö): Kenttäagenttien harjoittama tiedustelutiedon kerääminen. Muun ohella Saksan ja Itävallan kansalaisten kouluttaminen ja soluttaminen erikoistehtäviin Natsi-Saksan rajojen sisälle. OSS:n soluttamat henkilöt olivat taustaltaan yleensä maanpaossa eläviä kommunisteja ja sosialisteja, natsihallintoa vastustavia sotavankeja sekä juutalaisia pakolaisia. 
 Counter-espionage X-2 (Vastavakoiluyksikkö X-2): vastavakoilu. Operatiivinen toiminta tapahtui pääasiassa Euroopassa ja liittyi tiedustelutiedon hankkimiseen Natsi-Saksan agenteilta. 
 Special Operations (Erikoisoperaatioiden yksikkö): sabotaasi ja sissisodankäynti. Avusti liittoutuneita Normandian maihinnousussa. OSS:n alaiset laskuvarjojoukot laskeutuivat Saksan miehittämään Ranskaan, jossa avustivat Ranskan vastarintaliikkeen partisaaneja sabotaasi-iskuissa. 
 Operational Groups: erikoisoperaatioiden yksikköä (Special Operations) vastaavia. Koulutettuja ja vieraita kieliä puhuvia commando-joukkoja. 
 Foreign nationalities 
 Censorship & Documents 
 Special Projects 
 Field Experimental Unit 
Pääyksiköitä tukevia toimintaryhmiä olivat muun muassa: 
 Communications: Viestintä ja tietoliikenne 
 Research and Development (Tutkimus- ja kehitysyksikkö): aseiden ja varusteiden kehittäminen

OSS ja Suomen sotilastiedustelu 
Kesäkuussa 1942 OSS ja brittien SOE sopivat sotilastiedustelun osalta, että Suomi jäi yhdysvaltalaisten vastuulle. Diplomaattisuhteet Suomen ja Britannian välillä olivat katkenneet ja Britannia oli 6. joulukuuta 1941 julistanut sodan Suomelle.

Uusi sotilaallinen tiedustelupalvelu kärsi resurssipulasta. Monet Euroopassa toimivat yhdysvaltalaiset suuryhtiöt kuitenkin lainasivat sille mielellään varoja ja työntekijöitään. Suomessa OSS:n agentti oli Paramount Pictures -yhtiön johtaja Stanton Griffis. Joulukuussa 1942 Griffis matkusti Suomeen järjestämään sotilastiedustelua. Tarkoituksena oli hankkia tietoa rintamalta Yhdysvaltojen Tukholman-lähetystön käyttöön. Seuraavana vuonna sotilastiedustelu Suomessa siirrettiin amerikansuomalaisen Wilho Tikanderin vastuulle, joka ylennettiin OSS:n päälliköksi Tukholmassa.

CIA:n julkistamien tietojen mukaan OSS osti vuoden 1944 lopulla sisällöltään tuntemattomia (unidentified) Neuvostoliiton kryptografisia asiakirjoja Suomesta pois muuttaneilta Suomen armeijan sotilasarvoltaan upseeritasoisilta kryptoanalyytikoilta. OSS:n suorittama asiakirjojen ostaminen liittyi laajempaan Venona-projektiin. On esitetty, että OSS:n ostamaan materiaaliin olisi kuulunut osittain palanut koodikirja, jonka suomalaiset joukot olivat löytäneet Neuvostoliiton Petsamon-konsulaatista kesäkuussa 1941.

Ostetut asiakirjat kuitenkin palautettiin pian venäläisille Yhdysvaltain ulkoministeri Edward P. Stettiniuksen suositeltua presidentti Rooseveltille, että asiakirjojen palauttaminen olisi Yhdysvaltain edun mukaista. CIA:n Venona-projektia koskevassa julkisessa raportissa kuitenkin todetaan tekstin alaviitteen 33 kohdassa, että OSS:n pääjohtaja kenraalimajuri William J. Donovan on saattanut kopioida (tai kopioituttaa) asiakirjat ennen niiden palauttamista. Tosin raportissa mainitaan, että Yhdysvaltain maavoimien Signaalitiedustelupalvelun arkistoista ei löydy näyttöä kopioinnista, eikä CIA:n ja NSA:n arkistoistakaan löydy tietoa kopioinnista.

Joka tapauksessa Neuvostoliiton Petsamon-konsulaatista suomalaisten löytämät asiakirjat ovat päätyneet yhdysvaltalaisille tiedusteluelimille, koska NSA:n avattua arkistojaan 1990-luvun puolivälissä salaisiksi ei enää luokitella asiakirjoja ”NR 3702 CBTM13 20287A 19410530 Papers found in USSR consulate at Petsamo”. NSA:n nettisivun mukaan Petsamosta löytynyt venäläisten koodikirja oli päätynyt yhdysvaltalaisille tiedusteluelimille Yhdysvaltain maavoimien signaalitiedustelun everstiluutnantti Paul Neffin saatua haltuunsa toisen maailmansodan loppupäivinä valokopion osittain palanesta koodikirjasta natsi-Saksan ulkoministeriön signaalitiedustelun arkistosta, joka sijaitsi linnassa Saksin osavaltiossa.

OSS:n lakkauttaminen ja CIA:n synty 
Presidentti Harry S. Truman lakkautti OSS:n toisen maailmansodan päätyttyä 1945, ja sen yksiköt tehtävineen jaettiin ulkoasiainministeriölle ja puolustusministeriölle. Puolustusministeriössä kaksi entisen OSS:n yksikköä, Salaisen tiedustelun yksikkö ja Vastavakoiluyksikkö X-2, sulautettiin yhteen Strategic Services Unit (SSU) -nimikkeen alle. Strategic Services Unit ehti olla puolustusministeriön hallussa vain muutamia kuukausia ennen sen siirtämistä väliaikaiselle Central Intelligence Group (CIG) -organisaatiolle.

Vuonna 1947 kansallisella turvallisuuslailla (National Security Act) perustettiin ensimmäinen yhdysvaltalainen pysyvä rauhan ajan tiedustelupalvelu, keskustiedustelupalvelu CIA. CIA:n alaisuuteen siirrettiin sen perustamisen yhteydessä väliaikaiselta CIG-organisaatiolta Strategic Services -yksikkö, joka nimettiin uudelleen Office of Special Operations -yksiköksi. Tällä tavoin osaksi CIA:ta tuli useiden uudelleen nimeämisten ja uudelleen organisointien jälkeen kaksi entisen OSS:n yksikköä, Salaisen tiedustelun yksikkö ja Vastavakoiluyksikkö X-2.

OSS:n ja CIA:n erot  
CIA:n asema ja tehtävät eivät ole OSS:ään verrattuna täysin samanlaiset. CIA on asemaltaan siviilitiedustelupalvelu, kun OSS oli asemaltaan sotilastiedustelupalvelu.

CIA:n virallisena tehtävä on kerätä ja analysoida tiedustelutietoja ulkomaisista hallituksista, järjestöistä ja yksilöistä, ja raportoida niitä Yhdysvaltain hallinnon eri osille, jotta nämä voisivat tehdä päätöksiä kansallisen turvallisuuden toteuttamiseksi, sekä toteuttaa mahdollisesti muita sille uskottuja tehtäviä. OSS:n virallinen tehtävä tietojen keräämisen ja analysoinnin suhteen oli suppeampi liittyen ensi sijassa sotilaallisesti merkityksellisen tiedon toimittamiseen aselajikomentajien neuvostolle.

Eräs CIA:lle uskottu muu tehtävä on ollut salaisten operaatioiden toteuttaminen. Alun perin tämä tehtävä perustettiin kansallisen turvallisuusneuvoston (The National Security Council) säädöksillä NSC 4 (1947) ja NSC 10/2 (1948). Siten salaisten operaatioiden toteuttaminen virallisesti kuuluu tai on kuulunut molempien tiedusteluelinten tehtäviin.

Huomattavia OSS:ssä toimineita henkilöitä 
CIA:n myöhemmistä pääjohtajista OSS:n jäseniä ovat olleet:
 William Casey
 William Colby
 Richard Helms
 Allen Dulles

Muita tunnettuja OSS:n jäseniä ovat olleet:
 Julia Child (kokki, yhdysvaltalainen tv-persoona)
 Aaron Bank (eversti, Vihreiden barettien perustaja)
 Arthur Schlesinger Jr. (presidentti John F. Kennedyn lehdistöavustaja)
 Wilho Tikander, amerikansuomalainen lakimies, OSS:n Tukholman-toimiston päällikkö
 Sterling Hayden (näyttelijä)
 Paul Mellon (liikemies)
 S. Dillon Ripley (ornitologisti)
Eero Saarinen, arkkitehti.

Fiktiivinen OSS:ssä toiminut henkilö on Indiana Jones (Henry Jones Jr.). Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta -elokuvassa mainitaan, että Indiana Jones toimi OSS:n jäsenenä operaatioissa Tyynellä valtamerellä ja Berliinissä sekä saavutti everstin arvon. Toinen fiktiivinen OSS-agentti on Karl Fairburne, joka on päähenkilö tietokonepelissä Sniper Elite, jossa hän estää Neuvostoliiton aikeita saada salaista aseteknologiaa Saksasta.

Katso myös 
 Luettelo tiedustelupalveluista

Lähteet

Aiheesta muualla 

 CIA:n OSS-sivu 
 OSS society
 Military History Online
 Hyvä paimen (The Good Shepherd, 2006) -elokuva imdb:ssä.

Yhdysvaltain tiedusteluorganisaatiot