Pentti Eskola (geologi)

Pentti Eelis Eskola (8. tammikuuta 1883 Honkilahti – 6. joulukuuta 1964 Helsinki) oli erityisesti metamorfoosia käsitelleestä työstään tunnettu suomalainen geologi. Väitöskirjansa jälkeen hän nousi maailman geologien eturiviin ja vaikutti merkittävällä tavalla alan sanaston luomiseen. Kemistin pohjakoulutuksen saaneen Eskolan väitöskirjassaan julkaisemasta teoriasta muodostui metamorfisen petrologian perusta, jota useat tutkijat ovat sittemmin hienosäätäneet. Eskola toimi Helsingin yliopistossa mineralogian ja geologian professorina 1924–1953. Hän sai Geological Society of Londonin myöntämän Wollaston-mitalin vuonna 1958.

Opinnot ja ura
Pentti Eskola kirjoitti ylioppilaaksi Porin lyseosta vuonna 1901. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1906, lisensiaatiksi 1915 ja filosofian tohtoriksi 1916. Hänen englanninkielisen väitöskirjansa (1914) otsikkona oli On the petrology of the Orijärvi region in southwestern Finland. Lisäksi hän opiskeli Freibergin vuoriakatemiassa vuonna 1907 ja Kristianiassa vuosina 1919–1921. Hän oli Helsingin yliopiston petrologian dosentti vuosina 1916–1924. 

Hän työskenteli Helsingin yliopiston maanviljelystalouden osastolla mineralogian opettajana vuosina 1910–1924, josta ajanjaksosta mineralogisen laitoksen assistenttina 1918–1922. Valtiongeologina tohtori Eskola toimi 1918–1919. Hänet kutsuttiin Tarton yliopiston geologian ja minerologian professoriksi vuonna 1919, mutta Eskola ei tehtävää vastaanottanut. Hän oli tutkijana Yhdysvalloissa Carnegie Instituten geofysiikan laboratoriossa (Washington, D.C.) 1921–1922 ja Kanadan Geological Surveyn geologina vuonna 1922. Hän oli Geologian komission valtiongeologi 1922–1924. Helsingin yliopiston geologian ja mineralogian professorin virassa hän oli vuodet 1924–1953. Hän teki työurallaan lukuisia tutkimusmatkoja Euroopan eri maissa, Transbaikalin alueella (1914) sekä Yhdysvalloissa (vuosina 1921 ja 1946).

Julkaisut
Tuotteliaan Pentti Eskolan tuotantoon kuuluu sekä yleistajuista että tieteellistä kirjallisuutta. Hän piti myös lukuisia radioesitelmiä ja kirjoitti yleistajuisia artikkeleita lehtiin. 

Geologian alkeet, 1911
On Phenomena of Solution in Finnish Limestones and on Sandstone filling Cavities, 1913
On the Petrology of the Orijärvi Region in Southwestern Finland, 1914 (väitöskirja)
Yleisimmät mineralit ja niiden helpoimmin määrättävät ominaisuudet, 1915
Om sambandet mellan kemisk och mineralogisk sammansättning hos Orijärvitraktens metamorfa bergarter, 1915
Om bergsbruket i Finland och dess förutsättningar, 1919
Suomen vuorityöstä ja sen edellytyksistä, 1919
Suomen kalkkikivi, 1919 Pentti Eskola ym.
The mineral facies of rocks, 1920 
On the eclogites of Norway, 1921
On volcanic necks in Lake Jänisjärvi in Eastern Finland, 1921 
Suomen hyödyllisistä mineraaleista, 1923
Om Finlands nyttiga mineral, 1924
Suomen malmit, 1924
Yleistajuinen geologia, 1924
Ala-Satakunnan kallioperusta, 1925
On the petrology of Eastern Fennoscandia 1: The mineral development of basic rocks in the Karelian formations, 1925
Lounais-Suomen kivien jääkaudenaikaiset matkat, 1926
On rapakivi rocks from the bottom of the Gulf of Bothnia, 1928
Kalkstenen i Finland, 1929
Conditions during the earliest geogical times as indicated by the Archaean rocks, 1932
On the origin of granitic magmas, 1932
Tausend Geschiebe aus Lettland, 1933
Nykyajan erikoisasema maapallon ja elämän kehityshistoriassa, 1936
Paragenesis of gedrite and cummingtonite from Isopää in Kalvola, Finland, 1936
Quartzite area of Tiirismaa near Lahti, 1938
Kiteet ja kivet, 1939
Die metamorphen Gesteine (Barth-Correns-Eskola: Die Entstehung der Gesteine), 1939
Kristalle und Gesteine ein Lehrbuch der Kristallkunde und allgemeinen Mineralogie, 1946
Atomit ja kiteet, 1948
The problem of mantled domes, 1949
Muuttuva maa, 2. p., 1951
Around Pitkäranta, 1951
Yleisimpien mineraalien tärkeimmät tuntomerkit, 6. p., 1951, Pentti Eskola ja Aarne Laitakari 
On the granualites of Lapland, 1952
Maailmankuvaa etsimässä, 1954
Proposal for the presentation of rock analyses in ionic percentage, 1954
Maailmankuvamme perusteet luonnontutkimuksen historia ja uudet oivallukset, 1955
Rapakivi ja Laitilan harju prof. Pentti Eskolan Laitilan päivän juhlassa 24.6.1956 pitämä esitelmä, 1956
Kidetieteen, mineralogian ja geologian alkeet, 4. uusittu p., 1957
På spanning efter en världsbild, 1957
Jokamiehen luonnonkirja, 4. p., 1958, E. N. Andrade, Julian Huxley, Pentti Eskola 
Lukion maantiede, 5. korj. p., 1964
Perimmäisten kysymysten äärellä. kirjeenvaihtoa ja kirjoitelmia sairaskammion hiljaisuudessa, Rolf Arnkil, Sigfrid Sirenius, Pentti Eskola, 1979

Palkinnot ja tunnustukset

Eskola kutsuttiin jäseneksi lukuisiin tieteellisiin akatemioihin: Suomalainen Tiedeakatemia (1921), Suomen tiedeseura (1924), Norjan kuninkaallinen tiedeseura (1939), Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia (1940), Deutsche Akademi der Naturforscher Leopoldina (1940), Itävallan tiedeakatemia (1942), Erlangenin fyysis-lääketieteellinen seura (1943), Norjan kuninkaallinen tiedeakatemia (1948), Belgian tiedeakatemia (1948), Heidelbergin tiedeakatemia (1948), Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia (Washington, 1951) ja Lundin kuninkaallinen fysiografinen seura (1952). Tämän lisäksi hän oli useiden geologisten seurojen kirjeenvaihtajajäsen (Englanti, Yhdysvallat, Ranska, Skotlanti).
 
Professori Eskolan saamiin tieteellisiin palkintoihin kuuluvat muun muassa:
Saksan Geologische Vereinigungin Gustav Steinmann -mitali (1943)
Amerikan Geologisen Seuran kultainen Penrose-mitali (1951)
Wollaston Medal -palkinto (1958)
Itävallan Mineralogisen Seuran Friedrich Becke-mitali (1960)
Saksan Geologisen Seuran Leopold von Buch-plaketti (1962)
Suomen geologinen seura kultainen Pentti Eskola -mitali (1963)
Vetlesen-palkinto (1964)

Suomen Geologinen Seura perusti vuonna 1963 Eskola-mitalin, joka jaetaan joka viides vuosi. Ensimmäinen mitali myönnettiin Pentti Eskolalle. Eskolaiitti on nimetty Pentti Eskolan mukaan.

Pentti Eskolasta on valmistettu useita muotokuvia (muun muassa A. Sailon veistos Helsingin yliopistolle 1943, I. Linturin maalaus Satakuntalaiselle osakunnalle 1956 ja Chr. Snellmanin maalaus Helsingin yliopistolle 1957). Professori Eskola kutsuttiin kunniatohtoriksi Oslon (1938), Padovan (1942), Bonnin (1943) ja Prahan yliopistoihin (1948). Hänelle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikuntien 1. luokan komentajamerkit sekä arvostettu ruotsalaisen ritarikunnan (PR) komentajamerkki.

Huomattavien saavutustensa vuoksi professori Pentti Eskola haudattiin 14. joulukuuta 1964 valtion varoin.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 
 Korsman, Kalevi: Pentti Eskolan tie Honkilahdelta maailmankuuluksi tiedemieheksi. 9.6.2006.
 Kivi-professori, Suomen Kuvalehti, 04.02.1939, nro 5, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Suomalaiset geologit
Helsingin yliopiston professorit
Vuonna 1883 syntyneet
Vuonna 1964 kuolleet
Suomalaiset professorit
Suomalaiset tietokirjailijat