Jalmari Kirjarinta

Hjalmar (Jalmari) Kirjarinta (synt. Virtanen, 4. huhtikuuta 1881 Kärkölä – 8. tammikuuta 1938 Leningrad) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1910. Sisällissodan aikana hän toimi punaisten hallinnossa Viipurin läänin komissaarina ja punakaartin esikuntapäällikkönä. Kirjarinta pakeni sodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle ja hänet teloitettiin Stalinin vainojen yhteydessä vuonna 1938.

Elämä 
Jalmari Kirjarinta syntyi Kärkölässä itsellisen perheeseen. Kansakoulun ja käsityökoulun jälkeen hän teki muun muassa pelti- ja levysepän töitä. Vuosisadan vaihteessa Kirjarinta kävi Kaarle Werkon ylläpitämän valmistavan seminaarin ja työskenteli vt. kansakoulunopettajana Kuolemajärvellä ja Helsingissä. Pääkaupunkiin muutettuaan Kirjarinta työskenteli myös raittiuspuhujana ja konttoristina. Vuosina 1904-1905 hän oli Helsingin Nuorisoseuran puheenjohtajana. 

Syksyllä 1905 Kirjarinta aloitti opiskelut Jyväskylän seminaarissa, mutta ryhtyi jo seuraavana keväänä sosialidemokraattien agitaattoriksi ja apulaispuoluesihteeriksi. Hän oli myös Suomen Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton perustajajäsen ja ensimmäinen puheenjohtaja 1906–1907. Vuonna 1907 Kirjarinta jatkoi opintojaan ja oli perustamassa Jyväskylässä ilmestynyttä Sorretun Voimaa, jonka päätoimittajana hän työskenteli vuoteen 1911 saakka. Kirjarinta hoiti myös vuoden ajan Jyväskylän työväenyhdistyksen puheenjohtajan tehtävää.

Kirjarinta valittiin kansanedustajaksi vuoden 1908 eduskuntavaaleissa. Tammikuussa 1909 sosialidemokraattien piirikokous vaati Kirjarinnan eroa, koska hän oli jättänyt väliin eduskunnan äänestyksen II luokan poistamisesta rautateiltä. Asiaa käsiteltiin puolueen sovinto-oikeudessa ja Kirjarinta sai pysyä kansanedustajan tehtävässään. Vuonna 1910 hän sai kuuden kuukauden vankeustuomion majesteettirikoksesta  yleisvaltakunnallisesta lainsäädäntöä kritisoineen artikkelinsa ”Valtiokaappaus röyhkeintä lajia” johdosta. Vapauduttuaan Vaasan lääninvankilasta Kirjarinta oli Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton ja Suomen Työläisliiton sihteerinä, kunnes muutti Viipuriin vuonna 1912. Hän toimi muun muassa Viipurin sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön puheenjohtajana ja työskenteli Työn toimittajana. 

Sisällissodan käynnistyttyä Kirjarinta nimitettiin punaisten hallintoon maaherran virkaa vastaavaan tehtävään Viipurin läänin lääninkomissarioksi. Hän toimi myös punaisten Karjalan rintaman esikuntapäällikkönä. Sodan loppuvaiheessa Kirjarinta pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän työskenteli aluksi opettajana Levassovassa ja myöhemmin 1930-luvulla fysiikan opettajana Leningradin suomalaisessa koulussa sekä Leningradin rautatieinstituutin sotilasaineiden opettajana. Kirjarinta vangittiin lokakuussa 1937 ja tuomittiin kuolemaan artikla 58:n nojalla. Hänet teloitettiin tammikuussa 1938.

Perhe 
Jalmari Kirjarinnan paettua Venäjälle hänen perheensä jäi Suomeen. 1920-luvun alussa Kirjarinta kävi puolisonsa kanssa kirjeenvaihtoa muun muassa amerikkalaisen toimittajan John Claytonin välityksellä. Heidän tyttärensä puoliso oli tunnettu kommunisti ja salakuljettaja Matti Ilonen.

Lähteet

Kansanedustajat
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Demarinuorten puheenjohtajat
Vaasan läänin itäinen vaalipiiri
Suomalaiset päätoimittajat
Suomalaiset opettajat
Suomen sisällissodan punaiset
Neuvostoliitonsuomalaiset henkilöt
Stalinin vainoissa kuolleet
Suomalaiset teloitetut
Vuonna 1881 syntyneet
Vuonna 1938 kuolleet