Allan Serlachius

Carl Allan Serlachius (vuodesta 1935 Särkilahti; ) oli suomalainen lakimies, professori ja poliitikko – valtiopäivämies, senaattori ja kansanedustaja.

Henkilöhistoria
Serlachius saavutti molempien oikeuksien tohtorin arvon 1898 Helsingin yliopistossa ja toimi myöhemmin vuosina 1902–1917 Helsingin yliopiston rikosoikeuden ja oikeushistorian professorina. Tässä ominaisuudessa hän osallistui pappissäädyn jäsenenä kaksille viimeisille säätyvaltiopäiville 1904 ja 1905. Helsingin yliopiston vararehtorina Serlachius toimi vuosina 1915–1917. Lisäksi hän oli Helsingin kaupungin valtuutettuna 1912–1914 ja Suomalaisen puolueen kansanedustajana toisen sortokauden aikana 1914–1917. Tsaarivallan kukistumisen jälkeen suomalaista puoluetta edustanut professori Allan Serlachius valittiin 26. maaliskuuta 1917 alkaen senaattoriksi kaikkia puolueita edustaneeseen Tokoin ja sen toimintaa jatkaneeseen Setälän tynkäsenaattiin siviilitoimituskunnan päälliköksi 27. marraskuuta 1917 asti. Sen jälkeen entinen senaattori Serlachius toimi 1918–1919 juuri itsenäistyneen Suomen tasavallan asiainhoitajana ja myöhemmin erikoislähettiläänä ja täysivaltaisena ministerinä Norjan Kristianiassa eli nykyisessä Oslossa. Korkeimman oikeuden jäsenenä eli oikeusneuvoksena Serlachius toimi 1925–1935.

Teollisuusneuvos Risto Särkilahti oli  Allan Serlachiuksen ja Jeanie Eva Salvesenin poika.

Teoksia 
 Bristande lagkunskap och dess inverkan på straffbarheten enligt finsk rätt, väitöskirja. 1898
 Straff och skadestånd. Helsingfors 1901
 Mitä supistuksia väkijuomaliikkeeseen nähden voivat kaupungin valtuusmiehet nykyään voimassa olevan lain perustuksella tehdä? Esitelmä Ylioppilaiden Raittiusyhdistyksen kokouksessa 12 päivänä marraskuuta 1905. Raittiuden ystävät, Helsinki 1905
 Suomen rikosoikeuden oppikirja, osa 1: Yleiset opit. Otava 1909. (2. painos 1919, 3. painos Bruno Salmialan ja Brynolf Honkasalon tekemin täydennyksin ja korjauksin 1940, 4. tark. painos 1945, 5. painos 1947, 6. tark. painos 1951.)
 Kansantajuinen lakiasiain käsikirja, toimittajat J. B. Saraste, F. O. Lilius, J. K. Paasikivi, Allan Serlachius. WSOY 1910
 Lainopin alkeet: Helppotajuisesti esittänyt Allan Serlachius. WSOY 1910
 Suomen rikosoikeuden oppikirja, osa 2, 1. puolisko. Otava 1912, 2. painos 1924–1926
 Suomen rikosoikeuden oppikirja, osa 2, 2. puolisko. Otava 1914, 2. painos 1924–1926
 Suomen rikosoikeus pääpiirteittäin. Tietosanakirja Oy, Helsinki 1917
 Ehdotus uudeksi rikoslaiksi, osa 1: Yleinen osa. Valtioneuvosto, Helsinki 1920
 Henkeen ja ruumiilliseen koskemattomuuteen kohdistuvat rikokset laadittavassa rikoslaissa. Helsinki 1921
 Ehdotus uudeksi rikoslaiksi: Oikeusministeriön toimeksiannon johdosta. Valtioneuvosto, Helsinki 1922 
 Alkoholikysymys yhteiskunnallis-eetillisenä lainsäädäntöprobleemina. Täysikiellottoman kansanraittiuden edistämisliitto, Helsinki 1923
 Luonnos laiksi väkijuomain valmistuksesta, maahantuonnista ja kaupasta. Helsinki 1924
 La justice en Finlande: Réponse à M. Georg Branting. Statsrådet, Helsingfors 1925
 Suomen alkoholikysymys huutaa ratkaisua. Täysikiellottoman kansanraittiuden edistämisliitto, Helsinki 1930

Lähteet

Kirjallisuutta
 Holmberg, Håkon: (Keisarillisen) Suomen senaatin talousosaston puheenjohtajat, jäsenet ja virkamiehet 1909–1918 – elämäkerrallinen luettelo. Helsinki, 1964.

Aiheesta muualla 
 
 

Helsingin kaupunginvaltuutetut
Suomalaiset senaattorit
Suomalaiset diplomaatit
Kansanedustajat
Suomalaisen puolueen poliitikot
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Suomalaiset juristit
Korkeimman oikeuden jäsenet
Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston professorit
Suomen suuriruhtinaskunnan pappissäädyn valtiopäivämiehet
Suomalaiset professorit
Suomalaiset päätoimittajat
Vuonna 1870 syntyneet
Vuonna 1935 kuolleet