Länsi-Pakistan

Länsi-Pakistan oli laajalti käytetty ja vuodesta 1955 lähtien myös virallinen nimi läntiselle Pakistanille vuoteen 1971 saakka, jolloin maan siihenastinen itäosa eli Itä-Pakistan itsenäistyi Bangladeshina. Poliittisesti vahvemman länsiosan muodostivat kolme hallintoprovinssia (Koillisrajan provinssi, Länsi-Punjab ja Sindh), Balochistan, useat ruhtinaskunnat kuten (Bahawalpur, Chitral, Dir, Hunza, Khairpur ja Swat), liittovaltion pääkaupunkialue Karachi sekä heimoalueet. 

Itäosa muodosti yhden provinssin, Itä-Bengalin, joka käsitti aiemmin Assamiin kuuluneen Sylhetin. Näiden kahden osan epätasa-arvo ja maantieteellinen etäisyys saattoi olla syynä siihen, että ne eivät koskaan hyväksyneet uutta perustuslakia. Vähentääkseen eroja kahden alueen välillä hallitus päätti järjestää alueen uudelleen kahdeksi provinssiksi pääministeri Chaudhry Muhammad Alin johdolla 22. marraskuuta 1954.

Historia
Länsi-Pakistanin provinssi luotiin 14. lokakuuta 1955 yhdistämällä länsiosan provinssit, osavaltiot ja heimoalueet. Provinssi muodostui kahdestatoista osastosta ja provinssin pääkaupunki perustettiin Lahoreen. Itä-Bengalin provinssi nimettiin uudelleen Itä-Pakistaniksi, jonka pääkaupungiksi tuli Dhaka. Liittohallitus muutti vuonna 1959 Karachista Rawalpindiin.

Hallitus
Ensimmäinen kuvernööri oli Mushtaq Ahmad Gurmani, joka myös oli Länsi-Punjabin viimeinen kuvernööri.

Länsi-Pakistanin kaksitoista osastoa olivat Bahawalpur, Dera Ismail Khan, Hyderabad, Kalat, Khairpur, Lahore, Malakand, Multan, Peshawar, Quetta, Rawalpindi, ja Sargodha; kaikki nimetty pääkaupunkiensa mukaan, paitsi Malakandin pääkaupunki oli Saidu, ja Rawalpindia johdettiin Islamabadista.

Katso myös
 Kolmas Intian–Pakistanin sota
 Bangladeshin itsenäisyyssota
 Intian jako

Pakistanin maantiede
Pakistanin historia