Alexandre Astruc

Alexandre Auguste Astruc (13. heinäkuuta 1923 Pariisi – 19. toukokuuta 2016 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, elokuvakriitikko ja kirjailija. Hänelle myönnettiin vuonna 1994 Ranskan akatemian René Clair -palkinto.

Ennen kuin hänestä tuli elokuvaohjaaja, hän oli toimittaja, kirjailija ja elokuvakriitikko. Hänen panoksensa auteur-teoriaan keskittyy hänen käsitykseensä caméra-stylosta tai "kamerakynästä" ja ajatukseen, että ohjaajien tulisi käyttää kameroitaan kuten kirjoittajien kynää.

Alexandre Astruc oli toisen maailmansodan jälkeisen Pariisin Saint-Germain-des-Prés'n kaupunginosan vaikuttajia ja "kynäkameran" (ransk. caméra-stylo) teoreetikko, joka piti elokuvaa kirjallisuuden vastineena eikä halunnut määritellä itseään "ohjaajaksi, joka olisi kirjoittanut kirjoja, tai kirjailijaksi, joka olisi tehnyt elokuvia".

Hänen vanhempansa olivat pariisilaissyntyinen toimittaja Marcel Astruc (1886-1979) ja toimittaja Huguette Haendel (1898-1990). Nuorelle Astrucille matematiikka oli intohimo, hän jätti opintonsa Teknillisessä korkeakoulussa ja kirjallisuudesta innostuneena kirjoitteli useita artikkeleita ajanvietelehtiin saksalaismiehityksen synkkinä vuosina. Toisen maailmansodan loppumisen jälkeen hän tutustui Jean-Paul Sartreen, Albert Camus'iin ja Juliette Grécoon, kävi usein Pariisin Latinalaiskorttelin elokuvateattereissa ja innostui Robert Bressonista, Roberto Rossellinistä, Alfred Hitchcockista ja Orson Wellesistä, jotka olivat tulevien uuden aallon kulttielokuvien tekijöitä.

Alexandre Astruc teki vuoronperään elokuvia, romaaneja ja esseitä. "Les vacances" teos julkaistiin vuonna 1945, joka oli alkusoittoa "Le rideau cramoisi" Louis Delluc-palkitulle lyhytelokuvalle vuonna 1953. Vuonna 1955 hän ohjasi elokuvan "Les Mauvaises rencontres", pääosassa Anouk Aimée, jota François Truffaut ylisti, ja josta Astruc sai Venetsian 16. elokuvajuhlilla lupaavimman uuden ohjaajan palkinnon.

Hän teki sen jälkeen elokuvasovituksen Guy de Maupassantin romaanista "L'Humble Vérité" (1883) nimeltä "Une vie" vuonna 1958, pääosassa Maria Schell ja Gustave Flaubertin romaanista "L'enseignement sentimentale" (Sydämen oppivuodet) vuonna 1962 sekä omaan käsikirjoitukseensa perustuvan avioliitto- ja emansipaatiodraaman "La proie pour l'ombre" vuonna 1960, jonka pääosassa oli Annie Girardot.

Astruc oli Francois Truffautin, Jean-Luc Godardin ja Claude Chabrolin edustaman "auteur-politiikan" edelläkävijä.

1970-luvulla Alexandre Astruc teki elokuvia televisioon kuten Jean-Paul Sartrea käsittelevän dokumentin "Sartre par lui-même" vuonna 1976 sekä Edgar Allan Poen ja Honoré de Balzacin kirjallisuuteen perustuvia televisioelokuvia. Hän julkaisi vuonna 1989 Ranskan akatemian palkinnon saaneen teoksen "Le roman de Descartes" ja antologian kriittisistä teksteistään ja muistelmistaan ​​"Le montreur d'ombres" vuonna 1996.

Alexandre Astruc kuoli 92-vuotiaana Pariisissa vuonna 2016. Hänet polttohaudattiin Père-Lachaisen hautausmaan krematoriossa. Paikalla ei ollut Ranskan Kulttuuriministeriön tai elokuvamuseo Cinémathèque Française'n edustajaa, jonka kunniajäsen ja intomielinen puolestapuhuja hän oli. Ohjaaja Jean Douchet lausui tilaisuudessa muistosanat.

Filmografia 
(k) tarkoittaa että Astruc oli myös käsikirjoittajana

 1948: Aller et retour, lyhytelokuva; Astruc teki myös toiminnallisen käsikirjoituksen
 1949: Ulysse ou Les mauvaises rencontres, lyhytelokuva
 1952: Le rideau cramoisi (k), Jules Barbey d'Aurevillyn novellikokoelmaan Les Diaboliques, Louis-Delluc palkinto
 1952: La Putain respectueuse
 1955: Les Mauvaises rencontres (k)
 1957: Amour de poche
 1958: Une vie (k)
 1960: La proie pour l'ombre (k)
 1962: L'Éducation sentimentale
 1964: Le Puits et le Pendule (Edgar Allan Poen novelliin ”Kuilu ja heiluri” (”The Pit and the Pendulum”) perustuva televisioelokuva)
 1965: Évariste Galois, lyhytelokuva
 1966: La Longue Marche (k)
 1968: Flammes sur l'Adriatique (k)

 1975: Les Grands Détectives (tv-sarjan jakso La Lettre volée) televisioelokuva Edgar Allan Poen novelliin
 1976: Sartre par lui-même, tv-dokumentti (Michel Contant'n kanssa)
 1978: Louis XI ou La naissance d'un roi
 1979: Louis XI ou Le pouvoir central
 1980: À une voix près... ou La naissance de la IIIe république
 1980: Arsène Lupin joue et perd (kuusiosainen mini tv-sarja)
 1981: Histoires extraordinaires (tv-sarjan jakso La chute de la maison Usher) Edgar Allan Poen "Usherin talon tuho" mukaan
 1989: Une fille d'Ève, Honoré de Balzacin romaanin mukaan
 1993: Albert Savarus, Honoré de Balzacin romaanin tv-sovitus, Niels Arestrup ja Dominique Sandan kanssa

Julkaisut 

 1945: Les Vacances, Éditions Gallimard
 1975: Ciel de cendres, Le Sagittaire, Roger-Nimier palkinto nuorelle kirjailijalle
 1975: La tête la première, Éditions Olivier Orban
 1977: Le Serpent jaune, romaani, Éditions Gallimard
 1979: Quand la chouette s'envole, (romaani), Le Serpent jaune´n jatko, Éditions Gallimard, Ranskan akatemian Paul-Flat -kirjallisuuspalkinto 1980 parhaasta romaanista tai kritiikkiteoksesta 30-40-vuotiaalle kirjailijalle
 1982: Le Permissionnaire, (romaani), Éditions de la Table ronde, Paris
 1989: Le roman de Descartes, Éditions Balland, Ranskan akatemian Louis-Barthou palkinto 1990, jaettu kahden muun kirjailijan kanssa
 1992: Du stylo à la caméra et de la caméra au stylo: Écrits (1942–1984), Éditions de l'Archipel
 1993: L'autre Versant de la colline, (romaani), Éditions Écriture
 1994: Évariste Galois, Groupe Flammarion
 1996: Le Montreur d'ombres, (muistelmat), Éditions Bartillat
 1997: Le Siècle à venir, (romaani), Éditions Trédaniel
 2005: Une Rose en hiver (romaani), Éditions e/dite
 2008: Les Secrets de Mademoiselle Fechtenbaum (romaani), Éditions France Univers [arkistoitu]
 2015: Le plaisir en toutes choses. Haastatteluja Noël Simsolon kanssa, Éditions Neige/Écriture [verkkoversio]

Lähteet

Aiheesta muualla 
  

Ranskalaiset elokuvaohjaajat
Vuonna 1923 syntyneet
Vuonna 2016 kuolleet