Invercargill

Invercargill on Uuden-Seelannin Eteläsaaren eteläosassa, Foveaux’nsalmen poukamassa sijaitseva kaupunki. Asukkaita on 49 830 (2001). Kaupunki toimii keskuksena alueensa lypsykarja- ja lampaanhoitotaloudelle. Siellä on myös lannoiteteollisuutta. Valtaosa kaupankäynnistä kulkeutuu kohteeseensa noin 25 kilometrin päässä sijaitsevan Bluffin sataman kautta. Kaupungin tunnetuin maamerkki on luultavasti William Sharpin suunnittelema punaisista tiilistä rakennettu 42,5 metriä korkea vesitorni, joka valmistui 1889.

Historia

Maorit saapuivat Invercargillin seudulle viimeistään 1100-luvulla Bluffin runsaiden kala- ja lintuvarantojen houkuttelemina. He harjoittivat valaanpyyntiä ja pellavakauppaa. Ensimmäiset eurooppalaiset tulivat Eteläsaaren etelärannikolle 1700-luvun lopulla.

Vuonna 1856 kenraalikuvernööri Thomas Gore Browne myöntyi maanviljelijöiden esittämään pyyntöön Bluffin sataman perustamisesta. Samalla hän ehdotti vastaavalle kaupungille nimeä Invercargill kunnianosoitukseksi skotlantilaiselle William Cargillille, joka vaikutti Otagon ja Southlandin alueiden hallinnossa.

Invercargillin alkuvaiheiden maanmittauksesta vastanneen John Turnbull Thomsonin suunnittelu leveine katuineen antaa kaupungille yhä merkittävän leimansa.

Ilmasto

Rannikkoseudulla sijaitsevan Invercargillin ilmasto on leuto, ja vuosittainen lämpötilanvaihtelu asettuu keskimäärin vain noin kymmenen celsiusasteen välille. Keskilämpötila on tammikuussa 18,6 °C ja heinäkuussa 9,5 °C.

Lähteet

Aiheesta muualla

Uuden-Seelannin kaupungit