Metsäkaktukset

Metsäkaktukset (Hylocereus) on huonosti tunnettu suku kaktuksia, jotka kukkivat öisin, sillä lepakot ovat niiden tyypillisiä pölyttäjiä.

Suvun lajit muistuttavat läheisesti yökaktuksia (Selenicereus), ja jotkin lajit tunnetaankin myös Selenicereus-nimellä. Metsä- ja yökaktukset todennäköisesti yhdistetään yhdeksi suvuksi.

Esiintymisalue on laaja kattaen trooppisen Keski-Amerikan, Etelä-Amerikan pohjoisosat sekä Karibianmeren saaria. Lajit ovat nopeakasvuisia ja useimmat myös vanhemmiten varsin suurikokoisia epifyyttejä. Kukat ovat erittäin kookkaita, yleensä 20–30 senttimetriä pitkiä (H. eli Selenicereus megalanthuksella jopa 38 cm, ks. yökaktukset). Hedelmät ovat syötäviä.

Tuntomerkit 
Metsäkaktukset ovat kiipeileviä köynnöksiä tai epifyyttejä eli päällyskasveja, runsaasti haaroittuvia, pensasmaisia ja usein ilmajuurellisia. Ne ovat varsin kookkaita ja voivat kasvaa kymmenenkin metrin pituisiksi. Varsi on tavallisesti kolmipalteinen tai kolmisärmäinen, nivelikäs, vihreä ja usein harmahtava sekä reunoiltaan kova. Areoleissa on lyhyttä villakarvaa. Piikit ovat lyhyitä ja harvalukuisia tai puuttuvat tyystin. Kukat ovat hyvin suuria, suppilomaisia, tavallisesti yöllä kukkivia, valkoisia tai harvoin punaisia. Pohjusmalja ja perikarpelli ovat tukevia, ja niissä on leveitä, kolmiomaisia ja lehtimäisiä suomuja. Kookas hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, tavallisesti punainen, mehevä, leveiden suomujen peittämä, usein syötävä ja epäsäännöllisesti avautuva; hedelmässä voi olla jäljellä kukan jäänteitä. Siemenet ovat pieniä, pitkänomaisia tai munuaisen muotoisia, kiiltävän mustia ja toisinaan sileitä.

Levinneisyys 
Metsäkaktukset ovat kotoisin Etelä-Meksikosta Etelä-Amerikan pohjoisosiin ulottuvalta ja Karibian alueelta.

Käyttö 
Suvun tärkeimpiä lajeja kasvatetaan Suomessakin usein myytävien hedelmien vuoksi. Erityisesti Kaakkois-Aasiassa viljeltävän Hylocereus undulatuksen hedelmä tunnetaan punaisena pitaijana. Keltaisen pitahayan nimellä puolestaan myydään ananasmetsäkaktuksen (Hylocereus megalanthus eli Selenicereus megalanthus) hedelmiä.

Lajit 
Metsäkaktuksia tunnetaan kaikkiaan 18 lajia.
 Hylocereus calcaratus → Selenicereus calcaratus – kannusmetsäkaktus
 Hylocereus costaricensis → Selenicereus costaricensis – vahametsäkaktus
 Hylocereus escuintlensis → Selenicereus escuintlensis – hoikkametsäkaktus
 Hylocereus estebanensis
 Hylocereus guatemalensis → Selenicereus guatemalensis – liekkimetsäkaktus
 Hylocereus lemairei
 Hylocereus microcladus
 Hylocereus minutiflorus
 Hylocereus monacanthus → Selenicereus monacanthus – antillienmetsäkaktus
 Hylocereus ocamponis → Selenicereus ocamponis – meksikonmetsäkaktus
 Hylocereus peruvianus
 Hylocereus polyrhizus
 Hylocereus purpusii
 Hylocereus scandens
 Hylocereus stenopterus
 Hylocereus triangularis → Selenicereus triangularis – maljametsäkaktus
 Hylocereus trigonus → Selenicereus trigonus – karibianmetsäkaktus
 Hylocereus undatus → Selenicereus undatus – tarhametsäkaktus eli metsäkaktus, pitaijakaktus

Lähteet 
 Anderson E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88912-498-9.
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Hylocereus.

Viitteet 

Kaktuskasvit