ICF-luokitus

ICF-luokitus (International Classification of Functioning, Disability and Health) on WHO:n luokitusperheeseen kuuluva toimintakyvyn, toimintarajoitteiden ja terveyden kansainvälinen luokitus. Luokitus periaatteessa sitoo WHO:n jäsenvaltioita. Luokituksen on suomennuttanut ja julkaissut Stakes vuonna 2004. ICF täydentää WHO:n toista, terveydenhuollon vakiintunutta ja paljon laajempaa ICD-luokitusta, joka tunnetaan nimellä Kansainvälinen tautiluokitus. Tästä luokituksesta on käytössä jo 10. versio, ICD-10.

Tavoitteet ja sisältö 
ICF tarjoaa yhtenäisen ja kansainvälisesti sovitun viitekehyksen toiminnallisen terveyden kuvaamiseen. ICF:n aihealueet ovat (1) Ruumiin/kehon toiminnot ja ruumiin rakenteet ja (2) Suoritukset ja osallistuminen. ICF ei ole edeltäjänsä, vuonna 1980 ilmestyneen ICIDH-luokituksen tapainen ”sairauksien seurausten luokitus”, vaan siitä on kehitetty ”terveyden osatekijöiden” luokitus. Luokitus koskee kaikkia ihmisiä ja sen mittarit sisältävät sekä positiivisen että negatiivisen pään.
ICF-luokituksen tavoitteena on
 tarjota tieteellinen perusta ymmärtää ja tutkia toiminnallista terveydentilaa sekä terveyteen liittyvää toiminnallista tilaa, niiden vaikutuksia ja niitä määritteleviä tekijöitä;
 luoda yhteinen kieli kuvaamaan toiminnallista terveydentilaa sekä terveyteen liittyvää toiminnallista tilaa tarkoituksena parantaa eri käyttäjäryhmien välistä viestintää (kuten terveydenhuollon työntekijät, tutkijat, päättäjät ja suuri yleisö, mukaan luettuina henkilöt, joilla on toiminnanrajoitteita);
 mahdollistaa tietojen vertaaminen eri maiden, terveydenhuollon erikoisalojen, palveluiden ja eri ajankohtien välillä;
 tarjota järjestelmällinen koodausmenetelmä terveydenhuollon tietojärjestelmiä varten.

Yleisimmällä tasolla luokituksessa on kaksi osaa, joista kumpikin jakaantuvat kahteen osa-alueeseen:
 Toimintakyky ja toimintarajoitteet
 ruumiin/kehon toiminnot ja ruumiin rakenteet
 suoritukset ja osallistuminen
 Kontekstuaaliset tekijät
 ympäristötekijät
 yksilötekijät

Viimeinen osa-alue, yksilötekijät, on toistaiseksi vielä kehittelemättä.

ICF:n yksiportainen luokitus on
Ruumiin/kehon toiminnot
Mielentoiminnot
Aistitoiminnot ja kipua
Ääni- ja puhetoiminnot
Sydän ja verenkierto-, veri-, immuuni- ja hengitysjärjestelmän toiminnot 
Ruoansulatus-, aineenvaihdunta- ja umpieritysjärjestelmän toiminnot
Virtsa- ja sukuelin- sekä suvunjatkamisjärjestelmän toiminnot
Tuki- ja liikuntaelimistöön ja liikkeisiin liittyvät toiminnot
Ihon ja ihoon liittyvien rakenteiden toiminnot
Ruumiin rakenteet
Hermojärjestelmän rakenteet
Silmä, korva ja niihin liittyvät rakenteet
Ääneen ja puheeseen liittyvät rakenteet
Sydän ja verenkierto-, immuuni- ja hengitysjärjestelmän rakenteet
Ruoansulatus-, aineenvaihdunta- ja umpieritysjärjestelmän rakenteet
Virtsa- ja sukuelin- sekä suvunjatkamisjärjestelmän rakenteet
Liikkeeseen liittyvät rakenteet
Ihon rakenne ja ihoon liittyvät rakenteet
Suoritukset ja osallistuminen
Oppiminen ja tiedon soveltaminen
Yleisluontoiset tehtävät ja vaateet
Kommunikointi
Liikkuminen
Itsestä huolehtiminen
Kotielämä
Henkilöiden välinen vuorovaikutus ja ihmissuhteet
Keskeiset elämänalueet
Yhteisöllinen, sosiaalinen ja kansalaiselämä
Ympäristötekijät
Tuotteet ja teknologiat
Luonnonmukainen ympäristö ja ihmisen tekemät ympäristömuutokset
Tuki ja keskinäiset suhteet
Asenteet
Palvelut, hallinto ja politiikat

Luokitusopas sisältää kaksiportaisen luokituksen ja sitä tarkentavan yksityiskohtaisen luokituksen määritelmineen.

ICF-luokituksen tulevaisuuden haasteet 

IFC-luokituksen julkistuksen jälkeen (2001) on laadittu vastaava lapsia koskeva luokitus. Jäsenmaissa on käynnissä myös useita kehittämishankkeita luokituksen arviointimenetelmien ja käyttötapojen kehittämiseksi. ICF-luokitus on laadittu mahdollisimman käyttäjäystävälliseksi ja ISO-standardin periaatteita noudattavaksi. 
ICF-luokituksen käytön tulevaisuutta ja kehitystä ennakoidaan ICF-käsikirjassa seuraavaan tapaan: 
ICF-luokituksen kansallisen käytön edistäminen kansallisten tietokantojen luomiseksi
kansainvälisen tiedoston ja tietämystä koskevan kehikon luominen kansainvälisiä vertailuja varten
mallien rakentaminen sosiaalietuus- ja eläkeratkaisujen pohjaksi
perheenjäsenten toimintarajoitteiden ja toimintakyvyn tutkiminen
Yksilötekijät-osa-alueen rakentaminen
tarkkojen operationaalisten määritelmien luominen kuvauskohteille tutkimustarkoituksiin
arviointivälineiden kehittäminen seulontaa ja mittausta varten
käytännön työkalujen, kuten tietokoneohjelmien ja arviointilomakkeiden, laatiminen
ICF-luokituksen liittäminen elämänlaatu-käsitteisiin ja subjektiivisen hyvinvoinnin mittaamiseen
tutkimukset hoidon ja interventioiden sovittamisesta yhteen henkilön tilanteen kanssa
ICF-luokituksen käytön edistäminen eri terveydentiloja vertailevissa tieteellisissä tutkimuksissa
ICF-luokituksen käyttöä koskevan koulutusaineiston luominen
ICF-koulutus- ja ICF-tietokeskusten perustaminen eri puolille maailmaa
lisätutkimus, jonka tarkoituksena on ympäristötekijäluokituksessa vaadittavan yksityiskohtaisuuden lisääminen sekä vakioidun ympäristön että nyky-ympäristön kuvaamiseksi

Suomessa ICF-luokituksen soveltamisen ja kehittämisen koordinaatio on ollut Stakesin vastuulla. Vuosina 2007–2010 Kansanterveyslaitoksen johdolla toimiva Toimintakykyverkosto-hanke käyttää yhtenä taustateoriana ICF-luokitusta. Heinäkuun alusta 2007 tuli voimaan laki sosiaali- ja terveydenhuollon asiakastietojen sähköisestä käsittelystä (159/2007), jonka soveltamissa potilasasiakirjojen tietorakenteissa on mahdollistaa käyttää ICF-luokitusta. Lain mukaan Kansaneläkelaitos hoitaa potilasasiakirjojen säilytyksen ja Stakes vastaa koodistopalvelun sisällöstä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla  
International Classification of Functioning, Disability and Health (ICF) - WHO - englanniksi

Kuntoutus
Luokittelujärjestelmät