Hermetica

Hermetica on joukko myöhäisantiikin aikaisia hermetistisiä kirjoituksia, jotka väittävät sisältävänsä salattua viisautta ja jotka pantiin yleensä Hermes Trismegistoksen nimiin. Joukko säilyneitä kreikankielisiä kirjoituksia 100- ja 200-luvuilta koottiin ja käännettiin latinaksi renessanssin aikana, ja näin syntyi kokoelma nimeltä Corpus Hermeticum. Alun perin tekstejä oli kuitenkin paljon enemmän, ja niitä oli kirjoitettu muun muassa syyrian, arabian, armenian ja koptin kielillä.

Historia

Ajoitus 

Hermetististen tekstien tarkka ajoittaminen on vaikeaa, mutta ne on todennäköisesti koottu ja kirjoitettu viimeistään ensimmäisen ja kolmannen vuosisadan jaa. välisenä aikana.

Jo ennen antiikin aikaa egyptiläiset papit olivat koonneet yhteen suuren joukon muinaisia viisaustekstejä, mutta kun Aleksanteri Suuri oli valloittanut Egyptin 332 eaa., papisto sai hyvän syyn kääntää niitä myös kreikaksi. Mahdollisesti he halusivat näyttää valloittajille, että kyllä Egyptinkin kulttuuri oli pitkälle kehittynyt, ei vain Kreikan. Papit julkaisivat tekstit Thot-jumalan nimissä. Thot oli muinaisen Egyptin viisauden jumala ja jumalallinen opas, joka ohjasi kuolleitten sieluja tuonpuoleiseen. Thot-jumalan vastine kreikkalaisessa mytologiassa oli Hermes, minkä vuoksi egyptiläiset papit viisaustekstejä kreikaksi julkaistessaan merkitsivät niiden tekijäksi nimimerkin ”Hermes Trismegistos”. Nimen loppuosa on muinaiskreikkaa ja tarkoittaa ”kolmesti suurin”. 

Renessanssiaikana kaikkien tekstien uskottiin olevan peräisin Mooseksen ajan Egyptistä. Klassisen kirjallisuuden tutkija Isaac Casaubon osoitti vuonna 1614 tekstien sanaston perusteella, että jotkut teksteistä, erityisesti filosofiaa käsittelevät, käyttivät liian myöhäistä oppisanastoa ollakseen niin vanhoja. Myöhempi tutkimus on myöntänyt tekstien aiemmin oletettua nuoremman iän mutta katsonut tekstien jatkavan faaraoiden Egyptin kulttuuria enemmän kuin aiemmin on usein ajateltu. Luonteeltaan tekstit ovat kuitenkin hyvin eklektisiä.

Kirjoittaja ja yleisö 

Vaikka tekstit esittävät usein olevansa egyptiläisen papiston tekstejä tai Egyptissä käytyjä keskusteluja, niiden käyttämän kielen hellenistiset piirteet osoittavat kreikkalaiseen alkuperään. On kuitenkin todennäköistä, että salanimiä käyttäneet kirjoittajat katsoivat olevansa enemmän egyptiläisiä kuin Aleksandrian kreikkalaisia. Tämä näkyy esimerkiksi siinä, että tekstit katsovat egyptin kielen olevan ylivertainen, ja Asklepios sisältää verisen profetian ”ulkomaalaisten” karkottamisesta ja pakanallisen Egyptin jälleenpystyttämisestä.

Renessanssiaikana Hermetican harrastajat pitivät kokoelmaa okkultistisen filosofian huipentumana. Useista piirteistä voi kuitenkin päätellä, että tekstit oli tarkoitettu laajempaan käyttöön. Esimerkiksi uusplatonilaiset filosofit, jotka lainasivat usein Orfeuksen, Zarathustran, Pythagoraan ja muiden legendaaristen hahmojen nimiin laitettuja apokryfisiä kirjoituksia, eivät juuri koskaan lainanneet Hermes Trismegistosta. Teksteistä on löydetty viittauksia siihen, että ne olisivat mahdollisesti olleet alempien luokkien käytössä. Näin ne saattavat tarjota näkökulman Rooman valta­kunnan poliittisesti marginaalisten ei-roomalaistan ja ei-kreikkalaisten pakanakansojen uskonnolliseen ajatteluun.

Vaikutus renessanssiaikana 

Hermetistiset tekstit olivat vielä 400-luvulla niin tunnettuja, että esimerkiksi kirkkoisä Augustinus hyökkäsi niitä vastaan teoksessaan Jumalan valtio. Tekstit kuitenkin katosivat Länsi-Euroopasta keskiajalla. Bysantista kuitenkin löytyi käsikirjoituksia, ne julkaistiin, ja niistä tuli tunnettuja Italiassa renessanssin aikana. Erityisen merkittävä oli Marsilio Ficinon latinankielinen käännös teksteistä, joka julkaistiin vuonna 1471 nimellä De potestate et sapientia Dei. Ficinon käyttämästä käsikirjoituksesta puuttui osa nykyisissä laitoksissa olleista tutkielmista. Ne käänsi Ficinosta riippumatta, toisesta käsikirjoituksesta hänen aikalaisensa Lodovico Lazzarelli, ja ne julkaistiin vuonna 1507.

Hermetican julkitulo vaikutti renessanssiajan ajattelun ja kulttuurin kehitykseen ja erityisesti alkemiaan ja nykymagiaan. Hermetica vaikutti myös useisiin filosofeihin, kuten Giordano Brunoon ja Pico della Mirandolaan, joka oli Ficinon oppilas. Amsterdamilaisen Bibliotheca Philosophica Hermetica -kirjaston aarteisiin kuuluu vuonna 1471 julkaistu Corpus Hermeticum.

Sisältö 

Suurin osa hermetistisistä teksteistä on dialogeja — antiikin aikana suosituin opetustekstien muoto. Dialogeissa Hermes Trismegistos johdattaa oppilaitaan salattuun viisauteen.

Aihealueiltaan tekstit ovat laaja-alaisia. Usein ne käsittelevät jumalan ykseyttä ja hyvyyttä, kehottavat sielun puhdistamiseen ja puolustavat pakanallisia uskonnollisia käytäntöjä, kuten jumalankuvien kunnioitusta. Jotkin käsittelevät alkemiaa, magiaa tai niihin liittyviä aiheita. Jotkut sisältävät puolestaan gnostilaisuuteen tai uusplatonismiin vivahtavia pohdiskeluja. Tekstit olivatkin tulosta ensimmäisten vuosisatojen pakanallisten virtausten synkretistisestä yhdistymisestä. Muita esimerkkejä tuolta ajalta ovat gnostilaisuuden ja uusplatonismin lisäksi Kaldean oraakkelit sekä myöhempi orfilainen ja pythagoralainen kirjallisuus.

Toisin kuin jotkin gnostilaiset kirjoitukset ei Hermetica sisällä viittauksia juutalaisiin eikä kristillisiin teksteihin, ja tämä vaikuttaa tarkoitukselliselta. Tekstit sisältävät kuitenkin joitakin heijastumia Raamatun aiheista, mikä korostaa juutalaisten, kreikkalaisten ja egyptiläisten virtausten läheistä joskaan ei kitkatonta kosketusta hellenistisessä Aleksandriassa. Toisin kuin orfilainen kirjallisuus eivät Hermetican tekstit pyri selittämään kreikkalaista tarustoa. Kun tekstejä verrataan kaldealaisiin oraakkeleihin ja uusplatoniseen filosofiaan, eivät tekstit viittaa paljonkaan metafyysisen filosofian yksityiskohtiin vaan ne keskittyvät enemmänkin käytäntöön.

Corpus Hermeticumin tekstit 

Seuraavat otsikot on annettu kahdeksastatoista tutkielmasta kolmelletoista G. R. S. Meadin englanninkielisessä käännöksessä:

 Poimandres, Ihmisten Paimen
 Asklepios (tai Asklepiokselle)
 Pyhä saarna
 Malja eli monadi
 Ilmituomattomin Jumala on kaikkein ilmituoduin
 Jumalassa yksin on hyvyys eikä missään muualla
 Suurin paha ihmisten keskuudessa on tietämättömyys Jumalasta
 Mikään olevainen ei häviä, mutta erehtyväiset ihmiset sanovat muutoksia tuhoutumiseksi ja kuolemiseksi
 Ajattelusta ja aistimisesta
 Avain
 Syvenny Hermeeseen
 Yhteisestä mielestä
 Salainen vuorisaarna.

Kahdeksantoista tutkielmaa on julkaistu myös seuraavilla nimillä:

 Ensimmäinen kirja
 Toinen kirja. Nimeltään Poimandres
 Kolmas kirja. Nimeltään Pyhä saarna
 Neljäs kirja. Nimeltään Avain
 Viides kirja
 Kuudes kirja. Nimeltään Että vain Jumalassa on hyvyys
 Seitsemäs kirja. Hänen salainen saarnansa Uudestisyntymisen Vuorella, ja
 Hiljaisuuden harjoittaminen. Hänen pojalleen Tatille
 Kahdeksas kirja. Että suurin paha ihmisissä on tietämättömyys Jumalasta
 Yhdeksäs kirja. Yleismaailmallinen saarna Asklepiokselle
 Kymmenes kirja. Syvenny Hermeeseen
 Yhdestoista kirja. Yhteisestä mielestä Tat'ille
 Kahdestoista kirja. Hänen maljansa eli monadi
 Kolmastoista kirja. Aistimisesta ja ymmärtämisestä
 Neljästoista kirja. Toiminnasta ja aistimisesta
 Viidestoista kirja. Totuudesta hänen pojalleen Tat'ille
 Kuudestoista kirja. Että mikään olevainen ei voi hävitä
 Seitsemästoista kirja. Asklepiokselle, kuinka saavuttaa todellinen viisaus

Hermetican tekstit Corpus Hermeticumin ulkopuolella 

Vaikka suurin osa hermetistisestä kirjallisuudesta oli kreikankielisen Rooman valtakunnan asukkaiden luomaa, ei tämä kirjallisuuden laji silti kuollut Rooman kukistuessa eikä se rajoittunut pelkästään kreikan kieleen. Hermetististä kirjallisuutta luotiin edelleen muun muassa koptin, syyrian, arabian armenian kielellä sekä Bysantin kreikaksi. Kuuluisimpia esimerkkejä myöhemmästä hermetistisestä kirjallisuudesta on Smaragditaulu (Tabula Smaragdina), joka tunnetaan keskiajan latinankielisistä ja arabiankielisistä käsikirjoituksista. Se on mahdollisesti ollut alun perin syyriankielinen.

Vuonna 1945 löydetty Nag Hammadin kirjasto sisälsi hermetistisen tekstin, jota tutkijain enemmistö ei ollut lainkaan tuntenut. Kirjoituksen nimi on Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä, ja se käsittelee hermetististä initiaatiota gnosikseen. Se on johtanut tulkitsemaan hermetismin kokonaisuutta uudelleen, erityisesti Jean-Pierre Mahén tutkimusten ansiosta.

Katso myös 

 Hermetismi

Kirjallisuutta 

  Suomennos pohjaa englanninkieliseen käännökseen.

Lähteet 

 
 The Divine Pymander of Hermes Mercurius Trismegistus, englanninkielinen käännös John Everard. London, 1650.
 
 Thrice Great Hermes: Studies in Hellenistic Theosophy and Gnosis, Volume II, englanninkielinen käännös G. R. S. Mead (London: Theosophical Publishing Society, 1906).

Viitteet

Aiheesta muualla 

 The Corpus Hermeticum, G. R. S. Meadin käännös — The Gnostic Society Library 
 The Divine Pymander in XVII books, John Everardin käännös — Adam McLean's Alchemy Web Site 
 Corpus Hermeticum: Kolmastoista kirja: Tat puhuttelee Hermestä , suomentanut J. Nefastos. Käännetty Salaman-Oyen-Whartonin englanninkielisestä käännöksestä (Inner Traditions 2000)
 Genest, Jeremiah: The Corpus Hermetica  
 Ockenström, Lauri: Hermeettisten Corpus hermeticumin ja Asclepiuksen vaikutus Marsilio Ficinon ihmiskeskeiseen ajatteluun Historian ja etnologian laitos, Jyväskylän yliopisto. 2007.

Antiikin kreikankieliset kirjat
Gnostilaisuus
Hermetismi