Viettelyksen vaunu

Viettelyksen vaunu (A Streetcar Named Desire) on yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1951. Sen on ohjannut Elia Kazan, ja sen pääosia näyttelevät Vivien Leigh ja Marlon Brando. Elokuva perustuu Tennessee Williamsin samannimiseen näytelmään vuodelta 1947. 

Elokuva valittiin vuonna 1993 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä  amerikkalais­elokuvia. American Film Institute listasi sen sijalle 45 sadan parhaan amerikkalaiselokuvan luettelossaan vuonna 1998. Vuonna 2015 elokuvan soundtrack-albumi valittiin mukaan merkittävien äänitteiden National Recording Registry -kokoelmaan.

Yleistä

Elokuva sai aikoinaan kaksitoista Oscar-ehdokkuutta ja voitti neljä Oscaria. Marlon Brando oli neljästä ehdokkaana olleesta näyttelijästä ainoa, joka ei saanut patsasta. Sekä Vivien Leigh että Brando olivat näytelleet roolinsa teatterissa ennen elokuvaa, Leigh Lontoossa ja Brando Broadwaylla. Jessica Tandy esitti Blanchea Broadwaylla, mutta Leigh sai filmiroolin, sillä pääosaan haluttiin suuri tähti. 

Viettelyksen vaunun Suomessakin ilmestynyt DVD-painos on ohjaajan versio, jossa on kolme minuuttia elokuvasta alun perin sensuroitua materiaalia. Sensuroituja kohtauksia pidettiin aikoinaan eroottisuutensa takia sopimattomana elokuvaan. Alkuperäisessä näytelmässä käsiteltiin monien muiden Tennessee Williamsin näytelmien tavoin homoseksuaalisuutta. Viittaukset tähän puuttuvat elokuvasta, sillä aihe oli 1950-luvun Hollywoodissa tabu. 

Viettelyksen vaunua pidetään Marlon Brandon läpimurtoroolina. Sen ansiosta hänestä tuli yksi aikansa suurimmista miestähdistä ja seksisymboleista. Elokuva toi Brandolle hänen ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa.

Suomen kansallisfilmografian Elonetin tietokannasta selviää että televisioesityksissä ja videolevityksessä elokuvasta on käytetty myös nimeä ”Viettelysten vaunu”.

Näytelmän nimi viittaa New Orleansin raitiotielinjaan ”Desire”, joka sai nimensä kadusta Desire Street.

Juoni

Opettajatar Blanche DuBois (Vivien Leigh) matkustaa raskaana olevan sisarensa Stellan (Kim Hunter) luo New Orleansiin. Stella on mennyt naimisiin amerikanpuolalaisen Stanley Kowalskin (Marlon Brando) kanssa. Blanche ja Stanley eivät tule keskenään toimeen. Blanche on menettänyt koko omaisuutensa, myös hänen ja sisarensa perinnön. Stanley ärähtää, sillä Stellan aviomiehenä hän pitää oikeutenaan osuutta vaimonsa perintöön.

Blanche elää haavemaailmassa. Hän aloittaa suhteen Stellan ja Stanleyn tuttavan Mitchin (Karl Malden) kanssa. He suunnittelevat naimisiinmenoa. Suhde kariutuu, kun Stanley saa selville ja paljastaa, että Blanchella on ollut suhde alaikäisen oppilaansa kanssa. 

Lopulta Stellan synnytys alkaa ja hän lähtee sairaalaan. Stanley, onnellisena isäksi tulostaan, palaa kotiinsa ja ryhtyy juomaan. Blanche, omassa haavemaailmassaan, vieraantuu todellisuudesta yhä enemmän. Humalainen Stanley raiskaa Blanchen. Blanche menettää järkensä lopullisesti ja hänet viedään mielisairaalaan. 

Näytelmässä Stella hyväksyy Stanleyn tekemän raiskauksen osana hänen luontoaan, mutta elokuvassa Stella jättää Stanleyn.

Näyttelijät

Palkinnot

 Oscar-palkinto: Paras miessivuosa: Karl Malden
 Oscar-palkinto: Paras naispääosa: Vivien Leigh
 Oscar-palkinto: Paras naissivuosa: Kim Hunter
 Oscar-palkinto: Paras lavastus:  Richard Day ja George James Hopkins
 BAFTA: Paras brittiläinen näyttelijätär: Vivien Leigh
 Golden Globe: Paras naissivuosa: Kim Hunter

Lähteet

Aiheesta muualla

 
 Viettelyksen vaunu Filmsiten sivuilla

Vuoden 1951 yhdysvaltalaiset elokuvat
Elia Kazanin ohjaamat elokuvat
Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Yhdysvaltalaiset näytelmiin perustuvat elokuvat
Yhdysvaltalaiset draamaelokuvat
Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saaneet elokuvat
Parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon saaneet elokuvat