Norjan rautateiden opastinjärjestelmä

Norjan rautateiden opastinjärjestelmä on Norjan rataverkolla rautatieliikenteen ohjaukseen käytettävä visuaalisista kiinteistä merkeistä ja muuttuvaa informaatiota antavista opastimista koostuva kokonaisuus.

Ensimmäiset Norjan rataverkolle sijoitetut siipiopastimet otettiin käyttöön Drammenin rautatieasemalla vuonna 1893. Ensimmäiset valo-opastimet asennettiin rataverkolle 1924. Nykyisin Norjan rataverkolla on käytössä vain valo-opastimia.

Varsinaisista opastimista ja merkeistä koostuvaa järjestelmää täydentävät viheltimillä annettavat merkit sekä käsiopasteet.

Valo-opastimet

Opastinvalojen merkitys
Norjan rataverkolla eri värisillä opastinvaloilla on seuraavat päämerkitykset:

 punainen — aina seis-opaste.
 violetti — pysähdy ennen seuraavaa tasoylikäytävää
 keltainen — aja varovasti, seuraava opastin näyttää seis
 vihreä — ajon salliva opaste
 valkoinen — linja vapaa.

Valo-opastimien opasteet
Valo-opastimilla annettavat perusopasteet.

Pääopastimet

Turvattaessa kulkutie suoralle raiteelle opastin näyttää opastetta 22, joka annetaan kahdella vihreällä valolla. Mikäli lampuista toinen on palanut, muuttuu opaste rajoittavammaksi opasteeksi 21, mutta sallii silti opastimen ohittamisen.

Esiopastin 

Kun esiopastimella näytetään opastetta 24, opastimen vianetsintälogiikka testaa ensin keltaisen valon tuottavan hehkulampun ja sytyttää sen. Vasta tämän jälkeen lyhyellä viiveellä syttyy vihreä valo. Keltaisen valon toiminta tarkastetaan, koska jos keltaisen valon tuottava hehkulamppu on rikki, muuttuu opaste sallivammaksi kuin opastimen turvallisuusnäkökohtien mukaan tulisi näyttää. Mikäli keltainen valo ei syty, ei opastimeen saada myöskään vihreää valoa, jolloin opastin jää pimeäksi. Kuljettajan on tulkittava pimeänä oleva opastin seis-opasteeksi.

Lähteet
 Norjan rautateiden junaturvallisuussääntö

Rautatietekniikka
Norjan rautatieliikenne