Erytritoli

Erytritoli on sokerialkoholi eli polyoli. Erytritolin E-koodi on E968 ja se on hyväksytty EU:ssa elintarvikelisäaineeksi. Sitä käytetään lähes kalorittomana makeutusaineena, jolla ei ole merkittäviä laksatiivisia vaikutuksia. Erytritoli on noin 0,6 kertaa yhtä makeaa kuin sakkaroosi (pöytäsokeri), ja maistuu hiukan happamalta sakkaroosin tapaan. Erytritolilla ei ole merkittävää jälkimakua, mutta sen vesiliukeneminen sitoo energiaa aiheuttaen siten viileän "maun". Sitä voidaan käyttää myös makeisissa ja leipomotuotteissa rakenteenparantajana.

Erytritolia on luonnossa pieniä määriä mm. monissa hedelmissä, sienissä ja käytetyissä eli fermentoiduissa ruuissa. Ainetta on luonnostaan vähän myös ihmisissä: mm. mykiössä, aivo-selkäydinnesteessä ja veriseerumissa.

Erytritoli ei aiheuta kariesta eli hammasmätää, ja sen on eräässä tutkimuksessa havaittu olevan ksylitolia tehokkaampi kariesta ehkäisevä aine. Syötynä erytritoli myös lisää väliaikaisesti syljen eritystä ksylitolin tapaan.

Kemia

Erytritoli ei ole juurikaan hygroskooppinen. Kuten muut polyolit, se ei läpikäy Maillard-reaktioita tai ruskistumista, sillä siitä puuttuu näihin vaadittu aldehydi-ryhmä. Erytritoli liukenee veteen huonommin kuin sakkaroosi ja muut polyolit. Sen liukeneminen veteen on endoterminen reaktio (ΔH ≈ -45 cal/g). Asia on samoin muidenkin polyolien kohdalla, mutta erytritolin ΔH on suuri. Yleisistä polyoleista vain ksylitolin veteen liukenemisen entalpia (ΔH ≈ -35 cal/g) on lähellä erytritolin ΔH-arvoa. Erytritolin lämpöarvo on 17,2 kJ/g (4,1 kcal/g).

Erytritoli on mesoyhdiste ja sen diastereomeeri on treitoli.

Aineenvaihdunta
Erytritolin glykeeminen indeksi on noin 0 (jos glukoosi = 100), eikä sen syöminen lisää merkittävästi insuliinin vapautumista vereen. Erytritolissa on ravintoenergiaa noin 0,2 kcal/g (1 kJ/g), mutta EU-säädösten mukaan ruokapakkauksiin sen ravintoenergiaksi tulee merkitä 0 kcal/g. Ihmisillä erytritolista noin 90 % imeytyy suolistosta ja tämä poistuu pääosin virtsan mukana lähes muuttumattomana – keho ei juurikaan muunna ainetta energiaksi. Suolistobakteerit pystyvät fermentoimaan erytritolia todennäköisesti hyvin huonosti mm. kaasuiksi, joten loput 10 % imeytymättömästä erytritolista poistuu pääosin ulosteen mukana. Ihmiset sietävät erytritolia muita polyoleja paljon paremmin erityisesti sen verrattain helpon suolistollisen imeytymisen vuoksi. Siten erytritoli ei helposti aiheuta osmoottisesti ripulia toisin kuin useat muut laksatiiviset polyolit (esim. sorbitoli).

Ruokapitoisuudet
Alla on joitakin erytritolin (usein pieniä) pitoisuuksia ruuissa.

Valmistus
Erytritolia tuotetaan teollisesti entsyymeillä, osmofiilisillä hiivoilla tai muilla sienimikrobeilla. Esimerkkejä ovat hiivat Moniliella pollinis ja Trichosporonoides megachilensis. Lähtöaine on usein vehnä- tai maissitärkkelys. Näiden molekyyliketjua esipilkotaan hydrolyyttisesti glukoosiksi ja muiksi lyhyemmiksi sokereiksi. Mikrobit lisätään hydrolyysiseokseen. Ne käyttävät seoksen sokereita erytritoliksi ja pieniksi määriksi glyserolia ja ribitolia. Mikrobit inaktivoidaan, seos suodatetaan ja puhdistetaan useasti. Lopussa seoksen erytritolipitoisuutta kasvatetaan ja se kiteytetään ulos ylikylläisestä seoksesta yli 99,5-prosenttisesti puhtaaksi erytritoliksi.

Kemiallisia synteesejä erytritolin tuottoon ei käytetä teollisesti hinnan vuoksi. Erytritolia voidaan syntetisoida vaikkapa 2-buteeni-1,4-diolista, pelkistämällä meso-viinihappoa tai hapettamalla 4,6-orto-etylideeni-D-glukoosia (CAS 13224-99-2).

Historia
Erytritolin eristi A. Lamy 1852 Protococcus vulgaris -levästä, jota kutsutaan nykyään nimellä Apatococcus lobatus. Lamy kutsui ainetta nimellä "phycit". 1900 aineen eristivät Bamberger ja Landsiedl Trentepohlia jolithus -levästä.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
PubChem: Erythritol 
Human Metabolome Database: Erythritol 
Food Component Database (FooDB): Erythritol 
DrugBank: Erythritol 
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Erythritol 
ChemBlink: Erythritol 

Alkoholit
Sokerit
Makeutusaineet