Patricia Kaas

Patricia Kaas (5. joulukuuta 1966 Forbach, Lorraine) on ranskalainen laulaja. Kaas on yksi Ranskan musiikkihistorian menestyneimpiä naislaulajia ja hänen musiikkityylinsä on hienoinen sekoitus chansonia, jazzia ja poppia. Häntä verrataan usein Celine Dioniin ja Lara Fabianiin. Kaas on myynyt kaikkiaan yli 16 miljoonaa levyä maailmanlaajuisesti. Hänen kolmas levynsä, Je te dis vous, on saavuttanut suurimman kansainvälisen suosion, muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Venäjällä, Saksassa, Sveitsissä, Alankomaissa, Belgiassa, Kanadassa ja Koreassa.

Vuonna 2002 Patricia nähtiin valkokankaalla romanttisessa komediassa: And Now... Ladies And Gentlemen. Hän näytteli jazzlaulajaa; vastanäyttelijänä oli Jeremy Irons.

Elämäkerta 
Patricia Kaas syntyi 5. joulukuuta 1966 Ranskan Lorrainessa Forbachissa, lähellä Saksan rajaa, ja on nuorin seitsemästä lapsesta (viisi poikaa ja kaksi tyttöä). Perheen isä Joseph oli ranskalainen kaivostyöntekijä ja äiti Irmgard saksalainen. Kaas varttui Forbachin ja Saarbrückenin välillä olevassa Stiring-Wendelissä, lähellä Ranskan rajaa. Kuusivuotiaaksi asti hän puhui saksan murretta. Hänen ranskalainen ja saksalainen perintönsä johti jatkuvaan kiinnostukseen parantaa kahden maan välisiä suhteita. 

Äiti kannusti Kaasia laulajauralle jo varhaislapsuudesta lähtien. Kahdeksanvuotiaana Kaas lauloi Sylvie Vartanin, Dalidan, Claude François'n ja Mireille Mathieun kappaleita, mutta myös englanninkielisiä kappaleita, kuten New York, New York, erilaisissa pienemmissä tapahtumissa, kuten hänen veljensä häissä. Hän saavutti ensimmäisen suuren menestyksensä voittamalla poplaulukisan. Jo ensiesiintymisessä kuului Kaasin äänen karheus ja savuisuus, ja myöhemmin häntä vertailtiin Édith Piafiin ja Marlene Dietrichiin.

Kaas teki ensimmäiset aloitteensa musiikkialalla 13-vuotiaana, kun hän veljensä Egonin avulla allekirjoitti sopimuksen saarbrückeniläisen klubin Rumpelkammerin kanssa. Kaas käytti peitenimeä Pady Pax, jonka hän sai stiring-wendelsiläiseltä yhteyeeltä Pax Majorettes, jonka jäseniä hän ja hänen siskonsa Carine olivat. Seuraavien seitsemän vuoden aikana hän esiintyi myös Dob's Lady Killer -nimisen yhtyeen kanssa. Kuusitoistavuotiaana hän työskenteli mallina mallitoimistossa Metzissä. Kaasin ensimmäinen läpilyöntiyritys musiikkimaailmassa ei kuitenkaan onnistunut. Eräs tuottaja hylkäsi hänet väittämällä, että maailma ei tarvitse toista Mireille Mathieuta. Kaasin tuottaja oli tuolloin arkkitehti Bernard Schwartz.

Ura

Jalouse (1985-1987) 
19-vuotias Kaas sai vihdoin 1985 ensimmäisen laulunsa julki. Se oli ranskalaisen näyttelijän Gérard Depardieun ansiota. Schwartz näki Kaasin laulavan Rumpelkammerissa Saarbrückenissä ja esitteli hänet lauluntekijä François Bernheimille. Bernheim oli työskennellyt Kaasin kanssa ja sai Depardieun tekemään laulajalle kappaleen. Depardieu valmisti siten Kaasin ensimmäisen singlen Jalouse (suom: 'mustasukkainen'), jonka on kirjoittanut Bernheim ja Depardieun vaimo Elisabeth. EMI julkaisi sinkun, mutta kappale ei menestynyt erityisemmin. Kaasin ja Depardieun tapaaminen oli kuitenkin yksi tärkeimmistä tapahtumista laulajattaren taiteellisen uran alkuvaiheessa.

Mademoiselle chante le blues (1987-1990) 
Jalouse-kappaleen ja Bernheimin myötä ranskalainen lauluntekijä Didier Barbelivien tutustui Kaasiin. Hänen laulunsa Mademoiselle chante le blues (Suom: Neiti laulaa bluesia) oli Kaasin ensimmäisen suuri täysosuma. Sen julkaisi vuonna 1987 Polydor ja kappale nousi sijalle 7 Ranskan singlelistalla. Seuraavana vuonna nauhoitettiin Kaasin toinen single D'Allemagne (Suom: Saksasta), jonka on kirjoittanut Barbelivien ja Bernheim.

Pian sen jälkeen julkaistiin Kaasin ensimmäinen albumi Mademoiselle chante .... Se pysyi sijalla 2 Ranskan albumilistalla kaksi kuukautta, Top-10:ssä 64 viikkoa ja 118 viikkoa Top-100:ssa. Pian sen jälkeen levy myi kultaa Ranskassa (yli 100 000 myyty) ja kolmen kuukauden kuluttua platinaa (yli 350 000 myyty). Albumi myi myös platinaa Belgiassa ja Sveitsissä, ja kultaa Kanadassa. Yhteensä Mademoiselle chante ... on myynyt yli 3 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Samana vuonna Kaas voitti palkinnon Victoires de la musique -gaalassa, kategoriassa "vuoden uusi tulokas", joka on yksi Ranskan tärkeimpiä musiikkipalkintoja.

Vuonna 1989 Kaas koki traumaattisen henkilökohtaisen kokemuksen, kun hänen äitinsä sairastui syöpään ja kuoli. Nallekarhu, jonka Kaas lähetti tukeakseen äidin kipuja, seuraa nykyään laulajaa ympäri maailmaa maskottina.

Vuonna 1990 Kaas aloitti ensimmäisen maailmankiertueensa, joka kesti 16 kuukautta. Hän lauloi noin 750 000 fanille yli 196 konsertissa 12 maassa. Hän lauloi muun muassa päivittäin viikon ajan Olympiassa ja Zenithissä, jotka ovat Pariisin tunnetuimpia konserttisaleja. Konsertit myytiin loppuun neljä kuukautta ennen alkua. Kaas on myös antanut muita menestyksekkäitä konsertteja New Yorkissa ja Washington DCssä, USA:ssa. Kiertueen jälkeen Mademoiselle chante ... oli myynyt yli miljoona kappaletta Ranskassa ja saavutti timanttilevyn arvon. Kaas on myös saanut Goldene Europa-palkinnon, yksi Saksan suurimpia musiikkipalkintoja.

Scène de vie (1990-1993)
Vuonna 1990 Kaas vaihtoi levy-yhtiötä entisestä Polydorista CBS/Sonyiin. Cyril Prieur ja Richard Walter yhtiöstä Talent Sorcier Pariisissa, alkoivat työskennellä laulajan johtajina vuodesta 1987 lähtien. Prieur ja Walter edistivät merkittävästi laulajan menestystä ja Kaas pitää heitä edelleen "perheenään".

Uusi levy-yhtiö julkaisi Scène de vie-albumin (Suom: Kuvia elämässä) vuonna 1990. Se nousi Ranskan listaykköseksi ja pysyi siellä 10 viikkoa ja sai timanttiarvon, kuten Mademoiselle chante .... Laululla Rose Kennedy Kaas työskenteli jälleen Elisabeth Depardieun ja François Bernheimin kanssa. Tämä yhteistyö menestyi paremmin kuin Jalouse ja laulu nuosi sijalle 34 Ranskan singlelistalla. Laulu on omistettu Rose Kennedylle, Kennedy-klaanin matriarkka ja Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn äiti.

Myös Scèn de vie-kiertueella Kaas suoritti 210 konserttia 650 000 katsojan edessä 13 maassa, mukaan lukien Japani, Kanada ja Neuvostoliitto, jossa hän lauloi Moskovassa ja Leningradissa. Vuoden 1991 lopussa, Kaas julkaisi ensimmäisen live-albumin Carnet de scène (Suom: Muistoja), jonka kanssa hän saavutti suosiota omien fanipiirien ulkopuolella. 13 vuotta myöhemmin Sony julkaisi albumista myös live-DVD:n.

Vuonna 1991 Kaas sai vielä kaksi kansainvälisesti tunnettua musiikkipalkintoa, World Music Awardin ja Bambin. Seuraavana vuonna hän oli kolmas kategoriassa "Paras kansainvälinen naislaulaja"" ECHO Awardsissa, Kölnissä, Cherin (joka sai ensimmäisen palkinnon), Tina Turnerin, Madonnan ja Whitney Houstonin rinnalla, neljä suurinta naisnimeä musiikkimaailmassa.

Je te dis vous (1993-1995) 
Kaasin albumi Je te dis vous (Suom: Minä teitittelen sinua) oli hänen lopullinen läpimurtonsa kansainvälisellä musiikkialalla. (Ranskassa on tavallista teititellä vähemmän tuttuja henkilöitä, hyvien tapojen mukaisesti käyttämällä kohteliaisuusmuotoa Te, mistä levyn nimi). Albumi myi 3 miljoonaa kappaletta 47 maassa, Suomi mukaan lukien. Robin Millar tuotti levyn Pete Townshendin Eel Pie-studiossa Lontoossa, Englannissa. Hän oli jo työskennellyt Saden ja Fine Young Cannibalsien kanssa. Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa levy julkaistiin nimellä Tour de Charme (ei saa sekoittaa hänen samannimisen live-levyn kanssa). Levyllä Kaas lauloi hänen ensimmäisen biisin saksaksi: Ganz und Gar (Suom: Todellakin). Levy sisältää myös kolme englanninkielistä kappaletta, mukaan lukien versio James Brownin laulusta It's A Man's World. Brittiläinen rock-muusikko Chris Rea säesti Kaasia kitaralla kappaleissa Out Of The Rain ja Ceux qui n'ont rien (Suom: Ne, joilla ei ole mitään).

Je te dis vous on Kaasin onnistunein albumi saksankielisessä maailmassa. Levy oli 2 viikkoa sijalla 11 ja pysyi 36 viikon ajan Top-100:ssa. Sveitsissä Kaas saavutti toisen sijan albumilistalla ja Ranskassa ensimmäisen sijan. Se oli hänen kolmas albumi, joka sai timanttiarvon. Kukaan muu ranskalainen naisartisti ei ollut pystynyt tekemään samaa ennen häntä. Je te dis vous-levy on kriitikoiden mielestä yksi parhaista nykyaikaisen chansonin albumeista, joissa ilmenevät tyylilajin tärkeimmät piirteet. Il me dit que je suis belle-singlellä (Suom: "Hän sanoo, että olen kaunis"), joka on Sam Brewskin (alias Jean-Jacques Goldmanin) käsialaa, Kaas saavutti toisen top-5 sijan Ranskassa. Remix-versio kappaleesta Reste sur moi (Suom: Pysy päälläni) nousi USA:n top-20 tanssilistalle.

Uusi maailmankiertue kattasi 19 maata. Kaas oli ensimmäinen länsimainen laulaja, joka vieraili Hanoissa, Vietnamissa, Vietnamin sodan jälkeen ja hän kiersi muun muassa Etelä-Koreassa, Japanissa, Kambodžassa ja Thaimaassa. Kiertueella hän myös järjesti hyväntekeväisyyskonsertin Tšernobylissä 30 000 katsojan edessä. Kaiken kaikkiaan hän lauloi 750 000 katsojan edessä 150 konsertissa. Vuonna 1994 julkaistiin toinen live-albumi Tour de Charme (Suom: Viehättävä kiertue), joka Carnet de scènen tapaan muokattiin live-DVD:ksi vuonna 2004.

Piano Bar (2001-2003) 
Samana vuonna alkoi Kaasin elokuvaura elokuvalla And now ... Ladies and Gentlemen Jeremy Ironsin kanssa. Elokuvan ohjasi Claude Lelouch. Hänen levy-yhtiönsä julkaisi Best of-albumin Rien ne s'arrête (Suom: Mikään ei lopu). Koska se oli best-of, ainoastaan otsikko oli uusi.

Vuonna 2000 Kaas päätti muuttaa Zürichiin levy-yhtiönsä kanssa, jonka nimeksi tuli International Talent Consulting. Cyril Prieur ja Richard Walter pysyivät Kaasin rinnalla.

Elokuvan jälkeen julkaistiin albumi Piano bar By Patricia Kaas, joka ei oikeastaan ole elokuvan ääniraita, todellista soundtrackiä ei koskaan julkaistu. Piano Bar ... oli Kaasin ensimmäinen täysin englanninkielinen albumi, ja on kunnianosoitus suuria ranskalaisia chansonlaulajia kohtaan. Levy nousi sijalle 10 Ranskan listalla ja on hänen toiseksi parhaiten menestynyt albumi Saksassa, jossa levy nousi sijalle 12. Vuonna 2002 Kaas sai jälleen uuden Golden Europa-palkinnon.

The Piano Bar Livetour alkoi syyskuussa 2002 Ranskassa ja päättyi vasta huhtikuussa 2003. Kiertueeseen sisältyi kuusi loppuunmyytyä konserttia Yhdysvalloissa ja Kaas esiintyi myös Los Angelesissä, Chicagossa, San Franciscossa ja Detroitissa sekä Beacon Theatresissa Broadwayllä, New Yorkissa 6000 fanin edessä.

Sexe fort (2003-06) 
1. joulukuuta 2003 julkaistiin albumi Sexe fort (Suom: Vahva sukupuoli). Levy nousi Ranskassa myyntilistalla yhdeksännelle sijalle. Jean-Jacques Goldman oli jälleen tehnyt joitakin kappaleita, kuten nyt C'est la Faute à la vie (Suom: Se on elämän vika).

8. joulukuuta 2003 Kaas sai Saksan liittotasavallan valtion kunniamerkin, hänen panoksesta Ranskan ja Saksan välisestä ystävyydestä. Kunnianosoitus, jonka saavuttaa vain muutama kansainvälinen taiteilija.

Kaasin seitsemäs maailmankiertue kesti vuoteen 2005 loppuun asti. Kaikkiaan hän esiintyi 25 maassa, kuten Kiinassa ja Venäjällä. Kaikissa maissa, hän teki 175 konserttia yli 500 000 katsojan edessä. Vaikka Sexe fort oli suhteellisen epäonnistunut, niin kiertue oli kuitenkin suuri menestys.

Kabaret ja maailmankiertue (2008- ) 
Sexe Fort -kiertueen jälkeen marraskuussa 2005 Kaas piti tauon vuoteen 2006 saakka, antamalla ainoastaan harvoja live-esityksiä. Helmikuussa 2008 Kaas julkaisi kappaleen Не позвонишь venäläisen bändin Uma2rman kanssa, joka saavutti suuren suosion Venäjällä.
 
Uusi albumi Kabaret julkaistiin joulukuussa 2008. Pian tämän jälkeen Kaas on jälleen uudella maailmankiertueella, esiintymällä Ranskassa, Saksassa, Venäjällä, Puolassa, Suomessa, Latviassa, Virossa ja monissa muissa maissa. Lisäneuvottelut ovat myös käynnissä muiden maiden kanssa, kuten Ukrainan, Azerbaidžanin, Unkarin ja Yhdysvaltojen kanssa.

Eurovision laulukilpailu 
Patricia Kaas edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 2009 Moskovassa. Kaasin kannattajat ympäri maailmaa osallistuivat kansainväliseen kyselyyn, jossa he valitsivat suosikkikappaleensa artistin uudelta albumilta Kabaret. Kappale Et s'il fallait le faire keräsi ylivoimaisesti eniten ääniä ja valittiin näin ollen Kaasin ensimmäiseksi single-julkaisuksi ja lopulta hänen edustuskappaleekseen Eurovision laulukilpailuun.

Kyseinen kappale sai hyvää palautetta useissa lehdissä ja äänestyksissä sekä laajamittaisessa kyselyssä, jossa valtaosa äänestäjistä uskoi 62 % varmuudella laulajattaren mahdollisuuksiin voittaa kilpailu. Kaas sijoittui kilpailussa kahdeksanneksi 107 pisteellä.

Diskografia

Albumit 
 1988 : Mademoiselle chante...
 1990 : Scène de vie
 1991 : Carnets de scène 1
 1993 : Je te dis vous
 1995 : Tour de charme 1
 1997 : Dans ma chair
 1997 : Black Coffee
 1998 : Rendez-vous 1
 1999 : Le Mot de passe
 1999 : Christmas in Vienna VI (Plácido Domingon ja Alejandro Fernándezin kanssa)
 2000 : Long Box (sisältää albumit Scène de vie, Je te dis vous, Dans ma chair ja Le mot de passe)
 2000 : Ce sera nous 1
 2001 : Les indispensables de Patricia Kaas 1
 2001 : Rien ne s'arrête/Best Of 1987–2001 2
 2002 : Piano Bar
 2003 : Sexe fort
 2005 : Toute la musique... 1
 2007 : Ma Liberté contre la tienne 2
 2008 : Kabaret
 2009 : 19 par Patricia Kaas 2
 2012 : Kaas Chante Piaf
1 Live-levyjä
2 Kokoelmia

Live DVD 

 1998 : Rendez-vous
 2000 : Ce sera nous
 2004 : Carnets de scène
 2004 : Tour de charme
 2005 : Toute la musique…

Palkinnot

Lähteet

Aiheesta muualla
 Virallinen kotisivu

Ranskalaiset laulajat
Ranskan euroviisuedustajat
Vuoden 2009 euroviisuedustajat
Vuonna 1966 syntyneet
Elävät henkilöt