Suomen luonnonsuojelulaki

Suomen luonnonsuojelulaki (, ) on Suomen luonnonsuojelulainsäädännön päälaki, jolla on liittymäkohtia moniin muihin luonnonsuojeluun liittyviin lakeihin tai direktiiveihin. Laki säädettiin alkujaan vuonna 1923, mutta sitä on sen jälkeen uudistettu ja täydennetty useasti.

Luonnonsuojelulain toimeenpanoa valvoo Suomen ympäristöministeriö. Valvontaa suorittaa Suomen ympäristökeskus, siihen liittyvät alueelliset ympäristökeskukset ja kunnat.

Lain sisältö

Tavoitteet ja sovellusala
Luonnonsuojelulain tavoitteena on luonnon monimuotoisuuden ylläpitäminen, luonnonkauneuden ja maisema-arvojen vaaliminen, luonnonvarojen ja luonnonympäristön kestävän käytön tukeminen, luonnontuntemuksen ja yleisen luonnonharrastuksen lisääminen sekä luonnontutkimuksen edistäminen.

Luonnonsuojelulakia sovelletaan luonnon ja maiseman suojeluun ja hoitoon. Sitä ei joitain poikkeuksia lukuun ottamatta sovelleta metsien hoitoon ja käyttöön, joihin sovelletaan pääasiassa metsälakia (1093/1996).

Luonnonsuojelualueet
Laki määrittää luonnonsuojelualueiksi kansallispuistot, luonnonpuistot ja muut luonnonsuojelualueet.

Suojellut luontotyypit
Luonnonsuojelulaissa on määrätty suojeltaviksi eräitä luontotyyppejä. Näitä ovat:

 Luontaisesti syntyneet, merkittäviltä osin jaloista lehtipuista koostuvat metsiköt (Jalopuumetsiköt)
 Pähkinäpensaslehdot
 Tervaleppäkorvet
 Luonnontilaiset hiekkarannat
 Merenrantaniityt
 Puuttomat tai luontaisesti vähäpuustoiset hiekkadyynit
 Katajakedot
 Lehdesniityt
 Avointa maisemaa hallitsevat suuret yksittäiset puut ja puuryhmät

Kasvi- ja eläinlajien rauhoitus 
Suomessa luonnonvaraisina esiintyvät nisäkkäät ja linnut ovat ympäristölain mukaan rauhoitettuja lukuun ottamatta riistaeläimiä, joiden metsästysajoista säädetään metsästyslaissa, sekä muutamia niin ikään metsästyslaissa lueteltuja rauhoittamattomia eläimiä. Asetuksella voidaan rauhoittaa muitakin kuin nisäkkäisiin ja lintuihin kuuluvia eläinlajeja.

Laissa kielletään rauhoitettujen eläinten tahallinen tappaminen tai pyydystäminen, pesien sekä munien ja yksilöiden muiden kehitysasteiden ottaminen haltuun, siirtäminen toiseen paikkaan tai muu tahallinen vahingoittaminen sekä tahallinen häiritseminen, erityisesti eläinten lisääntymisaikana, tärkeillä muuton aikaisilla levähdysalueilla tai muutoin niiden elämänkierron kannalta tärkeillä paikoilla. Lain mukaan rauhoitettuja ovat myös sellaiset rauhoitetun linnun pesäpuut, jotka on asianmukaisesti merkitty, samoin kuin suurten petolintujen pesäpuut, joissa pesä on säännöllisessä käytössä ja selvästi nähtävissä.

Luonnonsuojelulain nojalla annetulla asetuksella on myös suuri joukko kasvilajeja rauhoitettu. Rauhoitettuja kasveja tai niiden osia ei saa kerätä tai hävittää.

Lähteet

Suomen ympäristölaki
Luonnonsuojelu Suomessa