Olga Fjodorovna

Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna Romanova (ven. Ольга Фёдоровна) (20. syyskuuta 1839 Karlsruhe, Badenin suurherttuakunta – 12. huhtikuuta (J: 31. maaliskuuta) 1891 Harkova, Venäjän keisarikunta), syntyjään prinsessa ja maakreivitär Cäcilie Auguste von Baden oli suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš Romanovin puoliso.

Suku ja perhe 
 

Hänen vanhempansa olivat Badenin suurherttua Leopold (1790–1852) ja Ruotsin prinsessa Sofia Vilhelmina Katarina Maria Lovisa Charlotta Anna (1801–1865). Heille syntyi kahdeksan lasta, joista Cäcilia oli nuorin. Hänen veljensä suurherttua Fredrik I (1826–1907) oli Ruotsin kuningatar Viktorian (1862–1930) isä. Ruotsin kuningas Kustaa III oli prinsessa Cäcilian isoisoisä. 

Cäcilien lapsuudessa vuosien 1849-1849 levottomuudet pakottivat suurherttuan perheen pakenemaan Karlsruhesta Koblenziin. Cäcilie oli 12-vuotias, kun hänen isänsä kuoli vuonna 1852. Prinsessa Cäcilie sai spartalaisen ja ankaran kasvatuksen. Hänen suhteensa vanhempiinsa oli pikemminkin muodollinen kuin hellä. Hän sovelsi myöhemmin samoja periaatteita kasvattaessaan omia lapsiaan. Hänestä kasvoi teräväkielinen tyttö, nokkela ja hyvinkoulutettu. 

Korkeat poskipäät ja kapeat, viistot silmät olivat hänen ulkonäössään silmiinpistävän euraasialainen piirre. Tämän vuoksi kiersi ilkeitä huhuja, että hänen biologinen isänsä olisi juutalainen pankkiiri nimeltä Haber, koska hänen vanhemmillaan oli ollut suhteessaan välirikko vuoden 1833 jälkeen. Venäjän hovissa häntä kutsuttiin selän takana pilkkanimellä Frau Haber. Asialle ei ole olemassa mitään virallista todistetta. Kuningatar Viktorian mukaan Cecilie oli hienopiirteinen, aivan erinäköinen kuin vanhempi sisarensa prinsessa Marie von Leiningen, mutta huonoryhtinen ja kumaraselkäinen. Suuriruhtinas Mihail oli kuningattaren mielestä miellyttävä, lempeä ja hienokäytöksinen, täysin erilainen kuin veljensä Konstantin ja sisarensa. He olivat vierailulla Windsorin linnassa vuonna 1860. 

Ei tiedetä, kuinka suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš ja prinsessa Cäcilie tapasivat, mutta heidän liittonsa oli rakkausavioliitto ja he olivat onnellisia yhdessä. Nikolai I:n neljästä pojasta ainoastaan Mihail pysyi uskollisena aviopuolisolleen koko elämänsä. Cäcilie oli kihlajaisten aikaan 16-vuotias. Mihail kertoi kälylleen Maria Aleksandrovnalle Cäcilien valinneen nimekseen Olga Fjodorovna, koska Mihail ei pitänyt Cäcilie-nimestä. Heidät vihittiin Pietarissa Talvipalatsin kappelissa 16. (J: 28.) elokuuta 1857.

Avioliitto ja elämä suuriruhtinattarena 
Suuriruhtinas Mihail rakasti vaimoaan syvästi koko ikänsä ja oli tämän vahvan vaikutuksen alainen; he olivat toistensa vastakohtia, ja tämä näytti vain vahvistavan heidän liittoaan. Mihail Nikolajevitš oli kiltti, rauhallinen ja melko tylsä ​​mies, joka olisi mielellään omistautunut vain tykistölle ja perheelleen, eikä hän loistanut poikkeuksellisella älyllä. Olga Fjodorovna oli eloisa, teräväkielinen ja nokkela seurapiirinainen, joka piti kovasti ilkeistä tarinoista ja juoruista – joidenkin hänen aikalaistensa mukaan juorut olivat hänen pääasiallinen olemassaolon syynsä.

Pariskunta pysyi läheisinä ja heidän avioliittonsa oli onnellinen. He asuivat omassa suuressa asunnossaan Pietarissa, Mihailovskin uudessa palatsissa (ven. Ново-Михайловский дворец), joka valmistui heille vuonna 1861, jossa oli ajalle poikkeuksellisesti viemäröinti, kuumailmalämmitys ja vuodesta 1889 lähtien myös sähkövalo. Heillä oli myös kesäasunto Mihailovskoje Pietarhovissa ja Gruševska, suuri asuinhuvila Krimillä. Pariskunnalle syntyi seitsemän lasta. Suuriruhtinatar Olga, joka oli miestään vahvempi persoonallisuus, oli perheen hallitseva voima. Hän kasvatti seitsemän lastaan ​​rautaisella kädellä, kuten hänet itsensäkin oli kasvatettu. Hän vaati lapsiltaan täydellistä tottelevaisuutta.

Hän oli erityisen läheinen vanhimman poikansa suuriruhtinas Nikolai Mihailovitšin kanssa, jonka älylliset intressit olivat hänen itsensä kaltaiset, mutta hän pysyi etäisenä ja kylmänä muita lapsiaan kohtaan. Hänen toinen poikansa, suuriruhtinas Mihail Mihailovitš, joka ei ollut älyllisesti lahjakas (äiti ​​kutsui häntä hölmöksi), oli hänelle jatkuva pettymyksen aihe. Vuonna 1879 Olga ja suuriruhtinatar Maria Pavlovna järjestivät avioliiton ainoan tyttären, suuriruhtinatar Anastasia Mihailovnan ja Maria Pavlovnan veljen, Mecklenburg-Schwerinin suurherttua Friedrich Franz III:n välillä. Anastasian mielipidettä ei kysytty avioliiton suhteen ja hän oli katkera kasvatuksestaan ​​ja suhteestaan ​​äitiinsä. Anastasian tytär Cäcilie kertoi, että kun Anastasia oli omissa kihlajaisissaan tehnyt jotain väärin, äiti Olga lähetti hänet nukkumaan kuin tuhman lapsen. Oli myös aprikoosipuu, joka kuului Anastasialle, mutta jonka hedelmiä hän ei saanut itse syödä.

Aleksanteri III:n hallituskaudella valtiosihteeri Aleksandr Polovtsov esitti päiväkirjoissaan epäsympaattisen kuvan suuriruhtinatar Olgasta. Vaikka hän myönsi naisen olleen fiksu, hän kuvaili häntä: "Pistäväkielinen, riitaisa, joutilas nainen joka ei tehnyt muuta kuin istui palatsissaan Neva-joen rannalla ja katseli ikkunastaan ulkona käveleviä ihmisiä ja puhui heistä ilkeitä asioita. Hän oli vain teräväkielinen yläluokkainen nainen, jolla ei ollut muita harrastuksia, kuin juoruilla ja pitää huolta lastensa etuoikeuksista."Suuriruhtinatar Olga Fjodorovnalla oli vahva ja temperamenttinen luonne sekä terävä-älyinen. Hän teki monia piikikkäitä muistioita Aleksanteri III:lle ja keisarinna Maria Fjodorovnalle. Hän oli erityisen raivoissaan keisarin päätöksestä rajoittaa suuriruhtinaiden arvonimien määrää, joihin eivät kuuluneet hänen omat lapsenlapsensa. Vuonna 1886 tuli voimaan laki, jonka mukaan suuriruhtinaan ja suuriruhtinattaren arvonimien myöntäminen rajattaisiin keisarin lapsiin ja lapsenlapsiin. Seuraavien sukupolvien arvonimiksi tulisi ruhtinas ja ruhtinatar ja puhuttelunimeksi korkeus eikä keisarillinen korkeus. Aleksanteri III, joka käytti Olgasta selän takana pilkkanimeä "Haber-täti", sanoi kerran hänestä ärsyyntyneenä:"Kaikki tunnustavat Olga Fjodorovnan älykkääksi naiseksi. Mitä tämä äly on? Hän juoruilee ja lukee tyhjänpäiväisiä romaaneja, eikä halua tehdä mitään vakavastiotettavaa."Hän oli ainoa Romanov-suvussa, jolla ei ollut mitään virallisia valtiollisia tai julkisia tehtäviä, joten hän omisti aikansa kokonaan perheelleen, puolisolleen ja lapsilleen. Hänestä ei pidetty hovissa hänen voimakkaan ja hallitsevan luonteensa ja ilkeän kielensä vuoksi.

Lapset

Suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš ja suuriruhtinatar Olga Fjodorovna saivat seitsemän lasta. Mihailovitšit olivat suvun kolmen nuorimman haaran suurin perhe.
 Nikolai Mihailovitš Romanov (1859–1919), teloitettiin Pietari-Paavalin linnoituksessa, naimaton ei jälkeläisiä
 Anastasia Mihailovna Romanova (1860–1922), avioitui vuonna 1879 Mecklenburg-Schwerinin suurherttua Friedrich Franz III:n (1851–1897) kanssa; heille syntyi 1 poika ja 2 tytärtä.
 Mihail Mihailovitš Romanov (1861–1929), avioitui vuonna 1891 Sofie Nikolajevna Merenbergin, kreivitär de Torbyn (1868–1927) kanssa; heille syntyi 1 poika ja 2 tytärtä. Avioliitto oli morganaattinen ja keisarillisen perheen säädösten vastainen. Mihaililta riistettiin sotilasarvot eikä hän saanut enää palata Venäjälle.
 Georgi Mihailovitš Romanov (1863–1919), avioitui vuonna 1900 Olga Konstantinovnan tyttären, Kreikan ja Tanskan prinsessa Marian (1876–1940) kanssa; heille syntyi 2 tytärtä; Georgi teloitettiin Pietari-Paavalin linnoituksessa.
 Aleksandr Mihailovitš Romanov (1866–1933), avioitui vuonna 1894 keisari Aleksanteri III:n tyttären, serkkunsa suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovnan (1875–1960) kanssa; heille syntyi 1 tytär ja 6 poikaa.
 Sergei Mihailovitš Romanov (1869–1918), teloitettiin vallankumouksen aikana Alapajevskissa, naimaton ei jälkeläisiä
 Aleksei Mihailovitš Romanov (1875–1895), kuoli tuberkuloosiin naimattomana, ei jälkeläisiä

Elämää Kaukasuksella

Suuriruhtinas Mihail nimitettiin vuonna 1862 kenraalikuvernööriksi Kaukasukselle, missä hän hoiti tehtäväänsä lähes 20 vuoden ajan. Hän ja suuriruhtinatar pitivät hovia Tbilisin palatsissa, ja heidän seitsemästä lapsestaan neljä syntyi Kaukasuksella. Vaikka he asuivatkin kaukana pääkaupungista, suuriruhtinatar Olga sopeutui kuitenkin niin hyvin puolisonsa synnyinmaan tapoihin, että piti itseään täysin venäläisenä.

Kenraalikuvernöörin puolisona hänellä oli jonkin verran päätösvaltaa, ja hän perustikin Kaukasukselle alueen ensimmäiset tyttökoulut ja naiskoulutuslaitokset. Hän oli myös järjestämässä lääkintäpalveluja etenkin Venäjän-Turkin sodan aikana vuosina 1877-1778. Olga halusi olla perillä siitä, mitä hänen ympärillään tapahtui, ja hän teki tarkkoja havaintoja. Vuosia myöhemmin eräs hänen hovinaisistaan kuvaili häntä seuraavasti:"Harvinaisen älykäs nainen, jolla oli erittäin terävä arvostelukyky. Joissain piireissä häntä melkein pelättiin hänen pahanilkisten, mutta osuvien ja todenperäisten huomautustensa vuoksi. Itse sain häneltä osakseni vain ystävällistä huomaavaisuutta ja hienotunteisuutta – –".
Suuriuhtinatar Olga osallistui virallisiin seremonioihin varakuninkaan vaimona ja monien hyväntekeväisyysjärjestöjen tukemiseen, erityisesti naisten koulutuksen alalla. Suuriruhtinatar perusti vuonna 1864 suurelta osin henkilökohtaisilla varoillaan Tiflisiin naiskoulun, joka myöhemmin nimettiin suuriruhtinatar Olga Fjodorovnan naisten kymnaasiksi. Hän perusti myös ensimmäisen Ossetian tyttökoulun, joka sai nimekseen Ossetian Olginski. Hänestä tuli myös Pjatigorskissa sijaitsevan sairaalan suojelija, jonka nimi oli Pyhä Olga. Vuonna 1884 Pietarissa suuriruhtinatar Olgasta tuli uuden Aleksandriskin miesten sairaalan (nyk. kaupungin psykiatrinen sairaala nro 7) suojelija. Yksi Tbilisin kaduista, Olginskaja nimettiin hänen kunniakseen. Myös Olginskajan kylä (nykyinen Pohjois-Ossetian oikeanpuoleinen alue) nimettiin hänen mukaansa.

Elämän viimeiset vuodet
Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna kuoli Nikolai I:n miniöistä nuorimpana, joitain vuosia ennen omaa poikaansa. Hän oli vuosien ajan kärsinyt huonosta terveydestä ja yrittänyt turhaan löytää sopivia hoitoja Keski-Euroopan kylpylöistä. 

Olga, joka oli perinteistä tietoinen ja syvästi harras, kärsi kauhean iskun, kun hänen toiseksi vanhin poikansa, suuriruhtinas Mihail Mihailovitš solmi epäsäätyisen avioliiton Sofie Nikolajevna Merenbergin, kreivitär de Torbyn kanssa San Remossa 26. helmikuuta 1891. Avioliitto ei ollut pelkästään morganaattinen vaan myös laiton keisarillisen perheen säädösten mukaan ja aiheutti suuren skandaalin hovissa. Suuriruhtinas Mihail Mihailovitšilta riistettiin sotilasarvo ​​ja keisarillisen hovin adjutantin asema, ja häneltä kiellettiin myös eliniäksi paluu Venäjälle. Kun Olga kuuli poikansa morganaattisesta avioliitosta, hän loukkaantui syvästi ja sairastui. Muutamaa päivää myöhemmin hän lääkäreidensä vaatimuksesta lähti Gruševska-huvilalleen Krimillä lähellä Ai-Todorin niemeä, hoitamaan terveyttään.

Suuriruhtinatar Olga lähti Krimille yksin 28. maaliskuuta 1891. Hän oli kertonut keisarinna Maria Fjodorovnalle, ettei voinut hyvin ja halusi kerätä voimiaan rauhassa. Olga sairastui junamatkalla vielä samana iltana ja palasi Harkovan palatsiin useita tunteja myöhemmin. Hänen junavaunuunsa kutsuttiin lääkäreitä, jotka määräsivät hänet siirrettäväksi keisarilliseen odotushuoneeseen. Hän oli siellä yksin kaksi kokonaista päivää ainoastaan palvelijoidensa seurassa, kunnes kuoli 51-vuotiaana sydänkohtaukseen 31. maaliskuuta 1891. Hänet on haudattu Pietari-Paavalin linnoituksen katedraaliin Pietariin. 

Aleksanteri III:n valtiosihteeri Aleksandr Polovtsovin päiväkirjasta:"Puolustan Olga Fjodorovnan muistoa väkijoukon syytöksiltä. Hän suoritti velvollisuutensa ja oli hillitön vain kieleltään. Ilmaisen ajatuksen, että olisi hyödyllistä kerätä hänen kirjeensä ja erityisesti kirjeet Württembergin kuningattarelle Olga Nikolajevalle. Muuten ne joskus ilmestyvät keisarinna Elisabet Aleksejevnan kirjeinä (joka oli myös syntynyt Badenin prinsessana Karlsruhessa). Olga Fjodorovna ihaili tätä henkilöä ja vertaa häntä edesmenneeseen keisarinna Maria Aleksandrovnaan, joka oli Elisabet Aleksejevnan sisarentytär."

Lähteet

Romanov-suku
Vuonna 1839 syntyneet
Vuonna 1891 kuolleet
Karlsruhe
Venäläiset aateliset
Saksalaiset aateliset