Onni Talas

Onni Eugen Aleksander Talas (vuoteen 1895 Gratschoff; 15. kesäkuuta 1877 Lappeenranta – 3. toukokuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen professori, nuorsuomalaisten ja kokoomuksen kansanedustaja, senaattori ja diplomaatti. Hän oli Svinhufvudin senaatin eli itsenäisyyssenaatin viimeinen elossa ollut jäsen.

Elämä ja ura 
Talaksen vanhemmat olivat kauppias Aleksander Tertullian Gratschoff ja Josefina Katharina Eugenia Wesander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 ja suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1901, sai varatuomarin arvon 1903 ja suoritti lakitieteen lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot 1905. Talas toimi aluksi asianajajana Lahdessa 1901–1904 ja sitten Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden apulaisena 1905–1923. Hän oli myöhemmin Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden vaihtuva professori 1925–1930 ja virkaylioikeuden jäsen 1926–1930.

Talas oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1909–1918. Kokoomuksen kansanedustajana hän oli 1918–1919 Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä ja 1927–1930 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Talas oli senaatin oikeustoimituskunnan päällikkönä 1917–1918 Svinhufvudin itsenäisyyssenaatissa ja Paasikiven I hallituksessa. Talas toimi myös Hessenin prinssi Friedrich Karlia Suomen kuninkaaksi pyytämässä käyneen lähetyskunnan puheenjohtajana.

Diplomaatin uralla Talas toimi Suomen asiainhoitajana Madridissa ja Lissabonissa 1919–1921 sekä Suomen lähettiläänä Kööpenhaminassa, Tanskassa 1930–1934, Budapestissä, Unkarissa 1931–1940, Wienissä, Itävallassa 1933–1938, Ankarassa, Turkissa, Belgradissa, Jugoslaviassa ja Sofiassa, Bulgariassa 1934–1940, Roomassa, Italiassa 1940–1944 ja Itsenäisessä Kroatian valtiossa 1941–1942.

Talas ei hyväksynyt Väinö Tannerin teoksessaan Kuinka se oikein tapahtui esittämiä näkemyksiä vuoden 1918 tapahtumista ja kirjoitti sen vastineeksi vuonna 1949 teoksen Ei se niin tapahtunut. Hän paheksui jyrkästi myös Oskari Tokoin armahtamista sisällissodan jälkeen langetetusta kuolemantuomiosta. Talaksen muistelmateos ilmestyi hänen leskensä Lemmikki Talaksen toimittamana vuonna 1960.

Teoksia 
Laki maanvuokrasta maalla: kesäkuun 19 p:ltä 1902. WSOY, 1903
Kotipaikka-oikeus Suomen lain mukaan. 1905
Kunnan oikeus saada toiselta kunnalta korvausta antamastansa vaivaisavusta. Yrjö Weilin, 1905
Silmäys kotipaikka-oikeusteorioihin. Yrjö Weilin, 1905
 Kaupunkien kunnallishallintoa koskeva lainsäädäntö ulkomailla. Suomen kunnallinen keskustoimisto, 1915
Utländsk lagstiftning angående städernas kommunalförvaltning. Kommunala centralbyrån i Finland, 1915
 Kuningaslähetystön matkalta. Tekijä 1918
Suomen pakkolunastuslainsäädäntö, Osa 1. WSOY, 1924
Isä-Onni kertoo satuja. Kuvittanut Martti Sonkamo. Helsingissä: Otava, 1946
Ei se niin tapahtunut – vastaus Väinö Tannerille. 1949
Isä-Onnin uudet sadut. Kuvittanut Etel Raivio. Hämeenlinna: Karisto, 1950
Suomen itsenäistyminen ja Mannerheimin muistelmat. 1953
Muistelmia: Itsenäisyyssenaattorina ja lähettiläänä kymmenessä maassa. WSOY, 1960

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 
 

Suomalaiset senaattorit
Suomen oikeusministerit
Kansanedustajat
Suomalaiset diplomaatit
Nuorsuomalaiset poliitikot
Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Suomalaiset asianajajat
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1877 syntyneet
Vuonna 1958 kuolleet