Styracosaurus

Styracosaurus (”piikkilisko”) oli nelijalkainen kasvinsyöjähirmulisko, joka eli 75–72 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä liitukaudella Kanadassa ja Pohjois-Amerikassa.

Fossiilit 

Tutkimusretkeilijä Charles H. Sternberg löysi sen ensimmäisen kerran vuonna 1913 Albertasta, Kanadasta läheltä Red Deer- jokea. Se oli heti yksi merkillisistä sarvinaamoista. Laji nimesi vuonna 1913 kanadalainen paleontologi Lawrence Lambe. Styracosaurus on esiintyynyt monissa kirjoissa ja artikkeleissa ja harva oli tiennyt, että samasta paikasta on löydetty suuri osa sen luurangosta ja alaleuan luu.

Kuvaus 

Styracosaurus oli 5,5 metriä pitkä, ne olivat noin 1,8 metrin korkuisia ja painoivat noin 2,7 tonnia. Niiden kallo oli pikkusen yli kaksi metriä. Sen tunnistaa helposti noin 60 cm pitkäksi kasvaneesta kuonosarvesta, joka osoitti lievästi eteenpäin. Se saattoi käyttää sarveaan parittelu menetelmissä. Styracosauruksella tunnisti sen pitkistä kauluripiikistä, joita oli noin 4–6, mutta niillä ei ollut kumminkaan hirveän suurta kauluria, joka oli vain noin 50 senttimetriä. Nykyään kauluripiikkejä tiedetään olleen myös Einiosauruksella ja Achelousauruksella, joskin niillä oli vähemmän piikkejä kuin Styracosauruksella. Muilta osin Styracosaurus muistutti ulkonäöltään saman heimon Centrosaurusta ja Monocloniusta.

Nimi 
Styracosaurus nimi tarkoitti ”piikkiliskoa” tarkoittavan nimensä kuudesta pitkästä kauluripiikistä, joita pidettiin ennen sen erikoispiirteenä.

Styracosauruksen sarvet 
Styracosaurusta pidetään muiden sarvikuonoliskojen tapaan laumaeläimenä. Lauma suojasi niitä paremmin Tyrannosauridae-heimon teropodeilta, jotka olivat niiden päävihollisia. Petoteropodin hyökätessä Styracosaurus käytti sarveaan puolustautumiseen. Piikit saattoivat antaa lisäsuojaa, mutta ne olivat enemmänkin koristautumista varten. Urokset käyttivät piikkejään mahdollisesti naaraiden houkuttelemiseen ja kilpailevien urosten uhkailuun. Kuonosarvia käytettiin puolustautumisen ohella myös urosten välisissä taisteluissa, joissa eläimet ratkaisivat esimerkiksi lauman johtajuuden. Styracosauruksella oli vahvat hartiat, joista oli paljon apua taisteluissa. Pahoja vammoja on välttämättä tullut kilpailuissa, mutta joissakin luurangoissa on merkkejä vammoista. Yhteenotot olivat ilmeisesti varsin tavallisia.

Ravinto 

Strycaosaurus oli rauhallinen kasvissyöjä, jonka ruokavalioon kuului muun muassa: Cycadophytadit, palmujen lehdet, saniaiset ja muut esihistorialliset kasvit. Jotkut paleontologit ajattelevat, että se oli tarpeeksi vahva pudottamaan angiospermipuita.

Styracosauruksella oli kova nokka ja vahvat poskihampaat. Styracosaurus saattoi ”viipaloida” ravintonsa pienimmiksi paloiksi.

Lajit 
Paleontologi Charles M. Sternberg löysi ensimmäiset Styracosauruksen jäännökset Kanadan Albertasta alueelta, joka tunnetaan Dinosaur Provincial Parkina. Styracosaurusta tunnetaan nykyään kolme lajia:

 Styracosaurus albertensis, ensimmäinen löydetty Styracosaurus-laji, jonka Lawrence Lambe nimesi vuonna 1913.
 Styracosaurus ovatus, Charles Gilmoren vuonna 1930 nimeämä laji.
 Styracosaurus parksi (mahdollisesti Styracosaurus albertensis), vuonna 1937 Barnum Brownin ja Erich Maren Schlaikjerin nimeämä laji.

Styracosaurus populaarikulttuurissa 
Styracosaurus on esiintynyt useissa dinosauruksiin liittyvissä videopeleissä ja elokuvissa, esimerkiksi Disneyn elokuvassa Dinosaurus. Suku esiintyy myös Michael Crichtonin kirjoittamassa romaanissa Dinosauruspuisto.

Lähteet 

Ceratopsidae