Gabriele Tarquini

Gabriele Tarquini (s. 2. maaliskuuta 1962 Giulianova, Italia) on italialainen autourheilija, joka on ajanut erityisesti Touring Car- eli vakioautoluokissa.

Ura

Kartingista pieniin Formula-sarjoihin 
Tarquini menestyi hyvin jo kartingin puolella voittaen Italian kartingsarjojen mestaruuden kolmena peräkkäisenä vuotena (1983–85) ja josta hän nousi sarjan mestarina isompaan Formula 3000 -sarjaan vuonna 1985 (Tarquinin aikaisempi kokemus formulasarjoista oli puutteellista, koska hän ehti ajaa muutaman kilpailun Italian ja Euroopan Formula 3-sarjoissa). Sanremo Racing -tallin autolla hän sijoittui tulokaskaudellaan yhdessä kilpailussa palkintokorokkeelle ja oli sarjan lopputuloksissa kuudes.  Kahtena seuraavana vuonna hän jatkoi samassa sarjassa, jossa pärjäsi kohtalaisin tuloksin sijoittuen muutamia kertoja palkintokorokkeelle (parhaimmaksi tulokseksi sarjan kilpailuista jäi Imolan kilpailun toinen sija).

Formula 1 
Tarquini ajoi ensimmäisen Formula 1 -osakilpailunsa vuonna 1987 San Marinon GP:ssä Osella -tallin -autolla, joka päättyi keskeytykseen. Hän sai pitkäkestoisemman sopimuksen Coloni-tallista kaudeksi 1988. Hän selviytyi kilpailujen karsinnoista kahdeksan kertaa ja ajoi parhaimman sijoituksen Kanadan GP:ssa ollen kahdeksas.

Kaudella 1989 Tarquinin piti ajaa FIRST -tallissa, mutta Richard Divilan suunnittelema tallin auto ei läpäissyt kolaritestejä ja talli kärsi rahan puutteesta jo ennen kauden alkua. Hän oli jäämässä ilman tallipaikkaa, kunnes AGS -tallista vapautui paikka tallin kuljettajan Philippe Streiffin halvaantuessa testeissä sattuneessa ulosajossa. Tarquini saavutti AGS-tallissa uransa ainoan pistesijan olemalla kuudes Meksikon GP:ssa 1989. Kausi 1990 sujui huonosti, tuloksena 12 karsiutumista, kolme keskeytystä ja vain yksi maaliin asti pääseminen (13. sija Unkarin GP:stä).

Tarquini vaihtoi kesken kauden 1991 Fondmetal -talliin. Ensimmäinen kausi Fondmetalilla ei tuonut toivottua tulosta, mutta kaudella 1992 Tarquini selvitti tiensä jokaiseen kilpailuun. Auto ei kuitenkaan ollut kovin kestävä ja Tarquini pääsi maaliin vain kerran 13 osakilpailussa (Britannian GP:n 14.sija).

Vakioautosarjat 
Fondmetal-tallin rahoituksen loppuessa kauden 1992 jälkeen Tarquini päätti siirtyä ajamaan Touring Car -vakioautosarjoja Alfa Romeon valmistamalla autolla (vakioautosarjoissa hän oli ajanut jo vuodesta 1987 lähtien muutamia kisoja sekä kansainvälisissä että Italian sarjoissa BMW:llä ja Alfa Romella). Kaudella 1993 Tarquini sijoittui Italian sarjassa kolmanneksi ajamalla kauden aikana 11 palkintosijaa, joista 5 oli voittoja. Seuraava kausi oli menestyksekäs Britannian vakioautoissa, kun hän ajoi kauden viidessä ensimmäisessä kilpailussa voittoon (kauden aikana voittoja kertyi yhteensä kahdeksan) ja sai ensiyrityksellä vuoden 1994 mestaruuden.

Hetkellinen paluu F1-sarjaan 
Vakioautokilpailujen ohessa Tarquini toimi Tyrrell -tallin testikuljettaja vuonna 1995 ja ajoi uransa viimeisen F1-osakilpailun tuuraamalla loukkaantunutta Ukyo Katayamaa Euroopan GP:ssä (tuloksena kilpailusta oli 14.sija). Tarquinin Formula 1 -saavutuksiksi jäivät 78 kilpailua ja niistä saavutettu yksi maailmanmestaruuspiste. Hänellä on lisäksi hallussaan 24 esikarsinnan uloskarsiutumisen ennätys.

Keskittyminen vakioautoihin 
Tarquini on ajanut vuodesta 1995 lähtien monissa vakioautosarjoissa, mm. DTM:ää, BTCC:tä sekä Italian, Belgian ja Euroopan sarjoissa.ref name = speedsportmagazine /> Vuonna 1996 hän ajoi Alfa Corsen tehdaskuljettajana kansainvälisessä ITC-sarjassa voittamalla yhden kilpailun Silverstonen radalla ja sijoittuen loppupisteissä sijalle 14. Seuraavana vuonna hän kilpaili Belgian Procar -sarjassa Honda Accordilla sijoittuen kerran palkintokorokkeelle ja loppupisteissä sijalle 15. Tarquinin palasi BTCC-sarjaan vuonna 1997, jossa voitti yhden kilpailun. Vuonna 1998 hän ajoi JAS Engineeringin Hondaa Saksan vakioautosarjassa ja kauden 1999 hän jakoi Saksan ja Englannin sarjojen kesken. Vuonna 2000 Tarquini osallistui JAS:n ajattamalla Hondalla Euroopan Super Touring Cupiin kolmen osakilpailun verran (hän ajoi myös kolme voittoa Hondalla BTCC-sarjassa samana vuonna). Seuraavana vuonna hän ylsi sarjassa kolmanneksi ja voitti sarjan mestaruuden vuonna 2003 Monzan radalla, jossa hän kävi tiukan taistelun Jörg Mülleriä vastaan (Tarquinin Alfa Romeo kärsi lauantain aika-ajojen ongelmista Müllerin ajaessa paalupaikalle, mutta Müllerin lauantain kisan kolaroinnin ansiosta pisteille ajanut Tarquini otti tätä kiinni pisteissä ja sunnuntain kilpailun kolmas sija riitti mestaruuteen). Kaudelta 2004 Tarquini kuittasi kolmannet tilat sekä BTCC Masters että ETCC sarjoista.

World Touring Car/World Touring Car Cup -vakioautot 
Vuosina 2005–17 Tarquini kilpaili FIA:n WTCC -sarjassa, jossa keräsi useita voittoja sekä voitti hopeaa 2008, 2010 ja 2013 sekä mestaruuden vuonna 2009. Hän ehti ajaa sarjassa Alfa Romeon, SEAT:in, Hondan ja Ladan talleissa, joilla voitti lähes jokaisella kaudella (poikkeuksena kokonainen kausi 2015 sekä yhden kisaviikonlopun kausi 2017 Kiinassa, joka päättyi hylkäykseen). Tarquini vieraili kaudella 2017 TCR International Series -vakioautosarjassa yhden kilpailun verran Kiinassa, jonka hän voitti häntäpään lähtöruudukosta onnistuneen lähdön ansiosta, mutta ei saanut pisteitä sarjan vierailijasäännön vuoksi. Kaudesta 2018 lähtien World Touring Car Championship muuttui uudeksi World Touring Car Cup -sarjaksi, johon Tarquini osallistui Hyundain autolla ja jossa hän on voittanut avauskaudella mestaruuden sekä useita kilpailuja (muun muassa sarjan avauskilpailun Marrakechissa).

F1-tulokset

Lähteet
 Tarquinin tilastot DriverDB:ssa

Viitteet 

Italialaiset Formula 1 -kuljettajat
World Touring Car Championship -kuljettajat
British Touring Car Championship -kuljettajat
Vuonna 1962 syntyneet
Elävät henkilöt