Puumerkki

Puumerkki (ruots. sanasta bomärke) on omistajaa tai asianosaista osoittava merkki, jota kirjoitustaidottomat ovat käyttäneet nimikirjoituksena tai allekirjoituksena. Nykykielessä sanaa käytetään myös väljemmin merkityksessä ”merkki” tai ”jälki”.

Historia ja käyttö 
Aikanaan erotettiin yksityiselle henkilölle kuuluvat puumerkit talolle kuuluvista. Talokohtaiset puumerkit kuuluivat taloon niin kiinteästi, että ne jäivät sille myös omistajan vaihtuessa. Sillä merkittiin irtainta omaisuutta, joka saattoi joutua vieraisiin käsiin tai sekaantua toisten talojen vastaavaan tarpeistoon. Talon tai tilan jakaantuessa siitä eronneet kehittivät oman merkkinsä lisäämällä kantatalon puumerkkiin uusia viivoja. Ne tehtiin muodoiltaan yksinkertaisiksi, jotta ne voitaisiin helposti raaputtaa tai vuolla puuhun.

Puumerkkien käyttö yleistyi Suomessa 1500-luvulla. Kirjoitustaito alkoi yleistyä 1800-luvulla, minkä johdosta puumerkkejä ruvettiin käyttämään rinnakkain allekirjoitusten kanssa. Tuolloin oli tapana tehdä niistä koristeellisia, mutta 1900-luvun puolella tyyli vaihtui pelkistetymmäksi. Lopulta puumerkkien käyttö hiipui kokonaan 1950-luvulle tultaessa. Puumerkkejä esiintyy myös vaakunoissa.

Suomalaisia puumerkkejä on tutkinut erityisesti rovasti P. O. Ekko, joka on julkaissut aiheesta myös kirjoja.

Katso myös 
 Eskon puumerkki
 Porvarisvaakuna
 Leima

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

  
 
 Helvi Jousmäki: Sappeelaiset puumerkit.
 http://www.tamsuku.fi/Vuosikirja2000-14.pdf Tampereen seudun suku-tutkimusseura ry, (puumerkit) suvun, talon ja yksityisen henkilön tunnuksena. Viitattu 12.6.2020.
 Toivo V. Rajaniemi : Kynänjälkiä vanhoista papereista, Hakkapeliitta, 19.07.1932, nro 29, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Sukututkimus
Kirjoituksen historia
Heraldiikka