Valkoiset emigrantit

Valkoiset emigrantit () eli valkoiset venäläiset olivat niitä venäläisiä, jotka pakenivat Venäjän vallankumousta ulkomaille, mistä käsin he vastustivat bolševikkihallitusta ja Neuvostoliittoa. Nimi ”valkoiset emigrantit” viittaa siihen, että useimmat heistä tukivat Venäjän sisällissodan aikana vastavallankumouksellista valkoista armeijaa.

Vuosina 1917–1923 noin 900 000–2 000 000 venäläistä lähti tai karkotettiin maasta.

Monet valkoiset emigrantit asettuivat asumaan Itä-Euroopan slaavilaisiin maihin, kuten Jugoslaviaan, Bulgariaan, Tšekkoslovakiaan ja Puolaan. Myös Viroon, Latviaan, Liettuaan, Suomeen ja Turkkiin asettui asumaan paljon valkoisia venäläisiä; näitä maita pidettiin usein kauttakulkumaina. Idässä monet asettuivat asumaan Kiinaan ja Japaniin. Suurin osa asettui kuitenkin asumaan Ranskaan, Isoon-Britanniaan, Saksaan tai Yhdysvaltoihin. Jotkut menivät Kanadaan, Brasiliaan, Argentiinaan tai Australiaan.

Monilla valkoisilla oli melkein sama ideologia: antikommunismi, ortodoksisen kirkon voimakas vaikutus, sananvapaus ja markkinatalous. Kahta viimeistä ei tosin ollut tsaarin Venäjälläkään, jossa valkoiset olivat olleet vallassa. Monet valkoisista emigranteista olivat monarkisteja, jotka kannattivat Romanovin hallitsijasuvun paluuta valtaan, mutta laillisesta kruununperijästä ei ollut yksimielisyyttä. Valkoisten emigranttien joukoissa oli Venäjältä paenneita ortodoksisen kirkon pappeja ja piispoja, jotka perustivat myöhemmin Karlovcin synodin eli ”Venäjän kirkon maanpaossa”. Maanpakoon asettui myös monia sellaisia henkilöitä, jotka olivat vastustaneet sisällissodan aikana valkoisia ja näiden tavoitteita: esimerkiksi bolševikkien kanssa kilpailleiden vasemmistopuolueiden kuten menševikkien johtajia ja Neuvostoliiton vähemmistökansallisuuksien separatisteja.

Valkoisia emigrantteja yhdistäneistä poliittisista järjestöistä tunnetuin oli kenraali Pjotr Wrangelin johdolla vuonna 1924 perustettu Venäjän yleissotilaallinen liitto eli ROVS. Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu NKVD onnistui soluttamaan järjestön johtoon omia kaksoisagenttejaan ja eliminoimaan useita sen johtajia.

Toisen maailmansodan aikana osa valkoisista emigranteista antoi isänmaallisista syistä tukensa Neuvostoliiton sodalle natsi-Saksaa vastaan, osa pysyi puolueettomina ja jotkut kannattivat Saksaa.

Tunnettu valkoisten venäläisten hautausmaa on Sainte-Geneviève-des-Bois'n venäläinen hautausmaa Sainte-Geneviève-des-Boisissa Pariisin lähellä.

Tunnettuja valkoisia emigrantteja 

 Aleksandr Aljehin
 André Andrejev
 Mohammed Beck Hadjetlaché 
 Natalia Brasova
 Yul Brynner
 Stanisław Bułak-Bałachowicz 
 Ivan Bunin
 Alexandra Danilova
 Sergei Djagilev 
 Mihail Diteriktš
 Anton Denikin 
 Severin Dobrovolski
 Mihail Drozdovski 
 Aleksandr Dutov 
 Georges Florovsky
 Aleksandr Gutškov
 George Ignatieff
 Ivan Iljin 
 Vladimir Jourkevitš
 Nikolai Judenitš
 Aleksandr Kerenski 
 Pjotr Krasnov 
 Konstantine Kromiadi 

 Aleksandr Kutepov 
 Wassily Leontief
 Georgi Lvov
 Vladimir Mai-Majevski 
 Pyhä Johan Maksimovitš 
 Nikolai Markov
 Sergei Markov
 Pavel Miljukov
 Jevgeni Miller 
 Dmitri Nabokov
 Vladimir Nabokov (vanhempi)
 Vladimir Nabokov
 Dimitri Obolenski
 Oleg Pantjuktšov
 Maria Pariisilainen
 Anna Pavlova
 Viktor Pokrovski 
 Olga Preobrajenska
 Sergei Rahmaninov
 Ilja Repin
 Aleksandr Rodzjanko 
 Nikolai Nikolajevitš Romanov 
 Mihail Rostovtzeff

 Boris Savinkov
 Sergei Sazonov
 Alexander Schmemann
 Grigori Semjonov 
 Alexander de Seversky
 Igor Sikorsky
 Andrei Škuro 
 Pitirim Sorokin
 metropoliitta Andrei Sourozh
 Igor Stravinsky
 Otto Struve
 Pjotr Struve
 Mihail Tereštšenko
 Alekandra Lvovna Tolstaja
 Nikolai Tšaikovski
 Ariadna Tyrkova-Williams 
 metropoliitta Vitali Ustinov
 Marija Vasiltšikova
 George Vernadski
 Pjotr Wrangel 
 Vladimir Vojeikov
 Vladimir Zvorikin

Lähteet 

Venäjän historia
Venäjän vallankumous
Venäläisten diaspora
Venäläinen nationalismi
Poliittiset käsitteet