Jupiterin kuut

Jupiterin kuut ovat sitä kiertäviä taivaankappaleita. Niitä tunnetaan 95 (23. maaliskuuta 2023). Niistä tunnetuimmat ovat neljä suurinta galileilaista kuuta Io, Europa, Ganymedes ja Kallisto. Näiden kuiden sisäpuolella kiertää pienempiä epäsäännöllisen muotoisia kuita, joista tunnetuin on Amalthea. Hyvin kaukana kiertää joukko melko pieniä kuita, joiden arvellaan olevan Jupiterin sieppaamia asteroideja tai komeettoja. Näistä uloimmat kiertävät taannehtivasti eli toiseen suuntaan kuin Jupiterin muut kuut.

Tutkimuksen historiaa 
Galileo Galilei (1564–1642) löysi Jupiterin kuut vuonna 1609, jolloin hän tutki taivasta uudella keksinnöllä, kaukoputkella. Hän kirjoitti havainnoistaan vuonna 1610 Venetsiassa ilmestyneen teoksen Sidereus Nuncius. Galilei havaitsi 7. tammikuuta 1609 Jupiterin vierellä kolme erittäin kirkasta tähteä. Seuraavana yönä niiden asema oli erilainen. 13. tammikuuta Galilei näki yhtä aikaa kaikkiaan neljä tähteä. Niille on annettu nimet Io, Europa, Ganymedes ja Kallisto. Galilei antoi niille yhteisen nimen "Medicien tähdet" Cosimo II del Medicin kunniaksi.  

Galilein teos aiheutti aluksi kiivasta polemiikkia ja torjuntaa. Galilein kollega Padovassa, kuuluisa Cesare Cremonini kutsui väitteitä vehkeilyksi ja väitti, ettei Galilei ollut nähnyt yhtään mitään. Myöhemmin Johannes Kepler (1571–1630) antoi tunnustuksensa, samoin Rooman jesuiitat, jotka aluksi olivat olleet epäluuloisia. Myöhemmin Galilei kirjoitti: "vaikka nuo tähdet itse olisivat laskeutuneet maan päälle todistamaan ja puhumaan itsestään", sekään ei olisi vakuuttanut viimeisiä jääräpäitä.

Kuujärjestelmä kaavamaisesti

Jupiterin kuut voidaan jakaa eri ryhmiin niiden etäisyyden, radan soikeuden, radan kaltevuuden, koon ja niin edelleen mukaan. Jupiterin suurten kuiden ja näitä sisempien kuiden oletetaan syntyneen muodostuvaa Jupiteria ympäröineessä kaasukiekossa. Lähellä Jupiteria säännöllisillä radoilla kiertävät kuut muodostavat eräänlaisen pienoisaurinkokunnan. Sisin suurista kuista, Io, saattaa olla niin tiheä siksi, että muodostuttuaan kirkkaana hehkunut Jupiter haihdutti Iosta kaikki kevyet helposti haihtuvat aineet pois. Jupiterin suuret kuut ja pienistä kuista suurin, Amalthea, ovat keskenään rataresonanssissa 1:2:4.

 Jupiterin säde 71 492 km
Jupiterin renkaat 100 000–214 200 km, päärengas 122 800–129 200 km.
Jupiterin säännölliset kuut
Neljä pientä kuuta, etäisyys alle 200 000 km Jupiterin keskipisteestä, läpimitta alle 200 km, radan kaltevuus alle puoli astetta.
Neljä suurta galileilaista kuuta, joiden etäisyys on 400 000–2 000 000 km.
Jupiterin epäsäännölliset kuut
Themisto kiertää Jupiteria galileilaisten ja seuraavan ryhmän kuiden välissä.
Himalia-ryhmä: Tämän tiukan ryhmittymän etäisyys Jupiterista on 11–12 miljoonaa kilometriä.
Carpo: Ananke-ryhmän sisäosissa.
Ananke-ryhmä: etäisyys 21 276 000 km Jupiterista kallistuma 149 astetta.
Carme-ryhmä: Etäisyys Jupiterista 23 404 000 km, kallistuma 165 astetta.
Pasiphaë-ryhmä: Hajanainen ryhmä, joka kattaa kaikki uloimmat Jupiterin kuut.

Luettelo Jupiterin kuista

Kuut on lueteltu lyhyimmästä kiertoradasta lähtien.  Jupiterin neljä suurinta kuuta, Galilein kuut on merkitty sinisellä. Niiden massa on riittävän suuri muodostamaan niistä pallomaisia. Muut kuut ovat epäsäännöllisen muotoisia. Tummanharmaalla on merkitty kuut, joiden kiertorata on retrogradinen, taannehtiva.

Lähteet

Viitteet 

Seulonnan keskeiset artikkelit