Suolayrtti

Suolayrtti eli punasuolayrtti (Salicornia europaea) on suolamaiden mehevävartinen kasvi. Euroopassa laji kasvaa merenrantahietikoilla. Suomessa suolayrtti on voimakkaasti harvinaistunut ja se on luonnonsuojeluasetuksessa mainittu uhanalainen kasvilaji.

Ulkonäkö ja koko 

Yksivuotinen suolayrtti kasvaa 3–15 senttimetriä korkeaksi. Siirottavahaarainen varsi on pysty ja möyheä. Lehdet ovat vastakkain, mutta ovat muuntuneet hyvin lyhyiksi, suomumaisiksi vartta ympäröiviksi tupiksi. Suolayrtin versot ovat usein punertavia. Kukinto on 1–8 cm pitkä, tähkämäinen ja jaokkeinen. Kussakin jaokkeessa kaksi vaatimatonta kolmikukkaista viuhkoa. Möyheän kilpimäinen kehä suojelee kukkia. Suolayrtti kukkii elo-syyskuussa.

Levinneisyys 
Suolayrttiä tavataan Euroopan kaikilla merenrannikoilla Vienanmereltä Välimerelle asti. Sitä tavataan myös Afrikan ja Lähi-idän Välimeren rannikoilla sekä Pohjois-Amerikan itärannikolla. Aasiassa laji on levinnyt laajalle sisämaan aroalueilla. Suomessa suolayrttiä tavataan Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Pohjanlahden rannoilla Satakunnasta sekä Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalta. Laji on voimakkaasti taantunut koko Suomessa ja kanta on pienentynyt 1960-luvun jälkeen yli 60 prosenttia. Esimerkiksi Hailuodossa suolayrtti kasvoi yleisenä vielä 1970-luvulla. Nykyisin Hailuodossa on jäljellä enää kaksi kasvustoa.

Elinympäristö 
Suolayrtti kasvaa hiekkaisten merenrantaniittyjen suolalaikuilla, joissa meriveden haihtuminen tekee maaperän suolaiseksi ja vähäkasviseksi. Tällaisia paikkoja syntyy esimerkiksi maakohoamisen takia tai voimakkaasta karjanlaidunnuksesta aiheutuneesta rantaniittyjen maanpinnan paljastumisesta, joka lisää veden haihtumista. Rantalaidunnuksen loppuminen ja Itämeren rehevöityminen ovat Suomessa johtaneet suolayrtin kasvupaikkojen nopeaan umpeenkasvamiseen ja lajin harvinaistumiseen.

Suolayrtti luokitellaan suolaisen kasvupaikkansa vuoksi suolakkokasviksi eli halofyytiksi.

Käyttö 
Suolayrttiä on aikaisemmin käytetty soodan valmistamiseen. Sitä on myös lisätty salaatteihin.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Väre, Henry: Punasuolayrtti. Teoksessa Kasvit II. Toim. Piirainen, Mikko. WSOY, Porvoo 2008, s. 224–225.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2021: (Puna)suolayrtin (Salicornia perennans) levinneisyys Suomessa. 
 Suomen Lajitietokeskus: Suolayrtti (punasuolayrtti) – Salicornia perennans

Revonhäntäkasvit
Suomen erittäin uhanalaiset kasvit