Harrisin sopimus

Ystävyyden ja kaupan sopimus (, ) solmittiin Yhdysvaltojen ja Japanin välillä Ryōsen-jissä Shimodassa 29. heinäkuuta vuonna 1858. Se seurasi vuoden 1854 Kanagawan sopimusta, joka avasi japanilaisia satamia yhdysvaltalaisille aluksille ja salli Yhdysvaltain konsulin muuttaa Shimodaan. Vaikka Matthew Perry onnistui sopimuksella saamaan Yhdysvaltojen laivoille polttoainetta ja suojaa, hän jätti merkittävän kysymyksen kaupasta Townsend Harrisille, toiselle Tokugawa-bakufun kanssa neuvotelleelle yhdysvaltalaiselle lähettiläälle. Sen vuoksi vuoden 1858 sopimusta kutsutaan usein nimellä Harrisin sopimus. 

Japanilaisten vastustuksen murtamiseen kului Yhdysvalloilta kaksi vuotta. Kun brittien vaatimukset samanlaisista etuoikeuksista vaikuttivat uhkaavan Japania, Tokugawa-hallitus suostui lopulta Yhdysvaltojen vaatimuksiin. Sopimuksen merkittävimmät kohdat olivat:

 Diplomaattien vaihto
 Edon, Kōben, Nagasakin, Niigatan ja Jokohaman satamien avaaminen ulkomaankaupalle
 Yhdysvaltain kansalaisten mahdollisuus asua ja tehdä kauppaa näissä satamissa
 Ekstraterritoriaalisuusjärjestelmä, jonka mukaan ulkomaalaisia asukkaita koskivat heidän omat lakinsa Japanin lakien sijaan 
 Kiinteät ja alhaiset tuonti- ja vientitullit, jotka olivat kansainvälisessä hallinnassa 

Sopimus toimi mallina samantyyppisille sopimuksille, jotka Japani solmi muiden ulkovaltojen kanssa seuraavien viikkojen aikana. Nämä epätasa-arvoiset sopimukset rajoittivat Japanin itsenäisyyttä ensimmäistä kertaa sen historiassa; ne paljastivat Japanin kasvavan heikkouden, ja länsi näki ne verukkeena Japanin mahdolliselle kolonisaatiolle. Kansallisen aseman ja vahvuuden takaisin saamisesta tuli japanilaisille kaiken ylittävä prioriteetti. Sopimuksen seurauksia kotimaassa olivatkin bakufun vallan loppu ja uuden keisarillisen hallinnon perustaminen.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Japanin historia
1858