Muovikassi

Muovikassit eli muovipussit ovat muovista valmistettuja kantokasseja, joiden yleisin käyttö lienee ostoskassina ja roskapussina. Muovikasseja on kaikenvärisiä ja -kokoisia ja eri painatuksilla varustettuja. Ne ovat ohuita, keveitä ja joustavia.

Muoto ja materiaali 

Muovikassien yleisin materiaali on polyeteenikalvo. Kalvot luokitellaan PE-HD ja PE-LD -kalvoihin. HD on suuritiheyksistä polyeteeniä, josta voi tehdä ohuita, rapisevia pusseja. Tyypillisesti Suomessa niitä käytetään hedelmäpusseina, mutta monissa muissa maissa HD on yleisin muovipussin materiaali. LD-polyeteeni on kiiltävämpää, paksumpaa eikä kahise. HD-pussien värittömät kohdat ovat tyypillisesti huurteisen läpikuultavia, LD:stä voidaan tehdä aivan kirkkaitakin pusseja. Kalvon paksuus vaihtelee 0,045mm – 0,1 mm. Tyypillisesti kassin pohjassa tai sivussa on laskos, jonka avulla kassi aukeaa leveämmäksi ja laskostuu taas pakattaessa pienemmäksi. Kantokahva voidaan tehdä joko leikkaamalla muoviin aukko tai lisäämällä erillinen kahvasuikale. Ruokakauppojen suosimaa mallia, joissa kantokahvat ovat kassin sivutaitteissa, kutsutaan henkselikassiksi.

Historia 

Muovikassien tärkein valmistusmateriaali on LD-PE, jonka massatuotanto alkoi 1957. Alusta alkaen erilaiset suulakepuristetut muovikalvot, joista saumaamalla tehdään muovipussit, -säkit ja -kassit, ovat olleet yksi tärkeimmistä polyeteenin käyttökohteista. Laajaan käyttöön muovikassit levisivät 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 2002 maailmassa valmistettiin erikokoisia ja -laatuisia muovikasseja yhteensä 4–5 biljoonaa kappaletta Chemical Market Associatesin arvion mukaan. Vuonna 2009 WWF arvioi muovikassien vuosituotannoksi 500 miljardista yhteen biljoonaan. Suomessa käytetään arviolta 300 miljoonaa muovipussia vuodessa.

Ympäristövaikutukset ja kierrätys 

Muovikassi on tutkimustiedon valossa ekologisin ostoskassi, mutta sen jättäminen luontoon on haitallista. Tanskalaistutkimuksen mukaan luomukangaskassi on 2400 kertaa huonompi kuin muovikassi, kangaskassi 840 kertaa, paperikassi 11 kertaa. Suomalaistutkimuksessa kangaskassin kerroin oli yli 250.

Muissakin tutkimuksissa sekä kertakäyttöiset että etenkin uudelleenkäytettävät muoviset ostoskassit ovat pärjänneet yleensä hyvin. Tanskan ympäristöhallituksen tutkimuksessa (2018) luomupuuvillakassia piti käyttää 20 000 kertaa, paperikassia 43 kertaa ja kierrätettyä PET-muovikassia 84 kertaa, jotta sen ympäristövaikutukset olisivat yhtä vähäiset kuin tavallisen LDPE-muovipussin.

Vaikka ostoskassien valinnalla on suuri symboliarvo, niiden osuus kotitalouksien jätteestä on vain noin 0,2 prosenttia. 

Vaikka ostoskassien käytön, valmistuksen ja hävityksen ympäristövaikutukset ovat merkityksettömän pieniä, kansalaisten keskuudessa asiasta on huomattavaa epävarmuutta, minkä vuoksi Suomen ympäristökeskus julkaisi OPTIKASSI-tutkimuksen, joka vahvisti asian ja osoitti yhden kassin hiilipäästöksi 15–48 grammaa. Biohajoava muovikassi todettiin huonoimmaksi vaihtoehdoksi.

Muovikassien käyttöä ja valmistusta on kritisoitu, koska ne valmistetaan uusiutumattomista luonnonmateriaaleista kuten maakaasuista ja -öljyistä. Lisäksi muovikassit roskaavat ja aiheuttavat muun muassa viemärien tukkeutumista. Vaihtoehdoksi on tarjottu uusiutuvista luonnonmateriaaleista valmistettuja paperi- tai kangaskasseja. Myös esimerkiksi tärkkelyksestä valmistettuja biohajoavia muovikasseja on kehitetty.

Vaikka muovikassien valmistaminen on halvempaa ja siihen tarvitaan 40 % vähemmän energiaa kuin paperikassien valmistamiseen, on muovikassien kierrätysarvoa kritisoitu. Vuonna 2000 20 % paperikasseista kierrätettiin, kun vain 1 % muovikasseista kierrätettiin. Osasyy on se, että suurin osa eri kierrätysohjelmista ei mahdollista muovikassien kierrättämistä. Muovikassit yhdistetään usein luonnon saastumiseen, koska ne eivät maadu vaan pilkkoutuvat yhä pienemmäksi palasiksi. Kaatopaikoilla suurempi ongelma on kuitenkin kassien leviäminen luontoon, mutta paperikassi hajoaa ulkoilmassa nopeasti, toisin kuin muovi.

Ongelmallisimpia ympäristön roskaantumisen kannalta ovat läpinäkyvät ja ohuet, rullasta irrotettavat muovipussit, joita Suomessa käytetään hedelmien pakkaamiseen ruokakaupoissa. Joissakin maissa näitä HD-PE-pusseja käytetään kaikkien ostosten pakkaamiseen, esimerkiksi Australiassa 85 % kaupan muovikasseista on niitä. Pussit ovat pieniä ja niitä tarvitaan paljon: keskivertosuomalainen käyttää vuodessa 50 ostoskassia, skotlantilainen 160, australialainen 350 ja hongkongilainen lähes 1 500.. Tästä on ollut seurauksena näiden joutuminen luontoon valtavissa määrin. Tuuli kuljettaa näitä pusseja, ja tien varsien pusikot ja puiden oksat saattavat olla niitä täynnä. Muovikassien kieltomääräykset ovatkin nimenomaan kohdistuneet näihin pusseihin. Suomessa muovikassilla tarkoitetaan tukevampia kaupoista ostettavia kasseja. Näitä käytetään varsin paljon ostosten kuljettamisen jälkeen kasseina muille tavaroille ja erilaisina pakkaussuojina. Yleensä ne päätyvät lopulta roskapusseina kaatopaikalle. Useissa kauppakeskuksissa on juomapullojen palautuspisteiden yhteydessä myös muovikassien keruuastiat. Etelä-Suomessa kerätään energiajaetta, ja muovikassit voi lajitella siihen. Suuremmat muovisäkit jäävät pääosin teollisuuden, kaupan ja maataloustuotannon piiriin, jossa niillä on omat kierrätysjärjestelyt. Esimerkiksi 4H-järjestö kerää maatalouden lannoitesäkit. 

Muovikassien aiheuttamien ympäristöhaittojen vuoksi jotkut valtiot ja yritykset ovat pyrkineet vähentämään niiden käyttöä esimerkiksi verottamalla niitä tai perimällä kasseista maksua. Esimerkiksi Etelä-Afrikassa muovikasseista alettiin tehdä kestävämpiä ja niiden hinta nousi. Uudistuksen jälkeen muovikassien käyttö väheni 90 %. Myös Irlannissa muovikassien käyttö saatiin vähentymään 95 % viidentoista sentin suuruisen muovikassiveron ansiosta. Bangladeshissa muovikasseja alettiin kieltää, kun todettiin viemäreihin joutuneiden muovipussien pahentavan tulvia ja levittävän sitä kautta sairauksia.
Skotlannissa asiaa tutkittiin, mutta todettiin, ettei pelkkä muovipussien kielto vähennä roskaantumista, ja lakialoite vedettiin pois. Maailman lehdistössä levisi pitkään tieto muovipussien hukuttamista sadoistatuhansista merinisäkkäistä - lähteessä kalaverkot ja muoviroska olivat menneet sekaisin. Yli 90 % merten muovisaasteista tulee kymmenestä Aasian ja Afrikan joesta.

Yhdysvaltain Kalifornian osavaltio kielsi muovikassit ensimmäisenä osavaltiona vuonna 2010. Ehdotus hyväksyttiin osavaltion edustajainhuoneessa äänin 41–27. Edustajainhuoneen lisäksi mm. Kalifornian silloinen kuvernööri Arnold Schwarzenegger kannatti kieltoa.

Rajoitukset 

 Australia: kielletty Etelä-Australian osavaltiossa 2009 
 Bangladesh: ohuet muovipussit kielletty Dhakassa 2002
 Belgia: ilmaiset pussit verolle 2007
 Britannia: kielletty Modburyn pikkukaupungissa Devonissa 2007
 Etelä-Afrikka: ohuet pussit kielletty 2003
 Intia: Mumbaissa kielletty 2000, Himachal Pradeshin osavaltiossa ohuet pussit kielletty 2003
 Irlanti: muovipussit verolle 2002, minkä jälkeen niiden käyttö väheni 90%
 Italia: muovipussit kielletään 2011.
 Kanada: kielletty Leaf Rapidsissa 2007, Snow Lakessa sekä Thompsonin kaupungissa Manitobassa 2010
 Kenia: ohuet pussit kielletty 2007
 Kiina: ohuet muovipussit kielletty 2008. 
 Ruanda: kielletty 2004 (maatalous ja terveyssektori poikkeus)
 Taiwan: ilmaiset pussit kielletty 2003
 Tansania: kielletty 2006
 Tanska: verotus vuodesta 1994 
 Uganda: ohuet pussit kielletty 2007
 Yhdysvallat: Kaliforniassa kielletty 2010
 Meksiko: Méxicossa kielletty 2010

Katso myös
 Muovikassimuseo
 Tyynenmeren jätepyörre

Lähteet 

 
 Rosenlew valmisti muovisäkkejä jo 60-luvulla

Viitteet

Aiheesta muualla 

Plastic Bag-Free – muovikassien käytön vähentämiseen pyrkivä sivusto 
Film and Bag Federation - muovikassiteollisuuden äänenkannattaja 
Plastic Bags Worldwatch 
Muovipussit romahtivat luksuslaukusta jätteeksi (Helsingin Sanomien raportti Venäjältä)

Pakkaus
64 Kemianteollisuus, kaivosteollisuus
Säiliöt