Neuvostoliiton joukkotuhoaseet

Neuvostoliiton joukkotuhoaseet olivat joukkotuhoaseita, joita maassa kehitettiin toisen maailmansodan jälkeen kylmän sodan aikana asekilvassa Yhdysvaltoja vastaan. Neuvostoliitto räjäytti ensimmäisen ydinlatauksensa vuonna 1949 ja alkoi samoihin aikoihin kehitellä ydinkärkien kuljettamiseen soveltuvia ohjuksia. Neuvostoliitto tutki ydinaseiden lisäksi myös kemiallisia ja biologisia aseita.

Neuvostoliiton ydinaseohjelma 

Neuvostoliiton ydinaseohjelmasta ei ole käytettävissä yhtä tarkkoja tietoja kuin Yhdysvaltain ydinaseohjemasta. Vuonna 1939 fyysikot Zeldovits ja Hariton olivat julkaisseet aineistoa fissiosta. 1940 fyysikko Igor Kurtshatov puhui ydinreaktorin ja atomipommin rakentamisen puolesta. Samana vuonna Berijan johtama tiedustelupalvelu NKVD alkoi tarkoituksella koota tietoja ydinaseesta. 1942 fyysikko Georgi Flerov lähetti Stalinille kirjeen atomipommitutkimusten välttämättömyydestä.

Kehitystyö alkoi 1943, kun neuvostotiedustelu oli saanut tietoja Yhdysvaltain ydinaseprojektista. Neuvostoliiton ohjelman johtajana toimi turvallisuuspalvelun päällikkö Lavrenti Berija ja tieteellisenä johtajana fyysikko Kurtshatov. Pommin kehittämisajaksi arvioitiin vähintään 10–15 vuotta, sillä Neuvostoliiton tutkimusresurssit ja teollinen kapasiteetti alalla eivät yltäneet Yhdysvaltain tasolle. Osittain ydinaseen arviota nopeampaa kehittämistä auttoivat kuitenkin vakoilutiedot. Brittiläinen fyysikko Klaus Fuchs luovutti tarkkoja tietoja pommista Lavrenti Berijalle kesällä 1945. Neuvostoliiton ensimmäinen ydinreaktori alkoi toimia joulukuussa 1946. Reaktori perustui Yhdysvaltain Hanfordin reaktorin rakenteeseen.

Neuvostoliitto räjäytti ensimmäisen atomipomminsa ”RDS-1”:n (koodinimeltään "Ensimmäinen salama", länsimaisittain ”Joe-1”) Semipalatinskissa 29. elokuuta 1949. Rakenteeltaan RDS-1 oli Berijan tahdon mukaan suora kopio Yhdysvaltain Fat Man-pommista. Pommin teho oli noin 22 kilotonnia Vuonna 1951 räjäytettiin seuraava, 38 kilotonnin pommi (RDS-2), jossa oli parannuksia, pommi oli esimerkiksi suuremmasta tehosta huolimatta ensimmäistä huomattavasti kevyempi. Samana vuonna seurasi vielä voimakkaampi RDS-3 Marija (41,2 kT). Vuonna 1953 RDS-6 -räjäytyksessä testattiin pienitehoista vetypommia, jossa oli niin sanottu kerroskakkurakenne. Ns. "täysimittainen" vetypommi RDS-37 (3,0 MT, koeräjäytys 1,6 MT) räjäytettiin vuonna 1955. Ydinohjelman suurin pommi oli 1961 testattu 50 megatonnin Tsar-bomba, joka on suuritehoisin koskaan räjäytetty ydinase maailmassa.

Venäjän ydinaseohjelma 
Neuvostoliiton romahdettua Venäjästä tuli sen laillinen perillinen kansainvälisellä kentällä. Koska ydinaseiden laukaisukoodit olivat vain Moskovan tiedossa, muiden Neuvostoliitosta itsenäistyneiden valtioiden alueelle jääneistä ydinaseista tuli käytännössä käyttökelvottomia.

Nykyinen ydinasedoktriini 
Kremlin tiedotuksen mukaan Venäjän ydinasearsenaalia käytetään ennen kaikkea pelotteena muita ydinasevaltoja vastaan. Ydinaseita voidaan käyttää, mikäli maata kohtaa eksistentiaalinen uhka. Rajattu ensi-isku on mahdollinen siinä tilanteessa, mikäli Venäjään kohdistuu perinteinen hyökkäys ilman ydinasetta, jota Venäjä ei pysty torjumaan ilman ydinasetta.

Nykyisestä Venäjän ydinasedokriinista tiedetään melko vähän. Presidentti Vladimir Putin kuitenkin kulkee laukaisukoodit mukanaan. Niitä kannetaan arviolta 11 kiloa painavassa laukussa nimeltä Tšeget (). Vastaavat laukut löytyvät myös maan puolustusministeriltä ja asevoimien esikuntapäälliköllä.

Lähteet 

Joukkotuhoaseet
Joukkotuhoaseet