Kardiologia

Kardiologia on sydämen ja verenkiertoelimistön toimintaa ja sairauksia tutkiva lääketieteen ala. Tavallisimpia sairauksia ovat sepelvaltimotauti, rytmihäiriöt ja sydämen vajaatoiminta. Suomessa kardiologia on sisätautiopin suppea erikoisala ja käytännössä kaikki kardiologit ovat sisätautien erikoislääkäreitä, lastenkardiologit lastentautien erikoislääkäreitä. Sydänkirurgeja ei ole tapana kutsua kardiologeiksi.

Kardiologian historia

Kardiologian Historia eriaikakausina 

Kardiologia on lääketieteen ala, joka keskittyy sydän- ja verisuonijärjestelmän sairauksiin. Tässä artikkelissa tarkastellaan kardiologian historiaa eri aikakausina ja sen merkittäviä kehitysvaiheita.

Antiikin aika ja keskiaika 

Kardiologian juuret juontavat antiikin aikaan. Antiikin Kreikan lääkärit, kuten Hippokrates, Aristoteles ja Galenos, tekivät varhaisia havaintoja sydämen toiminnasta ja verenkierron perusteista. He uskoivat, että sydän oli tärkeä elin ja että veri oli sen keskeinen osa.

Keskiajalla kardiologiaan liittyvä tieto säilyi, mutta ei juuri kehittynyt. Sydänsairauksien hoito oli vielä varsin rajallista ja usein uskonnollisiin tai magisiin käytäntöihin perustuvaa.

Renessanssi ja varhainen moderni aika 

Renessanssin aikana anatominen tutkimus alkoi edistyä merkittävästi. Leonardo da Vinci piirsi tarkkoja sydämen anatomisia piirroksia, ja William Harvey esitti 1600-luvulla verenkierron teorian, joka mullisti käsitykset sydämen toiminnasta.

1800-luku ja 1900-luvun alkupuoli 

1800-luvulla lääketieteellinen teknologia kehittyi nopeasti. Stetoskooppi ja verenpaineen mittauslaitteet tulivat käyttöön. Sydän- ja verisuonitaudit tunnistettiin yhä tarkemmin, ja ensimmäiset sydänäänten kuuntelutavat kehitettiin.

1900-luvun alkupuolella kardiologian tutkimus sai merkittävän sysäyksen. Einthoven kehitti elektrokardiogrammin (EKG) vuonna 1901, joka mahdollisti sydämen sähköisen toiminnan tarkemman tutkimisen.

Nykykardiologia 

Nykyään kardiologia on edennyt huomattavasti. Diagnostiikassa käytetään monipuolisesti kuvantamistekniikoita, kuten sydänultraääntä, angiografiaa ja magneettikuvausta. Sydänsairauksien hoitoon on kehitetty monia tehokkaita lääkkeitä, ja sydänkirurgiset toimenpiteet ovat yhä kehittyneempiä.

Opiskelu

 Lääketieteen kandidaatin tutkinto: Ensimmäinen askel on suorittaa lääketieteen kandidaatin tutkinto jossakin Suomen yliopistossa. Tämä perustutkinto antaa vankan pohjan lääketieteen perusteille.
 Lisensiaatin tutkinto ja Lääkärin Vala: Lääketieteen opiskelijat suorittavat lisensiaatin tutkinnon ja antavat Lääkärin Valan, mikä oikeuttaa heidät toimimaan lääkäreinä.
 Yleislääkäriksi erikoistuminen: Kardiologiksi aikovan lääkärin on yleensä ensin erikoistuttava yleislääketieteeseen. Tämä erikoistuminen kestää useita vuosia ja sisältää työskentelyä erilaisissa kliinisissä ympäristöissä.
 Kardiologian erikoistumiskoulutus: Kun yleislääkärikoulutus on suoritettu, lääkäri voi hakeutua kardiologian erikoistumiskoulutukseen. Tämä erikoistuminen kestää yleensä noin 5-6 vuotta ja sisältää sekä teoreettista että käytännön opiskelua.

Lähteet 

American Heart Association. (2021). History of Cardiovascular Disease. https://www.heart.org/en/about-us/history-of-cardiovascular-disease

Aiheesta muualla 

 Suomen Kardiologinen Seura ry

Seulonnan keskeiset artikkelit