Hans Holopainen

Hans Edvard Holopainen (käytti Saksassa peitenimeä Holbein) (17. maaliskuuta 1897 Helsingin pitäjä – 22. heinäkuuta 1941) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat liikemies Juho Holopainen ja Alma Josefiina Helenius. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Rose Marie Grandellin kanssa, josta hän erosi vuonna 1926 ja avioitui toisen kerran vuonna 1927 Lea Margareta Stenrothin kanssa, josta hän erosi vuonna 1940 ja avioitui kolmannen kerran vuonna 1941 Rosalia Karolina Vikholmin kanssa.

Opinnot
Holopainen kävi seitsemän luokkaa Helsingin ruotsalaista reaalilyseota ja suoritti yksityisesti kahdeksannen luokan Helsingin uudessa ruotsalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1915 sekä kävi useita kursseja Suojeluskuntain päällystökoulussa.

Jääkärikausi

Holopainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1917 ja suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin.

Suomen sisällissota
Katso myös: Suomen sisällissota
Holopainen astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen komennuskunnan mukana Vaasaan. Hänet sijoitettiin sisällissotaa käyvään Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi Pohjois-Hämeen rykmentin 1. pataljoonan 1. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kuhmoisissa, Toritulla, Padasjoella, Asikkalassa, Anianpellolla ja Lahdessa.

Marjo Liukkonen on esittänyt Holopaisen olleen mukana myös Harmoisten sairashuoneen joukkomurhan suorittaneessa miesnelikossa.

Sisällissodan jälkeinen aika
Holopainen palveli sisällissodan jälkeen edelleen Pohjois-Hämeen rykmentissä, missä hänet siirrettiin 19. kesäkuuta 1918 alkaen 1. pataljoonan komentajaksi. Hänet määrättiin rykmentin lakkauttamisen jälkeen 18. heinäkuuta 1918 Suomen valkoiseen kaartiin 4. komppanian, missä hänet nimitettiin 25. elokuuta 1918 alkaen 1. komppanian päälliköksi ja 1. lokakuuta 1918 alkaen pataljoonan  esikunnan urheilu-upseeriksi. Hänet siirrettiin 19. joulukuuta 1918 Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:een, mistä muodostettiin myöhemmin Viipurin rykmentti. Hän toimi rykmentissä 3. komppanian ja kesäkuuta 11. 1920 alkaen 1. konekiväärikomppanian päällikkönä, josta hänet siirrettiin edelleen 1. helmikuuta 1921 alkaen 5. Erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi. 

Armeijasta hän erosi 13. syyskuuta 1922 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja sijoitettiin paikallispäälliköksi 1. syyskuuta 1922 Lahden suojeluskuntaan, mistä hänet siirrettiin edelleen 1. heinäkuuta 1923 Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 9. alueen päälliköksi ja 1. syyskuuta 1925 alkaen Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi ja 1. marraskuuta 1927 alkaen Mikkelin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi. Suojeluskuntajärjestöstä hän erosi 21. lokakuuta 1929 ja siirtyi ulkomaille opiskelemaan. Takaisin Suomeen hän palasi vuonna 1935 ja toimi sen jälkeen liikemiehenä ja siirtyi 1. lokakuuta 1937 alkaen Suomalaisen Puuasiamies Oy:n palvelukseen, ja palveli yritystä vuoteen 1939 saakka.

Talvi- ja jatkosota
Holopainen osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 61:n 2. pataljoonan komentajana osallistuen taisteluihin Taipaleella ja Vuosalmella. Välirauhan aikana hän toimi konekiväärikomppanian päällikkönä 21. Prikaatissa. Hänet haudattiin Helsinkiin.

Lähteet
Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938.
Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 ISBN 951-99046-8-9.
Fröberg, Hellgrén, Roms, Ruusuvuori, Toppari, Sinivalkoinen Lohja, Gummerus Jyväskylä 2004 ISBN 951-9188-35-5.

Viitteet

Jääkärit
Vuonna 1897 syntyneet
Vuonna 1941 kuolleet