Andrei Belyi

Andrei Belyi (), oikealta nimeltään Boris Nikolajevitš Bugajev (); (26. lokakuuta (J: 14. lokakuuta) 1880 Moskova, Venäjän keisarikunta – 1. elokuuta 1934 Moskova Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija, runoilija, teoreetikko ja kirjallisuusarvostelija.

Hän on jäänyt historiaan romaaninsa Peterburg ansiosta, joka uudisti voimakkaasti romaanikerrontaa. Andrei Belyi on Aleksandr Blokin ohella kenties kuuluisin venäläisen symbolismin edustaja.

Tausta ja koulutus 
Boris Bugajev syntyi älymystöperheeseen. Hänen isänsä Moskovan yliopiston fysiikan ja matematiikan tiedekunnan dekaani Nikolai Vasiljevitš Bugajev (1837-1903) oli johtava matemaatikko, jota pidetään matematiikan Moskovan koulukunnan perustajana. Hänen äitinsä oli seurapiirikaunotar ja pianisti Aleksandra Dmitrjevna Jegorova (1858-1922) joka oli kiinnostunut taiteista, mikä aiheutti konflikteja tiukasti luonnontieteitä arvostaneen itsevaltaisen aviomiehen kanssa. Tämä ristiriita vaikutti nuoreen mieheen henkisesti ja kotona riideltiin usein, äidin kuuluisa kauneus aiheutti puheita ja skandaaleja. Isä oli opiskelijoittensa keskuudessa legendaarisen eksentrisen ja hajamielisen maineessa sekä kannatti leibnitzilaista filosofiaa. Nikolai Bugajevilla oli laaja ystäväpiiri moskovalaisten professorien parissa ja talossa vieraili myös Leo Tolstoi. 

Boris oli monipuolisesti lahjakas ja oppinut nuori mies, jonka kiinnostuksen kohteita olivat matematiikka, musiikki, filosofia ja kirjallisuus. Belyi valmistui vuonna 1899 arvostetusta yksityisestä L. I. Polivanovin lukiosta. Jo 15-vuotiaana hän tutustui Vladimir Solovjoviin tämän veljen Mihail Solovjovin kotona. Lukion viimeisillä luokilla hän kiinnostui buddhalaisuudesta ja okkultismista opiskellessaan kirjallisuutta. Dostojevskillä, Ibsenillä ja Nietzschellä oli erityinen vaikutus nuoreen Borisiin. Hän luki myös ranskalaisten että venäläisten symbolistien kuten Konstantin Balmontin, Valeri Brjusovin ja Dmitri Merežkovskin runoja.

Hän opiskeli Moskovan yliopiston fysiikan ja matematiikan tiedekunnassa ja suoritti isänsä vaatimuksesta vuonna 1903 tutkinnon luonnontieteissä, lähinnä biologiasta ja kemiasta. Samalla hän luki ahkerasti Mir iskusstva -lehteä. Vuonna 1904 hän kirjoittautui yliopiston historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan mutta keskeytti pian opintonsa, ja vuonna 1906 hän omistautui kokonaan kirjoittamiselle. Kirjailijan ura alkoi vuonna 1902, jolloin ilmestyi teos 'Toinen sinfonia, dramaattinen' (ven. Симфония 2-я, Драматическая). Hän asui 26-vuotiaaksi asti vanhempiensa luona Moskovan keskustassa Arbatin varrella (talo 55) 'professoritalossa', jossa asui Moskovan yliopiston opettajia. Talossa on nykyisin kirjailijan muistolle omistettu asunto.

Yksityiselämä 
Andrei Belyillä oli erittäin vaikea suhde Aleksandr Blokiin ja onneton yksipuolinen rakkaussuhde Blokin vaimoon Ljubov Dmitrijeva Mendelevaan, jonka Belyi henkilöi ikuiseksi naisellisuudeksi eli Pyhäksi Sofiaksi, mikä näkyy runokokoelmassa Uurna (ven. Урна, 1909) ja romaanissa Peterburg (ven. Петербург, 1913). Sydämensä murtanut Belyi matkusti kaiken lopuksi vuonna 1906-1907 Berliiniin ja Pariisiin puoleksi vuodeksi.

Belyin, Valeri Brjusovin ja kirjailija Nina Ivanovna Petrovskajan (1879–1928) välinen triangelisuhde (vuosina 1903-1904 Belyin kanssa ja vuosina 1904-1908 Brjusovin kanssa) inspiroi Brjusovin romaania Tulienkeli (ven. Огненный ангел, 1907), jonka 'Renatan' esikuva on Nina Petrovskaja. Vuonna 1905 Nina Petrovskaja ampui Belyitä, joka oli verrannut tätä Dostojevskin Idiootin Nastassja Filippovnaan.

Vuonna 1910 Belyi aloitti suhteen taiteilija ja kuvanveistäjä Anna 'Asja' Aleksejevna Turgenevan (1890-1966), Ivan Turgenevin veljentyttären kanssa. Vuosina 1910-1912 he matkustivat yhdessä Sisiliassa, Tunisissa, Egyptissä ja Palestiinassa. Heidät vihittiin avioliittoon Bernissä vuonna 1914. Noin vuosien 1916-1921 välisenä aikana suhde loppui ja Asja jäi Dornachiin Rudolf Steinerin piiriin. Anna Aleksejevna Turgeneva Bukajeva on romaanin Hopeakyyhky 'Katjan' esikuva. 

Vuonna 1923 Belyi palasi Moskovaan, jossa hän tapasi aiemman tyttöystävänsä, aatelistaustaisen, korkeakoulussa opiskelleen kirjallisuustyöntekijän ja antroposofia-aktivisti Claudia Nikolajevna Aleksejevna Vasiljevan (1886-1970) ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1931.

Kirjallinen ura 
Belyi oli perustamassa sekä symbolismia että venäläistä uuskantilaista koulukuntaa. Hän vaikutti hyvin voimakkaasti Vsevolod Meyerholdin teatteriin. Hän kiinnostui aluksi uuskantilaisesta filosofiasta ja aikansa muoti-ilmiöstä okkultismista ja idän mystiikasta. Teosofisen liikkeen perustaja Jelena Blavatskajan välityksellä Belyi tutustui Rudolf Steinerin ajatuksiin, mikä oli käänteentekevää Belyin ajattelulle.

Vuonna 1901 Bely tapasi "vanhemmat symbolistit" Valeri Brjusovin, Dmitri Merežkovskin ja Zinaida Gippiuksen. Vuonna 1903 Andrei Belyin ympärille muodostui "Argonautit" -niminen kirjallinen piiri joka toimi vuoteen 1910 asti. Vuonna 1904 "Argonautit" kokoontuivat kuuluisan lakimiehen Pavel Ivanonovitš Astrovin asunnossa. Yhdessä piirin kokouksessa ehdotettiin kirjallisen ja filosofisen kokoelman "Vapaa omatunto" (ven. Свободная совесть) julkaisemista, ja vuonna 1906 tästä kokoelmasta julkaistiin kaksi kirjaa. Belyitä lukuun ottamatta piiriin kuului vain kaksi kirjailijaa: runoilija, kääntäjä, kriitikko ja filosofi Ellis eli Lev Lvovitš Kobylinski (1879-1947) sekä lapsuudenystävä runoilija Sergei M. Solovjov (1885-1942), muut olivat taidemaalareita, filosofeja ja muusikoita.

Belyin romaani Serebrjanyi golub (ven. Серебряный голубь, Hopeakyyhky, 1909) on muodoltaan perinteinen romaani mutta teemaltaan tyypillisesti symbolistinen. Siinä Belyi kuvaa kuvitteellisen mutta todellisuutta muistuttavan kristillisen lahkon elämää ja toimintaa. Erityisesti hän kohdistaa huomionsa uskonnollisiin riitteihin ja orgioihin. Belyin suunnitelmien mukaan Hopeakyyhkyn piti olla Itä ja Länsi -trilogian ensimmäinen osa. Trilogian toinen osa oli Peterburg (ven. Петербург, 1913).

Kirjailijan isä Nikolai Bugajev tunnettiin filosofisista esseistään, joissa hän arvosteli geometriaa ja todennäköisyyslaskentaa ja ylisti ankaran analyysin erinomaisuutta. Huolimatta isänsä matemaattisista mieltymyksistä – tai niiden vuoksi – Boris-Andrei Bugajev-Belyi kiinnostui todennäköisyyslaskennasta ja etenkin entropiasta, johon Belyi usein viittaa teoksissaan, esimerkiksi Kotik Letajevissa (ven. Котик Летаев, 1922). Hänen kirjallisen äänensä kauaskantoista vaikutusta venäläisiin kirjailijoihin ja myös muusikoihin on usein verrattu James Joyceen vaikutukseen englanninkielisessä maailmassa sekä Marcel Proustiin ja Robert Musiliin.

Belyin symbolistista romaania Peterburg (1916-1922) pidetään yleisesti hänen mestariteoksenaan. Kirja käyttää proosan keinoa, jossa äänet usein synnyttävät värejä. Romaanin ympäristö on jokseenkin hysteerinen vuosisadan vaihteen Pietarin ja Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen ilmapiiri. Kirjan juonen voi tiivistää tarinaksi huono-onnisesta Nikolai Apollonovitš Ableuhovista, yläluokan toimettomasta kasvatista, joka joutuu mukaan vallankumouspolitiikkaan ja palkataan murhaamaan eräs virkamies, oma senaattori-isänsä. Nikolaita ajavat takaa halki Pietarin läpitunkemattomien utujen Pietari Suuren kuuluisan pronssipatsaan kaikuvat kavionkopseet.

Peterburg romaanin vaikutus 1910-luvun romaanitaiteeseen, kuten Mihail Bulgakoviin, Vladimir Nabokoviin ja venäläiseen postmodernismiin on ollut valtava. Belyin ansioksi on luettu, että hän ennusti tässä romaanissa, jota jotkut ovat sanoneet puolielämäkerralliseksi, Venäjän suuren vallankumouksen, totalitarismin nousun, poliittisen terrorin ja jopa kaaosteorian.

Vuodesta 1912 hän toimitti Trudi i dni (ven. Труды и дни, 'Teokset ja päivät' ) -lehteä, jonka pääteemana olivat symbolismin estetiikan teoreettiset kysymykset. Vuonna 1912 hän tapasi Berliinissä Rudolf Steinerin, alkoi hänen opiskelijakseen ja omistautui epäröimättä antroposofialle. Siirtyessään pois entisestä kirjailijapiiristä hän työskenteli proosateosten parissa. Belyi sai vaikutteita Rudolf Steinerin antroposofiasta. Hän asui 1910-luvulla neljä vuotta Dornachissa Sveitsissä Steinerin luona, kunnes hylkäsi antroposofian. Steinerin ohella Vladimir Solovjov säilyi Belyin ajattelussa tärkeänä vaikuttajana.

Perintö, Andrei Belyi -palkinto 
Belyin kirjallisen perinnön vaalimiseksi perustettiin vuonna 1978 Andrei Belyi -palkinto (ven. Премия Андрея Белого; Premiya Andreya Belovo) joka on vanhin Venäjällä myönnetty itsenäinen kirjallisuuspalkinto. Sen perustivat vuonna Leningradin suurimman samizdat-kirjallisuuden lehden Hoursin henkilökunta tunnustukseksi huippuosaamisesta kolmessa eri kategoriassa: proosa, runous ja teoria.

Palkinnon perustajia olivat Boris Ivanov, Boris Ostanin, Arkadi Dragomoštšenko sekä muita sensuroimattoman kirjallisuuden merkittäviä toisinajattelijoita. Palkinto nimettiin Andrei Belyin mukaan, jonka vaikutus ulottui venäläiseen runouteen, proosaan ja humanitaarisuuteen.

Aineellisesti palkinto koostui omenasta, yhdestä ruplasta ja pullosta vodkaa. Leikkisestä luonteestaan ​​huolimatta palkinnosta tuli nopeasti venäläisen kirjallisuuden merkittävä ilmiö, ja se myönnettiin useille merkittäville kirjailijoille, kuten kirjailijat Andrei Bitov, Saša Sokolov ja Jevgeni Haritonov; runoilijat Gennadi Aigi, Olga Sedakova ja Jelena Švartz; filosofi Boris Grois, kriitikko Mihail Epstein ja sinologi Vladimir Maljavin. 

1990-luvun alun tauon jälkeen palkinto herätettiin henkiin vuonna 1997, kun siihen lisättiin neljäs kategoria, "palvelukset kirjallisuudelle", ja sitä on myönnetty edelleen. Viimeaikaisia ​​voittajia ovat olleet Mihail Gasparov, Vladimir Toporov, Margarita Meklina, Mihail Gronas, Šamšad Abdullajev, Vladimir Sorokin, Viktor Pelevin, Boris Dubin, Sergei Kruglov, Aleksandr Lavrov, Jelena Fanailova ja Aleksandra Gennadjevna Petrova.

 Luettelo palkinnnon saajista (venäjäksi)
 Andrei Belyi -palkinnon virallinen kotisivu (venäjäksi)
Hänen vuosina 1925-1931 asumassaan huvilassa Moskovan alueen Balašihan kaupungin Kutšinon kaupungiosassa on vuonna 2005 avattu hänen nimeään kantava kotimuseo, 20 km Moskovasta itään.

Andrei Belyi eli Boris Bugajev kuoli 53-vuotiaana aivoinfarktiin vaimonsa Claudia Nikolajevnan syliin 8. elokuuta 1934, mikä oli seurausta Koktebelissä sattuneesta auringonpistoksesta.

Suomennetut teokset
Peterburg, suom. Esa Adrian, WSOY, 1968
 "Rudolf Steiner Andrei Belyin kokemana", julkaisussa Takoja 33(2005): 1 (Otteita Andrei Belyin teoksesta Elämän muuttaminen.)

Teokset (valikoima)
Lähde:

Simfoniya, 2-ya, dramaticheskaya, 1902 
Severnaya simfoniya, 1904
Zoloto v lazuri, 1904
Vozvrat, 3-ya simfoniya, 1905
Kubok meteley, 4-ya simfoniya, 1908
Pepel, 1909
Urna, 1909
Serebryany golub, 1909
Lug zelenyi, 1910
Simvolizm, 1910
Arabeski, 1911
Tragediia tvorchestva: Dostoevskii i Tolstoi, 1911
Peterburg, 1916
Chetyre simfonii, 1917
Rudol'f Shteiner i Gete v mirovozzrenii sovremennosti, 1917
Revoliutsiia i kul'tura, 1917
Kotik Letaev, 1917–1918
Kristos voskres, 1918
Na perevale, 1918–1920
Sirin uchenogo varvarstva, 1918
Korolevna i rytsari, 1919
Pervoe svidanie, 1921
Kreshchennyi kitaets, 1921
Posle razluki, 1922
Zapiski chudaka, 1922
Zvezda, 1922
Glossalaliaa: poema o zvuke, 1922
O smusle poznaniia, 1922
Poeziia slova, 1922
Stikhotvoreniia, 1923
Vospominaiya ob A.A.Bloke, 1922 (2 osaa)
Odna iz obitelei tsarstva tenei, 1924
Moskva, 1926 (2 osaa)
Moskivskii chudak, 1926
Moskva pod udarom, 1926
Kreshchyony kitaets, 1927
Ritm kak dialektika i "mednyi vsadnik", 1929
Na rubezhe dvukh stoletiy, 1930
Maski, 1932
Nachalo veka, 1933
Mezhdu dvukh revolyutsiy, 1934
Masterstvo Gogolya, 1934
Stikhotvoreniia, 1940
A. Blok i A. Belyi: perepiska, 1940
Stikhotvoreniia i poemy, 1966
Complete Short Stories, 1979
Rasskazy, 1979 (toim. Ronald E. Peterson)
Kak i stal simvolistom, 1982
Vospominaniia o Shteinere, 1982
Stikhotvoreniia, 1982–1984 (3 osaa, toim. John E. Malmstad)
Selected Essays of Andrey Bely, 1985
Gibel' senatora (Peterburg). Istoricheskaia drama, 1986
Stikhotvoreniia, 1990 (2 osaa)
Simfonii, 1991
Simvolizm kak miroponimanie, 1994
Kritika. Estetika. Teoriia simvolizma, 1994 (2 osaa)
Sobranie sochinenii: stikhotvoreniia i poemy, 1994
Stikhotvoreniia, 1994–1995 (4 osaa)
Serebrianyi golub'. Rasskazy, 1995
Moskva. Drama v piati deistviaakh, 1997

Lähteet

Kirjallisuutta
 Pesonen, Pekka: Vallankumouksen henki hengen vallankumouksessa: tutkielma Andrei Belyin romaanista Peterburg ja sen aatetaustasta. Helsingin yliopisto, 1987. Slavica Helsingiensia. Supplementum 2. ISSN 0780-3281 . Väitöskirja

Aiheesta muualla

 Andrei Belyin teoksia Lib.ru Classics -sivustolla (venäjäksi)
 Andrei Belyin kotimuseon verkkosivu (venäjäksi)

Venäläiset kirjailijat
Venäläiset runoilijat
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Vuonna 1880 syntyneet
Vuonna 1934 kuolleet
Kirjallisuuskriitikot
Symbolistiset taiteilijat
Antroposofia