Hammastunturin erämaa

Hammastunturin erämaa-alue on yksi Lapin kahdestatoista erämaa-alueesta. Se sijaitsee Ivalon länsipuolella, Urho Kekkosen kansallispuiston ja Lemmenjoen kansallispuiston välillä. Sen pinta-ala on 1 825 neliökilometriä, ja se on perustettu vuonna 1991. Se sijaitsee Inarin, Kittilän ja Sodankylän kuntien alueella. Sitä hoitaa Metsähallitus. 

Hammastunturin erämaa-alueella on laajoja metsiä, monia tuntureita ja järviä sekä Ivalojoen laakso sivujokineen. Alueen halki kulkee kuusen levinneisyysvyöhykkeen pohjoisraja. Pohjoisosassa valtapuuna on mänty. Erämaa-alueen korkein huippu on 531-metrinen Hammastunturi. Suurin järvi on seitsemän kilometriä pitkä Hammasjärvi. Erämaa-alue voidaan jakaa kahteen osa-alueeseen, ydinosana Hammastunturin–Appistunturin tunturialue sekä toiseksi Ivalojoen laakso kullanhuuhdonta-alueineen.

Erämaa-alue on tärkeää porojen laidunaluetta. Retkeily alueella lisääntyy koko ajan. Kullankaivuu jatkuu Ivalojoella ja sen sivujoilla edelleenkin.

Historia 
Viimeisin jääkausi päättyi Hammastunturin alueella noin 9 300 vuotta sitten. Arkeologiset löydöt osoittavat ihmisen liikkuneen alueella ja asuneen Ivalojokilaaksossa jo kivikaudella noin 7500–5000 eaa.

1800-luvulla Hammastunturin erämaa-alue oli Ivalojoen kylän metsästys- ja peuranpyyntialuetta. Alueelta löytyy vanhoja peurojen pyyntikuoppien jäänteitä. Suuren kultaryntäyksen aikaan 1870-luvulta alkaen Ivalojoen Kultalassa oli satoja asukkaita. Kullankaivajia oli yhtä paljon kuin muita inarilaisia yhteensä. 

Hammasjärven rannalla on ollut asutusta jo 1800-luvun alusta lähtien.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
  Luontoon.fi / Metsähallitus: Hammastunturin erämaa-alue 

Erämaa-alueet