Institutionaalinen taideteoria

Institutionaalinen taideteoria () on George Dickien esittämä teoria taiteen luonteesta. Dickien teorian mukaan taideteos on

 alkuperäinen 
 artefakti eli tekoesine 
 teoksessa on sellaisia puolia, jotka tekevät siitä tietyn sosiaalisen instituution (eli taidemaailman) edustajan arvostaman.

Institutionaalinen taideteoria siis katsoo, että on olemassa taiteen määrittelevä ja taidekäsitystä ylläpitävä instituutio, joka koostuu taiteilijoista, taidekriitikoista, mesenaateista, kuraattoreista, galleristeista, taidemuseoiden henkilökunnasta ja niin edelleen. Tämä instituutio päättää vaikutusvallallaan, mikä on taidetta ja mikä ei.

Dickie esitti teoriansa teoksessaan Art and the Aesthetic: An Institutional Analysis (1974) ja muotoili sitä uudelleen teoksessaan Art Circle: A Theory of Art (1997). Dickien lisäksi teoriaan on vaikuttanut muun muassa Arthur C. Danto, joka oli aikaisemmin kehittänyt teorian taidemaailmasta ja näin hahmotellut institutionaalisen taideteorian ideaa. Myöhemmin Danto kuitenkin luopui Dickien teoriasta.

Taiteus ei Dickien mielestä ole esineissä itsessään oleva ominaisuus vaan taidemaailman niille myöntämä asema, status. Esimerkiksi Marcel Duchampin pisoaari, jota esineen sisäiset ominaisuudet eivät erota taiteeksi, kiinnittää huomiomme sen institutionaaliseen kontekstiin. Dickien mukaan hänen teoriassaan on kyse taiteesta yleensä, ei vain readymade-teoksista. "En väitä, että Duchamp ystävineen olisi keksinyt taiteen statuksen myöntämistä; he yksinkertaisesti käyttivät hyväkseen olemassa olevaa institutionaalista keinoa epätavallisella tavalla."

Institutionaalisen taideteorian mukaan

Katso myös 

 Alkuperäisyys
 Taidemaailma

Lähteet 

Estetiikka
Filosofiset teoriat