Aline Grönberg

Aline Gustava Grönberg (o.s. Wiklund, ent. Johnsson, 3. marraskuuta 1871 Turku – 29. elokuuta 1950 Tukholma) oli suomalainen kauppaneuvos ja tekstiilialalla toimineen Turun Vanun perustaja ja toimitusjohtaja. 

Turun Sanomat järjesti lukijaäänestyksen vuonna 1981 itsenäisyyden ajan merkittävimmästä varsinaisuomalaisesta henkilöstä. Aline Grönberg oli kahdeksanneksi merkittävin varsinaissuomalainen 286 äänellä. 

Grönberg tunnettiin myös lempinimellä Vanu-Mamma; hänen mukaansa on nimetty Salossa sijaitseva Vanumammantie.

Työura

Lapsuus, nuoruus ja avioliitot

Alina syntyi konemestari Gustav Wiklundin perheeseen viidentenä lapsena. Välikadun kansakoulussa opettajat panivat merkille Alinan hyvän lukupään ja terävän muistin. Vuonna 1885 kansakoulun päätyttyä 14-vuotias Alina hakeutui harjoittelijaksi konsuli John Dahlbergin trikootavaraliikkeseen Linnankatu 3:een. Alinasta tuli myymälänhoitaja vuonna 1889. 

Dahlbergin trikootavaraliike oli hänen liikealan oppipaikkansa. Siellä hän oppi vakavan kunnioituksen työtä, järjestystä ja täsmällisyyttä kohtaan, sekä asiakaspalvelutyön ja tekstiiliteollisuuden perusteet. Häneen iskostui myös kauppa-alan uskomukset; vuoden enimmäisen asiakkaan piti olla mies ja perjantaisin sekä erityisesti kuun 13. päivänä ei pitänyt tehdä tärkeitä ratkaisuja. 

Vuonna 1895 Alina solmi avioliiton sekatavarakauppias Karl Konstantin Johnssonin (1863–1909) kanssa ja lopetti Dahlbergin trikootavaraliikkessä. Seuraavana vuonna syntyi heidän esikoisensa Anna (1896–1975).

Alina ryhtyi myyjäksi miehensä sekatavarakauppaan ja synnytti kaksi seuraavaa lastaan Karl Johanin (1898–1943) ja Erik Wilhelmin (1901–1977). Hän hoiti asiakkaitaan usein pidelleen lasta sylissä. Sekatavarakauppa myytiin kannattamattomana tappiolla vuonna 1902 ja Alina hakeutui Antskogin verkatehtaan Turun myymälän myymäläapulaiseksi. Seuraavana vuonna hän oli jo myymälänhoitaja. Vähitellen Alina sai maksetuksi sekatavarakaupan myynnin tappioista jääneet vekselit. Lapsilleen Aline antoi varoituksen: ”Älkää koskaan kirjoittako nimeänne vekseliin!” . 

Vuonna 1911 Aline Johnsson avioitui Punkalaitumen apteekkarin Karl Emil Grönbergin (1862–1940) kanssa. Apteekkari halusi Alinen luopuvan tekstiilikaupoista, mutta Aline piti päänsä ja kompromissisopimuksella kumpikin jatkoi toimintaansa tahoillaan. Avioparille syntyi yksi lapsi, Fjalar (1912-1988).

Turun Vanu 

Ollessaan Antskogin myymälänhoitajana vuonna 1908 Grönberg sai vuokrattua saman talon kellarikerroksesta osoitteessa Aurakatu 12 a (nyk. Kultatalo) myymälätilaa. Miehensä Karl Konstantinin nimissä perustettiin ”Åbo Vaddaffär, innehafvare C.C Johnsson”. Alina aloitti myymällä vuodevaatteita (peitteitä, lakanoita, tyynynpäällisiä, lankoja ja vanua), joita Antskogin myymälä ei myynyt.   

Ensimmäisen ostajan vapaaherratar Aminoffin yhden markan hopearaha oli Alinan onnenraha hänen elämänsä loppuun asti. Ensimmäinen päiväkassa oli 6 markkaa 40 penniä. Alina myös nikkaroi omin käsin myymäläpöydän ensimmäisen tavaraerän päällyslaatikosta ja maalasi sen. Pöytä toimi vielä vuosien kuluttua suurliikkeessäkin villalumppujen vastaanottotiskinä. 

Karl Konstantinin kuoltua vuonna 1909 Alina perusti oman yrityksen ”Åbo Waddaffär, Alina Johnsson”. Samana vuonna hän otti käyttöön etunimen Aline. 

Vuonna 1913 Aline lopetti Antskogin myymälänhoitajana, kun Turun vanuliikkeelle tuli mahdolliseksi muuttaa Åkermanin kulmaan. Myymälä saatiin puutalon Aurakadun puoleisissa tiloissa. Vuonna 1924 Aline Grönberg osti kreivi Armfeltilta Kuusiston salmen rannassa Kaarinassa sijaitsevan Vähä-Rauhalinnan kartanon. Hän kunnosti kartanoa, piti siellä sukulaisilleen ja henkilökunnalleen ja lukuisille vierailleen juhlia ja merkkipäiviä. Se oli myös rakas paikka, jossa Aline Grönberg pystyi lepäämään ja rentoutumaan. 

Koko uransa ajan Aline Grönberg piti huolen julkisuudesta. Alkuaikoina Aline keksi järjestää huviajeluja paikoilla, joissa ihmisiä liikkui. Parihevoset vetivät mainosvankkureita ja kyydissä istuvien ja jalkamiesten tehtävänä oli esitellä höyhen- ja lumppupusseja yleisölle. Vuonna 1926 Turun Vanuliike pääsi muuttamaan Affärscentrumin valmistuvaan laajennusosaan yhteen kerrokseen. Vuonna 1933 Turun pääliikkeestä tuli tavaratalo, jonka näyttävistä mainoskampanjoista, muotinäytöksistä, mainosrunokilpailuista, Suomen ensimmäisistä rullaportaista, valomainoksista ja jouluikkunoista puhuttiin ja niitä seurattiin.

Alkuaikoina Turun vanuliike hankki saaristolaisilta lumppuja, haahkanuntuvia, sulkia, villaa ja villakudinjätteitä vaihtamalla niitä myymälän valmistuotteisiin. Ensimmäisen maailmansodan 1915–1917 aikana Aline Grönberg kävi Pietarissa ostamassa myyntituotteita: Pietarista ostettiin huopia sekä täkkien päällyskankaiksi kuviollisia kretonkeja ja muita puuvillakankaita.  

Vuonna 1926 Aline Grönbergin poika Erik perusti raaka-aineen teolliseen käsittelyyn ja hankintaan Suomen Villan. Ompelu- ja kutomakoneita hankittiin myymälöiden ompelimoihin. Talvi -ja jatkosodan aikana Turun Vanuliike sai pääosan raaka-aineista vaihtamalla niitä valmiisiin tuotteisiin kuten alkuaikoinakin.  

Teollisesta tuotannosta huolimatta käsityö oli tärkeätä. Vuonna 1937 Turun Vanulla oli yhteensä 244 työntekijää, joista pääkonttorissa myyjiä oli 98 ja myymälöissä 82. Näiden lisäksi kotityöläisiä oli Turussa 174 ja Helsingissä 131. Toimintaa kasvatettiin perustamalla ja ostamalla myymälöitä sekä perustamalla tehtaita vuosien 1941–1950 välillä tuotteiden saatavuuden varmistamiseksi.

Henkilöhahmo

Johtajana ja asiakaspalvelijanaa 
Aline Grönberg teki nopeita havaintoja ja tilannearviointeja sekä yhtä nopeita johtopäätöksiä ja ratkaisuja. Hän ei kauaa tuumiskellut, oli kyseessä iso tai pieni asia kyseessä. Suurimmatkin ratkaisut hän teki täysin itsenäisesti ja keneltäkään neuvoa kysymättä. Vastoinkäymisten sattuessa joskus hän saattoi olla pahantuulinen ja äkäinen kaikille, jopa asiakkailleenkin, joita hän muuten palvoi kuin kukkaa kämmenellä. 

Alkuaikoina liikkeessään hän otti vastaan jokaisen asiakkaan, johdatti hänet myyjän luo vaihtaen muutamia ystävällisiä sanoja ja poistui paikalta. Myöhemmin hän liikkui asiakkaiden keskuudessa keskustellen. Samalla henkilökohtaisella tavalla hän kasvatti myös myyjiään. 

Henkilökuntaansa hän arvosti suuresti ja piti heistä huolta. Henkilökunnalle tarjottiin aamukahvit sekä lainmukaisen kesäloman lisäksi annettiin myös talviloma. Jouluksi jokainen sai lahjan ja pienen rahasumman ja yli 10 vuotta palvellut henkilö sai kultakellon ja Turun kangaskauppayhdistys r.y:n kultasormuksen. Vuonna 1936 hän perusti Turun Vanun henkilökunnan eläkerahaston, jota hän vuosien mittaan kartutti, ja hänellä oli myös oma sotakummilapsi. 

Aline Grönberg harrasti teatteria, matkoja ja taidetta. Aline Grönbergillä oli myös huomattava taidekokoelma suomalaista taidetta. Sosiaalisia kontakteja hän piti yllä lukuisissa yhdistyksissä. 

Vuonna 1940 Aline Grönbergistä tuli kauppaneuvos toisena naisena Suomessa Hanna Parviaisen jälkeen. Grönbergin 75-vuotispäiviä 3. marraskuuta 1946 juhlittiin näyttävästi kolme päivää. Kestitettävinä olivat henkilökunta, asiakkaat, yhteistyökumppanit, ystävät ja sukulaiset. Samana vuonna hänelle myönnettiin Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkki.

Suhtautuminen työhön

Aline Grönberg korosti jatkuvasti työn tekemisen tärkeyttä. Hän itse työskenteli ahkerasti: Antskogin myymälänhoitajana ja oman yrityksen johtajana hän selvitti joka ilta molempien liikkeiden tilit, sitten siirtyi omaan liikkeeseensä lajitteleman ja säkittämään päivän kuluessa ostetut lumput ja kantamaan ne ullakolle. Lopuksi hän siivosi oman liikkeensä seuraavaa aamua varten.

Oman yrityksen vetäjänä hänellä ei ollut vapaapäiviä eikä kunnolla nukuttuja öitä kolmeen vuoteen. Jokainen päivän minuutti kului työssä ja työpäivät olivat 20-tuntisia.

Grönberg itse kommentoi, että onnistumisen salaisuus liike-elämässä on siinä, että osaa tehdä ahkerasti työtä ja valita itselleen hyvät apulaiset: mitä enemmän ihmisellä on tehtävää, sitä enemmän hän ehti saada aikaan.

Kuolema ja siunaustilaisuus

Aline Grönberg osallistui Tukholman St. Erikin messuille elokuussa 1950. Messujen avajaisiin hän ei kuitenkaan enää pystynyt osallistumaan: hänen vointinsa alkoi heiketä nopeasti ja hänet vietiin Tukholman Serafimer-sairaalaan. Kuolinvuoteellaan hänen suurimpana huoleenaan olivat henkilökunta ja asiakkaat: ”Voj, voj, att jag aldrig fick dela ut de där klockorna, som jag hade önskat!” (”Voi, voi, etten saanutkaan jakaa kelloja, vaikka olin niin toivonut!"). Viimeisinä lauseenaan hänen kuultiin sanovan: "Glöm inte, att tacka alla kunder" (”Älkää unohtako kiittää kaikkia asiakkaita”). 

Aline Grönberg kuoli 29. elokuuta 1950. Hän sairasti sokeritautia, mutta kuoleman aiheutti sydämen verisuonten kalkkeutuminen.

Perjantaina 8. syyskuuta 1950 Turun Sanomat otsikoi: ’’’Kauppaneuvos Grönbergin viimenen matka muodostui koko kaupungin surujuhlaksi”. ”Turun Vanun edustalle kokoontui aamulla jo sadoittain ihmisiä, jotka uskollisesti seisoivat odottelemassa, kunnes vainajan kaunis tamminen arkku kannettiin hänen kotoaan kadulla odottaviin ruumisvaunuihin. Tuomiokirkon kellojen kumahdellessa lähtivät vaunut hiljaa vierimään kohti Unikankaretta. Puoleen päivään mennessä täyttyi Tuomiokirkko ääriään myöten suruvieraista”.

Professori G.O. Rosenqvist avustajanaan pastori Th Cederqvist ja rovasti  V. Marjanen siunasivat Aline Grönbergin. Kunnianosoituksia esittivät kauppa- ja teollisuusministeriön edustajan jälkeen maaherra Erkki Härmä sekä lukuisat yhdistykset ja yritykset, adresseja oli tullut useita satoja. Arkun kirkosta ulos kantoivat johtaja Erik Johnsson, apteekkari Fjalar Grönberg, insinööri Eric Alander, pankinjohtaja G. Manna, varatuomari W. Wänninen ja varatuomari Olli Tulenheimo. Kirkon edustalta ruumisautoa seurasi kolme kuorma-autoa kuljettaen kukkia. Grönberg haudattiin Turun hautausmaalle.

Työura
 1885 -  turkulaisen konsuli John Dahlbergin trikooliikkeen myymäläapulaisena.
 1889 - 1895 Dahlbergin trikooliikkeen myymälänhoitajana.
 1895 - 1902 Karl Johnsonin sekatavarakaupassa.
 1902 - 1903 Antskogin verkatehtaan Turun  myymälän (Antskog Klädesfabrik Ab Åboförsäljning) myymäläapulaisena. 
 1903 - 1913 Antskogin verkatehtaan myymälän myymälänhoitajana.
 1908 - 1950 Perusti Åbo Waddaffärin, josta vuosien saatossa tuli Oy Turun Vanu – Åbo Vadd Ab. Hän toimi johtajana, osakeyhtion toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana.
 1941 - 1950 Oy Mustakangas – Svartvaru Abn toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana. 
 1941 - 1950  Turun Höyhenen toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja.
 1941 - 1950  Turun Peiteteollisuuden toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja.

Kunniamerkit ja kunnianosoitukset

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Anna Kortelainen: Varhaiset johtotähdet - Suomen ensimmäisiä johtajanaisia.  Taloustieto Oy, 2007 ISBN 978-951-628-460-9 (Aline Grönbergistä ss. 51-55)
 Turun Liikemiesyhdistyksen historiaa
  Sivu 249.
 .
 
 Turun Sanomat  8. syyskuuta 1950.
 Turun Sanomat 21. toukokuuta 1981.

Kauppaneuvokset
Suomalaiset kauppiaat
Suomalaiset yritysjohtajat
Suomalaiset elinkeinoelämän vaikuttajat
Vuonna 1871 syntyneet
Vuonna 1950 kuolleet