Eric Tigerstedt

Eric Magnus Campbell Tigerstedt (14. elokuuta 1887 Urjala – 20. huhtikuuta 1925 New York, Yhdysvallat) oli suomalainen keksijä, joka kehitti ensimmäisen toimivan järjestelmän äänielokuvien tuottamiseen ja esittämiseen. Tämän työnsä yhteydessä hän teki merkittäviä parannuksia äänisignaalin vahvistimina käytettyihin elektroniputkiin. Häntä kutsuttiinkin ”Suomen Edisoniksi” ja kaikkiaan hän hankki 71 patenttia keksinnöilleen vuosien 1912 ja 1924 välillä. 

Tigerstedt-sukuun kuuluneen keksijän vanhemmat olivat vuorihallituksen ylijohtajana ja valtiongeologina toiminut geologi ja dendrologi Axel Fredrik Tigerstedt ja Mary Helena Florence von Schulz. Eric vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Helsingissä ja Mustilan kartanossa Elimäellä. Hän oli lapsesta lähtien kiinnostunut tekniikasta ja opiskeli innokkaasti matematiikkaa ja fysiikkaa. 11-vuotiaana hän rakensi yksinkertaisen valokuvauskoneen ja sen jälkeen muun muassa sähkömoottoreita, paristoja, kipinälennättimen ja jopa salakuuntelujärjestelmän, jonka avulla hän saattoi kuunnella kotitalossaan käytyjä keskusteluja. Näistä harrastuksista huolimatta Tigerstedtin koulumenestys oli heikkoa ja hän joutui riitaan isänsä kanssa ja lähti kotoaan 15-vuotiaana. Tigerstedt työskenteli tämän jälkeen viilarina ja asentajana eri konepajoissa ja laivatelakoilla Helsingissä. Hän siirtyi myöhemmin asentajaksi puhelinalalle ja palasi kotiin sovittuaan riidat isänsä kanssa.

Äänielokuvan kehittäminen Saksassa
Vuonna 1908 Tigerstedt muutti Saksaan jatkamaan opintojaan. Hän suoritti siellä ylioppilastutkinnon ja alkoi opiskella sähkötekniikkaa Cöthenin Friedrichs-polyteknikumissa. Cöthenissä hän ystävystyi toisen suomalaisen Albert Nyblomin kanssa ja meni vuonna 1910 kihloihin Nyblomin sisaren Marjatan kanssa. Tigerstedt suoritti polyteknikumissa heikkovirtatekniikan loppututkinnon hyvin arvosanoin vuonna 1911 ja sai päästötodistuksen saman vuoden syksyllä.

Vuoden 1912 aikana Tigerstedt alkoi kehitellä äänielokuvan toteuttamiseen tarvittavaa tekniikkaa. Ystävänsä Albert Nyblomin avulla hän onnistui hankkimaan rahoituksen Berliiniin perustamalleen laboratoriolle. Rahoittajana uudessa vuonna 1913 perustetussa Fotomagnetofon nimisessä yhtiössä toimi ruotsalainen tukkukauppias Axel Wahlstedt ja toisena yhtiökumppanina oli ruotsalainen insinööri Hugo Swartling. Yhteistyö oli kuitenkin hankalaa ja lopulta yhtiö hajotettiin tammikuussa 1914 ja Swartling palasi Ruotsiin.

Tigerstedtin ajatuksena oli valokuvata äänisignaali filminauhalle, josta se sitten voitaisiin toistaa filmin esittämisen yhteydessä. Äänen tallentaminen filmille tapahtui fotomagnetofoniksi kutsutulla laitteella, josta Tigerstedt rakensi useita prototyyppejä. Toinen äänielokuvan esittämiseen liittyvä ongelma oli se, miten äänisignaali saataisiin vahvistettua niin voimakkaaksi, että se kuuluisi elokuvateatterin salissa. Tigerstedt yritti ensin käyttää signaalin vahvistamiseen Lieben-tyyppisiä katodisädeputkia, mutta hän joutui pian huomaamaan, että ne eivät sopineet tarkoitukseen. Tigerstedt alkoi valmistaa itse Lee De Forestin alun perin keksimiä triodielektroniputkia, joissa oli lasiputken sisällä tyhjiössä alumiinista tai kuparista valmistetut hila- ja anodielektrodit sekä hiillytetystä bambukuidusta valmistetut hehkulangat. Tigerstedtin menetelmä elokuvafilmin analogisesta valoääniraidasta säilyi yleisenä tekniikkana näihin päiviin saakka.

Elektroniputken parantaminen
Tigerstedt onnistui useiden kokeiden jälkeen kehittämään sellaisen elektroniputken, joka vahvisti äänisignaalia moninkertaisesti verrattuna Lieben-putkiin ja hän esitteli kehittämäänsä järjestelmää pienelle tutkijaryhmälle helmi-maaliskuussa 1914. Tigerstedt hankki patentit triodiputkissa käyttämiensä elektrodien lieriörakenteelle sekä putken päälle asennetulle rautapeltiselle kuvulle, jonka tarkoitus oli estää ulkopuolisten magneetti- ja staattisen sähkön kenttien vaikutus putken toimintaan.

Muutot ja avioero
Pian patenttihakemusten jättämisen jälkeen Tigerstedt joutui kuitenkin Venäjän kansalaiseksi luokiteltuna henkilönä poistumaan Saksasta ensimmäisen maailmansodan puhjettua heinäkuussa 1914. Saksan valtio takavarikoi Tigerstedtin patentit. Hän sai niistä sodan jälkeen korvausta, mutta Saksassa silloin vallinnut hyperinflaatio kutisti korvaussumman olemattomaksi.

Tigerstedt siirtyi vähäksi aikaa Suomeen ja muutti sen jälkeen Ruotsiin ja sitten 1915 Tanskaan, jossa hän jatkoi äänielokuvatekniikan kehittämistä Petersen & Poulsen -nimisen yhtiön osakkaana. Hän tutustui tanskalaiseen keksijään Valdemar Poulseniin (1869–1942), joka oli kehittänyt teräslankamagnetofonin eli telegrafonin. Tanskassa Tigerstedt kehitti myös laitteen, jolla lentokoneessa peräkkäin istuvat lentäjät saattoivat keskustella keskenään lennon aikana. Laitteeseen kuului osana erittäin pieni korvaan asetettava kuulokekapseli, jolle löytyi pian myös käyttöä huonokuuloisten kuulolaitteena. Ainakin Savon Sanomat 21.5.1917 kertoo, että suomalainen insinööri E. Tigerstedt hakee Tanskassa patenttia taskupuhelimelle. Keksintöön kuului mukana kannettava taskunauriin kokoineni puhelinyksikkö joka yhdyslangan avulla voitiin liittää ympäri kaupunkia vedetyn puhelinverkon pisteisiin. Riehuva maailmansota ilmeisesti hukutti keksinnön unohduksiin. Helmikuussa 1918 Tigerstedt tuli Suomeen osallistumaan sisällissotaan valkoisten puolella radiotoiminnan teknillisenä esimiehenä sotilasarvoltaan vänrikkinä. Hän rakensi salakuuntelulaitteita punaisten puhelinkeskusteluiden seuraamiseksi Savon rintamalla Mouhussa. Lisäksi hän paikallisti punaisten panssarijunan sen hyökätessä ja näin valkoisten tykistö sai tuhottua hyökkäävän junan. Junan paikallistamisessa Tigerstedt käytti   Wheatstonen sillan kytkentää, kun junan akseli teki raiteiden väliin oikosulun ja sai näin mitattua sähköisen vastuksen ja sen muuttumisen kun juna kulki. Ansioistaan Eric Tigerstedt sai vapaussodan IV luokan ristin miekan ja ruusun kera. 

Vuonna 1919 Tigerstedt meni Kööpenhaminassa naimisiin siellä vaikuttaneen suomalaisen taidemaalarin Ingrid Linnea Ruinin kanssa; hänen aiempi kihlauksensa Marjatta Nyblomin kanssa oli jo sitä ennen purkautunut. Pariskunnalle syntyi poika Carl Axel Waldemar vuonna 1921, mutta muuten avioliitto osoittautui epäonnistuneeksi ja päättyi eroon pian pojan syntymän jälkeen.

Avioeronsa jälkeen Tigerstedt palasi 1922 joksikin aikaa Suomeen ja asui Mustilan kartanossa Elimäellä. Avioeron yhteydessä hänen entinen vaimonsa oli takavarikoinut tavaroita, joiden joukossa oli Tigerstedtin työpajan laitteita. Ilman näitä laitteita Tigerstedt ei pystynyt aloittamaan uudelleen tutkimustyötään, ja hän päätti 1923 lähteä Yhdysvaltoihin.

Ura Yhdysvalloissa
Yhdysvalloissa Tigerstedt tapasi Thomas Alva Edisonin, jonka kanssa hän oli ollut jo aiemmin kirjeenvaihdossa, ja perusti The Tiger Manufacturing Co -nimisen yrityksen, joka valmisti kolmipiirisiä kideradiovastaanottimia ja kryptografoneita. Meksikon hallitus osti kaksi tällaista kryptografonia, ja radioidenkin myynti lähti hyvin käyntiin. Huhtikuun 20. päivänä 1924 Tigerstedt joutui kuitenkin auto-onnettomuuteen ja loukkaantui siinä vakavasti. Pian sen jälkeen hän sairastui tuberkuloosiin, joka levisi nopeasti eri puolille elimistöä, muun muassa munuaisiin, joista toinen jouduttiin poistamaan leikkauksessa. Tigerstedt kuoli huhtikuussa 1925 New Yorkissa. Hänen tuhkauurnansa tuotiin Suomeen ja haudattiin Helsingin vanhalle hautausmaalle.

Katso myös
 Tigerstedt-suku

Lähteet
 Eric Tigerstedt – tuntemattomaksi jäänyt suomalainen keksijänero.

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Stammeier, Jenni: Suomalainen keksijänero patentoi kannettavan telefoonin ensimmäisenä maailmassa – jo yli sata vuotta sitten.  Yleisradio.
 Tanninen, Antero: Eric Tigerstedt, Suomen Edison. (Arkistoitu sivu.)
 E. M. C Tigerstedt – Suomen Edison. Tekniikan museon verkkonäyttely. (Arkistoitu sivu.)
 The Tiger Manufacturing Company – Tarina suomalaisesta keksijästä ja epäonnesta
 Radiomuseossa: Suomessakin on Edison. Suomen Kuvalehti 1.12.1934, nro 49, s. 21. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
 Suomalainen keksijänero sodan ja rauhan palveluksessa. Hakkapeliitta 11.12.1934, nro 50, s. 10. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
 "Suomen Edison" räjäyttää punaisten panssarijunan ilmaan Savon rintamalla keksimänsä nerokkaan laitteen avulla. Hakkapeliitta 23.3.1937, nro 12–13, s. 13. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
 "Suomen Edisonin" apulainen Savon rintamalla antaa lisätietoja lehdellemme. Hakkapeliitta 4.5.1937, nro 18, s. 12. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
 

Suomalaiset keksijät
Amerikansuomalaiset henkilöt
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1887 syntyneet
Vuonna 1925 kuolleet