Keltasauramo

Keltasauramo (Anthemis tinctoria, syn. Cota tinctoria) tai värisauramo on monivuotinen, kirkkaan keltakukkainen asterikasvi. Se kasvaa 20–80 cm korkeaksi, ja sen varsi on pysty ja jäykkä. Lehtilavat ovat kapealiuskaisia. Sen päälevinneisyysalue ulottuu Euroopan länsiosista Venäjän länsiosiin. Lisäksi sitä tavataan harvinaisemmin muualla Euroopassa sekä Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Keltasauramoa viljellään monivuotisena koristekasvina eli perennana, ja sitä on käytetty myös värjäykseen.

Ulkonäkö ja koko  

Keltasauramo kasvaa 20–80 cm korkeaksi ja on tavallisesti haaraton tai niukkahaarainen. Varsi on pysty, jäykkä ja varsinkin latvasta lyhytkarvainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Lehtilapa on kapealiuskainen, tavallisesti säännöllisen kampamaisesti kaksi kertaa pariliuskainen. Lapa on karvainen ja alapuoleltaan väriltään harmahtava. Isohkot, pitkäperäiset kukintomykeröt ovat yksittäin haarojen kärjissä. Mykeröpohjus on kekomainen ja suomuinen. Kirkkaankeltaisten laitakukkien kieli on 5–20 mm leveä. Keltaiset kehräkukat ovat kaksineuvoisia ja torvimaisia. Pohjussuomut ovat kapeansuikeita. Suomessa keltasauramo kukkii kesä-syyskuussa. Kukan ikääntyessä kukinto nousee keskeltä korkeammaksi. Litteä pähkylä on kulmikas ja harjuinen, ja sen kärjessä on pappusrengas.

Levinneisyys 
Keltasauramon päälevinneisyysalue ulottuu Länsi-Ranskasta itään aina Pohjois-Turkkiin, Kaukasukselle, Länsi-Venäjälle ja Fennoskandian keskiosiin. Satunnaisemmin lajia tavataan Britteinsaarilla, Pyreneiden niemimaalla, Islannissa, Fennoskandian pohjoisosissa, Keski-Venäjällä, Keski-Aasiassa, Etelä-Turkissa ja Lähi-idässä. Lajia tavataan satunnaisena tulokkaana myös Pohjois-Amerikassa, lähinnä mantereen itäosissa ja Isojenjärvien alueella.

Keltasauramo on Suomessa Vaasan korkeudelle saakka vakiintunut muinaistulokas, pohjoisempana satunnaisempi uustulokas aina Lappia myöten. Suomeen laji on laajemmin levinnyt 1800-luvulla heinänsiemenen mukana.

Elinympäristö 
Keltasauramoita kasvaa luonnossa niityillä, kedoilla, ahoilla, pientareilla ja kallioilla. Se viihtyy myös ihmisasutuksen läheisyydessä heinäpelloilla, tienvarsinurmilla, joutomailla, ratapihoilla ja satamissa. Laji on Suomessa sekä Skandinavian maissa harvinaistunut.

Käyttö 
Keltasauramon tieteellinen lajinnimi tinctoria ja muun muassa ruotsinkielinen nimi ”färgkulla” viittaavat lajin vanhaan käyttötarkoitukseen villan värjäämisessä keltaiseksi. Lajinimi tinctoria tulee latinan sanoista ’tingere’ (’värjätä’), ’tinctus’ (’värillinen’). Tuoreista tai kuivatuista lehdistä sekä kukista saadaan erilaisia keltaisen sävyjä.

Nykyään keltasauramo on tavallinen puutarhoissa viljelty koristekasvi.

Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Ålands flora. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Espoo 2010.

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2018: Keltasauramon (Cota tinctoria) levinneisyys Suomessa
 Luontoportti: Keltasauramo (Anthemis tinctoria)
 Pohjolan kasvien pauloissa: Cota tinctoria - keltasauramo
 United States Department of Agriculture (USDA): Anthemis tinctoria 

Sauramot
Värikasvit