Peter D. Mitchell

Peter Dennis Mitchell (29. syyskuuta 1920 − 10. huhtikuuta 1992 Bodmin) oli brittiläinen biokemisti. Hän sai vuonna 1978 Nobelin kemianpalkinnon kehittämästään kemiosmoottisesta teoriasta, joka selvensi ATP:n synteesin periaatetta oksidatiivisessa fosforylaatiossa.

Mitchell opiskeli Cambridgen yliopistossa biokemiaa ja sai sieltä tutkijan paikan vuonna 1942. Mitchell sai tohtorin arvon vuonna 1951 penisilliinin vaikutusmekanismien tutkimisesta. Vuonna 1955 Michael Swann kutsui Mitchellin Edinburghin yliopistoon. Siellä hän toimi opettajana ja vuodesta 1962 apulaisprofessorina, mutta hän joutui jäämään eläkkeelle jo vuonna 1963 huonon terveytensä takia.

Vuonna 1965 Mitchell valvoi Glynn House nimellä tunnetun kartanon korjaustöitä Bodminissa. Suurin osa talosta muutettiin tutkimuslaboratorioksi. Yhdessä entisen tutkijakollegansa Jennifer Moyle kanssa hän perusti yrityksen nimeltä Glynn Research Ltd.  Mitchell ja Moyle ryhtyivät tutkimaan kemiosmoottisia reaktioita ja niiden mekanismeja.  

1960-luvulla tiedettiin ATP:n merkitys ihmisen energiatalouden kannalta. Mitokondrion arveltiin valmistavan ATP:tä substraattitason fosforylaatiolla. Mitchellin kemiosmoottinen hypoteesi oli perustana oksidatiivisen fosforylaation ymmärtämiselle.

Mitchell ymmärsi, että ionien liike voisi tuottaa ATP:n valmistamisessa tarvittavan energian. Tiedettiin, että kalvojännite on solun sisäpuolella negatiivinen ja ulkopuolella positiivinen. Ionien liike kalvon läpi johtuu sähkövarauksien eron lisäksi diffuusiosta. Mitchell todisti, että ATP:n synteesillä oli yhteys tähän sähkökemialliseen gradienttiin. Hänen teoriansa johti ATP:n synteesin mekanismien löytämiseen.

Aiheesta muualla 
Mitchellin elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla

Brittiläiset biokemistit
Nobelin kemianpalkinnon saajat
Copley-mitalin saajat
Vuonna 1920 syntyneet
Vuonna 1992 kuolleet