Kalle Väänänen

Kaarle Viktor (Kalle Vihtori) Väänänen (22. maaliskuuta 1888 Kuopio – 12. elokuuta 1960 Lahti) oli suomalainen kirjailija ja oppikoulun opettaja.

Henkilöhistoria
Väänäsen vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Kaarlo Vilho Väänänen ja Maria Niskanen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1915. Väänänen toimi luonnoonhistorian ja maantieteen opettajana Viipurin uudessa yhteiskoulussa 1922–1929, Viipurin tyttölyseossa 1929–1945 ja Lappeenrannan lyseossa 1945–1952. Talvi- ja jatkosodan aikana Väänänen oli viihdytysjoukoissa. Vuosina 1945−1947 Väänänen oli komennettuna opettajaksi Valtion sisäoppilaitokseen (”Internaatti”) Niinisalon varuskuntaan. Väänänen oli naimisissa Alma Maria Vanamon (ent. Vilander) kanssa vuosina 1912–1945.  Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin 1948 Kerttu Vainion (ent. Grönlund) kanssa.

Teoksia
Väänänen kirjoitti myös nimimerkeillä K. V., Korsukolportööri ja Laulajapoika. Osassa teoksiaan hän käytti savon murretta. Hän laati myös luonnon- ja maantieteellisten kirjojen arvosteluja ja pakinoita sekä suomennoksia, mm. Wilhelm Buschin teoksista.

 Luonnonkansojen häviäminen, 1917
 Savitaipaleen rintama vapaussodassa, 1921
 Minkä mitäkin Lauluveikoista, 1923
 Viipurin läänin maanviljelysseura. 2, 1923
 Lauluveikon virsikirja. 1, 1924
 Savolaesta sanarrieskoo, 1924
 Uutta sanarrieskoo, 1925
 Pöljäm pysäkiltä palamupuihen siimekseen, 1926
 Runokaakin kavionkapsetta, 1926
 Letkuvarrev viereltä, 1927
 Junkkarien joukko, 1928
 Tietoja eräistä ulkomaalaisista maatalouskouluista, 1928
 Sanarrieskoo, 1930
 Tulipa Kytrelahden naisillekin kesä, 1930
 Sanarrieskoo kolomas kannikka, 1930
 Sanarrieskoo, kootut murrerunot, 1931
 Kaksi nuorta sydäntä, 1932
 Issias ja miten siitä paranin, 1934
 Suomen maantieto, 1937 (yhdessä Eliel Arton kanssa)
 Poliisin poika, 1938
 Vainotien vartijat, 1939 
 Korsusta korsuun Kannaksella, 1941
 Runoruunalla ryssää päin, 1942
 Interparrat opin tiellä, 1953
 Peräkorven Ierikka ja muita mukavia juttuja, 1954
 Täss’ on teille terveisiä, 1954
 Olinpa minäkin turisti, 1955
 Jotakin ehkä tietäisin, 1957
 Kyminlaakson lääkäriseura 1909–1959, 1959
 Tukkanuottasilla, 1957
 Koulukaskuja, 1962 (Veikko Haakanan toimittama)

Lähteet 
 Kuka kukin oli (Wikiaineisto)

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Kalle Väänänen : Puiroon sauna saunoista parhain, Suomen Kuvalehti, 19.08.1939, nro 33, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

 Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset sotakirjailijat
 Suomalaiset tietokirjailijat
Suomalaiset murrekirjailijat
 Suomalaiset runoilijat
 Suomalaiset novellikirjailijat
Suomalaiset kirjallisuuskriitikot
 Suomalaiset opettajat
 Pakinoitsijat
 Suomentajat
Vuonna 1888 syntyneet
Vuonna 1960 kuolleet