Suurtietokone

Suurtietokone (myös suurkone tai keskustietokone, ) on pääasiassa suurten organisaatioiden käyttämä tietokone. Suurtietokoneella viitataan tietokoneeseen, joka on kookkaampi kuin minitietokone. Suurtietokoneiden maksaessa  minitietokoneet maksoivat huomattavasti alle . 
Tietokoneluokat syntyivät ensimmäisen ja toisen sukupolven tietokoneiden myötä ja kehittyivät kolmannen sukupolven suoritintekniikan myötä (iso ja pieni mainframe, minitietokone, supertietokone).
Englanninkielisen termin mainframe syntymisestä ei ole tietoa, mutta sillä nykyisin tarkoitetaan suurta tietokonetta.

Mikroprosessorin tultua markkinoille siihen perustuvat tietokoneet kattoivat laajan hintahaarukan henkilökohtaisista tietokoneista täysiin moniprosessointijärjestelmiin, joka kattoi haarukan  järjestelmistä  järjestelmiin. Minitietokoneet kattoivat   ja suurtietokoneet  5 miljoonaan dollariin. Mikroprosessorit yleistyivät lopulta kaikissa tietokoneluokissa.

Eräänä varhaisena transistoripohjaisena suurtietokoneena mainitaan NCR 304. Tietokone saavutti korkean käytettävyysajan verrattuna aiempiin elektroniputkiin perustuviin tietokoneisiin. NCR Century 100 ja CDC 7600 olivat varhaisia mikropiiripohjaisia suurtietokoneita. Ensimmäisiä monoliittisia mikropiirejä käyttäviä olivat Burroughs B2500/3500, RCA Spectra 70 ja SDS Sigma 7.

Suurtietokoneiden käyttökohteita ovat tehoa vaativat sovellukset ja valtavien datamäärien prosessointi, kuten väestönlaskenta, teollisuus- ja kulutustilastot, sekä yrityksen resurssien suunnittelu. Suurtietokoneet ovat tyypillisesti erittäin luotettavia. Niitä voidaan huoltaa, esimerkiksi lisätä suorittimia tai muistia, keskeyttämättä suoritettavia ohjelmia.

Suurkoneet on suunniteltu maksimaalista I/O-kapasiteettia ajatellen. Pääpaino on transaktioprosessoinnilla (tapahtumankäsittely), jota mitataan TPC-mittauksilla. Transaktion suorittaminen voi vaatia tiedon lukua ja päivittämistä useaan paikkaan mutta vain verrattain vähän matemaattista laskentaa.
Vastaavasti supertietokoneissa pääpaino on suurteholaskennassa (), jossa algoritminen laskenta ja suoritus voi muodostaa suuremman osan vaatimuksista kuin I/O-kapasiteetti.

Markkinat nykyään 

Vuonna 1991 ennakoitiin viimeisen suurtietokoneen sammutusta vuonna 1996, mutta vielä vuonna 2020 ne tuottivat IBM:lle lähes kaksi miljardia dollaria. Suurtietokoneiden liiketoiminta on vielä vuonna 2022 kannattavaa, mutta se on laskusuunnassa ja arvioiden mukaan vuoteen 2025 mennessä suurtietokoneet vastaavat 3,9 prosenttia koko palvelinliikevaihdosta.
Merkittävä käyttökohde suurtietokoneille on pankki- ja finanssiala, jossa tiedon salaus on tärkeää.

Suomessa 
Suomessa suurtietokoneita käyttävät nykyään mm. Nordea, OP ja Kela. 

Kela on käyttänyt IBM:n suurtietokoneita vuodesta 1960 alkaen ja käyttää niitä edelleen. Vuonna 2019 Kelalla oli käytössään IBM:n Z14 ZR1 -koneita. Kela aikoi siirtyä suurtietokoneista pois vuonna 2019, mutta hanke keskeytettiin. Sen sijaan Kela on päättänyt hankkia uuden suurkonelaitteiston vuonna 2023 ja jatkaa suurtietokoneiden käyttöä ainakin 2030-luvulle saakka.

Valmistajat 
1950- ja 1960-luvuilla valmistajia olivat "IBM ja seitsemän kääpiötä": Burroughs, Control Data, Digital, General Electric, Honeywell, NCR, RCA ja Univac (Sperry Rand).

Nykyään suurin osa suurtietokoneista on IBM:n valmistamia IBM Z-laitteita. Suurtietokoneet ovat myös Groupe Bullin ydintuote. Sperry ja Burroughs yhdistyivät 1980-luvulla muodostaen Unisys-yhtiön.
Japanilainen Fujitsu on kertonut aikovansa lopettaa suurtietokoneiden valmistuksen ja myynnin vuoteen 2030 mennessä.

Osiointi 

Yksi suurtietokoneiden kyvyistä on laitteiston osiointi (), joka sallii ajaa useampaa käyttöjärjestelmää rinnakkain.

Osiointi käyttää virtuaalikoneita.

Käyttöjärjestelmät 
Suurtietokoneissa käytettyjä käyttöjärjestelmiä ovat muun muassa z/OS, General Comprehensive Operating System (GECOS, GCOS) ja Multics.

Lähteet

Aiheesta muualla