Salome Zurabišvili

Salome Zurabišvili (, , s. 18. maaliskuuta 1952, Pariisi, Ranska) on ranskalais-georgialainen poliitikko ja entinen diplomaatti ja Georgian nykyinen presidentti vuodesta 2018. Hän oli Georgian ulkoministeri 2004–2005.

Tausta ja yksityiselämä
Zurabišvili syntyi Pariisissa georgialaisten emigranttien perheeseen. Hänen äitinsä Zeinab Kedia oli avioliiton kautta sukua Georgian demokraattisen tasavallan ensimmäiselle pääministerille Noe Ramishvilille. Hän kävi parhaita ranskalaisia kouluja, kuten Sciences Pota ja aloitti maisterin tutkinnon opiskelun Columbian yliopistossa New Yorkissa vuosina 1972–1973 jossa samalla kursilla oli  myös Zbigniew Brzezinski. 

Zurabišvili on ollut naimisissa kahdesti: ensimmäinen avioliitto oli Nicolas Gorjestanin kanssa. Zurabišvilin mukaan avioliitto päättyi erimielisyyksien takia, mutta hänellä on ystävälliset välit entiseen mieheensä. Tästä avioliitosta Zurabišvililla on myös kaksi lasta: yksi tytär ja yksi poika. Vuonna 1993 Zurabišvili meni naimisiin toisen kerran Janri Kashian kanssa, mutta jäi leskeksi vuonna 2012 miehensä kuoltua. Zurabišvilin serkku Hélène Carrère d'Encausse on arvostettu ranskalais-georgialainen historioitsija, joka toimii Ranskan akatemian johtajana. Zurabišvilin tytär Kethevane Gorjestani toimii France 24 -kanavan toimittajana, ja on vuodesta 2022 lähtien toiminut kanavan Valkoisen talon kirjeenvaihtajana.

Georgian ja ranskan lisäksi Zurabišvili osaa myös sujuvaa englantia sekä jonkin verran italiaa.

Ura Ranskassa
Zurabišvili jätti opiskelun kesken ja meni Ranskan ulkoministeriön palvelukseen. Hän oli lähettiläänä Roomassa, New Yorkissa YK:ssa, ETYJissä Wienissä, Tšadissa ja Natossa sekä WEU:ssa Brysselissä. Hän vieraili Georgiassa ensimmäisen kerran 1986.

Zurabišvili oli Ranskan Kansallisen puolustuksen direktoraatin kansainvälisten ja strategisten asioiden osaston johdossa 2001–2003, kunnes hänet nimitettiin lähettilääksi Georgiaan 2003. Vuosina 2006–2015 hän toimi myös kansainvälisten suhteiden apulaisprofessorina Pariisissa. Vuosina 2010–2015 Zurabišvili johti myös YK:n turvallisuusneuvoston valtuuttomaa ryhmää, joka valvoi Iranille asetettuja pakotteita.

Zurabišvili ilmoitti erostaan Ranskan palveluksesta ja jäi Georgian politiikkaan.

Poliittinen ura Georgiassa 
Presidentti Mikheil Saakašvili nimitti Zurabišvilin ulkoministeriksi maaliskuussa 2004. Hänet kuitenkin erotettiin 19. lokakuuta 2005 parlamentin kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi. Zurabišvili arvosteli Saakašvilia myös nepotismista. 

Sittemmin Zurabišvilista on tullut Saakašvilin vastaisen liikkeen johtohahmo. Marraskuussa 2005 hän perusti Salome Zurabišvilin liikkeen ja tammikuussa 2006 Georgian tie -puolueen ().

Presidenttinä 
Elokuussa 2018 Zurabišvili ilmoitti, että on luopunut Ranskan kansalaisuudestaan voidakseen asettua ehdolle Georgian presidentinvaaleissa.

Hänet valittiin Georgian presidentiksi marraskuussa 2018. Hänen ääniosuutensa oli 59,52 prosenttia, ja hän astui virkaan 16. joulukuuta 2018. Tämä oli viimeinen kerta kun Georgian presidentti valittiin suoralla kansanvaalilla. Zurabišvili oli ehdolla riippumattomana ehdokkaana, mutta Georgialainen unelma -puolue antoi hänelle tukensa vaaleissa.

Zurabišvili kieltäytyi ottamasta vastaan presidentin 6900 larin kuukausipalkkaa. Hän nostaa sen sijaan Ranskassa ansaitsemaansa eläkettä, jonka suuruudesta ei ole täyttä varmuutta.

Toukokuussa 2022 Zurabišvili sanoi DW:n haastattelussa, että Georgia noudattaa täysimääräisesti Venäjälle asetettuja pakotteita. Hän myös sanoi, että Georgian tulisi päästä sekä EU:n että Naton integraatioon kiinni nopeammin. Hän tiedosti sen, ettei maa täytä vielä täysin kaikkia vaatimuksia, muttei ole kuitenkaan pahimmasta päästä ottaen huomioon maan historian.

Poliittisia kantoja 
Zurabišvili on vastustanut suoria neuvotteluja Venäjän johdon kanssa, toisin kuin muut oppositiojohtajat Nino Burdžanadze ja Zurab Nogaideli.

Zurabišvili ja muut oppositiopolitiikot ovat kannattaaneet Georgian valtiomuodon muuttamiseksi perustuslailliseksi monarkiaksi Bagrationi-dynastian alaisuuteen, jota myös Georgian ortodoksisen kirkon patriarkka Ilia II, on kannattanut.

Kunnianosoituksia

  Kunnialegioona (Ranska, 2003)
  Ordre national du Mérite (Ranska)
  Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2002)
  Italian tähden ritarikunta (Italia, 1978)
  Pyhän haudan kirkon ritarikunta (Jerusalemin patriarkaatti, 2020)
  Makarios III:n ritarikunta (Kypros, 2021)

Galleria

Lähteet

Aiheesta muualla

Georgian presidentit
Georgialaiset poliitikot
Vuonna 1952 syntyneet
Elävät henkilöt
Ranskalaiset diplomaatit