Muinaispreussin kieli

Muinaispreussin kieli (tai vain preussin kieli) on 1600-luvulla kuollut balttilainen kieli, jota puhuivat Itämeren kaakkoisrannikolla eläneet muinaispreussilaiset. Sen lähimpiä sukukieliä ovat nykyisin latvia ja liettua. Uskonpuhdistuksen aikoihin muinaispreussinkielisille alueille turvaan hakeutuneiden pakolaisten vaikutuksen sekä saksan kielen leviämisen myötä muinaispreussia puhuneet omaksuivat vähitellen muita kieliä, ja 1600-luvun loppuun mennessä muinaispreussin kieli kuoli. Vanhin painettu muinaispreussinkielinen kirja on Martti Lutherin pienemmän katekismuksen käännös vuodelta 1545. Preussi on säilynyt aluenimenä käytössä kielen katoamisen jälkeenkin, ja preussilaisten nujertajat alkoivat käyttää preussilainen-nimitystä itsestään.

Kielen piirteet 
Muinaispreussi kuului länsibalttilaisiin kieliin, toisin kuin nykypäivään säilyneet muut balttialaiset kielet, jotka kuuluvat itäbalttilaisiin kieliin. Muinaispreussissa oli enemmän muinaisen balttilaisen kantakielen muotoja kuin itäbalttilaisissa kielissä. Kieltä on hiljattain ruvettu elvyttämään ja sillä on noin 50 aktiivista käyttäjää. Nykyisin yleisimmin käytettävä muinaispreussi perustuu samlandialaiseen murteeseen, mutta muitakin versioita on kehitetty.

Kielinäyte

Lähteet

Aiheesta muualla 

Balttilaiset kielet
Euroopan kuolleet kielet