Kaari Utrio

Kaari Marjatta Utrio (oik. Utrio-Linnilä, vuosina 1965–1973 Virkajärvi; s. 28. heinäkuuta 1942 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja kulttuurihistorioitsija. Hän on kirjoittanut historiallisia romaaneja ja historiaan liittyviä tietokirjoja, joissa hän kuvaa naisen asemaa yhteiskunnassa.

Utrio on ollut vapaa kirjailija vuodesta 1968. Vuosina 1995–2000 hän oli taiteilijaprofessori.

Elämä ja ura 
Utrion vanhemmat olivat kirjankustantaja ja Tammen toimitusjohtaja Untamo Utrio ja toimittaja Meri Utrio (o.s. Vitikainen). Utrion kotona oli nelisentuhatta kirjaa ja kirjallisuuden merkitystä pidettiin suurena. Utrio tutustui kirjallisuuteen jo nuorena, kun hänen äitinsä luki lapsille iltasaduksi maailmankirjallisuuden klassikoita, kuten Rudyard Kiplingiä ja William Shakespearea. 

Seitsenvuotiaana Utrio luki itse ensimmäisen kokonaisen kirjan, joka oli paksu Jokamiehen maailmanhistoria. Koulussa Utrio menestyi hyvin, myös ainekirjoituksissa, vaikkei hänellä ollut vielä suunnitelmia kirjailijaksi ryhtymisestä. Sen sijaan hänen toiveammattinsa oli historiantutkija. Carl Grimbergin Kansojen historia toimi hänelle tärkeänä johdantona historiaan.

Utrio valmistui ylioppilaaksi vuonna 1962 Helsingin tyttölukiosta. Hän opiskeli historiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1967. Hänen pro gradu -tutkielmansa aiheena oli aatelisto kuningas Eerik XIV:n aikana. Seuraavana vuonna Utrio julkaisi ensimmäisen romaaninsa Kartanonherra ja kaunis Kirstin, jonka Tammi kustansi. Kirjan nimi oli kustantajan antama, eikä Utrio itse pitänyt siitä.

Utrio on toiminut aktiivisesti monissa järjestöissä ja oli vuosina 1980–1988 Someron kunnanvaltuuston sosiaalidemokraattisen ryhmän sitoutumaton jäsen. Vuosina 1987–1991 Utrio oli Suomen Kirjailijaliiton hallituksen jäsen ja vuosina 1999–2005 Minna Canthin seuran puheenjohtaja. Hän on luennoinut kotimaassa ja ulkomailla. Utrio on ollut Väinö Tannerin Säätiön akateemikko vuodesta 2000. Vuonna 2002 hänelle myönnettiin elämäntyöstä Valtion tiedonjulkistamispalkinto.

Utrio on puolustanut julkisuudessa eutanasiaa. Hänen mielestään omaehtoinen kuolema voisi ehkä olla myös ratkaisu suurten ikäluokkien vanhentumisesta seuraavaan hoitaja- ja hoitopaikkapulaan.

Utrio oli vuosina 1965–1973 naimisissa kapteeni Jaakko Virkajärven kanssa ja vuodesta 1974 Kai Linnilän kanssa ja jäi leskeksi 2017. Hänellä on kolme lasta. Vuonna 1975 Utrio muutti Somerniemelle (vuodesta 1977 osa Someroa). Hän kokeili miehensä kanssa aluksi omavaraista maataloutta, mutta he lopettivat sen muutaman vuoden päästä. Vuonna 1982 he perustivat Amanita-tuotantoyhtiön. Siitä muodostui perheyritys, sillä siellä työskenteli myös Meri Utrio, ja myöhemmin henkilökuntaan liittyi myös poika Lauri Linnilä vaimonsa kanssa.

Yleistä teoksista 
Utrion romaaneja yhdistää se, että niistä useimmat sijoittuvat historiallisiin aikoihin, osa kaukaisempaan historiaan, osa lähemmäs nykypäivää. Päähenkilö on usein jollakin tavalla Suomeen tai Suomen historiaan liittyvä nainen, joskin esimerkiksi teoksessa Vaskilintu (1992) toisena päähenkilönä on mies, Eirik Väkevä. Tapahtumapaikkana on usein Suomi tai sen lähialueet, mutta välillä kirjoissa esiintyy myös Konstantinopolin kaltaisia kaukaisia paikkoja.

Utrion romaanien päähenkilöt ovat yleensä keksittyjä, mutta hän käyttää sivuhenkilöinä usein oikeasti eläneitä ihmisiä. Historiantietämystään Utrio hyödyntää teosten yksityiskohdissa, jotka luovat aikakauden tunnelmaa. Kirjoissa nousee esiin arkisen elämän historia, eivät ainoastaan suuret valtiolliset tapahtumat. Arkea tarkastellaan naisen näkökulmasta, jolloin myös naisen huono asema historiallisina aikoina näkyy. Toisaalta Utriolla on myös useita vahvoja naishahmoja, jotka pystyvät saavuttamaan itselleen verrattain hyvän aseman lujuutensa ja rakkautensa kautta.

Utrion voi nähdä jatkavan suomalaisen historiallisen romaanin perinnettä. Vanhempien mieskirjailijoiden tuotantoon verrattuna Utrio on uudistanut historiallista romaania nostamalla naiset päähenkilöiksi. Lisäksi hänen tyylinsä on kerronnaltaan yksityiskohtaista eikä hän juuri käytä kerronnassa preesensmuotoja.

Utrion tietokirjat nostavat romaanien tavoin esiin naisten ja lasten historian, joka usein historiallisessa kirjallisuudessa jää vähälle. Eevan tyttäret on yksi Utrion merkittävimmistä tietokirjoista. Teoksessa tarkastellaan naisen historiaa muinaisesta Lähi-idästä ja antiikin Kreikasta nykypäivään saakka. Eevan tyttärissä näkyy feministisen ajattelun pohjavire ja patriarkaalisen yhteiskunnan arvostelu. Teos on käännetty seitsemälle kielelle.

Utrion teokset kustansi vuosina 1968–2009 Tammi. Vuodesta 2011 alkaen kustantajana on toiminut on perheyritys Amanita. Aiempien teosten uusia painoksia Tammi kuitenkin julkaisee edelleen.

Utrion teokset

Palkinnot ja tunnustukset
 Valtion kirjallisuuspalkinto, 1973
 SAK:n kulttuurirahaston tunnustuspalkinto teoksesta Eevan tyttäret, 1984
 Liike- ja Virkanaisten Liiton Vuoden Nainen, 1985
 Deutsche Sachbuchpreis, 1989
 Kirjapöllö, 1992
 Pro Finlandia, 1993
 Kalevalaisten naisten Larin Paraske -palkinto, 1996
 Marja-Liisa Vartio -palkinto, 1998
 Suomen kätilöliiton tunnustuspalkinto äitien ja lasten hyväksi tehdystä työstä, 1999
 Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto yhdessä miehensä Kai Linnilän kanssa, 1999
 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto elämäntyöstä, 2002
 Taiteilijaprofessuuri, 1995–2000
 Minna Canthin seuran kulttuuripalkinto, 2009
 WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 2011
 Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto 2014
 Alfred Kordelinin säätiön 50 000 euron tunnustuspalkinto elämäntyöstä kirjailijana, kustantajana ja yhteiskunnallisena vaikuttajana

Luottamustoimet 
 Valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen 1982–1988, vpj 1985–1988.
 Suomen Kirjailijaliiton hallituksen jäsen 1987–1991.
 Suomen itsenäisyyden 70-vuotisjuhlatoimikunnan jäsen 1985–88, 75-vuotisjuhlatmk 1988–1993.
 Someron kunnanvaltuuston jäsen (sitoutumaton sos.dem.-ryhmässä) 1980–1988, kunnanhallitus 1985, 
 kirjasto- ja kulttuuriltk:n pj 1989–1992.
 Minna Canthin Seuran pj 1999–2005.
 Tarja Halosen kansalaisvaltuuskunnan pj 1999–2000, 2005–2006.
 Väinö Tanner -säätiön akateemikko 2000–.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
 Toivola, Lea: Kaari Utrion suuret tarinat. Kanava 9/1996.

Aiheesta muualla 

 Kaari Utrion kotisivut.
 Onko nykyprosaisteistamme kirjallisuushistoriaan? Nousevien klassikkokirjailijoiden jäljillä. Kiiltomato 5.12.2008.
 Kaari Utrion haastattelu, Kirjastokaista-video.
 

Suomalaiset historiallisten romaanien kirjoittajat
Suomalaiset feministit
Pro Finlandia -palkitut
Taiteilijaprofessorit
Someron kaupunginvaltuutetut
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Vuonna 1942 syntyneet
Elävät henkilöt
Suomalaiset tietokirjailijat
Seulonnan keskeiset artikkelit