Juhana II (Ranska)

Juhana II Hyvä (; 16. huhtikuuta 1319 Le Mans – 8. huhtikuuta 1364 Lontoo, Englanti) oli Ranskan kuningas vuosina 1350–1364. Hän kärsi sotilaallisia tappioita satavuotisessa sodassa ja jäi vuoden 1356 Poitiers’n taistelussa englantilaisten sotavangiksi. Hän vapautui vuoden 1360 Brétignyn rauhan yhteydessä, mutta oli kuollessaan vapaaehtoisessa panttivankeudessa Englannissa rauhan takaamiseksi.

Henkilökuva
Juhana oli kuningas Filip VI:n ja kuningatar Johanna Burgundilaisen poika ja toinen Valois-sukuinen kuningas. Lisänimi Hyvä viittaa Juhanan lempeyteen, ei hallitsijantaitoihin. Hän ympäröi itsensä kehnoilla neuvonantajilla ja vetäytyi itse viettämään mukavaa elämää samalla, kun satavuotinen sota jatkui. Luonteeltaan Juhana II:n oli kuin isänsä Filip VI – enemmän soturi ja taistelija kuin hallintomies.

Hallitsijakauden alku

Juhana II voideltiin Ranskan kuninkaaksi Reimsin katedraalissa perinteisin menoin pyhän ampullin sisältämällä öljyllä 26. syyskuuta 1350. Voitelunsa yhteydessä Juhana II löi ritareiksi kaksi poikaansa, tulevan hallitsija Kaarle V:n ja tämän veljen, sekä runsaasti kuninkaallisen perheen nuorukaisia ja lukuisan joukon muitakin ylhäisiä aatelisnuorukaisia. 

Juhana II:n hallituskauden alkaessa Calais oli menetetty englantilaisille ja maassa oli riehunut musta surma tuhoten väestöä. Tästä huolimatta kuningas ja hänen hovinsa jatkoivat juhlimista ja ylellistä elämäänsä. Kuningas, joka halusi lähentää aatelistoa henkilöönsä, matki Sukkanauharitarikunnan perustaneen Englannin Edvard III:n esimerkkiä perustamalla Neitsyt Marian kunnian ritarikunnan (Chevaleria à l’honneur de Notre-Dame), jota yleisesti kutsutaan Tähden ritarikunnaksi.

Armeijan uudistaminen
Juhana II:n armeija oli huonosti organisoitu, kuriton ja tehoton. Jo toisena hallitusvuonaan Juhana ryhtyikin uudistamaan armeijaansa 30. huhtikuuta 1351 annetulla määräyksellä. Kuninkaalla oli suuret ja kunnianhimoiset tavoitteet, mutta tulokset eivät vastanneet niitä. Tämä oli suurelta osaltaan keskeisten vasalliruhtinaiden ansiota.

Kuningas halusi saada ennen kaikkea hivenen järjestystä armeijansa sekasotkuun. Määräyksessään ”réglement des gens de guerre” hän määräsi keskeiseksi tavoitteekseen palkkasotilaiden palkan maksun määrätyllä ja sovitulle tavalla. Näin hän halusi estää sen, että sotilaat eivät eläisi asukkaiden kustannuksella ja ryöstelisi maaseutua. Lisäksi kuningas pidätti itsellään oikeuden tarkastaa joukkojen moitteettoman kunnon. 

Toinen merkittävä muutos oli kuninkaallisen armeijan luominen, jolla korvattiin huonosti järjestäytyneet vasalliarmeijat. Paronit, vasallit ja alivasallit majoitettiin samoihin tiloihin ja liitettiin palkkasoturiyksilöihin. Yksikköjen komentajat määrättiin vastuullisiksi niiden käyttäytymisestä ja toimintavalmiudesta. Heidän tuli ilmoittautua marsalkoille tai connetablelle, joka oli armeijan komentaja.

Suurin taktinen muutos tapahtui Crécyn taistelun jälkeen. Englantilaiset jousimiehet olivat pysäyttäneet ranskalaisten ritarien rynnäkön ammunnallaan. Vaikka vain ani harva ritari oli kuollut itse nuoliin, hevosten tappiot olivat valtavat. Ritarit alkoivat nyt taistella pääsääntöisesti jalan, rakuunojen tapaan: he ratsastivat taistelukentälle, mutta jalkautuivat itse taistelua varten. Näin englantilaisten jousimiesten taktinen yliote murtui, sillä ritarihaarniska oli käytännössä immuuni pitkäjousen ja varsijousen nuolia vastaan. Peitsen sijaan ritarien pääaseeksi tuli nyt kahdenkädenmiekka. 

Vaikka organisatoriset ja taktiset muutokset tehtiinkin, englantilaisilla oli yhä parempi kuri joukoissaan ja tästä syystä yhä taktinen yliote. Vuoden 1356 Poitiers’n taistelussa prinssi Edvardin johtama kurinalaisempi ja joustavampi englantilainen armeija löi Juhanan armeijan ja kuningas jäi itse englantilaisten vangiksi. Taistelu oli pääosin jalkautuneiden ritarien välinen taistelu, ja jousimiehet näyttelivät sivuosaa.

Satavuotinen sota

Satavuotisen sodan tapahtumia Juhana II hallitusaikana:
Keväällä: sotaa ilman selkeitä päämääriä jatkuvasti laajentuen. Se toimii tarpeen tullen ritarillisen sodan kaavun suojassa ja ilmenee usein verisinä turnajaisina, joissa yhtä vahvat yksilöt mittelevät voimia keskenään.
1353–1354: Calais’n lähistöllä Guînesissä pidetään neuvottelut, mutta Edvard III:n aluevaatimukset ovat ranskalaisten mielestä mahdottomia toteuttaa.
Syksy 1355: Englannin kruununperijä, Walesin prinssi Edvard Windsorilainen, joka tunnetaan panssarinsa värin mukaan nimellä Musta prinssi, saapuu Ranskaan ja ratsastaa pitkin Languedocin maakuntaa.
5. huhtikuuta 1356: Juhana II hyökkää äkillisesti Rouenin linnaan, jossa Normandian herttua, kuninkaan vanhin poika ja hänen sukulaisensa Navarran Kaarle Paha juhlivat. Juhana II heittää Kaarle Pahan vankeuteen, koska pelkää tämän vehkeilyjä. Navarralaiselle puolueelle kosto merkitsee liittoutumista englantilaisen kanssa.
Syyskuu 1356: lähellä Poitiers’n kaupunkia Juhana II hyökkää kohden Mustan prinssin armeijaa, joka on nousemassa kohden pohjoista. Englantilaisen joukot, vaikkakin hellä on huomattava alivoima, voittavat taistelun. Kuningas Juhana II joutuu englantilaisten vangiksi. Ranskan hallinto jää 18-vuotiaan dauphinin, tulevan Kaarle V:n, haltuun.
Huhtikuu 1357: Juhana II matkustaa Bordeaux’sta vankeuteen Lontooseen. 
Kesä 1358: Kaarle Paha vapautuu vankeudesta ja saa Pariisin kaupungin Étienne Marcelin johdolla kapinaan. Kaupungin portit avataan englantilaisille, mutta Marcel murhataan elokuun 1. päivän vastaisena yönä.
1359: Pariisissa kokoontuneet yleissäätyjen edustajat eivät hyväksy Juhanan allekirjoittamaa Lontoon rauhaa, jolla englantilaisille luovutetaan puolet Ranskan pinta-alasta. Lokakuussa Edvard III nousee maihin mannermaalle, mutta retkestä tulee hyvin lyhyt.
Toukokuu 1360: Brétignyn rauha solmitaan Chartres’n lähellä. Sopimuksen mukaan Ranska luovuttaa Englannille Akvitanian herttuakunnan eli Guyennen, Limousinin, Périgordin, Rouerguen, Angoumois’n ja Saintongen sekä Calais’n kaupungin ja maksaa kolmen miljoonan écun lunnaat.
24. lokakuuta 1360: Juhana II vapautuu ”kultaisesta” vankeudestaan. Hän matkustaa mannermaalla Calais’n kautta. Rauhansopimuksen toteuttamiseksi hän lähettää panttivankeja Lontooseen.
8. huhtikuuta 1364: Juhana II kuolee Lontoossa, jonne hän on palanut panttivangiksi viisi kuukautta aiemmin, koska muut panttivangit, mukaan lukien Juhanan oma poika, Anjoun herttua Ludvig, eivät ole kestäneet panttivankeutta ja ovat lähteneet Lontoosta.

Avioliitot ja lapset

Ensimmäinen avioliitto
Juhanan ollessa 13-vuotias Filip VI päätti naittaa hänet Böömin kuninkaan Juhana I Luxemburgilaisen tyttären kanssa. Juhana I oli saavuttanut mainetta soturina idässä ja hän oli kasvanut kapetingien hovissa. Perinteen mukaisesti avioliiton piti vahvistaa myös sopijapuolten sotilaallista yhteistyötä käsittelevää asiakirjaa. Myös Juhana I:llä oli kiire sopimuksen tekemiseen, sillä hän havitteli parhaillaan Lombardian kruunun valloittamista. Fontainebleaun sopimuksen mukaisesti Böömin kuningas liittyi sotatilanteessa, joka uhkaisi Champagnen ja Auxerren alueita täysin aseistettujen 400 miehen kanssa Ranskan joukkoihin ja 300 miehen joukolla, jos sotanäyttämö on kauempana. Poliittiseen sopimukseen liittyi, että Ranska ei vastustaisi Lombardian kuninkuutta, jos Juhana I sen saavuttaisi, ja jos hän luopuisi Arlesin hallitsemisesta, niin se palautuisi Ranskalle.

Myös myötäjäisistä sovittiin, ja ne määrättiin 120 000 floriinin suuruisiksi. Morsianta ei sopimuksessa nimetty. Anna oli Filip VI:n mielestä liian nuori, mutta hän mielistyi Juttaan, joka oli 16-vuotiaana jo sukukypsä nainen. Hänet nimettiin uudelleen Bonneksi. Vihkiminen tapahtui 28. heinäkuuta 1332 Melunissa.

Avioliitosta syntyi 11 lasta:

Blanche (s. k. 1336)
Kaarle V (1337–1380)
Catherine (1338–1338)
Ludvig (1339–1384), Anjoun herttua, avioitui Marie de Blois-Châtillonin (k. 1404) kanssa
Juhana (1340–1416), Berryn herttua, avioitui vuonna 1360 Jeanne d’Armagnacin (k. 1387) kanssa
Filip II Rohkea (1342–1404), Burgundin herttua, avioitui vuonna 1369 Margareeta Flanderilaisen (1350–1405) kanssa
Jeanne (1343–1373), avioitui vuonna 1352 Navarran kuninkaan Kaarle II Pahan (1332–1387) kanssa
Marie (1344–1404), avioitui Barin herttuan Robert I:n kanssa
Agnes de Valois (1345–1349)
Marguerite (1347–1352)
Isabelle (1348–1372), avioitui Milanon herttuan Gian Galeazzo Viscontin (1351–1402) kanssa.

Bonne kuoli 11. syyskuuta 1349 ruttoon Maubuissonin luostarissa.

Toinen avioliitto
Juhana II:n toinen puoliso oli Boulognen Johanna, joka oli Auvergnen kreivin Guillaumen ja Evreux’n Margueriten tytär sekä Burgundin prinssin Filipin leski. Avioliitto solmittiin Nanterressa vuonna 1350. Juhana II:lle ja Johannalle syntyivät imeväisinä kuolleet lapset Blanche (k. 1350), Catherine (k. 1352) ja nimetön poikalapsi (k. 1354). Johannalla oli lisäksi aiemmasta avioliitostaan poika, Burgundin herttua Filip I, jonka kuoltua äitinsä jälkeen 21. marraskuuta 1361 Burgundin herttuakunta liitettiin Ranskan kuninkaan maihin.

Lähteet
Leblanc-Ginet, Henri; Histoire des Rois de France. Éditions Moréna et Actualités de l'Histoire, 1997.
Les Rois de France. Judocus. Pariisi 1989.
Kirchhoff, Elisabeth; Rois et Reines de France. Sisältää myös Mémoires de Commines. 1996.
Wenzler, Claude; Généalogie des Rois de France. Èditions Ouest-France

Aiheesta muualla

Ranskan kuninkaat
Normandian herttuat
Vuonna 1319 syntyneet
Vuonna 1364 kuolleet