Kankaanpää

Kankaanpää on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Satakunnan maakunnassa. Kankaanpää kuuluu Pohjois-Satakunnan seutukuntaan. Kaupungissa asuu 12 855 ihmistä, ja sen pinta-ala on  km2, josta  km2 on vesistöjä. Väestötiheys on  asukasta/km2.

Kankaanpään vaakunan suunnitteli Carolus Lindberg ja se vahvistettiin vuonna 1951.

Kankaanpäässä sijaitsevat muun muassa Kuntoutuskeskus Kankaanpää, Kuninkaanlähteen maauimala ja caravan-alue sekä Niinisalon varuskunta, jossa toimii muun muassa Porin prikaati.

Kankaanpään puukirkon suunnitteli arkkitehti Carl Ludvig Engel ja se valmistui vuonna 1839. Lisäksi Niinisalossa on vuonna 1965 valmistunut seurakuntatalo. Muita huomattavia rakennuksia ovat Kaija ja Heikki Sirenin suunnittelemat kaupungintalo (1967), seurakuntakeskus (1971) ja liikuntakeskus (1970−1975), johon kuuluu uimahalli, sekä arkkitehtitoimisto Kouvo & Partasen suunnittelemat Kankaanpään virastokeskus (1992) ja Kankaanpään taidekoulu (1995). Kankaanpään kaupungille myönnettiin vuonna 2000 Suomen Arkkitehtiliiton SAFA-palkinto pitkäjännitteisestä ja esimerkillisestä toiminnasta esteettisesti korkealuokkaisen ja kestävän kehityksen mukaisen ympäristön hyväksi.

Kankaanpään naapurikunnat ovat Isojoki, Ikaalinen, Jämijärvi, Karvia, Kauhajoki, Parkano, Pomarkku, Pori, Sastamala ja Siikainen. Entisiä naapurikuntia ovat Ikaalisten maalaiskunta, Lavia ja Suodenniemi.

Honkajoen kunta liitettiin Kankaanpäähän 1. tammikuuta 2021.

Historia 

Eri puolilta Kankaanpäätä on tehty useita kivikautisia, mutta vain vähän pronssi- ja rautakautisia esinelöytöjä. Vakituisia esihistoriallisia asuinpaikkoja ei sen sijaan ole löytynyt. Pysyvä asutus alueelle syntyi idästä käsin 1500-luvulla, jolloin muodostui kymmenkunta uudistaloa. Seuraavalla vuosisadalla asutus ei sanottavasti kasvanut, mutta 1700-luvulla se alkoi tihentyä nopeasti, kuten tapahtui muuallakin Pohjois-Satakunnassa. Vuonna 1805 Kankaanpään väkiluku oli 2 028 henkeä ja vuonna 1850 jo yli kaksinkertainen, 4 568 henkilöä.

Kankaanpää kuului aikaisemmin (ks. Kyrön pitäjä) Ikaalisiin, johon kuuluvaksi saarnahuonekunnaksi se muodostettiin vuonna 1737. Omaksi seurakunnakseen Kankaanpää tuli vuonna 1841, ja siitä on myöhemmin erotettu Hongonjoki (nyk. Honkajoki) ja Karvia. 1930-luvulla rautatien rakentaminen ja varuskunnan perustaminen Kankaanpäähän edistivät Kankaanpään nousua seutunsa monipuoliseksi palvelukeskukseksi. Kankaanpäästä tuli kauppala vuonna 1967 ja kaupunki vuonna 1972. Kankaanpää oli osa Kyrön muinaispitäjää ennen Ikaalisten Kyrön irtautumista 1640-luvulla. Kyrön keskus oli Hämeenkyrö-Viljakkala. Kankaanpää kuuluu Ylä-Satakunnan murrealueeseen, joka kuuluu hämäläismurteisiin.

Sisällissodan aikana Kankaanpäässä sijaitsi valkoisten Satakunnan rintaman pääesikunta ja Porin rykmentin esikunta. Kunnan alueella ei käyty suuria taisteluja.

Viime sotien jälkeen Kankaanpäähän asutettiin Hiitolan siirtoväkeä.

Kankaanpää on aiemmin selvitellyt mahdollisuutta kuntaliitokseen Parkanon ja Jämijärven kanssa. Kaavailtu liitos olisi merkinnyt Kankaanpään siirtymistä Satakunnan maakunnasta Pirkanmaan maakuntaan. Nämä kolme kuntaa ovat olleet osa Ikaalisten emäpitäjää, Ikaalisten Kyröä. Kankaanpäässä, Jämijärvellä ja Parkanossa järjestettiin marraskuussa 2011 mielipidekysely kuntaliitoksesta. Vastausprosentti jäi 32 %:iin Kankaanpäässä. Vastanneista n. 60 % vastusti, 20 % kannatti ja 20 % ei osannut sanoa kantaansa. On esitetty erilaisia kantoja lopputuloksesta. Liitosselvitys raukesi Parkanon vetäydyttyä hankkeesta. Sittemmin on tehty kaksi selvitystä: laajemmin nykyisen Pohjois-Satakunnan ja kahdenvälisesti Lavian kesken. Kummatkin hankkeet kariutuivat toistaiseksi. Lavia oli kriisikuntalain pakkoliittämisen alla talousperusteilla ja liitettiin valtioneuvoston päätöksellä Poriin.

Maantiede 

Kankaanpää sijaitsee Satakunnan maakunnan pohjoisosassa ja rajoittuu osittain Pirkanmaan maakuntaan. Kankaanpään maasto on enimmäkseen melko alavaa ja korkeuserot ovat pieniä. Itäosaa hallitsee kuitenkin selvästi korkeammalla oleva Hämeenkankaan ja Pohjankankaan muodostama harjujakso. Hämeenkangas ulottuu korkeimmillaan lähes 140 metrin korkeuteen merenpinnasta. Pohjankankaan korkein kohta Kankaanpään alueella on 152 metrin korkeuteen yltävä Pukkiharston harjanne keskellä ampumakenttää. Harjujakson molemmin puolin on laajoja soita, joista osa on käytössä turvetuotantoalueina. Suot ovat tyypiltään pääosin ns. kermikeidassoita, joille on ominaista kuperapintainen keskiosa sekä vuorottelevat kuivat räme- ja vetiset nevaosat. Soiden reunaosat ovat rämeitä ja korpia, jotka muuttuvat vähitellen metsiksi.

Harjujakso muodostaa myös merkittävän vedenjakajan. Sen länsipuolelta vedet laskevat osittain suoraan Karvianjokeen, osa kiertää Lavian Karhijärven kautta. Harjujakson itäpuolelta vedet taas virtaavat Jämijärven kautta Kyrösjärveen ja edelleen Siuron kautta Kuloveteen ja Kokemäenjokeen. Kankaanpään huomattavimpia järviä ovat Venesjärvi, Ruokojärvi, Verttuunjärvi ja Valkiajärvi.

Ilmasto 
Kankaanpäässä vallitsee lämpötiloiltaan ääripäinen, mutta sademääriltään erittäin kostea ilmasto. Kankaanpään Niinisalo onkin todettu yhdeksi Suomen sateisimmista paikoista, sillä esimerkiksi vuoden 1995 kasvukaudella siellä satoi yhteensä 571 mm. Kasvukausi kestää Kankaanpäässä toukokuun alkupuolelta lokakuun 10. päivän tienoille ja sen tehoisan lämpösumman kertymä on keskimäärin noin 1100 °Cvrk.

Liikenne 

Valtatie 23 Porista Parkanon kautta Jyväskylään ja kantatie 44 Sastamalasta Kauhajoelle risteävät Kankaanpään keskustan ulkopuolella. Liikenteellisesti tärkeä on myös seututie 261 Niinisalosta Ikaalisiin, jossa se liittyy Tampereelle vievään valtatie 3:een. Tie Parkanosta Poriin rakennettiin 1823 (nykyinen valtatie 23). Kankaanpäästä on matkaa Poriin 52 kilometriä ja Tampereelle 90 kilometriä.

Kankaanpään kautta kulki muinoin (noin vuodesta 1600 alkaen) tärkeä Kyrönkankaan maantie Hämeestä Pohjanmaalle. Tie on edelleen olemassa ja Hämeenkankaalla enimmäkseen vapaasti kuljettavissa. Sen sijaan Pohjankankaalla tie kulkee osin ampumakentällä. Kyrönkankaantie Hämeenkyröstä Kauhajoelle on vanha valtaväylä, joka on ollut yksi valtakunnan pääteistä ja aikanaan ainut kesäaikaan kuljettava yhteys Hämeenlinnasta Vaasaan. Tie on toiminut sekä postitienä että nuijasodan, isonvihan ja Suomen sotien aikaisena sotatienä. Alkujaan väylä on syntynyt keskiajalla eränkäynnin maakuljetusten yhteydessä. Jo tuolloin se lienee kulkenut suunnilleen samalla kohtaa, kuin missä tapaamme sen vanhimmissa kartoissa 1650-luvulta.

Kankaanpään kautta kulkee myös vuonna 1938 valmistunut Pori–Haapamäki-rautatie, jonka merkitys kuitenkin väheni oleellisesti uuden Tampereen–Seinäjoen radan valmistuttua 1970-luvun alussa. Arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema Kankaanpään rautatieaseman asemarakennus valmistui vuonna 1933, jolloin junaliikenne Porista Kankaanpäähän alkoi, ja samojen piirustusten mukaan rakennettiin Parkanon (nykyisen Kairokosken) (1934) ja Virtain rautatieasemat (1936) samalla rataosalla. Kankaanpään alueella sijaitsivat Kankaanpään ja Niinisalon asemien lisäksi Veneskosken ja Hapuojan seisakkeet. Henkilöjunaliikenne radalla lakkautettiin vuonna 1981 ja Kankaanpään ja Porin välinen rataosuus poistettiin kokonaan käytöstä vuonna 1985. Kankaanpään ja Niinisalon välisen rataosan kunnossapito lopetettiin vuonna 2001. Radalla on ajoittain sotilaskuljetuksia Niinisalon ja Parkanon välillä. Nykyisin lähin henkilöliikenteen rautatieasema sijaitsee Tampere–Seinäjoki-radalla Parkanossa.

Väestönkehitys 
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.

Taajamat 

Vuoden 2017 lopussa Kankaanpäässä oli 11 585 asukasta, joista 8 331 asui taajamissa, 3 106 haja-asutusalueilla ja 148:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kankaanpään taajama-aste on 72,8 %. Kankaanpään taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:

Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.

Kaupunginosat 
Justeeri, Jyllinmäki, Jyränkylä, Järventausta, Kirnukallio, Koskenoja, Käpylä, Kärki, Lohikko, Lorvikylä, Makkaramäki, Mettälänkangas, Myllymäki, Pansia, Reima, Tapala.

Kylät 
Ala-Honkajoki, Hapua, Jyränkylä, Korvaluoma-Karhusaari, Kyynärjärvi, Narvi, Niinisalo, Santaskylä, Taulunoja, Venesjärvi, Veneskoski, Verttuu ja Vihteljärvi.

Koulutusmahdollisuudet 

Kankaanpäässä siirryttiin peruskoulujärjestelmään syyslukukauden alussa 1974. Kaupungissa on seitsemän peruskoulun ala-asteen koulua, mukaan lukien erityiskoulu ja yksi yläasteen koulu. Lukiokoulutusta tarjoaa Kankaanpään yhteislyseo ja ammatillista koulutusta on Sataedu Kankaanpää.

Myös korkeakouluopintojen suorittaminen on mahdollista Kankaanpäässä. Perinteikkäästä Kankaanpään taidekoulusta eli SAMK Kuvataide Kankaanpään yksiköstä on valmistunut taiteilijoita jo yli viidenkymmenen vuoden ajan. Nykyisin SAMKista voi valmistua sekä AMK- että Ylempi AMK (Master) -tutkintoihin. Kankaanpään Opistolla on erittäin monipuolinen koulutustarjonta sekä erilaisia opiskelumahdollisuuksia. Opiskelu voi tapahtua kokoaikaisesti, työn ohessa, oppisopimuksella tai suorittamalla näyttötutkinto. Yhteistyö Itä-Suomen, Jyväskylän sekä Turun yliopistojen kanssa mahdollistaa myös avoimen yliopiston kurssien suorittamisen Kankaanpään Opistossa.

Kankaanpään musiikkiopisto on vuonna 1965 perustettu Kankaanpään kaupungin ylläpitämä oppilaitos, joka antaa taiteen perusopetusta musiikin laajan oppimäärän mukaisesti kahdeksan kunnan alueella (Honkajoki, Jämijärvi, Kankaanpää, Karvia, Pori, Merikarvia, Pomarkku ja Siikainen).

Kansalaisopistotoimintaa toteuttaa Petäjä-opisto, joka on seudullinen kansalaisopisto Kankaanpään, Karvian, Kihniön, Parkanon ja Pomarkun kunnissa.

Urheilu 

Kankaanpään perinteinen valtalaji on pesäpallo. Paikallinen seura tunnetaan nimellä Kankaanpään Maila. Naisten pesäpallojoukkue on nimeltään Majuttaret.

Muita kankaanpääläisiä seuroja ovat Kankaanpään Uimarit, Kankaanpään Suunnistajat, Kankaanpään seudun Leisku ja Kankaanpään Urheilijat, Kankaanpään Voimistelijat, Kankaanpään Jääkarhut, Kankaanpään Pallo, Kankaanpään Nyrkkeilijät ja Kankaanpään Ampumaurheilijat. 

Kankaanpään urheilukeskuksessa on uimahalli, palloiluhalli, tilat kamppailulajeille ja voimailuun, jäähalli, pesäpallo- ja yleisurheilustadionit, tenniskenttä, padelkenttä, skeittipuisto, hiekka- ja tekonurmipohjaisia harjoituskenttiä, ulkokuntosali ja pururata sekä talvisin hiihtoladut ja luistelukenttä.

Pirkan Hiihto on hiihdetty Kankaanpään Niinisalosta Ylöjärven Teivoon vuodesta 1955.

Jukolan viesti on järjestetty Niinisalossa vuonna 1975.

Seurakunnat 

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kankaanpäässä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:

 Kankaanpään seurakunta
Vuonna 2019 siihen liitettiin Honkajoen ja Jämijärven ja 2023 Karvian ja Siikaisten seurakunnat.

Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kankaanpään alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta. Evankelis-luterilaisen kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimivat herännäisyys ja evankelisuus. Aiemmin seudulla on vaikuttanut myös hyppyherätyksestä kehittynyt rukoilevaisuus, jonka merkittäviä saarnaajia oli kankaanpääläinen Matti Pukanhaava. Naispappeutta vastustava Niinisalon kappeliyhdistys on siirtynyt SLEY:n messuyhteisöksi. Luther-säätiön piiriin kuuluu osuuspankin alakerrassa kirkkoa pitävä Pyhän Simeonin luterilainen seurakunta. Itsenäisinä helluntaiseurakuntina Kankaanpäässä toimivat noin 210 jäsenen Kankaanpään helluntaiseurakunta ja Honkajoen helluntaiseurakunta. Kankaanpäässä toimii myös Suomen vapaakirkkoon kuuluva Kankaanpään Vapaaseurakunta. Jehovan todistajilla on seurakunnat ja valtakunnansalit Kankaanpäässä ja Honkajoella.

Kulttuuri 

Kankaanpäässä sijaitseva Taidekehä on yli sadan pysyvästi kaupunkimiljööseen sijoitetun taideteoksen vähitellen täydentyvä kokonaisuus. Taidekehään voi tutustua kävelemällä Taidepolkua tai vaikka lenkkeilemällä kehän ympäri. Taidekehällä on yli sata teosta, jotka ovat syntyneet taidekoulun, kaupungin ja taideyhdistyksen yhteistyöllä.

Kankaanpäässä sijaitsee myös Satakunnan ammattikorkeakoulun kuvataiteen yksikkö, joka tunnetaan paremmin Kankaanpään taidekouluna. Oppilaitoksella on pitkä ja vaikuttava historia, joka lähtee 1950–60 luvun taitteesta, jolloin Kankaanpää oli jo virkeä kuvataiteen keskus.

Kankaanpään kaupunginmuseo sijaitsee Niinisalossa, entisessä koulurakennuksessa. Kulttuurihistoriallisen osaston ohella kokonaisuuteen kuuluvat taide- ja varuskuntamuseo-osastot.

Kankaanpäässä on järjestetty vuodesta 1997 lähtien valtakunnallinen nuorisoteatteritapahtuma Ramppikuume 13–20-vuotiaille nuorille. Kaupungin ohella järjestäjänä on Suomen Nuorisoseurojen Liitto.

Veneskosken kesäteatterissa esitetään vuosittain Veneskosken kyläyhdistyksen tai Kankaanpään Nuorisoseuran tuottama näytelmä.

”Hörhiäinen” on kankaanpääläisten oma nimitys aktiiviselle ja energiselle paikkakuntalaiselle, joka saa aikaan hyvää toimintaa ja tekee töitä yhteisen hyvän eteen. Hän on kankaanpääläisen hyvinvointitekemisen symboli. Vuoden Hörhiäinen valitaan aina elokuun lopussa järjestettävän Hörhiäisviikon yhteydessä.

Kankaanpään perinnejuoma on hämäläisistä juurista johtuen sahti ja perinneruoka ristavelli eli ruisjauhoilla suurustettu hernekeitto. Muiksi pitäjänruoiksi nimettiin Kankaanpäässä 1980-luvulla lampaanviulu ja höystöperunat. Kankaanpäähän on perustettu oma sahtiseura 2000-luvulla edistämään perinteen säilymistä ja kehittymistä.

Kankaanpää on ollut merkittävä käsityökulttuurin keskus. Puu- ja nahkakäsityötaidot jalostuivat valtakunnallisesti merkittäväksi kenkäteollisuuden keskittymäksi.

Kankaanpään murre kuuluu hämäläismurteisiin.

Etäisyydet tärkeimpiin keskuksiin 
  Helsinki 271 km
  Turku 175 km
  Tampere 95 km
  Pori 54 km
  Jyväskylä 210 km
  Hämeenlinna 170 km
  Vaasa 180 km

Tunnettuja kankaanpääläisiä 

 Pauli Aalto-Setälä, toimittaja ja juontaja
 Paavo Aarniokoski, kansanedustaja, talousneuvos
 Marko Antila, tuottaja, ohjaaja
 Maikki Friberg, kirjailija ja naisasianainen
 Ristomatti Hakola, maastohiihtäjä
 Viivi Huuska, valokuvaaja ja musiikkivideo-ohjaaja
 Jouni Itävalo, pesäpalloilija
 Anssi Joutsenlahti, kansanedustaja, rovasti
 Kauko Juhantalo, ministeri ja kansanedustaja
 Pentti Järvenranta, yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
 Aaron Kangas, moukarinheittäjä
 Arttu Kangas, kuulantyöntäjä
 Taisto Kangasniemi, painin olympiamitalisti
 Juha Karvanen, käsikirjoittaja
 Matti Koota, nyrkkeilijä
 Veli Koota, nyrkkeilijä
 Jari Koskela, pappi, kansanedustaja
 Jorma Koskela, yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos

 Toivo Lepistö, tiilitehtailija, teollisuusneuvos
 Riitta Leppiniemi, asianajaja
 Ville Myllymäki, pikajuoksija
 Matti Pukanhaava, saarnaaja
 Sini Pöyry, moukarinheittäjä
 Pentti Rajala, kansanedustaja
 Jukka Ristimäki, pesäpalloilija
 Kauko Räike, kuvanveistäjä, professori
 Mauri Röppänen, ampumahiihdon olympiamitalisti
 Hugo Richard Sandberg, valtiopäivämies ja kauppaneuvos
 Cristal Snow, laulaja
 Juhani Tarna, taidemaalari'
 Pekka Toveri, kenraali, tiedustelupäällikkö, kansanedustaja
 Seppo Uusi-Oukari, pesäpalloilija
 Tuure Vierros, historioitsija, kirjailija
 Toni Vilander, moottoriurheilija
 Heidi Viljanen päihdekuntoutuslaitoksen johtaja, kansanedustaja
 Voitto Viro, pappi, kirjailija
 Pauli Vuorisalo, kuvataiteilija

Ystävyyskaupungit
  Bollnäs (Ruotsi)
  Flekkefjord (Norja)
  Gagra (Georgia)
  Misburg-Hannover (Saksa)
  Morsøn kunta (Tanska)

Katso myös
 Kankaanpää-palkinto
 Viidentienristeys
 Luettelo Kankaanpään julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Lähteet 
 Ikaalisten entisen emäpitäjän historia I (1996), Pentti Papunen, s. 161–165

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Kankaanpään kaupungin verkkosivut
 Tilastokeskus – Kankaanpään avainluvut

Seulonnan keskeiset artikkelit