Kansalaisjärjestö

Kansalaisjärjestö on kansalaisia yhteen kokoava, riippumaton järjestö, joka on hallituksista riippumaton ja joka ei tavoittele taloudellista etuasemaa. Useiden kansalaisjärjestöjen rahoitus ainakin osaksi saadaan yksityiseltä sektorilta tai julkiselta sektorilta. Kansalaisjärjestöt ovat kansalaisyhteiskunnan julkista keskustelua vaalivassa keskiössä. Suomalaiset kansalaisjärjestöt ovat pääsääntöisesti yhdistyspohjaisesti toimivia järjestöjä. Yhä useammin ne vaikuttavat myös kansainvälisesti. Keskeisin osa suomalaista kansalaistoimintaa tehdään kansalaisjärjestöissä.

Termi kansalaisjärjestö vastaa englanninkielistä ilmausta non-governmental organization (lyh. NGO), joka sai alkunsa YK:n peruskirjan 10. luvun artiklan 71 antamasta mahdollisuudesta pyytää lausuntoja jäsenvaltioista ja niiden hallituksista riippumattomilta järjestöiltä. YK:n ympäristö- ja kehityskonferenssissa Rio de Janeirossa vuonna 1992 hyväksytty maailmanlaajuinen kestävän kehityksen toimintaohjelma Agenda 21 tunnusti kansalaisjärjestöjen elintärkeän roolin kestävässä kehityksessä.

Kansalaisjärjestöillä voi olla mitä moninaisimpia tarkoitusperiä. Yhdistysten ja järjestöjen jäsenet pyrkivät edistämään yhteisiä tavoitteita tai arvoja. Päämäärät saattavat olla esimerkiksi poliittisia tai sosiaalisia. Myös toimintamuodot vaihtelevat: jotkin kansalaisjärjestöt keskittyvät vaikuttamaan päätöksentekijöihin tai yksityisiin kuluttajiin, kun toiset esimerkiksi jakavat ruokaa puutteenalaisille tai tekevät kehitysyhteistyötä.

Osa kansalaisjärjestöistä suhtautuu avoimen kriittisesti viralliseen politiikkaan tai yhteiskunnan perusrakenteisiin ja arvostuksiin. Ne pyrkivät vaikuttamaan sekä yleiseen mielipiteeseen että poliittiseen päätöksentekoon näitä yhteiskunnallisia rakenteita muuttaakseen. Kansalaisjärjestöt pyrkivät valvomaan, että kansalaisten ääni kuuluu päätöksenteossa. Joidenkin kansalaisjärjestöjen suhteet talouselämään ja hallituksiin voivat kärjistyä tasolle, jolla tapahtuu suoranaisia yhteenottoja.

Suomalaiset kansalaisjärjestöt 

Suomalaiset kansalaisjärjestöt ovat pääsääntöisesti yhdistyspohjaisesti toimivia järjestöjä.
Suomalaisten kansalaisjärjestöjen tehtäväkenttä on laaja-alainen, ja erityisesti sosiaali- ja terveydenhuollon kentällä kansalaisjärjestötoiminta on merkittävää. Kansalaisjärjestöt esimerkiksi käyvät huumeidenvastaista kampanjointia ja tekevät erilaista päihdetukityötä.

Suomalaiset ovat ahkeria järjestöihmisiä. Väkilukuun suhteutettuna yhdistyksiä on Suomessa todella paljon. Yhdistysrekisterissä on noin 135 000 yhdistystä, joista toimivia on noin 70 000. Valtakunnallisia liittoja on noin 1 000 ja piirijärjestöjä noin 3 000. Loput ovat paikallisia yhdistyksiä. Rekisteröimättömiä yhdistyksiä on noin 30 000.

Järjestöissä on yhteensä noin 15 miljoonaa henkilöjäsentä eli kolminkertaisesti Suomen väestömäärään verrattuna. Noin 75 % suomalaisista on elämänsä aikana jonkin yhdistyksen jäsen, noin kolmannes kuuluu jatkuvasti vähintään yhteen yhdistykseen ja 8 % useampaan kuin viiteen yhdistykseen.

Suomalaiset kansalaisjärjestöt voidaan jakaa seuraavasti:
 urheilu- ja liikuntayhdistykset
 kulttuuriyhdistykset
 vapaa-aika- ja harrastusyhdistykset
 sosiaali- ja terveysjärjestöt
 nuorisoyhdistykset ja opiskelijajärjestöt
 poliittiset yhdistykset
 ammattiyhdistykset
 talous- ja elinkeinoyhdistykset
 neuvontajärjestöt
 uskonnolliset ja maailmankatsomukselliset yhdistykset
 kasvatus-, tiede- ja opintoyhdistykset
 ympäristöyhdistykset
 eläkeläis- ja veteraanijärjestöt
 kylä-, kotiseutu- ja kaupunginosayhdistykset
 maanpuolustus- ja rauhanjärjestöt
 ystävyysseurat, etniset järjestöt ja kehitysyhteistyöjärjestöt
 palvelujärjestöt

Osa järjestöistä tukee aatteellisesti valtion virallista linjaa enemmän tai vähemmän selvästi, mutta ei osallistu varsinaiseen päätöksentekoon tai päätösten toimeenpanoon. Esimerkiksi kansansivistysseuroilla, raittiusjärjestöillä tai maanpuolustusjärjestöillä on valtion kannalta myönteisiä päämääriä.

Esimerkkejä kansalaisjärjestöistä 
 Amnesty International ja Human Rights Watch (ihmisoikeudet)
 Electronic Frontier Finland (EFFI) (sähköiset oikeudet)
 Greenpeace ja Maan ystävät (ympäristönsuojelu)
 Kirkon Ulkomaanapu (kehitysyhteistyö,humanitaarinen apu, ihmisoikeudet ja rauhantyö)
 Lions Club (hyväntekeväisyys)
 Lääkärit ilman rajoja (Médecins Sans Frontières) (humanitaarinen apu)
 Loesje (sananvapaus ja yleinen positiivinen asenne)
 Mannerheimin lastensuojeluliitto, erilaista toimintaa perheiden tueksi
 Nuorkauppakamari (johtajuuskouluttautuminen ja yhteiskuntaan vaikuttaminen)
 Nuorten Ystävät (sosiaalinen kuntoutus ja työllistyminen, päihdetyö, Vanhempien Akatemian lapsiperhepalvelut, koulut)
 Pohjola-Norden (pohjoismainen yhteistyö)
 Suomen Kotiseutuliitto (Suomen suurin kulttuuriperintöalan kansalaisjärjestö, kotiseututyön keskusjärjestö)

Punainen Risti toimii kuten kansalaisjärjestö, mutta sen asema on määritelty kansainvälisin sopimuksin.

Uudet liikkeet 
Uusista yhteiskunnallisista liikkeistä alettiin puhua 1960-luvulla. Niitä olivat ja ovat esimerkiksi rauhanliike, ympäristöliike, eläintensuojeluliike, naisliike ja seksuaalivähemmistöjen oikeuksia ajava liike. Uusien liikkeiden orientaatiota voidaan yleensä pitää ennemmin elämänlaatuun ja henkiseen tai kulttuuriseen hyvinvointiin pyrkivänä kuin aineelliseen tai sosiaaliseen edistykseen tähtäävänä.

Nykyään virkein ideologinen toiminta näyttää tapahtuvan kansalaisjärjestöjen ja löyhemmin organisoituneiden kansalaisliikkeiden piirissä. Ne saattavat keskittyä hyvinkin täsmällisiin asioihin. Kansalaisten toimintaa leimaa yhä enemmän tietynlainen dynaamisuus. Ihmiset haluavat vaikuttaa tehokkaasti ja täsmällisesti juuri heille tärkeisiin kysymyksiin.

Katso myös 
 Aktivismi
 Kolmas sektori

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ulkoministeriö : Kansalaisyhteiskunta edistää ihmisoikeuksia ja kestävää kehitystä
peda.net / Kansalaisjärjestöt
 

 
Vapaaehtoissektori
Seulonnan keskeiset artikkelit