Heimoaate

Heimoaate tarkoittaa useimmiten suomalais-ugrilaisten kansojen yhteenkuuluvuutta korostavaa aatetta, jota on kutsuttu myös panfennismiksi.

Heimoaatteella on aiemmin ollut näkyviä poliittisia ja kulttuurisia ulottuvuuksia. Suomen taiteen kultakausi pohjautui vahvasti karelianismiin. Suomen itsenäisyyden alkuaikoina heimoaate vaikutti heimosotiin ja Suur-Suomi-aatteeseen.

Historiaa

1800-luvulta toiseen maailmansotaan 
Heimoaate alkoi muotoutua 1800-luvulla kansallisuusaatteen seurauksena. Voimakkainta yhteenkuuluvuuden tunnetta suomalaiset ovat yleensä kokeneet itämerensuomalaisia eli lähisukukansojaan kohtaan. Ajoittain heimoaatteen piiriin on kuitenkin luettu suomalaisten etäisemmätkin kielisukulaiset aina Siperiaa myöten.

Helsingissä Uudella ylioppilastalolla pidettiin 13. lokakuuta 1919 Karjalan Kansalaisliiton järjestämä heimoaatetta kannattaneiden järjestöjen kokous.

Heimoaatetta kannattanut kokoomuksen kansanedustaja Matti Pesonen näki heimoaatteen 1920-luvun alussa hyvänä vaihtoehtona suurvaltoihin tukeutuvalle ulkopolitiikalle. Näin hän näki siksi, että Suomi jäisi suurvaltojen liittolaisena helposti alakynteen, ja sen vuoksi parhaat liittolaiset Suomelle olisivat suomalaisia vähälukuisemmat heimokansat.  

Vuonna 1931 Suomessa alettiin viettää valtakunnallista heimopäivää lokakuun kolmantena lauantaina. Suomen Heimosoturien Liitto julkaisi vuonna 1935 Eero Kuussaaren kirjoittaman teoksen Suomen suvun tiet.  

Ylä-Kuittijärven rannalla sijaitsevassa Vuokkiniemen kylässä järjestettiin jatkosodan alussa heinäkuun 20. päivänä vuonna 1941 kansalaisjuhla, jossa Vienan ja Aunuksen Karjala julistettiin Suomeen liittyneiksi. Kansalaisjuhla oli Karjalan vapausliikkeen järjestämä. Arkkipiispa Erkki Kaila ennakoi jatkosodan alkuvaiheessa 6. lokakuuta 1941 antamassaan lausunnossa, että ajatus Karjalan heimon kokonaisesta yhdistämisestä Suomeen oli toteutumassa. Sodan jalkoihin jääneitä vapaaehtoisia työkykyisiä inkeriläisiä perheineen siirrettiin vuonna 1943 Viron kokoomaleireiltä Hankoon yhteensä 8 000 henkeä. Siirrosta oli sovittu Saksan kanssa ja se tehtiin suomalaisten aloitteesta, joka perustui heimoaatteeseen ja humanitaarisiin syihin. Erityisesti suomalaiset heimojärjestöt ajoivat heidän asemansa turvaamista. Eräänlaiseksi heimoaatteen ilmentymäksi on nähty sekin, että jatkosodan aikana muu kuin suomensukuinen väestö internoitiin Suomen miehittämässä Itä-Karjalassa leireille.

Nykyään 
Nykyisin heimoaate pyrkii pääasiassa edistämään suomensukuisten kansojen selviytymistä ja elvytystyötä ilman valtiollisten rajojen muutoksia. Tällaista toimintaa harjoittavat muun muassa Sukukansojen ystävät ja Juminkeko-säätiö. Myös niitä tunnetumpi ja arvostettu M. A. Castrénin seura ja monet muut suomalais-ugrilaiset seurat tukevat suomalais-ugrilaisten kansojen kielten säilymistä, kulttuurin kehittymistä ja historian tutkimista.

Katso myös 

 Akateeminen Karjala-Seura
 Eesti Maja
 Inkerin liitto
 Jatkosodan heimosoturit
 Kansainvälinen suomalais-ugrilaisten opiskelijoiden konferenssi
 Kirjasalon tasavalta
 MAFUN 
 Osasto Sisu 
 Pangermanismi
 Panslavismi
 Sissipataljoona 5
 Skandinavismi
 Suomalais-ugrilainen seura
 Suomalais-ugrilaisten kansojen lippu 
  Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressi 
  Suomalais-ugrilainen kulttuurikongressi 
 Suomen Heimosoturien Liitto 
 Suomen ja Viron puolustusyhteistyö 
 Suomen ja Viron suhteet 
 Suomenlahden tykistösulku 
 Suomen-pojat 
 Suomen Viro-yhdistysten liitto
 Suomi-Unkari Seura
 Talsinki
 Tuglas-seura
 Viron Suomen-instituutti

Lähteet

Viitteet