Siionin viisaiden pöytäkirjat

Siionin viisaiden pöytäkirjat ( tai , tunnetaan myös nimellä Siionin vanhinten pöytäkirjat) koostuu väärennetyistä asiakirjoista, joissa kuvataan juutalaisten maailmanvalloitussuunnitelmia. Monet antisemitistiset ryhmät käyttivät niitä todisteina ja niillä perusteltiin 1900-luvun alussa juutalaisiin kohdistunutta vainoa.

Sisältö 
Pöytäkirjoissa, joita on väitetty vuonna 1897 Baselissa järjestetyssä, Theodor Herzlin johtamassa ensimmäisessä sionistikongressissa kirjoitetuiksi, kuvataan kokouksia, joissa juutalaiset suunnittelivat länsimaisen kristityn yhteiskunnan alistamista. Suunnitelmiin kuului maailmantalouden romahduttaminen ja poliittisen järjestyksen horjuttaminen sosialismin ja anarkismin avulla. Pöytäkirjat koostuvat 24 erillisestä merkinnästä, ja niissä kuvataan erilaisia tapoja, joilla maailmanvalloitus voidaan toteuttaa. Tärkein keino oli lehdistön, rahalaitoksen ja poliittisten instituutioiden haltuunotto kullan ja rahan avulla. Euroopan maita lietsottaisiin sotimaan keskenään, ja uskonto korvattaisiin ”aritmeettisesti lasketuilla materiaalisilla tarpeilla”. Moraalin turmelijoina toimisivat alkoholi ja pornografia. Pöytäkirjoissa myös väitetään, että juutalaisvastaisuus on juutalaisten itsensä tietoisesti provosoimaa.

Historia 
Pöytäkirjat julkaisi uskonnollinen kirjailija Sergei Nilus Venäjällä vuonna 1905. Hän väitti saaneensa ne vuonna 1901 aatelismarski Sergei Suhotinilta, joka taas olisi saanut ne eräältä ulkomaalaiselta naiselta. Alun perin ne olisivat olleet peräisin ”sionistien salaisesta päämajasta”, joka sijaitsi jossain päin Vähä-Aasiaa. Jo ennen Nilusta pöytäkirjat olivat ilmestyneet vuonna 1903 Pavel Kruševanin julkaisemassa Znamja-lehdessä. Pöytäkirjojen todelliseksi laatijaksi on kuitenkin arveltu Venäjän salaisen poliisin eli ohranan ulkomaanosaston päällikköä Pjotr Ratškovskia. Keisari Nikolai II sai pian tietää, että kyseessä oli väärennös, ja hän itse kieltäytyi tukemasta niiden käyttöä propagandatarkoituksiin, mutta siitä huolimatta sekä ohrana että monet antisemitistiset ryhmät käyttivät niitä todisteina siitä, että juutalaiset suunnittelisivat vallankaappausta.

Ennen ensimmäistä maailmansotaa pöytäkirjat eivät juuri herättäneet huomiota länsimaissa, mutta kiinnostus niihin lisääntyi huomattavasti Venäjän vallankumouksen ja maailmansodan jälkeen, koska monet niissä ennakoidut uhkakuvat näyttivät toteutuneen. Pöytäkirjat käännettiin vuodesta 1919 alkaen monille muille kielille, ja niistä muodostui osa antisemitististä kirjallisuutta. Yhdysvalloissa esimerkiksi liikemies Henry Ford piti niitä pitkään aitoina. Vaikka hän myöhemmin myönsikin ne väärennöksiksi, hän kuitenkin katsoi niiden hyvin kuvaavan länsimaisen kulttuurin rappiota ja katsoi, että niiden laatija oli hyvin osannut ennustaa 1900-luvun tapahtumia, kuten ensimmäisen maailmansodan ja Venäjän vallankumouksen. Ford myös painatti satojatuhansia kappaleita itse kirjoittamaansa samantapaista kirjaa Kansainvälinen juutalainen. Adolf Hitler puolestaan piti tärkeänä, että pöytäkirjat oli tehtävä mahdollisimman yleisesti tunnetuiksi, ja vuoteen 1940 mennessä niitä painettiin natsi-Saksassa yli kuusi miljoonaa kappaletta.

Ensimmäinen suomalainen pöytäkirjojen painos julkaistiin ruotsiksi vuonna 1919. Nimimerkillä S. esiintynyt ruotsintaja oli todennäköisesti antisemitistinä tunnettu toimittaja Rafael Lindqvist. Vuonna 1920 pöytäkirjat julkaistiin suomeksi nimellä Juutalaisten salainen ohjelma. Ruotsinkielisestä painoksesta otettiin nopeasti neljä lisäpainosta, ja suomenkielinen laitos julkaistiin vuonna 1933 uudelleen nimellä Kansojen ruoska. Suomessa julkaistuja käännöksiä pyrittiin muokkaamaan oloihin sopivammiksi alkuperäistä teosta muokkaamalla. Viimeisin suomenkielinen julkaisu Siionin viisaiden pöytäkirjoista tehtiin vuonna 1943, jolloin sen julkaisi Siniristi-järjestö. Osia pöytäkirjoista on sisällytetty analyyttisessä tarkoituksessa myös Pekka Sartolan vuonna 2003 julkaistuun arabimaailman antisemitismiä käsittelevään kirjaan Totuutena valhe.

Väärennöksen paljastuminen 
Pöytäkirjoja epäiltiin yleisesti väärennetyiksi niiden julkaisemisesta lähtien. Vuonna 1921 ne lopullisesti osoitettiin venäläisten sepitelmiksi. Tuolloin The Times -lehden Istanbulin-kirjeenvaihtaja Philip Graves sai käsiinsä Maurice Jolyn vuonna 1864 anonyymisti julkaiseman satiirisen pamfletin Dialogue aux Enfers entre Machiavel et Montesquieu (”Machiavellin ja Montesquieun vuoropuhelu helvetissä”). Siinä Machiavelli edusti häikäilemätöntä voimapolitiikkaa, Montesquieu sen sijaan siveellisille periaatteille uskollista oikeuspolitiikkaa. Satiiri oli suunnattu Napoleon III:ta vastaan, joka Jolyn mukaan sovelsi Machiavellin oppeja. Pamfletissa Machiavelli suosittelee hallitsijalle muun muassa kansalaisten yhteishengen heikentämistä erilaisin juonikkain keinoin. Siionin viisaiden pöytäkirjoissa samat keinot on esitetty juutalaisten salajuonena. Graves ja muut tutkijat ovat todenneet, että suuri osa pöytäkirjojen sisällöstä on mukailua Jolyn dialogista. Noin kaksi kolmasosaa tekstikappaleista perustuu ainakin osittain siihen, ja jotkin kappaleet ovat siitä lähes kokonaan suoraa lainausta.

Jolyn pamfletin ohella Siionin viisaiden pöytäkirjat on ilmeisesti saanut vaikutteita myös Hermann Goedschen romaanista Biarritz (1868), jossa juutalaisten heimojen päämiehet suunnittelevat salaisessa kokouksessa maailman orjuuttamista, Édouard Drumontin teoksesta La France Juive (”juutalainen Ranska”, 1886) sekä eräistä muista Ranskassa 1800-luvun lopulla ilmestyneistä juutalaisvastaisista kirjoista. Onkin arveltu, että väärennöksen alkuperäinen versio olisi mahdollisesti laadittu 1890-luvun Ranskassa, jossa Dreyfus-oikeudenkäynti nostatti voimakkaita juutalaisvastaisia mielialoja, ja se olisi sitten päätynyt tuntemattomalla tavalla Venäjälle.

Sveitsissä käytiin 1933–1937 huomiota herättänyt niin sanottu Bernin oikeudenkäynti, jossa kahta pöytäkirjoja levittänyttä henkilöä syytettiin säädyttömän kirjallisuuden levittämisestä. Oikeudenkäynnin yhteydessä useat kansainvälisesti tunnetut henkilöt, mukaan lukien Graves, toimivat syyttäjän asiantuntijatodistajina ja todistivat pöytäkirjat väärennökseksi. Alempi oikeusaste tuomitsi syytetyt pieniin sakkoihin, mutta ylioikeus vapautti heidät syyttöminä. Vaikka teos todettiinkin väärennökseksi, Sveitsin silloisen lainsäädännön perusteella väärennöksen levittämisestä ei voinut rangaista.

Suosio arabimaissa
Siionin viisaiden pöytäkirjat käännettiin arabiaksi ensi kerran Kairossa vuonna 1927 tai 1928. Ne ovat säilyttäneet suosionsa useissa arabimaissa, joissa Israelin politiikan vastustus on ruokkinut juutalaisvastaisuutta. Muun muassa Egyptissä ja Saudi-Arabiassa valtiovalta tuki uusien painosten julkaisua ja levitystä 1960- ja 1970-luvuilla. Myös palestiinalainen islamistinen Hamas-järjestö on  korostanut pöytäkirjojen sisältöä Israelin vastustamisessa retoriikassa ja taistelussa. Egyptissä esitettiin vuonna 2002 kansainvälistä paheksuntaa herättänyt 30-osainen historiallinen televisiosarja, joka käyttää pöytäkirjoja juonen osana. Myös Hizbollah-järjestön omistama libanonilainen Al-Manar-satelliittikanava esitti vuonna 2004 niihin perustuneen draamasarjan.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 ”Siionin viisaitten pöytäkirjat” . Radio Islam.
 Siionin viisaiden pöytäkirjat – historiallinen väärennös. Suvaitsevaisuus Länsi-Euroopassa -sivusto, Oulun Lyseon lukio.

Antisemitistiset salaliittoteoriat
Näennäishistoria
Kirjalliset väärennökset
32.3 Ihmisoikeudet, kansalaisen asema yhteiskunnassa
Seulonnan keskeiset artikkelit