Periglasiaaliset ilmiöt

Periglasiaaliset ilmiöt liittyvät jäätikköä reunustavaan kylmään ympäristöön, joka ei ole jään alla. Sitä luonnehtii ikirouta. Yleensä nimitystä periglasiaalinen käytetään jääkauden aikaisista polaariaavikosta, tundrasta ja jäätikköjärvistä. Periglasiaalista tundraa luonnehtii ikirouta. Suomen käsivarren pohjoinen osa on periglasiaalista aluetta.

Periglasiaalinen kasvillisuustyyppi on alpiinista tai muuta tundraa tai polaariaavikkoa. Periglasiaalisella seudulla on muun muassa kivikkomaita, kuviomaita ja hiekkadyynejä, ja merkkejä solifluktiosta, maan vyörymisestä routimisen ja sulamisen takia. Periglasiaalisella seudulla tapahtuu monesti jäätymisen ja sulamisen vuorottelua. Mannerilmastossa, muun muassa Siperiassa, periglasiaalinen ympäristö ulottuu pohjoisella pallonpuoliskolla etelämmäs kuin meren ja lämpimien merivirtojen lähellä.

Vanhoista kerrostumista periglasiaalisen ympäristön tuntee jäätymisen aiheuttamista jääpiikkien jäljistä, maanvyöryistä ja kryoturbaatiosta, eli muun muassa kivien noususta ylös jäätymisen takia. Yleensä periglasiaalinen alue määritellään seuduksi, jossa vuoden keskilämpötila on alle −1 °C, ja jossa ei ole jäätiköitä. Tätä kylmemmällä seudulla ei yleensä kasva puita.

Maassa ja kivissä

Kryoturbaatiota tapahtuu periglasiaalisella vyöhykkeellä. Vanhoissa kerrostumissa kryoturbaatio näkyy erilaisten maakerrosten sekoittumisena. Alla olevan kerroksen talvinen jäätyminen voi nostaa maakerrostuman osaa ylös, kesäinen sulaminen pudottaa alas. Routa rikkoo kiviä. Maaperän jäätyessä voimakas routiminen nostaa kiviä pintaan. Maahan muodostuu suorakaiteen muotoista jään aiheuttamia kuviota, ns. kuviomaata eli ruutumaata, jossa epämääräisten ruutujen reunoilla on roudan nostamia kiviä. Jään vaikutus rapauttaa nopeasti alla olevaa kiveä.

Palsat ja pingot 

Maan jäätymisen tuottama pingo on mineraalikumpu, jonka sisus on jäätä. Palsa on suoturvekumpu, jonka sisässä on jäätä. Palsa syntyy niin, että alussa lumen pinnan yläpuolelle ulottuva suoturvemätäs jäätyy ja päästää alla olevan maan jäätymään jäälinssiksi. Jää laajenee maan sisässä. Näin syntyy kohoava jääkupu, jonka sulamista suojaa kesällä eristävä turve. Talvella tuuli pyyhkii palsan pois lämpöä eristävästä ja jäätymistä estävästä lumesta. Palsat voivat olla monia metrejä korkeita ja yli 10 metrin läpimittaisia. Lopulta mm. sade huuhtelee palsan reunusturpeen pois, palsan sisuksena oleva jää pääsee sulamaan ja palsa romahtaa kasaan. Eräs kryoturbaation muoto on ikirouudan sulaminen tietystä kohdasta. Tällaiseen syntyy painuma jossa voi olla järvi, tai Siperiassa Jakutiassa joissain tapauksissa arokasvillisuutta.

Kryoturbaation muotoja 

Routimisen, vuotomaan jne aiheuttamia muutoksia maan pinnalla

Maakummut
Turpeen reunustamat terassit rinteessä
Halkeillut maa
Maan aaltoilu
Kiviä täynnä olevat kuopat
Kiven reunustamat terassit
Kivirenkaat
Kivivirrat

Katso myös 

Pingo
Termokarsti
Lössi
Kryoturbaatio

Lähteet 

Jäätikkötiede
Geomorfologia
Ikirouta