Giorgio Napolitano

Giorgio Napolitano (, 29. kesäkuuta 1925 Napoli – 22. syyskuuta 2023 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian presidenttinä vuosina 2006–2015. Hänen virkakautensa alkoi 15. toukokuuta 2006 ja hän erosi virasta 14. tammikuuta 2015. Napolitano toimi myös Italian parlamentin puhemiehenä vuosina 1992–1994, sisäministerinä vuosina 1996–1998 ja Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1999–2004.

Tausta ja yksityiselämä 
Napolitano syntyi vuonna 1925. Hänen isänsä Giovanni Napolitano oli lakimies ja runoilija. Äiti Carolina Bobbio oli piemontelaisen aatelissuvun jälkeläisiä. Perhe asui aluksi Napolissa, jossa Napolitano syntyi, mutta muutti myöhemmin Padovaan, jossa hän kävi koulua ja valmistui lukiosta.

Vuonna 1947 Napolitano valmistui Napolin yliopistosta pääaineenaan talouspolitiikka. Yliopistoaikoinaan Napolitano kuului fasistien nuorisojärjestöön aktivoitui myös poliittisesti ja alkoi vastustaa fasismia liittymällä Italian kommunistiseen puolueeseen.

Napolitano oli naimisissa Clio Bittonin kanssa. Pari avioitui vuonna 1959 Roomassa. Avioliitosta syntyi kaksi poikaa.

Italian lisäksi Napolitano puhui sujuvaa englantia ja luennoi 1970-luvun lopulla useissa amerikkalaisissa yliopistoissa. Hän oli koko elämänsä anglofiili.

Vuonna 2018 Napolitano joutui sairaalaan ja hänen aorttansa leikkattiin.

Poliittinen ura 
Napolitano oli kommunistisen puolueen jäsen aina vuoteen 1991 asti, kun puolue hajosi. Vuonna 1980 Napolitano meni puolueensa enemmistöä vastaan kritisoidessaan Neuvosteliiton hyökkäystä Afganistaniin. Kommunistisen puolueen hajottua Napolitano liittyi uuteen Vasemmiston demokraattiseen puolueeseen, joka puolestaan vaihtoi nimensä muotoon vasemmistodemokraatit vuonna 1998.

Ensimmäisen kerran Italian edustajainhuoneeseen Napolitano valittiin vuonna 1953. Hän edustamansa vaalipiiri sijaitsi Napolissa, josta käsin hän uusi paikkansa aina vuoteen 1996 asti paitsi vuosina 1989–1992, jolloin Napolitano toimi europarlamentaarikkona. Tämän jälkeen hän palasi edustajainhuoneeseen, jossa hän toimi puhemiehenä vuoteen 1994 asti.

Toukokuussa 1996 Napolitano nimitettiin maansa sisäministeriksi Romano Prodin hallitukseen. Virkakausi kesti lokakuuhun 1998 saakka. Seuraavana vuonna pidetyissä EU-vaaleissa Napolitano palasi mepiksi ja jätti paikkansa vuonna 2004.

Vuonna 2005 presidentti Carlo Azeglio Ciampi nimitti Napolitanon elinikäiseksi senaattoriksi.

Italian presidenttinä 
Italian parlamentti valitsi Napolitanon Italian presidentiksi 10. toukokuuta 2006 Romano Prodin johtaman keskustavasemmistolaisen koalition ehdokkaana. Napolitano tuli valituksi neljännellä äänestyskierroksella saaden 543 ääntä. Hän tuki Prodin heikoksi osoittautunutta hallitusta nimittämällä Prodin uudelleen hallituksen muodostajaksi hallituksen kaaduttua Afganistanin-kysymykseen. Prodin seuraavankin hallituksen kaaduttua Napolitano pyysi senaatin puhemiestä Franco Marinia muodostamaan väliaikaishallituksen. Tämän osoittauduttua mahdottomaksi Napolitano hajotti 6. helmikuuta 2008 parlamentin, mikä tarkoitti ennenaikaisten vaalien järjestämistä.

Napolitano valittiin toiselle kaudelle 20. huhtikuuta 2013 ensimmäisenä Italian presidenteistä. Joulukuussa 2014 hän ilmoitti eroavansa presidentin tehtävistä korkean ikänsä vuoksi, ja eroaminen tapahtui 14. tammikuuta 2015. Presidentin tehtävät siirtyivät väliaikaisesti senaatin puheenjohtaja Pietro Grassolle.

Viimeiset vuodet ja kuolema 
Presidenttikautensa jälkeen Napolitano nimitettiin jälleen elinikäiseksi senaattoriksi. Hän toimi senaatin puhemiehistössä, mutta ilmoitti luopuvansa tästä roolista vuonna 2022.

Napolitano kuoli 98-vuotiaana Roomassa 22. syyskuuta 2023.

Kunnianosoituksia

Italialaiset 

  Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2006, suurmestari)
  Italian sotilasritarikunta (Italia, 2006, suurmestari)
  Työn ritarikunta (Italia, 2006, suurmestari)
  Italian tähden ritarikunta (Italia, 2006, suurmestari)
  Vittorio Veneton ritarikunta (Italia, 2006, suurmestari)

Ulkomaalaiset 

  Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 2007)
  Valkoisen ruusun ritarikunta (Suomi, 2008) 
  Kunnialegioona (Ranska, 2012)
  Presidentin mitali (Israel, 2014)
  Pyhän Agathan ritarikunta (San Marino, 2014)
  Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 1998)
  Valkoisen kaksoisristin ritarikunta (Slovakia, 2007)

Lähteet

Aiheesta muualla

Italian presidentit
Italialaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot
Italialaiset kommunistit
Italialaiset europarlamentaarikot
Vuonna 1925 syntyneet
Vuonna 2023 kuolleet