Kuoleman puutarha

Kuoleman puutarha on taidemaalari Hugo Simbergin maalausaihe, josta on olemassa useita versioita eri tekotavoin toteutettuina. Teos kuvaa Simbergin näkemyksiä kuolemanjälkeisestä elämästä, jossa valtaa eivät pidä enkelit vaan luurangot, jotka hoitavat taivaallista puutarhaa hellästi ja odottavat paikalle saapuvaksi lisää ”puutarhureita”. Kasvit, joita luurangot hoitavat, ovat hentoja ja haaleavärisiä ja luurangot ovat itse pukeutuneet pitkiin mustiin kaapuihin. Näky liittyy vanhaan, viimeistään keskiajalla syntyneeseen perinteeseen, jossa kuviteltiin kuolleiden nukkuvan kukkivassa puutarhassa. Simbergin tunnetuin versio aiheesta on Tampereen tuomiokirkossa sijaitseva fresko, joka valmistui vuonna 1906.

Versiot 
Kuoleman puutarhat olivat Simbergin lempiaiheita, ja ne on toteutettu vuosina 1896–1906. Simberg teki aiheesta vesiväri- ja guassimaalauksen paperille vuonna 1896, sen koko on 15,8 x 17,5 cm, ja se on liimattu etsauspaperille. Vuodelta 1897 on viivasyövytys chine collé -tekniikalla, ja se on kooltaan 11,8 x 15,5 cm. Viivasyövytyksestä on myös jälkivedos, jonka teki taidegraafikko Juho Karjalainen vuosina 1986–1987.  

Simberg teki myös ajoittamattoman piirustuksen, joka on tehty tasapaksulla viivalla lyijykynäpiirustuksena. Se on luonnos Tampereen tuomiokirkkoon tehtyä freskoa varten, ja sen mitat ovat 40 x 51,5 cm.

Tampereen tuomiokirkon pohjoislehterin alla, lähellä saarnastuolia on Kuoleman puutarha-aiheinen fresko. Kirkossa on myös muita Simbergin freskoja vuosilta 1905–1906. Kirkkoon sijoitettuna Simbergin esitystä voi pitää arkana muistutuksena kuolemasta. Teoksessa on paljon yhteistä keskiajan katolisten kuolemantanssi-maalausten kanssa, minkä takia sen sijoittamista luterilaiseen kirkkoon arvosteltiin.

Fresko tuli Aamulehden lukijoiden äänestyksessä Suomen parhaaksi taideteokseksi vuonna 2005.

Tulkintoja 

Simbergin kuvissa seikkaileva kuoleman hahmo on hieman pieneksi käyneeseen mustaan pukuun pukeutunut luuranko, joka tulee kuin anteeksipyydellen toteuttamaan ikävää tehtäväänsä. 

Paula Kivinen kuvaa aihetta seuraavasti: 

Simberg näki elämän kiertokulkuna, jossa kuolemakin valmisti uuteen elämään. Se oli kuin pitkä talviuni, jonka kevätaurinko ja heräävä luonto kerta toisensa jälkeen kukistivat. Saadessaan oman puheenvuoronsa pelottavista ja ikävistä asioista tulikin vähemmän pelottavia ja helpommin ymmärrettäviä.

Simbergin mukaan luurangot ovat kuoleman auttajia ja kasvit sekä kukat ihmisten sieluja. Ajatus ei ole Raamatusta, joten se oli ristiriitainen. Kaikki eivät sitä hyväksyneet, mutta monet näkivät sen keinona ymmärtää kuolemaa paremmin. Ehkä taiteilija yritti sanoa, että kuolema ei välttämättä ole vihollinen, se voi olla ystävä, ja siksi sitä ei tarvitse pelätä.

Maalauksessa voi nähdä myös huumoria ja ironiaa, ja koko ajatus kuolemasta voi näyttää vähän hassunkuriselta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
Kuoleman puutarha Valtion taidemuseon kokoelmassa

Hugo Simbergin maalaukset
Symbolistiset maalaukset
Tampereen kuvataide