Ilkka Kanerva

Ilkka Armas Mikael Kanerva (28. tammikuuta 1948 Lokalahti – 14. huhtikuuta 2022 Turku) oli suomalainen kokoomuslainen poliitikko, joka toimi kolmen hallituksen ministerinä. Suomen ulkoministerinä hän toimi vuosina 2007–2008. Kanerva oli kansanedustajana vuodesta 1975 kuolemaansa saakka. Hän oli sekä kalenteripäivissä että valtiopäivien määrässä laskettuna kaikkien aikojen pitkäaikaisin kansanedustaja.

Kanerva valmistui 1968 ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseon lukiosta ja 1980 valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta. Eduskuntaan hän nousi 1975 kokoomuksen listoilta oltuaan tätä ennen Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtaja vuodesta 1972 vuoteen 1976. Samana vuonna 1975 eduskuntaan kohonneen vasemmistoliiton Esko-Juhani Tennilän jäätyä pois eduskunnasta Kanerva oli vuoden 2011 vaaleista eteenpäin yksinään nykyisen eduskunnan pitkäaikaisin kansanedustaja. Kanerva sai ministerin arvon vuonna 2017.

Nuorisopoliitikkona 
Kokoomuksen Nuorten Liiton (KNL) johdossa toimiessaan Kanerva oli tämän sekä keskustapuolueeseen että Neuvostoliittoon suhteita rakentaneen järjestön puheenjohtaja. Hän kuului liiton vasemmistosiipeen. Kokoomusnuorissa käytiin tuolloin sisäisiä kiistoja siitä, tulisiko Kanervan johtaman KNL:n liittyä Suomen Rauhanpuolustajiin. Kanervan linjaa vastassa oli tuolloin toisen kokoomuslaisen nuorisopoliitikon Ben Zyskowiczin "maltillisen oikeiston" oppositio, joka sai lopulta kiistassa voiton, eikä jäsenyys toteutunut.

Tultuaan valituksi eduskuntaan 1975 Kanerva jätti KNL:n puheenjohtajuuden seuraavana vuonna.

Ura eduskunnassa ja valtioneuvostossa

1975–2003 
Ilkka Kanerva nousi eduskuntaan Kansallisen kokoomuksen kansanedustajaksi 27-vuotiaana vuonna 1975. Eduskunnassa nähtiin nuoremman polven nousu suurten ikäluokkien astuessa hallitseviin asemiin. Vuonna 1987 kokoomus nousi hallitukseen 21 vuoden tauon jälkeen ja Kanerva nimitettiin ministeriksi Harri Holkerin hallitukseen. Vuoteen 1990 Kanerva toimi ministerinä valtioneuvoston kansliassa. Holkerin hallituksen vallan aikana hän hoiti ministerintehtäviä lisäksi myös valtiovarainministeriössä, jossa hänen vastuualueenaan oli hallinnon kehittäminen. Holkerin hallituksen liikenneministerinä Kanerva toimi vuosina 1990–1991. 

Keskustalaisen Esko Ahon hallituksen noustua valtaan 1990-luvun alun laman aikaan hän toimi työministerinä vastaten samalla myös hallinnon kehittämisestä. Näiden ministerikausiensa päätyttyä Kanerva toimi Suomen Pankkia ohjaavan eduskunnan pankkivaltuuston puheenjohtajana vuosina 1995–2003.

Kanerva oli kolmesti ehdokkaana Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi. Kun eduskunnan pankkivaltuusto oli lokakuussa 2001 päättänyt kahden uuden jäsenen nimittämisestä Suomen Pankin johtokuntaan, Lipposen hallitus esitti uusiksi jäseniksi Kanervaa ja Keskustan Esko Ahoa. Presidentti Tarja Halonen kuitenkin sivuutti sekä Kanervan että Ahon ja nimitti ainoaksi uudeksi johtokunnan jäseneksi Leonian konsernijohtajan Pentti Hakkaraisen. Halosen ratkaisu synnytti runsaasti keskustelua siitä, pitäisikö Suomen Pankin johtokunnan jäsenten nimittäminen siirtää eduskunnan pankkivaltuustolle.

2003–2008 
Kokoomuksen jäätyä Matti Vanhasen I hallituksesta oppositioon Kanerva valittiin eduskunnan 2. varapuhemieheksi. Hän hoiti tehtävää koko vaalikauden. Kokoomuksen oltua vuoden 2007 eduskuntavaalien voittaja saaden 10 lisäpaikkaa Kanervasta tuli Vanhasen II hallituksen ulkoasiainministeri 19. huhtikuuta 2007 alkaen.

Vanhasen toisen hallituksen aikana ulkopoliittiset painotukset muuttuivat. Pääministeri Vanhanen, puolustusministeri Jyri Häkämies ja Kanerva vierailivat nopeaan tahtiin Yhdysvalloissa tapaamassa virkaveljiään, Kanerva kahteen kertaan. Kanerva tapasi Yhdysvaltain ulkoministerin Condoleezza Ricen Washingtonissa ensimmäisen kerran 11. kesäkuuta 2007 ja uudelleen helmikuussa 2008. Entinen Suomen Yhdysvaltain suurlähettiläs Richard Müller arvosteli ankarasti Suomen poliittisen johdon onnistumista sekä sisällön että esitystavan osalta ja piti vierailuja lähinnä imagonrakennuksena.

Vuonna 2008 Suomi toimi Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö ETYJin puheenjohtajamaana ja ulkoministeri Ilkka Kanerva ETYJin puheenjohtajana. Tehtävä oli hankala, sillä järjestön toiminnan arvioitiin olevan vaikeuksissa. Kanerva ei onnistunut sopimaan Venäjän presidentinvaalien tarkkailusta syntynyttä kiistaa, eivätkä ETYJin vaalitarkkailijat lähteneet Venäjälle. ETYJin arvovalta rapisi myös vaalitarkkailun vuoksi Georgian ja Armenian presidentinvaalien aikana. ODIHR tunnusti vaalit rehellisiksi, vaikka maiden oppositio oli eri mieltä ja protestoi epärehellisinä pitämiään vaalituloksia vastaan kuukausia. Protestit päättyivät ainakin Armeniassa verilöylyyn hallituksen puuttuessa mielenosoituksiin.

Kanervan ulkoministerikauden tärkein ulkopoliittinen linjaus oli hallituksen ja tasavallan presidentti Tarja Halosen päätös Suomen liittämisestä Naton nopean toiminnan NRF-joukkoihin maaliskuussa 2008. Tasavallan presidentti ei hakenut avointa konfliktia hallituksen kanssa, vaikka onkin aiemmin kritisoinut lähentymistä Natoon.

Tekstiviestikohut

Johanna Tukiainen

Alkuvuodesta 2008 Johanna Tukiainen vuosi Kanervan lähettämien tekstiviestien sisällön julkisuuteen. Tekstiviestikohun myötä valtiovarainministeri ja kokoomuksen puoluejohtaja Jyrki Katainen ilmoitti 1. huhtikuuta 2008, ettei Kanerva voi enää jatkaa ulkoasiainministerin tehtävässä. Kanerva erosi virastaan kolme päivää myöhemmin 4. huhtikuuta 2008 ja hänen seuraajakseen ulkoministeriksi nimitettiin Alexander Stubb.

Muut kohut
Vuonna 2001 nousi kohu Kanervan suhteesta Jasmin Mäntylään, ja vuonna 2005 Kanerva, silloinen eduskunnan varapuhemies, lähetti lukuisia tekstiviestejä Marika Fingerroosille. Hän lähetti viestejä myös valokuvamalleille Anne-Mari Bergille ja Linda Sonntagille sekä vaatesuunnittelija Olivia Kortelaiselle. Bergille Kanerva tarjosi lisäksi töitä yleisurheilun MM-kilpailujen palkintojenjaossa. Samana vuonna Ilkka Kanerva toi seuralaisekseen Linnan itsenäisyyspäivän juhliin ensi kertaa Elina Kiikon. Kevään 2008 Kanervan–Tukiaisen tekstiviestikohu johti Kanervan eroon ulkoministerin tehtävästä.

Toukokuussa 2010 uutisoitiin, että Kanerva oli lähettänyt noin sata tekstiviestiä baarissa tapaamalleen parikymppiselle helsinkiläisnaiselle. Kesäkuussa 2010 7 päivää -lehti kertoi Kanervan lähetelleen vihjaileviksi tulkittuja Facebook-viestejä 16-vuotiaalle tytölle. Kanerva kertoi hakeutuneensa ammattiauttajan pariin toimintansa johdosta ja esitti julkisen anteeksipyynnön henkilöille, joita oli jollain tavalla loukannut.

2008–2022 

Vuonna 2014 Kanerva valittiin Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön parlamentaarisen yleiskokouksen presidentiksi.

Kanerva ohitti 16. syyskuuta 2017 Johannes Virolaisen pisimpään eduskunnassa istuneena poliitikkona. Hänellä tuli täyteen 15 331 päivää kansanedustajana.

Eduskuntavaaleissa 2019 Kanerva keräsi kaikkiaan 7 448 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle eduskuntaan. Hän toimi kuolemaansa saakka eduskunnan puolustusvaliokunnan puheenjohtajana ja puhemiesneuvoston jäsenenä (kummassakin edellisen vaalikauden alusta 9.6.2015 lukien).

Muu julkinen toiminta 

Kanerva oli tasavallan presidentin valitsijamies vuosina 1978, 1982 ja 1988.

Paikallispolitiikassa Kanerva toimi kymmenen kautta Turun kaupunginvaltuustossa vuodesta 1972 ja Varsinais-Suomen liiton puheenjohtajana vuodesta 1995. Lokakuun 2008 kunnallisvaaleissa Kanerva sai yli 3 000 ääntä, mikä oli ylivoimaisesti eniten Turussa. Lokakuun 2012 kunnallisvaaleissa hän sai 1 627 ääntä siitä huolimatta, ettei hän lainkaan kampanjoinut vaaleissa.

Yleisurheilumaailmassa Kanerva nähtiin aktiivitoimijana. Hän oli Suomen olympiakomitean varapuheenjohtajana 1993–2008 ja johti Helsingin vuonna 2005 pidettyjen yleisurheilun MM-kisojen järjestelytoimikuntaa. Vuoden 1996 Atlantan kesäolympialaisissa Kanerva toimi Suomen joukkueen johtajana. Kansainvälisen yleisurheiluliiton hallituksen jäsen hän oli vuosina 2003–2011. Kanerva harrasti yleisurheilua 1960-luvun lopulla  Lokalahden Leiskun riveissä.

Kanerva oli Turku Energia Oy:n hallituksen varapuheenjohtaja ja Turun Seudun Energiantuotanto Oy:n hallituksen varapuheenjohtaja.

Sotilasarvoltaan Kanerva oli reservin majuri (2007).

Lahjussyyte 
Ilkka Kanerva sai vuoden 2012 tammikuussa syytteen törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta. Hovioikeus vapautti Kanervan kaikista syytteistä 2013. Syyttäjä haki valituslupaa tuomioon, mutta sitä ei myönnetty, joten hovioikeuden vapauttava tuomio jää voimaan. Lahjussyyte liittyi vuonna 2008 pidettyyn Kanervan 60-vuotisjuhlaan, jota Nova Kiinteistökehitys tuki 17 000 eurolla, nämä rahat Kanerva oli myöhemmin palauttanut. Ilkka Kanerva toimi Varsinais-Suomen liiton maakuntahallituksen puheenjohtajana ja syytteen mukaan Kanerva olisi siinä asemassa voinut vaikuttaa kauppakeskusten sijoittamiseen maakunnassa. Syytteessä epäiltiin Kanervan saaneen huomattavia etuja suuria kauppakeskuksia Varsinais-Suomeen suunnitelleilta yhtiöiltä. Näitä yhtiöitä edustaneet Kyösti Kakkonen, Toivo Sukari ja Tapani Yli-Saunamäki saivat syytteen lahjuksen antamisesta. Syyttäjän laskelmien mukaan Kanervan saama rikoshyöty olisi ollut yhteensä yli 50 000 euroa, josta osa olisi ollut vaalitukea ja osa tukea syntymäpäiväjuhlaan. Eduskuntavaaleissa 2007 Sukarin ja Kakkosen Kehittyvien maakuntien Suomi rahoitti Kanervan kampanjaa 10 000 eurolla.

Oikeudenkäynti alkoi valmisteluistunnolla 9. kesäkuuta 2011 Helsingin käräjäoikeudessa. Valtakunnansyyttäjä vaati Kanervalle vähintään kahden vuoden vankeusrangaistusta törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta joko tahallaan tai tuottamuksellisesti sekä rikoshyödyn korvaamista valtiolle. Liikemiehille vaaditut tuomiot vaihtelivat seitsemästä kuukaudesta yhden vuoden ja kahdeksan kuukauden pituisiin vankeusrangaistuksiin. Sekä Kanerva että muut syytetyt kiistivät syyllistyneensä rikoksiin. Heidän mukaansa kyse ei ollut lahjonnasta vaan sallitusta poliittisen toiminnan tukemisesta.

Kanerva tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 1 vuoden 3 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja menettämään julkiset luottamustehtävänsä törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta. Kyösti Kakkosen syyte hylättiin ja Sukari sai ehdollisen tuomion. Muiden syytettyjen osalla jutussa oli myös muita syytteitä, jotka koskivat Nova-yhtiöiden konkurssirikoksia, mahdollista lahjontaa Rovaniemen moottorikelkkatehdashankkeessa ja Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistyksen epäselvyyksiä. Hän valitti käräjäoikeuden tuomiosta hovioikeuteen, joka vapautti Kanervan kaikista syytteistä 27. kesäkuuta 2013. Apulaisvaltakunnansyyttäjä Jorma Kalske haki korkeimmalta oikeudelta valituslupaa tuomioihin, mutta korkein oikeus hylkäsi hakemuksen.

Yksityiselämä 
Kanervan ensimmäinen puoliso oli Karin, josta hän erosi 1985. Kanervalla oli ensimmäisestä avioliitostaan kaksi tytärtä.

Vuodesta 1999 Kanerva seurusteli Turussa asuvan Elina Kiikon kanssa. He kihlautuivat toukokuussa 2011, ja avioituivat toukokuussa 2019. Avioliitto päättyi Kanervan kuolemaan.

Ilkka Kanervan yksityiselämä nousi usein näyttäviin lehtiotsikoihin saakka. Kanervalla oli naistenmiehen maine, ja hän tunsi useita naispuolisia julkisuuden henkilöitä. 1980-luvun lopulla Kanerva seurusteli laulaja Paula Koivuniemen kanssa, minkä arvellaan vaikuttaneen siihen, että häntä ei valittu Kokoomuksen puheenjohtajaksi. Kun Kanerva oli työministeri, hänen suhteensa mallitoimiston johtajan Laila Snellmanin, toimittaja Pauliina Lunnan ja Katriina Wuoriston kanssa herättivät huomiota, kun työttömyys maassa nousi samaan aikaan ennätyslukemiin. Vuonna 1994 työministeri Kanerva valittiinkin Suomen turhimmaksi julkkikseksi.

Taiteilija Maija Tuurna on kertonut, että Kanerva lähestyi häntä romanttisessa mielessä 1990-luvun lopulla ja Kanerva lupasi ostaa Tuurnan tauluja eduskuntaan. Maaliskuussa 2008 Kanerva sanoi, että ei muistanut Tuurnaa, mutta pyysi silti anteeksi, jos oli tätä loukannut. Myöhemmin Tuurna kertoi Helsingin Sanomien haastattelussa, että otsikot olivat liioiteltuja. Kesäkuussa 2011 7 päivää -lehti kertoi Ilkka Kanervan seurustelleen tai olleen ”hyvä ystävä” yhdeksän vuotta brasilialaisen Valeria de Sousa-Karhuvaaran kanssa.

Kanerva jäi sairauslomalle vuoden 2022 alkupuolella, ja vielä päivää ennen kuolemaansa hän ilmoitti sairauslomansa jatkuvan toistaiseksi. Kanerva kuoli vakavaan ja nopeasti edenneeseen sairauteen kotonaan Turussa 14. huhtikuuta 2022. Kanerva salasi sairautensa laadun jopa lähipiiriltään, mutta iltapäivälehtien mukaan kyse oli syövästä.

Ilkka Kanerva on haudattu Uudenkaupungin Lokalahden vanhalle hautausmaalle. Hautajaiset pidettiin Kanervan omasta toivomuksesta vain hänen lähimpien sukulaistensa ja ystäviensä kesken.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Ilkka Kanervan kotisivut
 
 Ilkka Kanervan 60-vuotispäivät. Ylen Elävä arkisto.
 

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kokoomusnuorten puheenjohtajat
Kansanedustajat
Suomalaiset ministerin arvonimen saaneet
Suomalaiset yleisurheiluvaikuttajat
Suomen liikenneministerit
Suomen ulkoasiainministerit
Suomen työministerit
Turun kaupunginvaltuutetut
Varsinais-Suomen vaalipiiri
Vuonna 1948 syntyneet
Vuonna 2022 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit