Oman

Omanin sulttaanikunta eli Oman on arabivaltio Arabian niemimaan eteläkärjessä Etu-Aasiassa. Sen naapurimaita ovat Yhdistyneet arabiemiirikunnat, Jemen ja Saudi-Arabia. Maan sijainti Hormuzinsalmen suulla on strategisesti vahva koska suuri osa maailman raakaöljystä kulkee salmen kautta. Oman on yksi perinteisimpiä arabimaita, ja 1970-luvulle asti se oli hyvin sulkeutunut yhteiskunta. Maan valtionpäämies on sulttaani, muilla valtio-elimillä on vain neuvoa-antava rooli – Oman on absoluuttinen monarkia. Nykyinen sulttaani on pyrkinyt taloudellisiin uudistuksiin ja hyviin naapuruussuhteisiin. Maa on toistaiseksi välttynyt ääri-islamiin liittyviltä väkivaltaisuuksilta. Talouden perustana on öljy niin kuin muillakin alueen valtioilla, mutta kalastuksen ja maanviljelyn osuus on suhteessa suurempi kuin naapurimaissa.

Maantiede 

Omanin pinta-ala on maan omien virallisten lukujen mukaan noin 300 000 neliökilometriä, mutta 1990-luvun ulkomaalaiset arviot olivat vain 212 000 neliökilometriä. Nykyään CIA:n mukaan maan pinta-ala on kuitenkin 309 500 neliökilometriä.

Suuri osa Omanin keskiosista on aavikkoa, kuten Rub al-Khalia. Maan pohjoisrannikko sijaitsee Omaninlahden rannalla. Sen suuntaisesti kulkee laaja, vulkaaninen Hajarvuoristoketju, jossa sijaitsee Omanin korkein vuorenhuippu Jabal Akhdar (3 075 m). Useimmat omanilaiset asuvat sen ja meren välissä sijaitsevalla 15–45 kilometriä leveällä Batinan rannikkotasangolla tai Masqatin kuvernoraatissa, varsin monet myös vuoriston länsiosan etelärinteellä. 

Oman rajautuu pohjoisessa Persianlahteen kuuluvaan Hormuzinsalmeen ja idässä Arabianmereen. Meri on ollut aina tärkeä kulkuväylä: sen lisäksi, että se yhdistää Omanin ulkomaailmaan, se on yhdistänyt myös Omanin rannikkokaupungit toisiinsa. Maan etelärannikko on suurelta osin kukkulaista joutomaata. Sen edustalla on sijainniltaan strategisesti tärkeä Masiransaari, missä oli aiemmin brittien ja myöhemmin Yhdysvaltojen sotilastukikohta.

Ilmasto sisämaassa on kuuma ja kuiva, rannikolla kuuma ja kostea. Pääkaupungissa Masqatissa saattaa lämpötila nousta jopa 50 asteeseen. Vuoristossa ja eteläisessä Salalan kaupungissa Dhofarin maakunnassa ilmasto on hiukan viileämpi. Dhofar on harvoja alueita Arabian niemimaalla, joka saa monsuunisateita.

Suurin osa Omanista on viljelykelvotonta, ja suurimmat maanviljelysalueet löytyvät juuri Dhofarista sekä keitaiden ympäristöstä. Maaperän puolesta noin 2,2 miljoonaa hehtraaia soveltuisi viljelyyn, mutta kasteluvettä ei ole riittävästi. Sitä on pumpattu pohjavedestä vuosikymmenten ajan, mikä on monin paikoin johtanut meriveden tunkeutumiseen pohjavesialtaisiin. 

Omanin eläimistö on varsin monipuolinen. Maanisäkkäiden, kuten leopardin, gasellin ja aavikkoketun suojelemiseksi on perustettu rauhoitusalueita. Merissä elää 22 valas- ja delfiinilajia. Merikilpikonnat lisääntyvät Ras al-Jinzissä ja Al Dimaniyatin saaristossa. Merialueilla on myös koralliriuttoja, joilla näkee harvinaisia kivi- ja pehmytkoralleja sekä värikkäitä kaloja. Omanissa on havaittu noin 400 lintulajia, monet niistä on muuttolintuja matkallaan etelään tai pohjoiseen.

Sisämaassa sijaitsevassa Al Saleelin kansallispuistossa kasvaa akaasiametsää. Puisto on perustettu suojelemaan arabiangaselleja, ja siellä arvioidaan elävän noin 7% maailman arabiangaselleista.

Historia

Varhaiset vaiheet ja vieraat valtiaat 
Omanissa on asunut ikivanha kauppias- ja merenkulkijakansa. Aikansa ylellisyystuotteen, suitsukkeena käytetyn olibaanihartsin kauppa kukoisti jo noin viisi tuhatta vuotta sitten. Sumerilaisissa lähteissä nimellä Makan noin kolmetuhatta vuotta sitten esiintyvä alue tarkoittaa joidenkin tutkijoiden mukaan Omania. Se liitettiin Persiaan noin 563 eaa. ja kuului siihen vuoteen 637 asti. 630-luvulla islam alkoi levitä Omaniin. Vuonna 750 omanilaiset purjehtivat Kiinaan.

Lukuisista heimojen välisistä sisällissodista huolimatta sulttaani Bani Nabhanin dynastia hallitsi maata viidensadan vuoden ajan. Sen merivoimat pelottivat Portugalia, joka halusi turvata kauppareittinsä Intiaan. Portugalilaiset valloittivat rannikkokaupungit Qalhatin, Masqatin ja Soharin vuonna 1507. He miehittivät rannikkoa mutta eivät olleet juuri kiinnostuneet sisämaan alueista. Omanilaiset tekivät voimakasta vastarintaa koko portugalilaisten 150-vuotisen valtakauden ajan. Al Ya’aruban dynastian valtakaudella 1650–1718 portugalilaiset ajettiin vihdoin ulos maasta.

Brittiläinen protektoraatti  

Vuoteen 1970 saakka maan virallisena nimenä oli Masqat ja Oman. Se hallitsi aikoinaan suuria alueita myös Persiassa ja Belutšistanissa, mutta sen mahti heikkeni vähitellen. Vuonna 1798 Masqatin sulttaani ja Brittiläinen Itä-Intian kauppakomppania tekivät sopimuksen, jonka mukaan Iso-Britannia sai rannikon etupiirikseen, kun taas sisämaassa wahhabiitit saivat suuren vaikutusvallan.  Sisämaata hallitsivat imaamit, joiden uskonnollisesta virasta tuli perinnöllinen. Sulttaani pysyi kuitenkin maan virallisena valtionpäämiehenä. Vuodesta 1856 lähtien sulttaanikuntaan kuului myös Sansibar.

Vuonna 1891 Masqat ja Oman tuli Ison-Britannian protektoraatiksi.  Vuonna 1954 syntyi ristiriitoja sulttaanin ja ibadiittien imaamien välillä.  Yhteisymmärrykseen päästiin vuonna 1959, jolloin sulttaani Sa’id ibn Taimur yhdisti maan brittien avustuksella 1959.

Nimi Oman sisältyi brittivallan aikana, vuoteen 1971 saakka myös naapurimaan, nykyisten Arabiemiraattien silloiseen nimeen Trucial Oman.

Itsenäisyys 
Vuonna 1970  sulttaani Qabus ibn Sa’id Al Sa’id ajoi vanhoillisen isänsä Sa’id ibn Taimurin Englantiin maanpakoon verettömässä, englantilaisten tukemassa vallankaappauksessa. Jo samana vuonna maa julistautui täysin itsenäiseksi, ja sen nimi lyhennettiin muotoon Oman. Sulttaani Qaboos paransi valtakautensa alusta alkaen merkittävästi omanilaisten oloja. Omanilaisten elinikä on pidentynyt nopeasti, ilmainen sairaanhoito on ulotettu kaikkien saataville, koululaitosta on kehitetty voimakkaasti – sekä tytöillä että pojilla on koulupakko – ja elinkeinoelämän kehitystä on tuettu. Samalla maa on ollut rauhallisissa väleissä naapureidensa kanssa.

Tammikuussa 2005 pidätettiin sata islamistia ja 31 vangittiin vallankaappausyrityksestä. Heidät armahdettiin puolen vuoden kuluttua. Vuonna 2007 trooppinen hirmumyrsky Gonu aiheutti 50 ihmisen kuoleman ja taloudellisia tuhoja. Helmikuussa 2011 arabikevään mielenosoitukset levisivät myös Omaniin. Sulttaani lupasi lisää työpaikkoja ja tukia.

Sulttaani Qaboos kuoli 10. tammikuuta 2020 johdettuaan maataan 49 vuotta. Hän oli modernin arabimaailman pitkäaikaisin johtaja. Omaniin julistettiin kolmen päivän suruaika ja suruliputus 40 päiväksi. Sulttaani Qaboosin seuraajaksi nimettiin tämän serkku Haitham bin Tariq Al Said, joka oli toiminut Omanin kulttuuriministerinä.

Politiikka 
Maan valtionpäämies ja itsevaltias on sulttaani. Sulttaani Qaboos rakensi 1990-luvun alusta alkaen parlamentaarista järjestelmää islamilaiselta pohjalta. Parlamentilla tai hallituksella ei kuitenkaan ole muodollista päätösvaltaa – ne ovat neuvoa-antavia elimiä, joiden kautta väestön toiveet ja valitukset ohjataan hoville. Vuoden 2003 vaaleissa saivat ensimmäistä kertaa äänestää kaikki täysi-ikäiset omanilaiset. Tarkkailijat pitivät vaaleja rehellisinä. Toiset vaalit järjestettiin 2007. Poliiseilla ja sotilailla ei ole äänioikeutta. Poliittisia puolueita ei ole, vaan parlamentaarikot edustavat kukin kotiseutunsa ihmisiä.

Amnesty Internationalin ihmisoikeusraportin 2021 mukaan Omanin hallinto pidätti ja asetti syytteeseen hallinnon arvostelijoita, aktivisteja ja rauhallisia mielenosoittajia. Siirtotyöläisiä ei riittävästi suojeltu riistolta. Naisia syrjittiin sekä laillisesti että käytännössä. Kuolemantuomio oli käytössä.

Vapauksien kehitys 
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Oman ei ole vapaa maa. Oman on perinnöllinen monarkia, ja valta on keskittynyt sulttaanin käsiin. Hallitus rajoittaa käytännössä kaikkia poliittisia oikeuksia ja kansalaisvapauksia ja määrää rikosoikeudellisia rangaistuksia kritiikistä ja erimielisyydestä.

Alueellinen jako 
Omanin aluejako uusittiin lokakuussa 2011, jolloin sulttaanikunta jaettiin yhteentoista kuvernoraatiksi (, muḥāfaẓah) kutsuttuun alueeseen, jotka Omanissa muodostavat aluehallinnon ensimmäisen (ylemmän) tason. Pohjoisimman eli Musandamin kuvernoraatin erottaa muusta valtiosta kaistale Yhdistyneiden arabiemiirikuntien valtiota. Kuvernoraatit jakautuvat nimellä wilaya tunnettuihin aluehallinnon toisen tason yksiköihin.

Kuvernoraatit ovat:

Talous 

Omanilla on öljyä. Sen öljyvarat ovat suuremmat kuin naapurimaan Jemenin, mutta pienemmät kuin muilla naapurimailla. Tunnetut varat ovat 4,8 miljardia barrelia. Omanin öljy pumpataan ylös yhteistyössä Shellin ja Partexin kanssa. Öljyn rinnalla kasvaa kaasuntuotanto, ja maahan on 2000-luvulla rakennettu useita kaasunkäsittelylaitoksia. Vuonna 2010 Oman tuotti 863 000 barrelia öljytuotteita päivässä.

Maan maatalous tuottaa taateleita, limettejä, banaaneita, sinimailasta ja vihanneksia. Vuonna 2006 kalaa ja äyriäisiä tuotettiin vientiin 106 miljoonan Yhdysvaltojen dollarin arvosta.

Omanin valtion omistusta yksityistetään parhaillaan, ja se liittyi Maailman kauppajärjestöön WTO:hon vuonna 2000.

Omanissa on 130 lentokenttää, mutta vain kuudella on  yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Matkustajaliikenteen lentoasemista tärkeimmät ovat Masqatin kansainvälinen lentoasema ja Salalan lentoasema. Päällystettyä maantietä on 23 223 km, josta  1 384 km moottoritietä. Tärkeimmät satamakaupungit ovat  Matrah (Port Qabus ja Port al-Fahl), Salala ja Sohar.   Satamiin ei ole säännöllistä matkustajaliikennettä, mutta jotkut risteilyalukset käyvät Masqatissa (Matrah). Sisäistä liikennettä hoitavat pitkänmatkan linja-autot ja oranssivalkoiset kimppataksit.

Väestö 
Omanin poliisivoimien ylläpitämän, osana kuukausitilastoja julkaistavan väestötilaston mukaan toukokuussa 2015 Omanin sulttaanikunnassa asui 4,186 miljoonaa ihmistä. Heistä omanilaisia oli 2,339 miljoonaa ja ulkomaalaisia (expatriaatteja) 1,847 miljoonaa. Maan valtauskonto on islam ja maassa harjoitetaan sen ibadilaista suuntausta. Ibadilaisuutta seuraa noin 80 % omanilaisista. Vähemmistöuskontoja ovat sunnalaisuus (14 %) ja šiialaisuus (5 %) loppujen harjoittaessa muita uskoja.

Suurin osa Omanin omasta väestöstä on arabeja, mutta siellä on myös melko suuri belutšivähemmistö, jonka puhuma murre kuuluu iranilaisiin kieliin eikä ole mitään sukua arabialle. Vuonna 1999 belutšin puhujia oli 130 000. Virallinen kieli on arabia, mutta vähemmistöt puhuvat omaa kieltään. Dhofarin maakunnassa elää vielä heimoja, jotka puhuvat eteläarabialaista džibbalia eli mehriä.

Maassa elävistä 1,847 miljoonasta ulkomaalaisesta suuri osa on vierastyöläisiä Etelä-Aasiasta, Egyptistä, Jordaniasta ja Filippiineiltä.

Omanin ensimmäinen yliopisto avattiin vuonna 1986. Maassa toimii myös kolme yksityistä yliopistoa. Yli 300 opiskelijaa lähtee vuosittain ulkomaille opiskelemaan stipendien turvin.

Kulttuuri ja uskonto 

Islamin ibadilaisuus-muoto on maan valtionuskonto, mutta noin neljännes tunnustaa islamin sunnalaista suuntausta. Ibadismi, joka painottaa muun muassa sitä, että uskonnollinen johtaja on valittava äänestyksellä, on aikaisemmin koettu islaminuskoisten parissa melkein kerettiläisyytenä, mikä kasvatti maan eristyneisyyttä muista arabimaista. Ibadismi on myös erittäin vanhoillinen ja kieltää kaiken epäislamilaisen vaikutuksen. Vaikka Oman onkin hyvin moderni maa, sinne ei ole päästetty kovinkaan paljon länsimaisia vaikutteita. Omanilaiset ovat kuitenkin hyvin kohteliaita ja ystävällisiä muukalaisia kohtaan, ja ibadismin ansiosta ei ulkoisessa käyttäytymisessä näy suuria eroja rikkaiden ja köyhien välillä; lähes kaikki miehet ovat esimerkiksi pukeutuneet samaan asuun, maata viistävään dišdaša-kaapuun. Valtion viroissa perinneasujen käyttäminen on pakollista.

Omanilainen käsityötaide on korkeatasoista; varsinkin kankaat ja hopeaesineet ovat suosittuja, ja niissä käytetään mieluiten perinteisiä kuvioita. Koulutettu väestö on alkanut harrastaa piirustusta, maalausta ja valokuvausta, mutta islamin oppien mukaisesti ihmisen kuvaamista vältetään edelleen.

Ruokaperinteen keskeinen osa on riisi. Päivän tärkein ateria syödään lounasaikaan, riisin lisäksi tarjolla on tyypillisesti tomaattikastiketta ja kalaa tai lihaa. Intialaisen keittiön vaikutus on suuri. Tuoreet tai kuivatut taatelit ja halva ovat tärkeä osa ruokavaliota sekä vieraanvaraisuuden rituaalinen osoitus.

Omanin valtio omistaa tärkeimmät televisio- ja radiokanavat. Ensimmäinen yksityinen radio aloitti toimintansa 2007. Satelliittikanavien vastaanottaminen on sallittua. Maassa ilmestyy yli 20 päivä- ja iltalehteä. Lehdistöasetuksen mukaan niitä voidaan sensuroida poliittisista syistä. Vuonna 2010 maassa oli 1,2 miljoonaa internetin käyttäjää. Pornografista, poliittista ja uskonnollista aineistoa suodatetaan ankarasti.

Urheilu 
Kamelikilpailut ovat Omanin perinteisesti suosittu urheilulaji. Tämän lisäksi mm. jalkapallo, rugby ja koripallo ovat nostaneet suosiotaan Omanissa. Oman on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1984 alkaen. Ensimmäisellä kerralla sen joukkueessa oli 16, sen jälkeen alle kymmenen urheilijaa. Yleisimmät lajit, joihin on osallistunut omanilaisia urheilijoita, ovat ammunta ja yleisurheilu. Ainoa nainen, joka on edustanut Omania olympialaisissa on Buthayna Al-Yaqoubi. Maa ei ole saanut vielä yhtään mitalia.

Omanin jalkapallomaajoukkue ei ole selviytynyt maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnaukseen, mutta on edennyt neljästi (2004, 2007, 2015 ja 2019) Aasian-mestaruuskilpailuihin, jossa se pääsi ensimmäistä kertaa jatkoon alkulohkosta vuonna 2019. Huhtikuussa 2021 Oman oli FIFAn rankingissa sijalla 80.
Maassa on 43 jalkapalloseuraa, joissa pelaa kaikkiaan 8 610 rekisteröitynyttä pelaajaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Sanomalehti Times of Oman 
 Sanomalehti Oman Daily Observer 
 Sultanate of Oman: Fact & Figures 2013 (pdf)  (ncsi.gov.om) 

42 Aasia

Seulonnan keskeiset artikkelit