Whippet

Whippet on maailmalla vinttikoirista yleisin, myös "köyhän miehen greyhoundiksi", "köyhän miehen ravihevoseksi" (Poor Man's Race Horse) sekä "salamannopeaksi riepukoiraksi" (Lightning Rag Dog)  kutsuttu keskikokoinen koira. Kaksi ensimmäistä nimitystä ovat peräisin 1800-luvulta, jolloin vähävaraisemmilla ei ollut varaa greyhoundeihin ja he hankkivat sen sijaan whippetejä. Rotu on vinttikoirista yleisin myös Suomessa.

Ulkonäkö 
Whippet on vinttikoiraroduista toiseksi pienin. Se on lyhytkarvainen ja syvärintainen. Koiran korvat ovat laskostuneet, niin sanotut ruusukorvat. Kaikki värit ja väriyhdistelmät ovat sallittuja. Turkki on lyhyt, sileä ja tiivis.

Urosten säkäkorkeus vaihtelee 47–51 cm ja narttujen 44–47 cm välillä; urosten paino on noin 9,5 kg. Rodun koosta on ollut jonkin verran kiistaa maailmalla. Erään durhamilaisen kaivostyöläisen mukaan 60-70 vuotta sitten hänen isoisänsä suosi 3,5-kiloisia whippetejä, jotta ne mahtuivat sujuvasti päällystakin taskuun. Pohjois-Amerikassa on tapana suosia tavallista kookkaampia yksilöitä, ja David Hancockin mukaan ajan myötä Yhdysvalloissa tullaan todennäköisesti hyväksymään 56 cm korkea whippet.

Luonne ja käyttäytyminen 
Whippetin saalisvietti on voimakas. Se on vilkkaampi ja osallistuvampi kuin muut vinttikoirat eikä yhtä pidättyväinen. Se ei vaadi yhtä paljon liikuntaa kuin suuremmat vinttikoirarodut, mutta senkin tulee saada juosta vapaana mahdollisimman paljon. Se ei yleensä juurikaan hauku.

Whippet sopii sekä näyttelyihin, agilityyn että rata- ja maastojuoksuun. Rodulla ei ole yleisenä esiintyviä perinnöllisiä sairauksia, mutta kuten monet muutkin vinttikoirat ne ovat metsästysviettinsä ja nopeutensa vuoksi jokseenkin onnettomuusalttiita. Näyttely- ja juoksulinjat ovat melko voimakkaasti eriytyneet; tämä näkyy erityisesti ratajuoksussa ja näyttelymenestyksessä. Maastojuoksussa sen sijaan molempien linjojen edustajat voivat kilpailla tasapäisesti hyvistä sijoituksista, koska laji ei perustu pelkästään nopeuteen.

Alkuperä 
Whippet polveutuu roomalaisten Britanniaan tuomista koirista. Vero Shaw'n mukaan valkoinen englanninterrieri olisi ollut rodun edeltäjä. Toisen lähteen mukaan whippet on saatu aikaan risteyttämällä englanninvinttikoiraa, italianvinttikoiraa ja mahdollisesti myös bedlingtoninterrieriä keskenään. 1800-luvulla englantilaiset kaivostyöläiset alkoivat juoksuttaa kilpaa kaniinijahtiin käyttämiään pieniä vinttikoiria, ja whippettien juoksuominaisuudet osoittautuivat niin hyviksi, että rotu hyväksyttiin nopeasti mukaan virallisiin kilpailuihin. Rotu virallistettiin vuonna 1890.

East Riding of Yorkshiren Stamford Bridgessä asunut herra Hodgson kasvatti pienikokoisia vinttikoiria, joiden ominaisuudet yllättivät Yorkshiren metsästäjät. Jalostuslinja koostui kolmesta nartusta, joiden nimi oli The Dents. Niillä oli sileä iho, kevyt rakenne, pienet ja ohuet korvat, lyhyet ja kierteiset hännät. Ne olivat samaan aikaan sekä erittäin nopeita juoksemaan että nopeita myös käännöksissään. David Hancockin mukaan nykyinen whippet kehittyi juuri tämänkaltaisista pienistä koirista.

Rodun sekalainen tausta näkyy vaihtelevassa karvanlaadussa. Karkeakarvainen whippet oli aikanaan suosittu manner-Euroopassa, mm. Saksassa. Lisäksi puhdasrotuisiin whippet-pentueisiin syntyi jo joitain vuosia sitten myös pitkäkarvaisia yksilöitä, joita kutsuttiin termillä wheeler. Nykyisin pitkäkarvaiset whippetit on hyväksytty tietyissä maissa omaksi rodukseen nimellä silken windsprite.

Etymologia 
Rodun nimi on todennäköisesti johdettu sanasta whappet, joka tarkoittaa "pientä räksyttävää koiraa".

Lähteet 
Ulla Kokko: Koirien pikkujättiläinen. WSOY 2004.
Whippet-Harrastajat ry

Viitteet

Katso myös 
Silken windsprite
Silkkivinttikoira

Aiheesta muualla 

Englantilaiset koirarodut
FCI 10 Vinttikoirat
Vinttikoirat
Seulonnan keskeiset artikkelit