Venäjän tiedeakatemia

Venäjän tiedeakatemia () on Venäjän ylin tieteen instituutio. Neuvostoliiton aikana sen nimi oli Neuvostoliiton tiedeakatemia ja aiemmin Pietarin tiedeakatemia tai Keisarillinen tiedeakatemia. Tiedeakatemian pääpaikka oli alkujaan Pietari, vuodesta 1934 lähtien Moskova. 

Akatemia koostuu henkilöjäsenistä (860 akateemikkoa, 1 113 kirjeenvaihtajajäsentä) ja lukuisista eri tieteenalojen instituuteista (tutkimuslaitoksista).

Tiedeakatemian puheenjohtajaksi valittiin vuonna 2022 Gennadi Krasnikov ().

Organisaatio 
Venäjän tiedeakatemia on järjestäytynyt toisaalta 13 tieteenalakohtaiseen osastoon, toisaalta neljälle maantieteelliseen haaraosastoon (pääosaston lisäksi) ja 15 alueelliseen tiedekeskukseen valtakunnan länsiosassa (vuonna 2023).

Haaraosastot 
 Venäjän tiedeakatemian Siperian haaraosasto. Osasto perustettiin 1957 ja sen keskuspaikka on Novosibirskissä. Lisäksi sillä on tutkimuskeskukset Tomskissa, Krasnojarskissa, Irkutskissa, Jakutskissa, Ulan-Udessa, Kemerovossa, Tjumenissa ja Omskissa. Vuonna 2005 haaraosastossa oli yli 33 000 työntekijää, näistä 58 akatemian jäseniä.
 Venäjän tiedeakatemian Uralin haaraosasto, joka perustettiin silloiselle Uralin alueelle 1932 ja jonka keskuspaikka on Jekaterinburg. Sen muut  tutkimuskeskukset sijaitsevat Permissä, Tšeljabinskissä, Iževskissä, Orenburgissa, Ufassa ja Syktyvkarissa. Vuonna 2007 haaraosastossa oli 3 600 tutkijaa, joista 89 akateemikkoja ja kirjeenvaihtajajäseniä.
 Venäjän tiedeakatemian Pietarin sijaitseva haara on perustettu vuonna 2023, ja siinä on 76 akateemikkoa.
 Venäjän tiedeakatemian Kaukoidän haaraosasto, jonka päämaja on Vladivostokissa. Vladivostokin Primorjen tutkimuskeskuksen lisäksi haaraosastoon kuuluvat Amurin tiedekeskus Blagoveštšenskissa, Habarovskin tiedekeskus, Sahalinin tiedekeskus Južno-Sahalinskissa,  Kamtšatkan tiedekeskus Petropavlovsk-Kamtšatskissa sekä Koillinen tiedekeskus Magadanissa.

Alueelliset tiedekeskukset 
Alueelliset tiedekeskukset ovat eri alojen tutkimuslaitosten alueellisia ja paikallisia yhteenliittymiä valtakunnan länsi- ja eteläosissa. 

 Kazanin tiedekeskus
 Puštšinon tiedekeskus
 Samaran tiedekeskus
 Saratovin tiedekeskus
 Vladikavkazin tiedekeskus 
 Dagestanin tiedekeskus
 Kabardi-Balkarian tiedekeskus
 Karjalan tiedekeskus

 Nižni Novgorodin tiedekeskus
 Kuolan tiedekeskus
 Venäjän tiedeakatemian tiedekeskus Tšernogolovka
 Pietarin tiedekeskus
 Ufan tiedekeskus
 Eteläinen tiedekeskus (Donin Rostov)
 Troitskin tiedekeskus (Moskova)

Historiaa 

Pietari Suuri perusti Tiedeakatemian senaatin päätöksellä 28. tammikuuta 1724 Pietariin. Tiedeakatemian varhaisia jäseniä olivat muun muassa Leonhard Euler, Anders Lexell, Christian Goldbach, Nicholas II Bernoulli, Daniel Bernoulli, Caspar Friedrich Wolff,  Joseph-Nicolas Delisle, Georg Wolfgang Kraft ja Gerhard Friedrich Müller.

1700-luvun lopussa tiedeakatemia kokosi johtaja Jekaterina Daškovan aloitteesta kuusiosaisen venäjänkielen sanakirjan Slovar Akademii Rossijskoi (ven. Словарь Академии Российской, 1789–1794).  

Tuohon aikaan venäläiset tutkimusmatkailijat luotasivat oman maansa etäisimmät kolkat tiedeakatemian tuella. 

Vuonna 1925 Neuvostoliitto nimitti tiedeakatemian maan tieteen ylimmäksi instituutioksi. Eri neuvostotasavaltoihin perustettiin omat tiedeakatemiansa: 

Ukraina – Академія наук Української РСР; per. 1918
Valko-Venäjä – Акадэмія Навукаў Беларускай ССР; per. 1929
Uzbekistan – Ўзбекистон ССР Фанлар академияси; per. 1943
Kazakstan – Қазақ ССР Ғылым Академиясы, per 1946
Georgia – საქართველოს სსრ  მეცნიერებათა აკადემია, per. 1941
Azerbaidžan, per. 1935
Liettua – Lietuvos TSR Mokslų akademija, per. 1941
Moldova – Академия де Штиинце а РСС Молдовенешть. per. 1946
Latvia – Latvijas PSR Zinātņu akadēmija, per. 1946
Kirgisia, per. 1954
Tadžikistan, per. 1953
Armenia, per. 1943
Turkmenistan, per. 1951
Viro – Eesti NSV Teaduste Akadeemia, per. 1946.

Tiedeakatemia siirtyi Moskovaan vuonna 1934. Venäjä sääti lain tiedeakatemiastaan 2.12.1991.

Merkittäviä henkilöitä

Nobel-palkittuja Venäjän tiedeakatemian henkilöitä  

 Ivan Pavlov, lääketiede, 1904
 Ilja Metšnikov, lääketiede, 1908
 Ivan Bunin, kirjallisuus, 1933
 Nikolai Semjonov, kemia, 1956
 Igor Tamm, fysiikka, 1958
 Ilja Frank, fysiikka, 1958
 Pavel Tšerenkov, fysiikka, 1958
 Lev Landau, fysiikka, 1962
 Nikolai Basov, fysiikka, 1964

 Aleksandr Prohorov, fysiikka, 1964
 Mihail Šolohov, kirjallisuus, 1965
 Aleksandr Solženitsyn, kirjallisuus, 1970
 Leonid Kantorovitš, taloustiede, 1975
 Andrei Saharov, rauha, 1975
 Pjotr Kapitsa, fysiikka, 1978
 Žores Alfjorov, fysiikka, 2000
 Aleksei Abrikosov, fysiikka, 2003
 Vitali Ginzburg, fysiikka, 2003
 Andre Geim, fysiikka, 2010

Puheenjohtajat 
Seuraavat henkilöt ovat toimineet tiedeakatemian puheenjohtajina:

Keisarillinen tiedeakatemia
 1725–1733: Laurentius Blumentrost
 1733–1734: Hermann Karl von Keyserling 
 1734–1740: Johann Albrecht Korf
 1740–1741: Karl von Brevern
 1746–1766: Kirill Razumovski
 1766–1774: Vladimir Orlov
 1775–1782: Sergei Domašnev
 1783–1796: Jekaterina Daškova
 1796–1798: Pavel Bakunin
 1798–1803: Ludwig Heinrich von Nicolay
 1803–1810: Nikolai Novosiltsev
 1818–1855: Sergei Uvarov
 1855–1864: Dmitri Bludov
 1864–1882: Fjodor Litke
 1882–1889: Dmitri Tolstoi
 1889–1915: Konstantin Romanov

Neuvostoliiton tiedeakatemia
 1917–1936: Aleksandr Karpinski
 1936–1945: Vladimir Komarov
 1945–1951: Sergei Vavilov
 1951–1961: Aleksandr Nesmejanov
 1961–1975: Mstislav Keldysh
 1975–1986: Anatoli Aleksandrov
 1986–1991: Guri Martšuk

Venäjän tiedeakatemia
 1991–2013: Juri Osipov
 2013–2017: Vladimir Fortov
 2017: vt. Valeri Kozlov
 2017-2022: Aleksandr Sergeev
 2022– Gennadi Krasnikov

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tiedeakatemian verkkosivut

Tiedeakatemia
Tiedeakatemiat
Venäjän tutkimuslaitokset