Erik Lindström

Erik Wilhelm Lindström (29. toukokuuta 1922 Helsinki – 27. elokuuta 2015) oli säveltäjä, kapellimestari ja basisti, joka oli Ruotsin kansalainen mutta asui ja työskenteli koko ikänsä Suomessa.

Lindströmin tunnetuimpia sävellyksiä ovat ”Ranskalaiset korot”, ”Muistatko Monrepos’n”, ”Pikku midinetti”, ”Armi” ja ”Liian vähän aikaa”.

Elämä ja ura 
Lindströmin isä oli ruotsalainen kemisti, äiti suomalainen. Lindströmin työura alkoi vuonna 1938 Uuden Suomen latomossa kirjaltajan ammatissa, mutta hän työskenteli myös isänsä yrityksessä. Hän avioitui joulukuussa 1948 Vuokko Hillevi Suomen kanssa, joka on toiminut sanoittajana nimimerkillä Hillevi.

Ensimmäisessä esiintyvässä kokoonpanossa, jossa Lindström oli mukana, soittivat hänen lisäkseen Jaakko Furman rumpuja, Sal Furman trumpettia, Herbert Katz kitaraa ja Börje Sundgren saksofonia. Myöhemmin ryhmään liittyi soittamaan Nils Westerholm pianoa, Gustav Lackman pasuunaa ja Lars Lindqvist rumpuja. Ryhmän ensimmäinen laulusolisti Veljeshovissa oli Rosie Andrew (taiteilijanimi), oikealta nimeltään Rosa Rung, jonka tytär on Marion Rung. Lindströmin yhtye voitti 24. huhtikuuta 1945 Balderin salissa pidetyn orkesterikilpailun. Lindström liittyi 1946 Ossi Aallon orkesteriin ja soitti siinä kolme vuotta. Sen jälkeen hän liittyi Onni Gideonin yhtyeeseen.

Erik Lindströmin yhtye 1951–1965 

Yhtyeessä vaikuttivat seuraavat henkilöt: 

 Antero Stenberg
 Kaarlo Kaartinen
 Gustav Lackman
 Åke Forsell
 Ingmar Fager
 Erkki Karjalainen
 Kaj Backlund
 Sam Skurnik
 Pentti Tiensuu
 Heikki Annala
 Reima Virolainen
 Tuomas Kalliala
 Risto Vanari

 Martti Äijänen
 Erkki Liikanen
 Aarni Mustonen
 Kauko Saari

Yhtyeen solisteina toimivat
 Sinikka Oksanen
 Annikki Tähti
 Helena Siltala
 Irmeli Mäkelä
 Seija Järvinen
 Arja Tuomarila
 Reine Rimón

Studiotyöskentely ja säveltäminen 
Lindström toimi paljon studiomuusikkona. 1940-luvun lopulla hän soitti bassoa monella Toivo Kärjen levytyksellä, 1950-luvulla enimmäkseen vibrafonia.  Säveltäjänä Lindströmin ura  alkoi varsinaisesti 1952, kun hänen säveltämänsä kappale ”Armi” levytettiin. Lindström johti vuorotellen Olli Hämeen kanssa vastaperustettua Radion tanssiorkesteria vuodesta 1957 lähtien. Vuonna 1960 Lindströmille tarjottiin levytuotantotoimintaa Musiikkitalo Westerlundille, jonka hän otti vastaan ja sinä aikana Lindström työskenteli Seija Järvisen, Arja Tuomarilan, Marjatta Leppäsen, Erkki Liikasen, Kai Lindin, ja Matti Heinivahon kanssa. Hänen sävellyksensä ”Muistatko Monrepos’n” Annikki Tähden levyttämänä oli Suomen ensimmäinen kultalevy. Vuonna 1963 Lindström perusti yhdessä Rolf Kronqvistin kanssa Oy Finndisc Ab:n. Vuonna 1963 Lindström näki Lammilla lavatansseissa tanssittavan jenkkaa jonossa, mistä hänelle syntyi idea levyttää kitarayhtyeen kanssa letkajenkkaa. The Adventurers pääsi levyttämään kappaleen ”Letkajenkka”. Kappaleesta on tehty levytyksiä useissa Euroopan maissa. Tästä alkoi letkajenkkabuumi.

Myös Helena Siltalan tulkitsema ”Pikku midinetti” on niin sävellykseltään, sanoiltaan kuin sovitukseltaan Lindströmin käsialaa; molemmat saivat vuonna 1972 siitä kultalevyn.

Juha Vainio ja Irwin Goodman 
Juha Vainio tuli vuonna 1964 mukaan artistivalikoimaan ja levytti ensimmäiseksi kappaleen ”Paras rautalankayhtye”, johon hän oli tehnyt sanoituksen. Samassa yhteydessä päädyttiin lisäämään Juha Vainion nimeen lisä Watt. Kun Vainio levytti kappaleen ”Juhannustanssit”, nimettiin säestävä yhtye J. Janatuisen Jatsiyhtyeeksi, jonka alkuperäinen kokoonpano oli:

 Kalevi Nyqvist (hanuri)
 Pauli Granfelt (trumpetti)
 Raimo Sarkio (kitara)
 Ilpo Kallio (rummut)
 Lindström (basso)

Vuonna 1965 yhtyeeseen liittyi mukaan Irwin Goodman, joka teki heille ensi levytyksenään kappaleen ”En kerro kuinka jouduin naimisiin”. Jyrki Hämäläinen sanoo Irwiniä koskevassa artikkelissaan Suosikissa keväällä 1970, että juuri Lindströmillä oli terve arvostelukyky ja ennakkoluuloton mieli hyväksyä epäsovinnainen laulaja – jonka Eino Virtanen oli vuotta aiemmin tylysti torjunut –, mikä antoi Hämäläiselle aiheen ivailla rankanlaisesti Virtasen omia lauluesiintymisiä Brita Koivusen kanssa. 

Musiikki-Fazer osti Finndisciltä Irwinin oikeudet ja äänitteet 25 000 markan korvauksella. Tästä summasta on liikkunut eri versioita eri julkaisuissa, mutta Lindströmin mukaan kukaan ei ole tiennyt totuutta.

Lindströmin sävellyksiä on levytetty yli 500, joista iskelmiä noin 350. Hänellä oli yhtye Erik Lindström Dream Team, joka soitti muutaman kerran vuodessa.

Yhteistyö Martti Innasen kanssa 
Yleisradion vahtimestarina työskennellyt Martti Innanen, jonka Lindström tunsi jo ennestään, ehdotti vuonna 1967 Finndiscille, että yhtiö julkaisisi levyllä kirjoittamansa jatkokuunnelman Joe Smithin ihmeelliset seikkailut. Lindströmin vastehdotuksesta päädyttiin tangoparodian levyttämiseen, ja Lindströmin säveltämästä ja Innasen sanoittamasta kappaleesta ”Elsa, kohtalon lapsi” tuli Innasen ensilevytys ja samalla suurin menestys. Lindströmin ja Innasen yhteistyön tuloksena syntyivät vuosina 1967–1969 myös muiden muassa kappaleet ”Esteri, tyttö sadepisarain”, ”Urjalan taikayö”, ”Gunnar vierasmaalainen”, ”Hiljaista on” ja ”Mitäs menneistä”.

Finndiscin lopetus 
Finndiscin toiminta loppui 1970, kun Kronqvist siirtyi EMI:lle ja Lindström alkoi kirjoittaa ohjelmistoa eri artisteille. Yhtiö myytiin yhteisellä sopimuksella.

Huomionosoituksia 

Vuonna 1993 Lindström sai suomalaisen Classic Jazz ry:n Louis Armstrong -palkinnon. 2000-luvulla hän sai Valtion säveltaidepalkinnon 2003 ja elämäntyöstään kultaisen Emma-patsaan 2006.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta

Dokumenttielokuvia 
 Elonet: Erik Lindström – Jazzia ja svengiä (1994), 50 min.
 Elonet: Erik Lindström – Ranskalaiset korot (1997) 50 min.

Verkossa 
 Erik Lindströmin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
 Populaaritaiteen museo 
 Erik Lindström: Suomi-jazzin pioneeri ja hittisäveltäjä. Selvis 3/2000.
 
 
 

Emma-palkinnon saajat
Suomalaiset basistit
Suomalaiset iskelmämusiikin säveltäjät
Suomalaiset jazzmuusikot
Suomalaiset kapellimestarit
Vuonna 1922 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet