Arianespace

Arianespace SA perustettiin vuonna 1980. Se valmistaa ja myy Ariane 5 -kantoraketteja. Se välittää myös venäläisiä Sojuz-kantoraketteja, joiden laukaisut Kourousta alkavat keväällä 2011. Vega-raketin laukaisut alkavat myöhemmin.

Arianespace laukaisee myymänsä kantoraketit Kourousta, jossa toimii ja ESA:n ja CNES:n Guyanan avaruuskeskus.

Yhtiö välittää seuraavia kantoraketteja:
 Ariane 5 Kourousta, kuusi laukaisua on odotettavissa vuonna 2011
 Vega Kourousta vuodesta 2011 alkaen, jolloin tehdään vain koelaukaisu
 Sojuz sekä Kourousta että Baikonurin kosmodromilta. Vuonna 2011 Baikonurista laukaistaan kolme yhtiön välittämää Sojuzta ja Kourousta tehdään kaksi Sojuz-laukaisua.

Yhtiö on laukaissut avaruuteen vuodesta 1979 alkaen kaikkiaan 289 satelliittia, jotka kuuluvat 78 asiakkaan omistukseen.

Kaupan vapautuminen toi talousvaikeuksia 2000-luvulla

2000-luvun alussa Arianespace myi puolet niin sanotuista kaupallisista geostationaarisen siirtoradan laukaisuista, eli puolet länsimaiden siviilitietoliikennesatelliittien laukaisuista. Vuodesta 1984 vuoteen 2004 tehtiin Ariane 4 ja Ariane 5 -raketeilla noin 130 kaupallista laukaisua, eli noin 7–8 laukaisua vuosittain. Vuosina 2000–2010 Arianespace laukaisi vuosittain puoli tusinaa Ariane 5 -rakettia, mikä on tuotannon kannattavuuden kannalta liian vähän.

Ariane 4 -kantoraketista tuli erittäin suosittu vuonna 1986, kun Nasan Challenger-avaruussukkula tuhoutui, ja kesti aikansa ennen kuin yhdysvaltalaiset yritykset palasivat kantorakettiensa myyntiin. Tuohon aikaan ei myöskään ollut kilpailua idästä, sillä Neuvostoliiton ja Kiinan kansantasavallan kantoraketteja ei länsimainen yritys saanut ostaa. 1990-luvun alkupuolelta lähtien Venäjän Proton ja Ukrainan (ja Venäjän) Zenit ovat olleet yhdysvaltalaisten yhtiöiden kautta myynnissä tietoliikennesatelliittiyhtiöille. Arianespace on itse välittänyt Sojuz-kantorakettilaukaisuja, joita venäläiset myyvät suoraankin. Vuonna 2009 Arianespacen pääjohtaja oli järkyttynyt, kun EU:ssa toimiva Eutelsat tilasi satelliitilleen laukaisun Kiinasta - tällöin Arianespacen johtaja vetosi jopa Yhdysvaltain vientirajoitusääntöihin (ITAR), joita yleensä on Länsi-Euroopassa kritisoitu.

Etenkin Ranskan valtio ryhtyi vuosina 2009 ja 2010 tuomaan esiin ajatusta Ariane 6 -raketin kehittämisestä ja myös miehitettyjä avaruusaluksia laukaisevan kantoraketin kehittämisestä. Maaliskuussa 2010 Arianespacen toimitusjohtaja Yves LeGall ilmoitti satelliittikonfrenssissa, että lisäkapasiteettia uusien kantorakettien muodossa ei tarvita, koska se ajaisi vain satelliittioperaattorien tavoitetta polkea satelliittien laukaisujen hintoja. Syyskuun lopulla 2010 Arianespacen johtaja ilmoitti yhtiön tekevän vuonna 2010 tappiollisen tuloksen, joka oli nähtävissä sen rakettien laukaisujen vähäisestä määrästä.

Loppuvuonna 12 eläköityneen avaruusalan johtajan - ruotsalainen Fredrik Engstrom, Ranskan Philippe Couillard, Bernard Deloffre, Jacques Durand, Claude Goumy, Yves Sillard ja Jacques Villain, Saksan Jörg Feustel-Buechl, Ralph Jaeger, Wolfgang Koschel ja Horst Rauck sekä Espanjan Antonio Fuentes - Toulousen Air and Space Academyn (eräänlainen "think tank") puitteissa tekemässä arvioinnissa pohdittiin epärealistisena vaihtoehtona Länsi-Euroopan rakettiteollisuuden alasajoa ja realistisena vaihtoehtona Arianespace-yhtiön hajottamista sekä sen tehtävän asettamista EADS Space Transportationin sisälle. Tämä väitettiin vähentävän ostajalle aiheutuvia kuluja kymmenellä miljoonalla eurolla yhtä Ariane 5 -laukaisua kohden. Arianespace on jakanut osinkoa tai siirtohinnoitellut rakettien osien ostohinnan siten, että Arianespacen omistajat ja alihankkijat eivät kärsi taloudellista tappiota. Tämä on ilmeisesti katettu ESA:n 200 miljoonaa euroa per vuosi tuesta, joka on kulkenut nimellä "European Guaranteed Access to Space" eli EGAS. Länsi-Euroopalla on taattu pääsy omalla raketilla avaruuteen vain, jos Arianespace jatkaa Ariane 5-tuotantoa. Todellisuudessa annettujen suositusten toteutuessakin myös EADS:n omistajat odottavat katteellista myyntiä. Jopa ESA:n sisään rakennettu raketteja valmistava "valtionyhtiö" oli skenaarioissa mukana - tämä merkinnee sitä, ettei Ranskan avaruushallinto CNES oli valmis pelastamaan luomaansa Arianespacea. Myös ESA:n tietoliikennesatelliittioperaattoreita perimä (3 miljoonaa euroa per laukaistu satelliitti) vero oli esityksen luovissa optioissa vaikka ilman juristista tai taloudellista realismia, vaikka Ranskan presidentti toisti tämän vaatimuksen joulukuussa 2010. Vuonna 2010 Arianespace on vaatinut ESA:n jäsenmaita rahoittamaan sen toimintaa vuosittaisella 120 miljoonalla eurolla, tämä vaatimus on saanut myös ESAn päätösprosessin jatkaa ISS-avaruusaseman rahoittamista vuoteen 2020 asti keskeytymään joulukuun puolivälissä 2010.

Loppuvuonna 2010 ESAn miehitettyjen lentojen päätösprosessi halvautui Arianespacen vuoden 2010 tappion kattamisen takia. Tammikuussa 2011 Arianespace ilmoittaa tulojensa pudonneen kymmenellä prosentilla 900 miljoonaan euroon, mikä ilmentää yhtiön tarjoaman keskimääräisen laukaisun hinnan pudonneen. Yhtiö ja ESA pitävät selvänä, että Arianespacen tappiosta vastaavat ESA-jäsenmaat. Arianespace teki 135 miljoonan euron tappion vuonna 2010, 55 miljoonaa euroa katetaan sen kassasta. Pääomistajat CNES ja EADS Astrium Space Transportation panostavat Arianespaceen loput tappiosta.

Joulukuussa 2011 Arianespace sai CNES:iltä 700 miljoonan euron tilauksen, joka käsittää Guiyanan avaruuskeskuksen kehittämistä. Tammikuussa 2012 yhtiön arvioidaan tekevän positiivisen tuloksen, edellinen vuosi toi 83 miljoonan euron tappion. Vuoden 2012 alussa yhtiöllä on 4,5 miljardin euron tilauskanta.

Omistus 
Vuonna 2006 osakkaat olivat
 EADS Space Transportation GmbH, Saksa, 10,87 % 
 MT Aerospace, Saksa, 7,75 % 
 SABCA, Belgia, 2,54 % 
 Alcatel Etca, Belgia, SA 0,31 % 
 Techspace Aero SA, Belgia, 0,30 % 
 Christian Rovsing A/S, Tanska, n.s.?? 
 EADS CASA, Espanja, 1,91 % 
 Sener Grupo De Ingenieria SA, Espanja, n.s. 
 Crisa, Espanja, 0,10 % 
 CNES, Ranska, 32,53 % 
 EADS Space Transportation SA, Ranska, 15,81 % 
 SNECMA, Ranska, 9,91 % → Osa SAFRAN-yhtiötä
 Air Liquide, Ranska, 1,77 % 
 Clemessy, Ranska, 0,10 % 
 CIE Deutch, Ranska, n.s. 
 Avio SPA, Ranska, 7,87 % 
 Alenia Spazio SPA, Italia, 1,49 % → osa Thales Alenia Space-yhtiötä
 Kongsberg Gruppen ASA, Norja, 0,10 % 
 Dutch Space, Alankomaat, 1,82 % 
 Volvo Aero Corporation, Ruotsi, 1,53 % 
 Saab Ericsson Space AB, Ruotsi, 0,77 % → 2008 lopusta lähtien RUAG, Sveitsi
 Contraves Spac AG, Sveitsi, 2,41 % 
 RUAG Aerospace, Sveitsi, 0,10 %

Vuonna 2010 osakkaat ovat:
 Saksa - EADS-konsernin Astrium GmbH - 10,87 % 
 Saksa - MT Aerospace AG - 7,75 % 
 Belgia - Thales Alenia Space ETCA - 0,31 % 
 Belgia - SABCA - 2,54 % 
 Belgia - Techspace Aero SA - 0,30 % 
 Tanska - Christian Rovsing A/S - merkityksetön
 Espanja - EADS-konserniin kuuluva CRISA - 0,10 % 
 Espanja - EADS-konserniin kuuluva CASA - 1,91 % 
 Espanja - Sener Grupo De Ingenieria SA - merkityksetön
 Ranska - EADS-konserniin kuuluva ASTRIUM SAS - 15,81 % 
 Ranska - Clemessy SA - 0,10 % 
 Ranska - CNES - 32.53 % pääosakas 
 Ranska - Compagnie Deutsch SAS - merkityksetön
 Ranska - EADS France SAS - merkityksetön
 Ranska - L’Air Liquide SA - 1,77 % 
 Ranska - Safran - 9,91 % 
 Italia - Thales Alenia Space ITALIA - 1,49 % 
 Italia - Avio SPA - 7,87 % 
 Norja - Kongsberg Defence & Aerospace AS - 0,10 % 
 Hollanti - EADS-konserniin kuuluvan Astriumin omistama Dutch Space BV - 1,82 % 
 Ruotsi - RUAGin omistama Saab Space AB - 0,77 % 
 Ruotsi - Volvo Aero Corporation - 1,53 % 
 Sveitsi - Aerlicon Space AG - 2,41 % 
 Sveitsi - RUAG Aerospace - 0,10 %

Lähteet

Aiheesta muualla
 Arianespacen sivusto

Avaruusteknologiayhtiöt