Svante Arrhenius

Svante August Arrhenius (19. helmikuuta 1859 Vik lähellä Uppsala, Ruotsi – 2. lokakuuta 1927 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen fyysikko ja kemisti ja ensimmäinen ruotsalainen Nobel-palkinnon saaja. Vuonna 1903 myönnetyn kemian Nobelin perusteena olivat Arrheniuksen dissosiaatiota koskevat teoriat.  Arrheniusta pidetään yhdessä Wilhelm Ostwaldin ja Jacobus Henricus van ’t Hoffin kanssa fysikaalisen kemian perustajana.

Arrhenius tutki elektrolyyttien sähkönjohtokykyä fyysikko Eric Edlundin ohjauksessa. Arrhenius väitteli Uppsalan yliopistossa v. 1884 ja väitöskirjassaan, joka sai huonot arvosanat, hän käsitteli elektrolyyttien dissosiaatioita. Väitöksen jälkeen Arrhenius työskenteli neljä vuotta Friedrich Wilhelm Ostwaldin, Friedrich Kohlrauschin, Ludwig Boltzmannin, ja Jacobus Henricus van't Hoffin kanssa. Arrhenius Ostwaldin ja van't Hoffin ohjauksessa kehitti myöhemmin v. 1887 elektolyytien dissosiaatioteorian. Luennoituaan Uppsalan yliopistossa Arrhenius kutsuttiin Tukholman teknisen korkeakoulun fysiikan professoriksi v. 1895. Vuodesta 1905 vuoteen 1927 hän vastasi fysikaalisesta kemiasta Nobel instituutissa. 

Arrhenius tutki vain vähän kemiallista kinetiikkaa, mutta laadukkaasti. Hän julkaisi v. 1889 tulkintansa van't Hoffin reaktion tasapainovakion lämpötilariippuvuudesta, ja päätteli tästä tieteessä yleisesti tunnustetun Arrheniuksen yhtälön.

Arrhenius työskenteli monilla tieteen aloilla kuten immunokemia, kosmologia ja elämän synty Maa-planeetalla. Arrhenius oli yksi aikalaisistaan, jotka esittivät panspermia-hypoteesin. Siinä selitettiin elämän 'alkusiementen' tulleen avaruudesta. Myöhemmin 2000-luvulla ajatus on jälleen saanut huomiota avaruustutkimuksessa.

Vuonna 1896 Arrhenius tutki ensimmäisenä kasvihuoneilmiötä ja erityisesti hiilidioksidin ja vesihöyryn lämpösäteilyominaisuuksia, jonka Joseph Fourier oli havainnut jo v. 1827. Arrhenius selitti kasvihuoneilmiön avulla teoriaansa, jonka mukaan jääkausien ja lämpimien kausien vaihtelu riippuu ilmakehän hiilidioksidipitoisuuden vaihteluista.

Arrhenius oli myös tieteen kansantajuistaja ja kirjoitti useita suomennettujakin teoksia.

Tieteellisiä artikkeleita 
 Arrhenius, 1884, Recherches sur la conductivité galvanique des électrolytes, doctoral dissertation, Stockholm, Royal publishing house, P.A. Norstedt & söner, 89 pages.
 Arrhenius, 1896a, Ueber den Einfluss des Atmosphärischen Kohlensäurengehalts auf die Temperatur der Erdoberfläche, in the Proceedings of the Royal Swedish Academy of Science, Stockholm 1896, Volume 22, I N. 1, pages 1–101.
 Arrhenius, 1896b, On the Influence of Carbonic Acid in the Air upon the Temperature of the Ground, London, Edinburgh, and Dublin Philosophical Magazine and Journal of Science (fifth series), April 1896. vol 41, pages 237–275.
 Arrhenius, 1901a, Ueber die Wärmeabsorption durch Kohlensäure, Annalen der Physik, Vol 4, 1901, pages 690–705.
 Arrhenius, 1901b, Über Die Wärmeabsorption Durch Kohlensäure Und Ihren Einfluss Auf Die Temperatur Der Erdoberfläche. Abstract of the proceedings of the Royal Academy of Science, 58, 25–58.
 Arrhenius, 1903, Lehrbuch der Kosmischen Physik, Vol I and II, S. Hirschel publishing house, Leipzig, 1026 pages.
 Arrhenius, 1906, Die vermutliche Ursache der Klimaschwankungen, Meddelanden från K. Vetenskapsakademiens Nobelinstitut, Vol 1 No 2, pages 1–10
 Arrhenius, 1908, Das Werden der Welten, Academic Publishing House, Leipzig, 208 pages.

Yleistajuisia teoksia
 Världarnas utveckling (1906) (Suom. K. H. Hällström, Maailmojen kehitys, Otava 1907),
 Människan inför världsgåtan (1907) (Suom. K. H. Hällström, Maailman arvoitusta ratkaisemassa: Eri aikojen ja eri kansojen käsitykset maailman kehittymisestä, Otava 1908),
 Smittkoppar och deras bekämpande (1913),
 Stjärnornas öden (1915) (Suom. K. H. Hällström, Tähtien kohtalot, Otava 1916)
 Kemien och det moderna livet (1919).(suom. Olli A. Wuorinen Kemia ja nykyaikainen elämä, Otava 1923)

Katso myös 
 Arrheniuksen yhtälö

Lähteet

Aiheesta muualla 

Arrhenius Runeberg-projektissa, kolme teosta ruotsiksi

Ruotsalaiset fyysikot
Ruotsalaiset kemistit
Ruotsalaiset professorit
Nobelin kemianpalkinnon saajat
Royal Societyn ulkomaiset jäsenet
Vuonna 1859 syntyneet
Vuonna 1927 kuolleet