Kokoomuksen Nuorten Liitto

Kokoomuksen Nuorten Liitto ry (lyh. KNL, yleensä Kokoomusnuoret) on Kansallisen Kokoomuksen nuorisojärjestö. Kokoomusnuoret on perustettu 22. toukokuuta 1927, mutta varsinainen toiminta alkoi 4. marraskuuta 1928, jolloin järjestön paikallistoiminta yhdistyi valtakunnalliseksi.

Historia 
Ensimmäisinä vuosikymmeninään (1928–1943) Kokoomuksen Nuorten Liitto oli varsin heikko toimija puolueensa sisällä. Se oli epäedullisessa kilpailuasemassa aikansa nuorisosta, kun oikeistolaisesti ajattelevat aktiiviset nuoret toimivat mieluummin IKL:n ja Akateemisen Karjala-seuran riveissä.

Vaaran vuosina 1944–1948 KNL joutui Punaisen Valpon silmätikuksi. Valpo ja sen toimia ohjannut Suomen Kommunistinen Puolue pyrkivät löytämään todisteita KNL:n ”äärioikeistolaisuudesta” ja ”fasistisuudesta” saadakseen sen kielletyksi ja lakkautetuksi. KNL kuitenkin vältti lakkauttamisen. Lisäksi järjestön taistelu olemassaolostaan lisäsi merkittävästi sen kiinnostavuutta aikansa nuorison silmissä, mikä johti jäsenmäärän kasvuun ja toiminnan selvään aktivoitumiseen järjestön alkuvuosikymmeniin verrattuna.

1950-luvulta lähtien Kokoomusnuorista voi puhua sen kaltaisena järjestönä, jollaisena se nykyisin tunnetaan. Sotien jälkeen sille alkoi muodostua asema itsenäisenä toimijana puolueen sisällä, joka politiikallaan toisinaan myös haastoi emopuolueensa politiikkaa. Kiistakysymyksenä emopuolueen kanssa oli tuona aikana etenkin sosiaalipolitiikka, missä Kokoomusnuoret vaati puoluekokouksissa puolueelta aktiivisempaa otetta sosiaalipolitiikassa ja sosiaalisten kysymysten parempaa huomioimista.

Sisäinen kamppailu järjestön linjasta 

KNL:n todellinen aatteellinen ja järjestöllinen mullistus alkoi kuitenkin vasta 1960-luvulla. Aikakaudelle oli ominaista voimakas aatteellinen debatti järjestön sisällä ja liiton poliittisten ohjelmien muokkaaminen. Yleisenä tavoitteena oli luoda selkeä ideologinen vastine vasemmiston marxismille, porvarismi. Lähtökohtana aatteellisessa uudistustyössä oli korostunut individualismi sekä Karl Popperin ja Ralf Dahrendorfin teoriat. Samassa yhteydessä KNL pyrki tekemään selvää pesäeroa myös perinteisiin konservatiivisiin oikeistoarvoihin.

1970-luvulle tultaessa KNL:n ideologinen radikalismi alkoi vähitellen taittua, mutta liiton poliittinen linja pysyi silti selvästi emopuoluetta vasemmistolaisempana. Aikakaudelle antoi leimaansa pyrkimys saavuttaa hyvät suhteet Neuvostoliittoon ja Kekkoseen, jotta kokoomuksen pitkä oppositiotaival katkeaisi. Hyviä neuvostosuhteita ajoi etenkin Ilkka Kanerva, KNL:n puheenjohtaja vuosina 1972–1976. Samalla järjestön sisälle alkoi muodostua ”maltilliseksi oikeistoksi” itseään kutsunut oppositioryhmä, jonka mielestä KNL:n politiikka oli käynyt jo liian vasemmistolaiseksi ja Neuvostoliiton liiallisen miellyttämisen johtavan ”itsesuomettumiseen”. Maltillisen oikeiston johtohahmo oli Ben Zyskowicz ja sen keskeisiin toimijoihin kuului muun muassa Kimmo Sasi.

1980-luvun alussa KNL:ssä käytiin suuri vääntö siitä, tulisiko liiton liittyä Neuvostoliiton tukemaan Suomen Rauhanpuolustajiin. Ilkka Kanerva ja KNL:n tuolloinen puheenjohtaja Unto Hämäläinen kannattivat liittymistä, kun taas Zyskowiczin johtama liiton sisäinen oppositio vastusti jäsenyyttä. Jäsenyys jäi lopulta hakematta, kun vuoden 1981 liittokokouksessa Zyskowiczin ”maltillinen oikeisto” sai liittojohdon vetämään rauhanpuolustajakysymyksen pois asialistalta. Kun pian seuranneeseen kokoomuksen puoluekokoukseen tuli yllättävä tieto Urho Kekkosen erosta, merkitsi se uuden ajan alkamista eikä liittymisasiaan enää palattu.

Idänsuhteet 
Kokoomuksen Nuorten Liitto alkoi luoda idänsuhteita vuoden 1969 lopulla, kun puheenjohtajaksi tuli Ilkka Suominen. Seuraavana vuonna KNL osallistui Leninin syntymän 100-vuotisjuhliin. Ilkka Kanervan puheenjohtajakaudella Kokoomusnuoret kävivät ensi kertaa Komsomolin vieraana ja osallistuivat Itä-Berliinin nuorisofestivaaleihin. Neuvostoliiton nuorisojärjestöjen komitea kutsui Kokoomusnuoret Moskovaan vuonna 1979. Kaksi vuotta myöhemmin KNL hyväksyttiin neuvostonuorisokomitean yhteistyökumppaniksi.

Länsisuuntauksen vahvistuminen ja KNL:n oikeistolaistuminen 

Kokoomuksen Nuorten Liiton linja säilyi emopuoluetta vasemmistolaisempana vielä läpi koko 1980-luvun, mutta vähitellen liiton linja alkoi siirtyä länsimielisemmille linjoille. Merkittävä rajapyykki saavutettiin, kun Kokoomusnuoret keväällä 1990 ensimmäisenä merkittävänä ja näkyvänä poliittisena organisaationa vaati Suomen jäsenyyttä Euroopan unionissa. Aloite, jossa vaadittiin täysjäsenyyden hakemista seuraavalla vaalikaudella tehtiin puoluevaltuustolle 17. huhtikuuta 1990. Vaikka KNL:n panos ei ollut Suomen EU-jäsenyyden suhteen ratkaiseva, kykeni liitto vauhdittamaan asian etenemistä valtakunnalliseen yleispoliittiseen keskusteluun enemmän kuin sen kokoonsa nähden olisi luullut pystyvän. Jäsenyyshanke myös yhdisti liittoa henkisesti ja poliittisesti, vähentäen samalla aiempia poliittisia linjaerimielisyyksiä.

Länsisuuntaus valtasi nopeasti alaa Kokoomusnuorissa. Vuonna 1995 liitossa nähtiin Nato-jäsenyys loogisena jatkona EU-jäsenyydelle, mistä eteenpäin Suomen Nato-jäsenyys on kuulunut KNL:n keskeisiin poliittisiin tavoitteisiin. Myös 1960-luvulla hylätyt oikeistoarvot alkoivat tehdä uutta tulemistaan, kun "isänmaahan kohdistuvan kiintymyksen ja kansallisen kulttuurin ylläpitäminen" nostettiin KNL:n sääntöjen tarkoituspykälään.

Kokoomuksen Nuorten Liiton poliittinen linja on 2000-luvun aikana, päinvastoin kuin 1960–1980-luvuilla, muodostunut selvästi emopuoluetta oikeistolaisemmaksi. Kokoomusnuoret otti vuonna 2005 esimerkiksi kantaa siirtymiseksi tasaveroon tuloverotuksessa. Keväällä 2009 Kokoomusnuoret puolestaan ensimmäisenä merkittävänä poliittisena tahona alkoi vaatia menojen leikkaamista velkaantumisen estämiseksi alkaneessa talouskriisissä.

Wille Rydmanin tultua valituksi puheenjohtajaksi vuoden 2009 liittokokouksessa Kokoomusnuoret alkoi profiloitua myös kannattamalla tiukempaa maahanmuuttopolitiikkaa. Kokoomusnuoret kävi suurella delegaatiolla vuonna 2012 veljespuolueen republikaanien puoluekokouksessa Floridan Tampassa. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin 24. elokuuta 2013 Susanna Koski, joka voitti niukasti Kokoomusnuorten historian ensimmäisessä neuvoa-antavassa jäsenäänestyksessä vastaehdokkaana olleen Matias Marttisen, joka vetäytyi tuloksen myötä puheenjohtajuuden tavoittelusta. Nuorkonservatiiviksi itseään kutsuneen Kosken puheenjohtajakauden jälkeen järjestön johdossa on tapahtunut käännös liberaalimpaan suuntaan oikeistoliberaalin Daniel Sazonovin puheenjohtajavalinnan jälkeen vuonna 2015. Puheenjohtaja Henrik Vuornoksen kaudella Kokoomusnuoret vaati Suomelta kunnianhimoisempia ilmastotavoitteita, ja ehdotti ratkaisuksi mm. hiiliveroa.

Ideologia 
Kokoomusnuorten vuoden 2010 periaateohjelman mukaan järjestö on sitoutunut puolustamaan länsimaista sivistystä ja oikeusjärjestystä. Periaateohjelman mukaan Kokoomusnuoret korostaa isänmaallisuutta.

Järjestön mukaan todellista tasa-arvoa on ns. mahdollisuuksien tasa-arvo, missä yhteiskunnan tehtävä on luoda kaikkia yksilöitä koskevat yhtäläiset säännöt, jotka turvaavat yleisen järjestyksen, yhteiskuntarauhan ja yksilöiden oikeusturvan. Yhteiskunnan tulee Kokoomusnuorten mukaan kannustaa yksilöä työntekoon, ahkeruuteen ja yritteliäisyyteen.

Vuoden 2017 periaateohjelmassa Kokoomusnuorten määrittelivät arvoikseen vapauden, vastuun ja välittämisen, sivistyksen, mahdollisuuksien tasa-arvon, isänmaallisuuden ja kansainvälisyyden sekä ekologisen kestävyyden.

Kansainväliset yhteydet 
Kansainväliset jäsenyydet:
 Youth of the European People's Party (YEPP) – Euroopan kansanpuolueen nuorisojärjestö 
 International Young Democrat Union (IYDU) – International Democrat Unionin nuorisojärjestö
 Nordisk Ungkonservativ Union (NUU)

Äänenkannattajat 
Kokoomuksen Nuorten Nuija, 1933–1935 
Nuori Kokoomus, 1936–? 
Nuori Oikeisto, 1966–1975 
Tasavalta (yhteinen Tuhatkunnan kanssa), 1976–1995 
Nuorten tasavalta, 1995–?
Porvari, 2003–2011
Kokoomusnuori, 2012–2013
 Sinetti, 2014–2015
 Porvari, 2015
 Linja, 2016

Tunnettuja kokoomusnuoria

Puheenjohtajat 
Seuraavat henkilöt ovat toimineet KNL:n puheenjohtajina:
 1928–1935: Aarne Koskio, Helsinki
 1935–1937: Kaarlo Pitkäniemi, Pori
 1937–1945: V. A. M. Karikoski, Helsinki
 1945–1953: Jussi Saukkonen, Helsinki
 1953–1955: Leo Tujunen, Helsinki
 1955–1963: Mauri Seppä, Teuva
 1963–1959: Esko Koppanen, Hyvinkää 
 1969–1971: Ilkka Suominen, Nakkila
 1972–1976: Ilkka Kanerva, Turku
 1977–1979: Anders Blom, Turku 
 1980–15.1.1983: Unto Hämäläinen, Tampere
 1983–1985: Jukka Koivisto, Parkano
 1986–1989: Harri Hiltunen, Kangasniemi
 1990–15.8.1991: Ilkka Oksala, Vaasa
 vt. 1991: Pia Pohja, Kouvola
 1992–1993: Mika Nykänen, Tampere
 1994–1997: Juha Rintamäki, Lapua 
 1998–1999: Kalle Euro, Turku
 2000–31.8.2000: Jussi Kekkonen, Turku
 2000–2001: Kai Mykkänen, Espoo
 2002–2003: Juho Romakkaniemi, Kuopio
 2004–2007: Tuomas Nurmela, Helsinki
 2008–2009: Teppo Leinonen, Pieksämäki
 2010–2011: Wille Rydman, Helsinki
 2012–8.1.2013: Antti Häkkänen, Mäntyharju 
 9.1.2013–25.8.2013: vt. Ville Sipiläinen, Orimattila 
 26.8.2013–2015: Susanna Koski, Vaasa
 2016–2017: Daniel Sazonov, Helsinki
 2018–9.6.2019: Henrik Vuornos, Espoo
 9.6.2019–25.11.2019: vt. Ali-Reza Abdali, Kangasala
 25.11.2019–2021: Matias Pajula, Helsinki
 2022– Ida Leino, Tampere

Pääsihteerit 
Seuraavat henkilöt ovat toimineet KNL:n pääsihteereinä:
 1928–1932: Sakari Hurmerinta
 1932–1945: Eero Saurama
 1945–1950: Leo Tujunen
 1950–1959: Juha Rihtniemi
 1959–1963: Pentti Pusa
 1963–1970: Weijo Pitkänen
 1970–1976: Heikki S. von Hertzen
 vt. 1975: Ilkka Juva
 1976–1982: Jorma Saloniemi
 1982–1983: Pasi Natri
 1984–1985: Jouko Savolainen
 1985–1988: Olli Rytkönen
 1988–1991: Heikki Pakarinen
 1991–1994: Olli Sarekoski
 1995–1998: Panu Karjalainen
 1995–1998: Jukka Tahvanainen
 1998-2000: Anssi Kujala
 2000–2001: Aleksi Randell
 2001–2003: Henrikki Halme
 2004–2007: Janne Pesonen
 2008–2011: Esa Aula
 2011–2014: Anssi Murtonen
 2014–2016: Petri Rytkönen
 2016–2017: Emma-Stina Vehmanen
 2017-2020: Kristian Kyllönen
 2020–2022: Juho Kärkkäinen
 2022–2023: vt. Konsta Nupponen
 2023– Teresa Bäckström

Varapuheenjohtajat 
Seuraavat henkilöt ovat toimineet KNL:n varapuheenjohtajina:
 1928–1937: Väinö Airola, Toijala
 1937–1945: Akseli Ylikangas, Kuusankoski
 1945: Leo Tujunen, Helsinki
 1946–1949: Lauri Järvi, Oulu
 1949–1950: Matti Ytti, Huittinen
 1950–1951: Pertti Tulenheimo, Kangasala
 1950–1951: Mauri Seppä, Teuva
 1944–1961: Tatu A. Tulenheimo, Helsinki
 1961: Veikko Tavastila, Jyväskylä
 1961–1963: Jyri Borgenström, Tampere
 1963–1966: Timo Juti, Harjavalta
 1966–1969: Marja Pullinen, Iitti
 1969–1974: Tapani Möttinen, Kärkölä
 1974–1975: Peter Fagernäs, Pietarsaari
 1975, 1977, 1979: Heikki Vuohelainen, Helsinki
 1976: Jorma Saloniemi, Turku
 1976: Jouni J. Särkijärvi, Espoo
 1977–1979: Petri Parrukoski, Helsinki
 1978: Mikko Pukkinen, Seinäjoki
 1979: Unto Hämäläinen, Tampere
 1980–1981: Kai Räsänen, Lappeenranta
 1980–1981: Sakari Hyytinen, Kauhajoki
 1982–1984: Kari Kahiluoto Helsinki
 1982–1983: Jukka Koivisto, Parkano
 1984–1984: Tuomas Aho, Helsinki
 1984–1985: Harri Hiltunen, Kangasniemi
 1986–1988: Velipekka Nummikoski, Kemijärvi
 1986–1988: Heikki Pakarinen, Turku
 1988–1989: Ilkka Oksala, Lapua
 1988–1989: Olli-Pekka Heinonen, Eurajoki
 1990–1991: Pia Pohja, Kouvola
 1989–1991: Olli Sarekoski, Kerava
 1992–1993: Laura Turjanmäki, Kuopio
 1992–1993: Juha Rintamäki, Lapua
 1994–1995: Jyrki Katainen, Siilinjärvi
 1994–1995: Outi Siimes, Lahti
 1996–1997: Piia-Noora Kauppi, Oulu
 1996–1997: Kalle Euro, Turku

Muita aktiivitoimijoita 
Jari Gustafsson, kouluasiainsihteeri 1980
Harri Holkeri, tiedotussihteeri 1959 (oto), 1960–1962 (päät.)
Jussi Isotalo, järjestösihteeri 1970–1972
Ville Itälä, liittohallituksen jäsen
Jaakko Korjus, tiedotussihteeri 1947–1956
Jyrki Myllyvirta, kehitysyhteistyösihteeri 1980–1981
Kari-Pekka Mäki-Lohiluoma, koulupol. siht. 1984, koulutus- ja järjestösiht. 1984–1985
Matti Niiranen, tied. siht. 1987–1989, Tasavallan pt. 1987 1990
Jarmo Pekkala, järjestösihteeri 1978–1981
Heikki J. Perälä, kouluasiainsihteeri 1978–1980
Pertti Pesonen, järjestösihteeri 1955–1956
Sirpa Pietikäinen, ohjelmatyön pää-arkkitehteja 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa
Pentti Pusa, Nuori Oikeisto -lehden päätoimittaja 1959–1963
Kimmo Sasi, kouluasiainsihteeri 1972
Reijo Telaranta, tiedotussihteeri 1965–1968
Juha Vikatmaa, 1970-luvulla "remonttimiesten" pääideologi Kanervan ja Suomisen ohella
Lars-Erik Wilskman, lukuisissa eri sihteerin toimissa läpi 1970-luvun
Ben Zyskowicz, 1970-luvun alkupuoliskon "sisäisen opposition" keulahahmo
Ari Åberg, ammatti- ja aikuiskasvatussihteeri 1979

Talous

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 
 Kokoomusnuoret
 Ahonen, Risto: Teinien taksvärkki. Ykskaks maailma paremmaks! (Kokoomusnuorten kamppailuista Teiniliitossa) Helsingin yliopisto, 2000.

Kansallinen Kokoomus
Suomen puolueiden nuorisojärjestöt