Luettelo Ruotsin hallitsijoista

Tämä on Luettelo Ruotsin hallitsijoista. Luettelo alkaa Munsö-suvun hallitsijasta Eerik Voittoisasta ja loppuu nykyiseen kuninkaaseen Kaarle XVI Kustaaseen.

Ruotsin hallitsijat

Munsö-suku (970–1060) 

 Eerik Voittoisa (Erik Segersäll) noin 970–995
 Olavi Sylikuningas (Olof Skötkonung) noin 995–1022
 Anund Jakob noin 1022–1050 (Olavi Sylikuninkaan poika)
 Emund Vanha (Emund gamle) noin 1050–1060 (Olavi Sylikuninkaan avioton poika)

Stenkilin suku ja vallantavoittelijat (1060–1130) 

 Stenkil noin (1060–1066)
 Eerik Stenkilinpoika ja Eerik Pakana (vallantavoittelija) noin (1066–1067)
 Halsten Stenkilinpoika noin (1067–1070)
 Anund Gardarikilainen (vallantavoittelija) noin (1070)
 Haakon I Punainen noin (1070–1079)
 Inge I Stenkilinpoika noin (1079–1083)
 Uhri-Sven (vallantavoittelija) noin (1083–1085)
 Inge I Stenkilinpoika noin (1085–1110)
 Filip Halsteninpoika noin (1110–1118)
 Inge II Halsteninpoika noin (1110–1125)
 Ragvald Tuittupää (vallantavoittelija) noin (1125–1126)
 Maunu I Niilonpoika Vahva noin (1125–1130)

Stenkil oli Länsi-Götanmaan jaarlin Ragnvaldin poika. Hän oli kuningas noin vuoteen 1066, jolloin alkoi valtataistelu Stenkilin pojan Eerikin ja Eerik Pakanan välillä. Kumpikin kuoli noin vuonna 1067. Kirkkohistorioitsija Adam Bremeniläinen mainitsee, että Stenkilin kuoltua Ruotsin kuninkaana olisi ollut Stenkilin poika Halsten. Myös Venäjällä syntynyt Anund Gardarikilainen mainitaan kuninkaana. Tämän jälkeen kuninkaaksi tuli Haakon Punainen (Håkan Röde), joka hallitsi jonkin aikaa yhdessä Stenkilin pojan Ingen kanssa. Inge mainitaan paavin kirjeessä kuninkaana vuonna 1079. 

Pakanallinen reaktio sai aikaan sen, että Inge syrjäytettiin Sveanmaalla, ja Uhri-Svenistä (Blot-Sven) tuli kuningas. Inge mainitaan vuonna 1081 vain Länsi-Götanmaan kuninkaana. Uhri-Sven oli Ruotsin viimeinen pakanakuningas. Inge palasi Sveanmaalle ja syrjäytti Uhri-Svenin noin 1085. Tällöin ilmeisesti tuhottiin Uppsalassa ollut pakanatemppeli. 

Inge kuoli noin vuonna 1110, ja hänen veljenpojistaan Filipistä ja Inge nuoremmasta tuli kuninkaita. Filip kuoli 1118 ja Inge 1120-luvulla. Ragvald Tuittupää valittiin kuninkaaksi Sveanmaalla 1120-luvulla, mutta hänet surmattiin vähän myöhemmin Länsi-Götanmaalla. Maunu Niilonpoika (1106–1134) oli tanskalainen prinssi, joka oli Inge vanhemman tyttärenpoika. Hänet valittiin kuninkaaksi Götanmaalla, mutta ei Sveanmaalla. Sverker vanhempi karkotti hänet Ruotsista noin 1130.

Sverkerin ja Eerikin suvut (1130–1250) 
Sverkerin ja Eerikin suvut taistelivat Ruotsin kruunusta yli vuosisadan ajan, lopulta valtaan nousi jaarli Birgerin poika Valdemar. Knuut II Pitkään asti eri kuninkaiden valtakausien ajoituksissa on pientä epävarmuutta.

Bjälbo-suku (1250–1364) 
Bjälbo-sukua kutsutaan myös Folkunga-suvuksi. Hallituskaudet ovat osittain päällekkäisiä, koska suvun jäsenet toimivat ajoittain toistensa hallitsijakumppaneina. Alaikäisten kuninkaiden hallituskaudella hallitsemisesta vastasi käytännössä holhoojahallitus. Bjälbo-sukuun kuulumaton Matias Kettilmundinpoika johti Ruotsia valtakunnan päämiehenä (rikshövitsman) vuosien 1318–1319 välillä. Bjälbö-suku hallitsi myös Norjaa vuosina 1319–1387 sen jälkeen, kun Maunu Eerikinpoika peri Norjan kruunun äidinpuoleiselta isoisältään Norjan kuningas Haakon V Maununpojalta.

Mecklenburgin suku (1364–1389)

Kalmarin unioni (1389–1521) 
Kalmarin unioni oli Ruotsin, Norjan ja Tanskan valtioliitto vuosina 1389–1521. Mailla oli usein yhteinen kuningas, mutta suuren osan ajasta Ruotsi kieltäytyi tunnustamasta itsevaltaisia tanskalaisia kuninkaita ja valitsi johtoonsa valtakunnan päämiehen (rikshövitsman), valtionhoitajan (riksföreståndare) tai kansallisen kuninkaan.

Vaasa-suku (1521–1654)

Pfalzin suku (1654–1720)

Hessenin suku (1720–1751)

Holstein-Gottorpin suku (1751–1818)

Bernadotte-suku (1818–)

Lähteet

Aiheesta muualla 

Ruotsi
Seulonnan keskeiset artikkelit