Amancio Amaro

Amancio Amaro Varela (16. lokakuuta 1939 A Coruña, Espanja – 2023), pelaajanimeltään Amancio, oli espanjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Ammattilaisurallaan hän edusti Deportivo La Coruñaa ja Real Madridia, ja pelasi useita otteluita myös Espanjan maajoukkueessa.

Ura 
Amancio aloitti uransa 15-vuotiaana kotikaupunkinsa CF Victoriassa, ja kaudella 1958–1959 hän liittyi Deportivo La Coruñaan, joka pelasi tuohon aikaan Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Segunda Divisiónissa. Deportivon noustua korkeimmalle tasolle Primera Divisióniin kauden 1961–1962 päätteeksi alkoi Amancio herättää kiinnostusta Real Madridin kaltaisissa suurseuroissa.

Siirto Real Madridiin oli jäädä vain haaveeksi johtuen Amancion tuohon aikaan suuresta 10 miljoonan pesetan siirtosummasta, mutta puheenjohtaja Santiago Bernabéu oli vakuuttunut kaupan kannattavuudesta. Amancio teki sopimuksen Realin kanssa kesäkuussa 1962, ja hänen ohellaan seuraan liittyivät myös Zoco, Müller ja Yanko. Ensimmäisen ottelunsa Real Madridin paidassa Amancio pelasi Euroopan Cupissa Anderlechtia vastaan.

Kaudella 1963–1964 Real Madrid ylsi Euroopan Cupin loppuotteluun, mutta hävisi Benficalle, ja seuraavalla kaudella Internazionale pudotti seuran jatkosta. Kaudella 1965–1966 kaudella onni oli parempi, ja Amancio voitti uransa ainoan eurocup-mestaruuden. Brysselin Heysel-stadionilla 11. toukokuuta 1966 pelatussa loppuottelussa kaatui serbialainen Partizan maalein 2–1, joista Realin toisen ampui Amancio 30 metristä. Amancion ensimmäisellä seitsemällä kaudella Real Madridissa voitti seura Primera Divisiónin kuudesti. Myöhemmin hän oli mukana voittamassa vielä kolmea mestaruutta kasvattaen yhteismäärän yhdeksään. Vuosina 1969 ja 1970 hänet palkittiin liigan parhaalle maalintekijälle myönnettävällä Pichichi-palkinnolla.

Espanjan maajoukkueessa Amancio pelasi 42 ottelua, joista ensimmäisen 25. marraskuuta 1962 Romaniaa vastaan vuoden 1964 EM-kilpailuiden karsinnoissa. Hän oli mukana myös itse EM-kilpailuissa, joissa Espanja voitti kultaa lyötyään loppuottelussa hallitsevan mestarin Neuvostoliiton maalein 2–1. Myöhemmin hän edusti maataan vielä vuoden 1966 MM-kilpailuissa. 

Amancio päätti ammattilaisuransa vuonna 1976, jonka jälkeen hän valmensi Real Madridin juniorijoukkueita yhden kauden ajan. Tämän jälkeen hän keskittyi omiin liiketoimiinsa kunnes uusi puheenjohtaja Luis de Carlos houkutteli hänet takaisin vuonna 1982. Amancio otti valmentaakseen reservijoukkue Castillan, joka sijoittui Segunda Divisiónin ensimmäiseksi hänen toisella kaudellaan. Joukkueeseen kuului tuolloin kuuluisa Quinta del Buitre eli Emilio Butragueño, Manuel Sanchís, Rafael Martín Vázquez, Míchel ja Miguel Pardeza. Kaudella 1984–1985 Amancio aloitti Real Madridin ykkösjoukkueen valmentajana, mutta tulos ei ollut odotettu ja hän siirtyi sivuun tehtävästä kauden jälkeen. Myöhemmin hän liittyi urheilujalkinevalmistaja Kelmen palkkalistoille.

Heinäkuussa 2000 Amancio asettui ehdolle Real Madridin puheenjohtajavaalissa. Vaalin voitti Florentino Pérez, joka suosi nimityksissään seuran entisiä pelaajia. Amancio sai vastuulleen seuran satavuotisjuhlallisuuksien järjestämisen.

Saavutukset 

 Primera División: 1963, 1964, 1965, 1967, 1968, 1969, 1972, 1975, 1976
 Copa del Rey: 1970, 1974, 1975
 Euroopan cup: 1966
 Primera Divisiónin paras maalintekijä: 1969, 1970
 Euroopan-mestaruus: 1964

Lähteet 
 Jugadores de Leyenda: Amancio Amaro  Artikkeli Real Madridin virallisella sivustolla, Juan José López Soto. (Luettu 8. joulukuuta 2006)
 Amancion tilastot Primera Divisiónissa (Luettu 8. joulukuuta 2006)
 Amancion tilastot Espanjan maajoukkueessa (Luettu 8. joulukuuta 2006)

Viitteet 

Espanjalaiset jalkapalloilijat
Vuonna 1939 syntyneet
Vuonna 2023 kuolleet

 Jalkapallon Euroopan mestarit