V. S. Naipaul

Vidiadhar Surajprasad Naipaul, kirjailijanimeltään V. S. Naipaul (17.  elokuuta 1932 Chaguanas, Trinidad ja Tobago – 11. elokuuta 2018 Lontoo, Englanti) oli Nobel-palkittu trinidadilais-brittiläinen kirjailija, joka oli intialaista sukujuurta.

Muutettuaan Trinidadista Englantiin Naipaul aloitti kirjailijanuransa 1950-luvun lopulla omaelämäkerrallisilla kuvauksilla Karibiasta. 1960-luvun puolivälissä hän alkoi kirjoittaa romaaneja kolonialismin jälkeisistä Afrikasta ja Intiasta. 1980-luvun lopulta alkaen hänen romaaninsa kuvasivat kuvasivat omaelämäkerrallisesti siirtolaiselämää Britanniassa.

Elämä ja ura
Naipaul syntyi intialaiseen perheeseen Chaguanasin kylässä Trinidadin saarella vuonna 1932. Hänet kasvatettiin hinduksi. Naipaulin isä oli lehtimies, joka luki lapsilleen paljon eurooppalaista kirjallisuutta.

Naipaul kävi Trinidadissa Queens’s Royal Collegen ja pääsi stipendillä Oxfordin yliopistoon Englantiin. Valmistuttuaan Oxfordista ja mentyään naimisiin Naipaul muutti Lontooseen ja ryhtyi kirjailijaksi. Hän aloitti uransa romaaneilla ja novelleilla, jotka kertoivat hänen lapsuutensa Karibiasta. Täysinoppinut hieroja (1957) sai John Llewellyn Rhys -palkinnon ja Miguel-kadun väkeä (1959) Somerset Maugham -palkinnon. Lisätuloja Naipaul sai kirjoittamalla kirja-arvosteluja ja tekemällä BBC:lle Caribbean Voices -ohjelmaa radioon.

Komediallinen ja omaelämäkerrallinen perhekronikka Talo mr Biswasille (1961) oli Naipaulin läpimurtoromaani. Sitä seurannut Mr Stone and the Knights Companion (1963) sijoittui jo Englantiin ja voitti Hawthornden-palkinnon.

Seuraavina vuosina Naipaul matkusteli Karibialla, Intiassa ja Afrikassa. Matkojensa seurauksena hän alkoi kirjoittaa poliittisia ja kriittisiä romaaneja jälkikolonialistisista yhteiskunnista. Näistä romaaneista Vallan hinta (1967) voitti WH Smithin kirjallisuuspalkinnon ja Vapaassa maassa (1971) Booker-palkinnon. Muita Naipaulin menestysromaaneja ovat The Loss of Eldorado (1969), Gerillat (1975) sekä Joki tekee mutkan (1979), painajaismainen kuvaus jälkikolonialistisesta Afrikasta.

Romaaneissaan 1980-luvun lopulta eteenpäin Naipaul kuvasi maahanmuuttoa kehitysmaista länsimaihin. Saapumisen arvoitus (1987) kuvaa Naipaulin omaa elämää Englannissa ja Elämän kuva (2001) sekä Lumotut siemenet (2004) fiktiivisen intialaismiehen elämää sodanjälkeisessä Britanniassa.

Naipaul kirjoitti myös useita ei-fiktiivisiä kirjoja Intiasta, Karibiasta, Afrikasta ja islamilaisesta maailmasta.

Naipaul aateloitiin vuonna 1989. Hän sai David Cohenin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1993, ja hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 2001. Nobel-raati rinnasti Naipaulin Joseph Conradiin.

Naipaul kuoli vuonna 2018.

Tyyli ja jälkimaine
Naipaulia on kutsuttu tyylin ja tarinankerronnan mestariksi, joka näki ihmiskunnan ironian, tragedian ja kärsimykset. Naipaul kirjoitti kehitysmaista omiin matkoihinsa perustuen ilman ihannointia tai idealisointia. Hän näki köyhien maiden tilan itseaiheutettuna ja arvosteli kirjoissaan islamin julmuutta ja Afrikan korruptiota.

Itsensä Naipaul näki aina maattomana kirjailijana. Hän ei arvostanut omaa synnyinmaataan ja arvosteli myös Britanniaa.

Naipaulin kriitikot näkivät hänet avoimen ennakkoluuloisena kolmannen maailman halveksujana, joka suhtautui kielteisesti islamiin ja väheksyvästi mustiin afrikkalaisiin sekä naiskirjailijoihin.

Suomennettuja teoksia

Fiktio

Tietokirjallisuus

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Brittiläiset kirjailijat
Trinidadtobagolaiset kirjailijat
Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat
Booker-palkinnon saajat
Vuonna 1932 syntyneet
Vuonna 2018 kuolleet