Salman Rushdie

Ahmed Salman Rushdie (kašmiriksi: अहमद सलमान रुशदी (devanagari), احمد سلمان رشدی , s. 19. kesäkuuta 1947 Bombay, Brittiläinen Intia) on intialaissyntyinen brittiläis-yhdysvaltalainen kirjailija. Hän asuu Lontoossa ja New Yorkissa.

Elämänvaiheet

Nuoruus 
Rushdie syntyi keskiluokkaiseen kašmirilaiseen muslimiperheeseen Bombayssa. Rushdien isä oli Cambridgessä opiskellut lakimies Anis Ahmed Rushdie ja äiti Negin Bhatt oli opettaja.

Rushdie muutti 14-vuotiaana Britanniaan, missä hän opiskeli ensin Rugbyn koulussa Warwickshiressä ja sen jälkeen Cambridgen yliopiston King's Collegessa, josta Rushdie valmistui vuonna 1968 historian maisteriksi.

Rushdien ollessa Englannissa hänen perheensä muutti Intiasta Pakistaniin vuonna 1964.

Kansainvälinen läpimurto 
Rushdie työskenteli melkein koko 1970-luvun mainosten tekstisuunnittelijana. Hänen ensimmäinen romaaninsa Grimus julkaistiin vuonna 1975. Se on tieteisromaani miehestä, joka juo taikajuomaa ja muuttuu kuolemattomaksi. Teoksilleen tunnusomaisesti Rushdie käytti jo siinä surrealismia ja sekoitti tarinaan myyttejä ja kulttuureja.

Maailmanmaineeseen Rushdie nousi toisella romaanillaan, Intiaan sijoittuvalla allegorisella teoksella Keskiyön lapset, joka ilmestyi 1981. Siitä tuli yllättäen sekä kriitikkojen että lukijoiden ylistämä teos. Kirja aiheutti kiistelyä Intiassa kuvatessaan epäkunnioittavasti Indira Gandhia ja tämän poikaa Sanjayta, joka oli osallisena kiistellyssä sterilointiohjelmassa. Rushdie sai samana vuonna romaanistaan Booker-palkinnon. Romaani julistettiin vuonna 1993 Booker-palkinnon 25-vuotisen historian parhaimmaksi romaaniksi. Seuraava romaani Häpeä (Shame) kuvasi ironisesti diktaattori Muhammad Zia ul-Haqin aikaista Pakistania.

Saatanalliset säkeet ja fatwa
{{sitaatti2|Right|Tiedotan kaikille maailman urheille muslimeille, että Saatanallisten säkeiden – tekstin, joka on kirjoitettu, editoitu ja julkaistu islamia, islamin profeettaa ja Koraania vastaan – kirjoittaja sekä kaikki kustannustoimittajat ja kustantajat, jotka ovat tietoisia sen sisällöstä, tuomitaan kuolemaan. Kehotan kaikkia uljaita muslimeja, missä päin maailmaa he ovatkaan, tappamaan heidät viipymättä, ettei kukaan uskalla jatkossa loukata muslimien pyhiä uskomuksia.| Ajatollah Khomeinin antaman  fatwan sisältö joka ilmoitettiin Teheranin radiossa 14. helmikuuta 1989|  }}

Rushdien maailmalla tunnetuin teos on kuitenkin 1988 ilmestynyt Saatanalliset säkeet, joka on satiirinen kuvaus Intiasta, islamista ja maahanmuuttajien osasta Britannian joskus rasistisessa maailmassa. Kirjan on väitetty sisältävän väitetysti islamia halventavia kohtia, vaikka ne ovat mukana vain sivujuonteena. Yksi hahmoista on esimerkiksi luotu profeetta Muhammedin pohjalta. Kirjan brutaaliudessaan huomiota herättävin kohtaus esittää brittiläisten poliisien väkivaltaista hyökkäystä muslimisiirtolaisen kimppuun.

Kun Saatanalliset säkeet julkaistiin kesällä 1988, Britannian muslimiyhteisö kritisoi teosta ja julisti sen rienaavaksi. Kirjaa vastustaneet mielenosoitukset levisivät tammikuussa 1989 Pakistaniin, ja 14. helmikuuta Iranin uskonnollinen johtaja ajatollah Ruhollah Khomeini antoi fatwan. Samalla hänen hengestään luvattiin palkkio. Länsimaissa tapaus herätti vastalausemyrskyn, ja muun muassa Euroopan yhteisön jäsenmaat kutsuivat suurlähettiläänsä kotiin Iranista. Monet länsimaiset islamilaisyhteisöt sanoutuivat irti tappokäskystä vaikka paheksuivatkin Rushdien teosta. Suomen silloinen ulkoministeri Pertti Paasio esitti Iranin Helsingin-suurlähettiläälle Suomen virallisen vastalauseen Rushdielle langetetun tuomion johdosta.

Monissa maissa tapaus tulkittiin merkiksi Iranin sisäisestä valtataistelusta ja Iranin pyrkimyksestä korostaa arvovaltaansa islamilaisessa maailmassa. Brittiläisen kirjailijan Martin Amisin mukaan Rushdie ”katosi etusivulle”: lehdet kirjoittivat Rushdiesta päivittäin, mutta piileskelevää kirjailijaa itseään ei näkynyt missään. Khomeinin seuraaja Ali Khamenei uudisti Rushdien kuolemantuomion helmikuussa 1990.

 Kirjallinen toiminta fatwan jälkeen 
Rushdie joutui fatwan jälkeen piileskelemään ja turvautumaan Scotland Yardin hänelle tarjoamaan turvaan. Hän jatkoi kuitenkin kirjoittamista ja esiintyi välillä etukäteen ilmoittamatta erilaisissa tilaisuuksissa. Lastenkirja Harun ja tarinoiden meri julkaistiin 1990. Se on allegorinen ja maagista realismia käyttävä teos tarinankerronnan voimasta ja vaaroista. Imaginary Homelands (1991) on puolestaan essee- ja kritiikkikokoelma. Maurin viimeinen huokaus (1995) kertoo miehestä, jonka keho ikääntyy kaksi kertaa liian nopeasti ja joka tutkii sukunsa historiaa. Rushdie sai romaanista Whitbread-palkinnon ja oli Booker-ehdokkaana.

Iranin hallitus ilmoitti vuonna 1998, ettei enää yritä panna Rushdien fatwaa käytäntöön. Kirjailija pääsi tämän jälkeen käymään synnyinmaassaan Intiassa yhdessä poikansa Zafarin kanssa, mistä hän kirjoitti esseekokoelmaan Step Across This Line sisältyvän artikkelin ”The Dream of Glorious Return”.

Rushdie julkaisi vuonna 1999 romaanin Maa hänen jalkojensa alla ja vuonna 2001 romaanin Vimma. Maa hänen jalkojensa alla kertoo rockmusiikin historiasta Orfeuksen ja Eurydiken myytin kautta. Shalimar, ilveilijä (2005) käsittelee Kashmirin alueen terrorismia, ja Firenzen lumoojatar (2008) on fiktiivinen kuvaus suurmoguli Akbarista. Luka ja elämän tuli (2010) on puolestaan lastenkirja, jonka keskiössä on Harun ja tarinoiden meri -kirjan päähenkilön pikkuveli Luka.

Rushdien muistelmateoksen Joseph Anton: muistelmat (2012) nimi viittaa salanimeen, jota Rushdie käytti 13 vuoden ajan. Rushdie kirjoitti muistelmansa poikkeuksellisesti romaanimuotoon ja muokkasi itsensä likipitäen vakoojaromaanin hahmoksi.

Rushdie julkaisi vuonna 2015 romaanin Two Years Eight Months and Twenty-Eight Nights, joka viittaa nimessään Tuhannen ja yhden yön satukokoelmaan. Kultainen talo puolestaan sijoittuu New Yorkiin ja seuraa rikkaan intialaisen perheen kokemuksia maahanmuutosta. Quichotte (2019) sai inspiraationsa Miguel de Cervantesin Don Quijotesta. Rushdien romaanissa intialais-yhdysvaltalainen kirjailija ja tämän keksimä mielikuvitushahmo Sancho kiertävät Yhdysvaltoja ja etsivät entistä Bollywood-näyttelijää. Romaani oli ehdolla Booker-palkintoon.

V. S. Naipaulin osoittama tuki ja ymmärrys Intian muslimivihamielisiä hindunationalisteja kohtaan on saanut Rushdielta tuomion.

 Uhkauksia 
Syyskuussa 2012 ilmoitettiin, että eräs iranilainen ääri-islamilainen järjestö oli uudistanut Rushdielle langetetun kuolemantuomion ja korottanut hänen tappamisestaan maksettavan palkkion 3,3 miljoonaan dollariin. Hieman aiemmin internetissä oli alkanut levitä yhdysvaltalaista alkuperää ollut ja islamilaisissa maissa vakavia levottomuuksia nostattanut elokuva Innocence of Muslims (Muslimien viattomuus), jonka katsottiin yleisesti häpäisevän islamia ja profeetta Muhammedia. Järjestön mukaan elokuvaa ei olisi koskaan tehty, jos Rushdie olisi tapettu aiemmin, eikä islamin pilkkaaminen lopu niin kauan kuin Rushdie on elossa.

Rushdien oli tarkoitus tammikuussa 2012 osallistua Jaipurin kansainväliseen kirjallisuustapahtumaan mutta perui osallistumisensa, kun paikalliset turvallisuusviranomaiset ilmoittivat tiedustelutietona, että muslimien äärijärjestöllä on suunnitelmat hänen murhaamisekseen. Hänen piti sitten osallistua tilaisuuteen videon kautta, mutta sekin estettiin. Myöhemmin paljastui, että kyse oli intialaisesta valtapolitiikasta, eikä Rushdieta kohtaan ollut todellisuudessa esitetty uhkauksia.

 Puukotus 2022 
Salman Rushdie oli perjantaina 12. elokuuta 2022 aloittamassa luentotilaisuutta Chautauquassa, New Yorkin osavaltiossa. 24-vuotias amerikanlibanonilainen Hadi Matar, jolla on ollut sosiaalisen median kautta yhteyksiä Iranin islamilaiseen vallankumouskaartin jäseniin, hyökkäsi Rushdien kimppuun puukottaen tätä noin 20 sekunnissa kymmenen kertaa. Ambulanssihelikopteri vei Rushdien sairaalaan. Hyökkääjä saatiin kiinni. Rushdie haavoittui vakavasti eri puolille kehoaan, muun muassa hänen maksansa vaurioitui ja hänen kerrottiin todennäköisesti menettävän toisen silmänsä. Hän oli hengityskoneessa ja hänet leikattiin. Hän pääsi lauantaina 13. elokuuta irti hengityskoneesta ja pystyi jo puhumaan.

Rushdie menetti näön toisesta silmästään ja hermojen vaurioitumisen seurauksena hänen toisesta kädestään tuli toimintakyvytön.

Iranin hallitus on kieltänyt osallisuutensa puukotukseen ja väittää, ettei hyökkääjällä ole mitään yhteyksiä Iraniin. Iran pitää hyökkäyksen ainoina syyllisinä Rushdieta itseään ja tämän kannattajia.

 Yksityiselämä 
Rushdie on ollut naimisissa neljä kertaa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli kirjallisuusagentti ja taidehallinnon virkanainen Clarissa Luard. He olivat naimisissa 1976–1987 ja saivat vuonna 1979 Zafar-nimisen pojan. Rushdien toinen liitto kirjailija Marianne Wigginsin kanssa kesti 1988–1993. Wiggins asui Rushdien kanssa piilossa. Rushdien ja Elizabeth Westin avioliitto kesti vuodet 1997–2004. He saivat vuonna 1999 Milan-pojan. Vielä ollessaan Westin kanssa naimisissa Rushdie tutustui televisioesiintyjä ja näyttelijä Padma Lakshmin. He menivät naimisiin vuonna 2004 ja erosivat 2007.

Rushdie sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2016.

 Kirjailijakuva 
Rushdien kirjalliselle tuotannolle on ominaista maaginen realismi monenlaisine modernistisine muotokokeiluineen. Hänen teostensa keskeisiin teemoihin kuuluu kulttuurien kohtaaminen ja sekoittuminen, ja hän onkin monissa yhteyksissä äänekkäästi paheksunut kaikenlaisia puhtaus- ja eheysvaatimuksia fasismille ominaisina ilmauksina: ihmisen kuuluukin hänen mielestään olla sekarotuinen ja monikulttuurinen.

Romaanien lisäksi Rushdie on kirjoittanut esseitä ja kirjallisuusarvosteluja, jotka on koottu niteisiin Imaginary Homelands (1992) ja Step Across This Line (2002). Rushdie julkaisi Joseph Anton -nimiset muistelmansa vuonna 2012. Muistelmat suomennettiin vuonna 2013.

 Huomionosoituksia 
Rushdien teos Keskiyön lapset voitti Booker-palkinnon vuonna 1981. Kuningatar Elisabet II löi Rushdien ritariksi vuonna 2007 palveluksista kirjallisuudelle, minkä myötä tämä sai oikeuden käyttää Sir-arvonimeä. Vuonna 2022 hänet nimitettiin Kunniaritarien ritarikuntaan.

 Suomessa 
Salman Rushdie vieraili Suomessa vuonna 1983 Mukkulan kirjailijakokouksessa ja Hanasaaren kulttuurikeskuksessa vuonna 1992 Pohjoismaiden neuvoston kutsusta.

 Tuotanto 
 Romaanit 
 Grimus (1975)
 
 
 Jaguaarin hymy: matka Nicaraguaan (suom. 1987), The Jaguar Smile: A Nicaraguan Journey (1987)
 
 
 Imaginary Homelands: Essays and Criticism, 1981–1991 (1992)
 The Wizard Of Oz (1992)
 Itä, länsi (suom. 1995), East, West (1994)
 Maurin viimeinen huokaus (suom. 1996), The Moor's Last Sigh (1995)
 Maa hänen jalkojensa alla (suom. 1999), The Ground Beneath Her Feet (1999)
 Vimma (romaani) (suom. 2002), Fury (2001)
 Step Across This Line: Collected Nonfiction 1992–2002 (2002), sisältää esseen "The Dream of Glorious Return" (New Yorker, 1999)
 The East is Blue (essee, 2004)
 Shalimar, ilveilijä (suom. 2006) (2005)
 
 Kultainen talo. (The Golden House, 2017.) Suom. Maria Lyytinen. Helsinki: WSOY, 2020. ISBN: 9789510441107
 Victory City (tulossa 2023)

 Muistelmat Joseph Anton: muistelmat (2012) WSOY, 2013 ISBN 978-951-0-39782-4

Kaikki muut suomennetut Rushdien teokset paitsi Kultaisen talon'' on kääntänyt Arto Häilä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Tapaus Salman Rushdie . Ylen Elävä arkisto.
 Tapani Lausti: Salman Rushdie, saatanalliset säkeet ja uskonto. Kotimaa 8.10.1991.
 Salman Rushdie: Uskonnon vaarat ovat haaste. Turun Sanomat 15.5.2005.
 Rushdie vastustaa ”islamilaista totalitarismia”. Turun Sanomat 2.3.2006.
 Jan Blomstedt: Maailma ilman piilopaikkoja. Helsingin Sanomat 3.11.2006.
 Anssi Miettinen: Salman Rushdie suuttui henkivartijansa paljastuskirjasta. Helsingin Sanomat 4.8.2008.
 Ex-henkivartija pyysi paljastuskirjaa anteeksi Salman Rushdielta. Helsingin Sanomat 27.8.2008.

Brittiläiset kirjailijat
Yhdysvaltalaiset kirjailijat
Intialaiset kirjailijat
Maaginen realismi
Ateistit
Humanistit
Islamin kriitikot
Uskontokriitikot
Booker-palkinnon saajat
Vuonna 1947 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit