Gheton kansannousu

Gheton kansannousut olivat aseellisia kapinoita, jolla ghettoihin toisen maailmansodan aikana suljetut juutalaiset pyrkivät vastustamaan siirtämistään keskitys- tai tuhoamisleireille. Tunnetuin ja suurin kansannousu tapahtui Varsovan ghetossa huhtikuussa 1943, mutta samanlaista vastustusta oli myös muiden Puolan kaupunkien ghetoissa. 

Edellytykset kapinaan ryhtymiselle ghetossa eivät useinkaan olleet hyvät, vaikka halua siihen olisi ollut. Natsit kuljettivat ghetoista tuhoamisleireille usein tuhansia ihmisiä päivässä, ja kuljetuksiin joutuneiden kohtalo oli yleensä varsin pian tiedossa gheton sisällä. Aseiden salakuljettaminen suljettuun ghettoon oli usein vaikeaa tai lähes mahdotonta, ja gheton asukkaita riivasivat nälkä ja taudit. Esimerkiksi Łódźin ghetossa juutalaisten neuvosto toivoi myöntyväisellä politiikalla voivansa pelastaa tuholta edes osan juutalaisväestöstä. Vastarintaa organisoineet järjestöt, kuten Żydowski Związek Walki ja Żydowska Organizacja Bojowa, olivat usein vähemmistönä.

Ghettojen kansannousuja 
 Varsovan geton kansannousu
 Białystokin gheton kansannousu
 Częstochowa
 Mińsk Mazowiecki
 Vilna
 Będzin

Jossain määrin aseellista vastarintaa tehtiin myös seuraavien kaupunkien ghetoissa:
 Pińsk
 Krakovan ghetto
 Lviv 
 Sosnowiec
 Łódźin ghetto
 Marcinkance

Toisen maailmansodan aikaiset ghetot