Syvä taivas

Syvä taivas () on harrastelijatähtitieteessä käytetty termi, jolla viitataan aurinkokunnan ulkopuolella sijaitsevaan avaruuden osaan ja siellä oleviin kohteisiin.

Syvän taivaan kohteisiin luetaan lähes kaikki havaittavissa olevat kaukaisemman avaruuden kohteet yksittäisiä tähtiä ja muuttuvia tähtiä lukuun ottamatta. Kaksois- ja moninkertaisten tähtien kuulumisesta syvän taivaan kohteisiin on näkemyseroja.
Tyypillisiä syvän taivaan kohteita ovat erilaiset tähtijoukot ja -sumut sekä galaksit. 

Monia syvän taivaan kohteita voidaan pitää ns. "pintakohteina", eli niillä on havaittava pinta, toisin kuin tähdillä, jotka suurillakin kaukoputkilla näkyvät pistemäisinä.

Syvän taivaan kohteita 

Galaksit
Kierteisgalaksit (mukaan lukien Linnunrata)
Elliptiset galaksit
Linssimäiset galaksit
Epäsäännölliset galaksit
Aktiiviset galaksit
Kaasusumut
Planetaariset sumut
Heijastussumut
Pimeät sumut
Emissiosumut
Tähtijoukot ja tähtiryhmittymät
Avoimet tähtijoukot
Pallomaiset tähtijoukot
Asterismit
Tähdet
Kaksois- ja moninkertaiset tähdet

Syvän taivaan havaitseminen 

Koska syvän taivaan kohteet ovat yleensä melko kaukaisia ja himmeitä, tarvitaan silmälle apuvälineeksi kiikari tai kaukoputki keräämään valon fotoneita. Kuitenkin monet syvän taivaan kohteet ovat havaittavissa jo paljain silmin. Kaikki eivät tyydy vain katselemaan ja ihastelemaan kohteita, vaan piirtävät ja kuvaavat niitä kameroilla ja CCD-kennoilla mahdollistaen tieteellisen tarkat havainnot. Esimerkiksi monet viime aikojen supernovista ovat harrastajien löytämiä.

Luettelot 

Syvän taivaan kohteista on olemassa useita yleisessä käytössä olevia luetteloita, joissa jokainen kohde on saanut oman tunnuksensa. Messierin luettelon 110 kohdetta ovat kaikki keskivertoharrastajan ulottuvilla. NGC (New General Catalogue) sisältää rektaskension mukaan numeroituina yli 7 000 syvän taivaan kohdetta ja sen lisäluettelo IC (Index Catalogue) noin 5 000 kohdetta.

Historiaa 

Syvää taivasta on havaittu hamasta muinaisuudesta asti. Lukuisat kohteet tunnettiin jo antiikin aikana, mutta niiden todellista luonnetta alettiin ymmärtää vasta 1600- ja 1700-luvuilla kaukoputkien kehityksen myötä. Ensimmäisiä syvän taivaan havaintoja kaukoputkella teki Galileo Galilei, joka havaitsi muun muassa tähtijoukkoja, ja huomasi Linnunradan koostuvan lukuisista tähdistä. Charles Messier teki 1700-luvulla ensimmäisen syvän taivaan kohteiden luettelon, joka sisälsi 109 kohdetta. Luettelo tunnetaan nykyään Messierin luettelona, ja suurin osa sen kohteista on suhteellisen helppoja ja kirkkaita, ja ovat helposti näkyvissä pienelläkin kaukoputkella. Messierin jälkeen kohteita tutkivat ja luetteloivat muun muassa William Herschel ja hänen poikansa John Herschel. Rossen jaarli William Parsons havaitsi 1800-luvulla aikansa suurimmalla kaukoputkella muun muassa Ajokoirien tähdistössä sijaitsevaa ”pyörregalaksia” ja havaitsi ensimmäisenä galaksin kierteisrakenteen.

Kuuluisia syvän taivaan havaitsijoita ennen ja nyt 
 Charles Messier
 William Herschel
 John Herschel
 Lordi Rosse
 Stephen O'Meara

Lähteet

Viitteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Astronetin opas syvän taivaan kohteiden piirtämiseen
 Deep Sky -havaitsijan opas
 Ursan syvä taivas -jaoston kotisivut 
 Ursan syvä taivas- jaoston havaintoarkisto
 Mikkel Steinen syvä taivas -aiheiset sivut  

Tähtitiede