Dustin Brown

Dustin Brown (s. 4. marraskuuta 1984 Ithaca, New York) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän edusti NHL-seura Los Angeles Kingsiä.

Ura

Juniorivuodet 
Ennen ammattilaisuraansa Brown pelasi vuodet 2000–2003 Guelph Stormissa junioriliiga OHL:ssä. Kausina 2001–2002 ja 2002–2003 hän oli joukkueensa paras maalintekijä ja jälkimmäisellä, pisteiden valossa parhaalla OHL-kaudellaan, myös joukkueensa paras pistemies tehtyään 58:ssa runkosarjaottelussa 76 tehopistettä, 34 maalia ja 42 syöttöpistettä. Eniten maaleja hän teki kaudella 2001–2002, 41 maalia 63:ssa runkosarjaottelussa. Brown pelasi kolmen kauden aikana yhteensä 174 OHL:n runkosarjaottelua, joissa hän teki 194 tehopistettä, 98 maalia ja 96 syöttöpistettä, ja 24 pudotuspeliottelua, joissa hän teki 28 tehopistettä, 15 maalia ja 13 syöttöpistettä. 

Vuonna 2001 Brown valittiin OHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen ja vuosina 2001–2003 hän sai kolmesti peräkkäin OHL:n jakaman Bobby Smith Trophyn, joka jaetaan pelaajalle, joka on menestynyt hyvin sekä jääkiekkoilijana että opinnoissaan. Vuonna 2003 hän sai myös Kanadan pääjunioriliigojen kattojärjestön Canadian Hockey Leaguen vastaavan palkinnon CHL Scholastic Player of the Year.

Ammattilaisura 
Brown sai NHL-varauksen, kun Los Angeles Kings varasi hänet numerolla 13 NHL:n varaustilaisuuden 2003 ensimmäisellä kierroksella. Hän teki NHL-debyyttinsä jo saman vuoden syksyllä, mutta hänen ensimmäistä ammattilaiskauttaan haittasi nilkkavamma. Hän pystyi pelaamaan kaudella 2003–2004 31 NHL:n runkosarjaottelua ja teki viisi tehopistettä, maalin ja neljä syöttöpistettä. Seuraavan kauden hän pelasi NHL:n työsulun vuoksi Kingsin farmiseuran Manchester Monarchsin riveissä AHL:ssä. Hän teki 79:ssä pelaamassaan AHL:n runkosarjaottelussa 74 tehopistettä, 29 maalia ja 45 syöttöpistettä, toiseksi eniten joukkueensa pelaajista Michael Cammallerin jälkeen. NHL:n työsulun päätyttyä Brown palasi Kingsiin.

Brown on ollut monena vuonna NHL:n eniten taklaavia pelaajia ja runkosarjakaudella 2007–2008, jolla hän taklasi 311 kertaa, hän oli liigan taklaustilaston kärkinimi. Samalla kaudella hän oli myös joukkueensa paras maalintekijä tehtyään 33 maalia 78:ssa ottelussa. Hän on ollut joukkueensa paras maalintekijä myös runkosarjakaudella 2010–2011, jolla hän teki 28 maalia. Lokakuusta 2008 alkaen Brown on toiminut Los Angeles Kingsin kapteenina. 

Kaudella 2011–2012 Brown oli voittamassa Los Angeles Kingsin seurahistorian ensimmäistä Stanley Cup -mestaruutta, kun New Jersey Devilsiä vastaan pelattu loppuottelusarja päättyi Kingsin 4–2-voittoon. Brown jakoi pudotuspelien pistepörssivoiton seuratoverinsa Anže Kopitarin kanssa molempien tehtyä 20 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 12 syöttöpistettä, 20:ssä pudotuspeliottelussa. Brown ilmoitti lopettavan uransa kauden 2022 pudotuspelien jälkeen.

Maajoukkue 

Brown on edustanut Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta neljissä jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuosina 2004, 2006, 2008 ja 2009. Vuoden 2004 MM-kilpailuissa hän oli voittamassa pronssia ja vuoden 2006 MM-kilpailuissa hän oli Yhdysvaltain paras pistemies tehtyään seitsemän tehopistettä, viisi maalia ja kaksi syöttöpistettä, seitsemässä ottelussa. Maailmanmestaruuskilpailuissa 2008 Brown keräsi huomiota Yhdysvaltain ja Suomen välisen jatkolohko-ottelun jälkeen taklattuaan loppusummerin jo soitua suomalaispelaaja Jussi Jokista päähän. 

Neljien aikuisten maailmanmestaruuskilpailujen lisäksi Brown on edustanut maataan myös kaksissa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, vuosina 2002 ja 2003. Vuonna 2010 Brown oli mukana Yhdysvaltain olympiajoukkueessa Vancouverin olympialaisissa. Hän oli yksi kyseisen joukkueen neljästä varakapteenista ja oli voittamassa olympiahopeaa.

Perhe 
Brown on naimisissa. Hänellä ja vaimollaan Nicolella on kolme lasta, vuosina 2008, 2009 ja 2011 syntyneet pojat.

Tilastot

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

Yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat
Yhdysvaltalaiset olympiamitalistit
Los Angeles Kingsin pelaajat
Los Angeles Kingsin varaamat pelaajat
Mark Messier Leadership Award -voittajat
Vuonna 1984 syntyneet
Elävät henkilöt