Alexander Stubb

Cai-Göran Alexander Stubb (s. 1. huhtikuuta 1968 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja professori. Hän oli Suomen pääministeri vuosina 2014–2015 ja Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja vuosina 2014–2016. Stubb toimi kansanedustajana vuosina 2011–2017. Hän on toiminut myös valtiovarainministerinä (2015–2016), ulkomaankauppa- ja eurooppaministerinä (2011–2014), ulkoministerinä (2008–2011) ja europarlamentaarikkona (2004–2008).

Kesällä 2017 Stubb nimitettiin Jan Vapaavuoren seuraajaksi Euroopan investointipankin varapääjohtajaksi. Toimikausi kesti tammikuuhun 2020. Sen jälkeen hänet valittiin professoriksi ja yksikön johtajaksi Italian Firenzessä toimivaan EU-yliopistoon (European University Institute).

Stubb suostui elokuussa 2023 puheenjohtaja Petteri Orpon pyyntöön lähteä kokoomuksen ehdokkaaksi vuoden 2024 presidentinvaaleihin. Virallisesti hänet nimeää presidenttiehdokkaaksi kokoomuksen ylimääräinen puoluekokous Espoossa lokakuussa 2023.

Elämäkerta

Nuoruus 

Stubb syntyi Helsingissä 1. huhtikuuta 1968. Hän asui lapsuutensa Helsingin Lehtisaaressa. Stubb pelasi lapsena jääkiekkoa IFK:ssa aina B-juniori-ikään asti. Hän alkoi harrastamaan golfia 12-vuotiaana Talin golfkentällä ja pääsi lukio-ikäisenä Suomen nuorten maajoukkueeseen. 

Stubbia pidettiin nuoruudessaan suosittuna ja hauskana nuorena miehenä. Stubbia on syytetty myös koulukiusaamisesta, ja hän on pyytänyt haastattelussa nuoruutensa virheitä anteeksi.

Stubb vietti yhden lukuvuoden vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa Mainland High Schoolissa Floridan Daytona Beachissa, missä hän suoritti high school diploman vuonna 1986. Stubb valmistui ylioppilaaksi vuonna 1988 helsinkiläisestä Gymnasiet Lärkanista. Kertomansa mukaan Stubbia kiinnostivat nuorena liiketalouden opinnot.

Stubb suoritti varusmiespalveluksensa Kaartin jääkärirykmentissä. Hän on kertonut, että ainut asia, joka häntä on jäänyt elämässä harmittamaan, on Reserviupseerikouluun hakeutumatta jättäminen. Stubbilla oli jo paikka aliupseerikurssille, mutta opinnot Furman Universityssä olivat alkamassa, joten hän joutui lähtemään Yhdysvaltoihin kahdeksan kuukauden palveluksen jälkeen.

Koulutus 

Vuonna 1993 Stubb suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Furman Universityssa Etelä-Carolinassa. Hän opiskeli Furmanissa muun muassa valtio-oppia, kansainvälistä politiikkaa ja taloustiedettä. Stubb palkittiin valmistuvan vuosikurssinsa parhaana opiskelijana.

Stubb suoritti vuonna 1994 Pariisissa Sorbonnen yliopistossa Diplôme de Langue et Civilisation Française -kielidiplomin. Opinnot keskittyivät ranskan kieleen, kulttuuriin ja sivilisaatioon.

Stubb suoritti vuonna 1995 valtio-opin Master of Arts -tutkinnon Bruggen College of Europessa. Bruggessa Stubbin opinnot keskittyivät EU-asioihin.

Vuonna 1999 Stubb väitteli tohtoriksi kansainvälisistä suhteista London School of Economicsissa. Väitöskirjan aiheena oli Euroopan unionin joustava yhdentyminen ja Amsterdamin sopimus.

Ura ennen politiikkaa 

Stubb työskenteli 1995–1997 tutkijana Suomen ulkoasiainministeriössä ja 1997–1999 Suomen Akatemiassa. Hän oli 1999–2001 erikoistutkijana Suomen EU-edustustossa Brysselissä. Vuosina 2000–2007 Stubb oli vieraileva professori College of Europessa. 

Stubb oli 2001–2003 Euroopan komission italialaisen puheenjohtaja Romano Prodin poliittinen neuvonantaja ja 2003–2004 erityisasiantuntija Suomen EU-edustustossa ja vastasi institutionaalisista kysymyksistä ja suomalaisten rekrytoimisesta EU-instituutioihin. Hän oli mukana neuvottelemassa Amsterdamin ja Nizzan sopimuksista ja toimi suurlähettiläs Antti Satulin avustajana.

Stubb on julkaissut useita kirjoja ja akateemisia artikkeleita. Hän on myös toiminut kolumnistina useissa lehdissä, muun muassa Financial Timesissa. Vuonna 2007 hän oli europarlamentaarikkona The Economist -lehden vieraileva bloggaaja.

Poliittinen ura

Europarlamentaarikkona 2004–2008

Stubb lähti politiikkaan varsinaisesti vasta vuoden 2004 alussa asettuessaan kokoomuksen europarlamenttiehdokkaaksi. Häntä pidettiin älykkäänä EU-asiantuntijana, ja useimmat puolueet olivat halunneet hänet ehdokkaakseen.

Stubb valittiin Euroopan parlamenttiin kesäkuun 2004 europarlamenttivaaleissa, joissa hän sai toiseksi eniten ääniä (115 224) koko Suomessa.

Euroopan parlamentissa Stubbin luottamustoimia olivat perussopimusvaliokunnan ja talousarvion valvontavaliokunnan jäsenyys sekä sisämarkkinavaliokunnan ja ulkoasiainvaliokunnan varajäsenyys. Stubb ajoi vahvasti Euroopan unionin Lissabonin sopimuksen hyväksymistä ja arvioi kesällä 2007 uuden perustuslaillisen sopimuksen olleen voitto Euroopalle.

Europarlamentaarikkona Stubb piti aktiivisesti yhteyttä suomalaisiin yhteiskunnallisiin vaikuttajiin. Hän järjesti europarlamentaarikkovuosinaan jopa sadoille suomalaisille vaikuttajille matkoja Brysseliin, joiden ohjelmaan kuului jonkun korkean tason EU-vaikuttajan tapaaminen sekä päivällinen Stubbin kotona.

Ulkoministerinä 2008–2011

Huhtikuussa 2008 ulkoasiainministeri Ilkka Kanerva erosi tehtävästään tekstiviestikohun seurauksena. Ollessaan perheensä kanssa Levillä Kittilässä Stubb sai puhelun pääministeri Jyrki Kataiselta, joka kysyi, onko Stubb käytettävissä ulkoministerin tehtävään. Aikaa päättää oli 24 tuntia. Stubb suostui ja hänet nimitettiin 4. huhtikuuta 2008 ulkoministeriksi.

Syksyllä 2008 Stubb asetti ulkoministeriöön Suomen maabrändivaltuuskunnan, jonka johtoon tuli Jorma Ollila. Keskustan elinkeinoministeri Mauri Pekkarinen ja ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Paavo Väyrynen kritisoivat Stubbin puuttuvan heidän toimialoihinsa. 

Ulkoministerikaudellaan Stubb pyrki uudistamaan ulkoasiainhallintoa esimerkiksi keventämällä hallintoa, karsimalla edustustoverkostoa sekä hyödyntämällä Facebookin ja Twitterin kaltaista viestintätekniikkaa. Stubbin ehdotuksen mukaan erilaiset päällekkäiset rakenteet, kuten UM-edustustot, Finpro, Tekes ja Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituutit tuli pyrkiä kokoamaan saman katon alle niiden vaikuttavuuden maksimoimiseksi. 

Stubb valitsi hieman ennen Kiviniemen hallituksen eroa diplomaattiavustajansa Päivi Pohjanheimon ulkoministeriön Eurooppa-osaston Keski-, Länsi- ja Etelä-Euroopan yksikön päälliköksi, mikä herätti keskustelua poliittisten virkanimityksien oikeutuksesta, sillä tehtävää haki myös kokeneempia henkilöitä. Stubbia arvosteltiin myös aikaisemmasta EU-sihteeristön apulaispäällikkö Jori Arvosen nimityksestä. Stubb puolustautui kertomalla, että hän oli yrittänyt tehdä ulkoministeriössä sukupolvenvaihdoksen. Stubb kommentoi, ettei hän käyttänyt nimityksissä kriteerinä pelkästään virkaikää, vaan ”katsoi koko palettia”. Teoksessaan Entä tähtein tällä puolen (2011) ulkoasiainneuvos Juhani Suomi kirjoittaa, että kokeneet virkamiehet suhtautuivat Stubbiin vähätellen ja jopa häpeillen.

Ulkoministerikaudellaan Stubb oli ETYJin puheenjohtaja. Georgian sodan tapahtumia Stubb analysoi maailmanpoliittisena käänteenä. Stubb pyysi Suomen suurlähettiläiltä analyysit Venäjästä ja maailman tapahtumista. Nimetön yhteenveto analyyseistä julkaistiin Helsingin Sanomissa. Analyyseistä paljastui, että suurlähettiläät pitivät tapahtumia kansainvälisen politiikan herätyskellona ja olivat yksimielisiä siitä, että yhteistyö vahvistuneen Venäjän kanssa perustuu yhteisiin etuihin, ei yhteisiin arvoihin kuten demokratiaan. Entinen ulkoministeri Pertti Paasio (SDP) arvosteli Stubbin toimintaa ”Helsingin Sanomien toimittajana”, ja professori Juhani Suomi arvosteli avoimuutta Suomen edun vastaisena. Myös Paavo Väyrynen haukkui Stubbin linjan.

Ministerinä ollessaan Stubb oli mukana rauhaa edistävässä toiminnassa. Heinäkuussa 2010 hän kutsui Al-Jazeeran pääjohtajan ja presidentti Martti Ahtisaaren Suomi-areenaan keskustelemaan median roolista konfliktien ratkaisemisessa. Stubb vieraili Lähi-idässä lokakuussa 2010 ja keskusteli Lähi-idän konfliktista myös Yhdysvaltain ulkoministeri Hillary Clintonin kanssa. Stubb ja Ruotsin ulkoministeri Carl Bildt esittivät syksyllä 2010 EU:lle rauhaninstituutin perustamista. Stubb oli vuonna 2011 järjestämässä Ahtisaari-päiviä. Tapahtuman oli tarkoitus muodostua jokavuotiseksi globaaliksi rauhanneuvottelutapahtumaksi, jossa keskusteltaisiin ajankohtaisista kriiseistä ja koulutettaisiin suomalaisia kriisinhallinnan asiantuntijoita.

Stubbin kaudella ulkoministeriö julkaisi syksyllä 2009 ihmisoikeuspoliittisen selonteon. Tammikuussa 2011 Stubb ja EU:n ulkoministeri Catherine Ashton työskentelivät auttaakseen satoja pahoinpideltyjä ja vangittuja oppositioaktivisteja Valko-Venäjällä. Myöhemmin Stubb tapasi Valko-Venäjän oppositiojohtaja Vladimir Nekljajevin tyttären Eva Nekljajevan Helsingissä.

Eurooppa- ja ulkomaankauppaministerinä 2011–2014 
Stubb oli eduskuntavaaleissa ehdokkaana ensimmäistä kertaa vuonna 2011 ja tuli valituksi 41 768 äänellä. Hän oli puolueensa suurin ja koko maan toiseksi suurin ääniharava Timo Soinin jälkeen. Hänet nimitettiin Kataisen hallituksen Eurooppa- ja ulkomaankauppaministeriksi.

Stubbilla on ollut vaalirahoitusilmoituksen mukaan esimerkiksi vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa yli 100 000 euron vaalikampanja. Vuoden 2011 vaaleissa hän sai kampanjaansa eniten vaalirahoitusta kaikista ehdokkaista. Omaa rahaa hän ei kuitenkaan käyttänyt, vaan rahat tulivat erilaisina tukina. Vaalirahoitusta hänelle ovat antaneet muun muassa pankkiiri Björn Wahlroos sekä sijoittajat John Lindfors ja Mikko Laakkonen.

Ministerinä Stubb asetti Matti Alahuhdan vetämän työryhmän pohtimaan Suomen taloudellisten ulkosuhteiden kehittämistä. Työryhmän aloitteesta perustettiin Team Finland -verkosto edistämään Suomen asiaa maailmalla. Helmikuussa 2014 Stubb arvioi Team Finlandin vauhdittaneen Suomen vientiä muun muassa vienninedistämismatkojen kautta, mutta kehitettävää olisi yhä erityisesti kotimaassa alueellisen yhteistyön tehostamisessa.

Tammikuussa 2014 Stubb nimettiin kokoomuksen ehdokkaaksi EU-vaaleihin 2014. Hän sai lähes 150 000 ääntä ja oli vaalien ääniharava.

Stubb asettui huhtikuussa 2014 tavoittelemaan kokoomuksen puheenjohtajan paikkaa Jyrki Kataisen väistyessä tehtävästä kesäkuun 2014 puoluekokouksessa. Stubbia asettui tukemaan kymmenen kokoomuksen eduskuntaryhmän kansanedustajaa, muiden muassa Leena Harkimo, Harri Jaskari, Raija Vahasalo ja Sinuhe Wallinheimo. Stubb voitti Lahden puoluekokouksessa ratkaisevalla toisella äänestyskierroksella Paula Risikon, ja hänet valittiin Kokoomuksen puheenjohtajaksi.

Pääministerinä 2014–2015

Stubbin hallitus aloitti 24. kesäkuuta 2014. Uusina ministereinä aloittivat ulkomaankauppa- ja eurooppaministeri Lenita Toivakka, sosiaali- ja terveysministerinä Laura Räty ja maa- ja metsätalousministeri Petteri Orpo. Paula Risikko siirtyi liikenne- ja kuntaministeriksi. Vihreiden erottua hallituksesta syyskuussa 2014 Stubb nimitti ympäristöministeriksi ensimmäisen kauden kansanedustaja Sanni Grahn-Laasosen.

Stubbin pääministerikaudella Suomen hallitus teki periaatepäätöksen ydinvoimalan rakentamisen sallimisesta Pyhäjoelle Venäjän valtion omistaman Rosatomin kanssa. Ratkaisua arvosteltiin, koska samaan aikaan Euroopan unioni oli asettanut Venäjälle talouspakotteita sen Ukrainaan kohdistamien sotatoimien vuoksi. Stubb piti kritiikkiä russofobisena. Vuonna 2022 Stubb myönsi, että venäläisen Rosatomin mukaan ottaminen ydinvoimalahankkeeseen oli virhe.

Pääministerin tehtävässä toimiessaan Stubb otti kantaa tasa-arvoisen avioliittolain puolesta.

Valtiovarainministerinä 2015–2016 
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Stubb sai Juha Sipilän ja Timo Soinin jälkeen kolmanneksi eniten ääniä. Vaaleissa suurimmaksi puolueeksi nousi Suomen Keskusta, minkä perusteella puolueen puheenjohtaja Juha Sipilä sai hallitustunnustelijan tehtävän. Hallitusneuvottelut alkoivat 8. toukokuuta 2015 keskustan, perussuomalaisten ja kokoomuksen kesken. Puolueet julkaisivat hallitusohjelmansa 27. toukokuuta 2015 ja ilmoittivat Stubbin nousevan uuden hallituksen valtiovarainministeriksi. Kesäkuussa Stubb osallistui Bilderberg-ryhmän kokoukseen.

Marraskuussa 2015 Stubb sanoi eduskunnan kyselytunnilla 90 prosentin hallintarekisteriä koskevista asiantuntijalausunnoista olevan myönteisiä, vaikka todellinen luku oli kymmenen prosenttia. Oikeuskanslerin mukaan Stubb ei tehnyt virhettä tahallaan ja virhe nopeatahtisessa keskustelussa pelkästä esitysluonnoksesta oli ymmärrettävää. Hallituspuolueet päättivät lopulta jättää hallintarekisterin pois arvopaperikeskusasetuksesta aikataulusyiden vuoksi.

Marraskuussa 2015 tapahtui Tampereen Koskikeskuksessa välikohtaus, jossa Kommunistisen nuorisoliiton entinen puheenjohtaja Simo Suominen heitti Stubbin kasvoille kolajuomaa. Ennen heittoa Stubbia oli nimitetty valehtelijaksi ja leikkaajaksi. Pirkanmaan käräjäoikeus tuomitsi Suomisen 35 päiväsakkoon kunnianloukkauksesta ja lievästä vahingonteosta.

Maaliskuussa 2016 kokoomuksen kenttäjohto julkaisi kirjeen, jossa pyydettiin puheenjohtaja Stubbille työrauhaa. Ennen kirjeen julkaisemista oli huhuttu Stubbin mahdollisesti jättävän puheenjohtajuuden ennen kesän puoluekokousta. Kirjeen nähtiin ilmentävän kokoomuksen jakautuneisuutta ja tyytymättömyyttä puoluejohtoon. Stubb kertoi myöhemmin osallistuneensa kirjeen valmisteluun ja olleensa yhteydessä kirjeen allekirjoittajiin. Viikkoa myöhemmin kansanedustaja Elina Lepomäki (nyk. Valtonen) kertoi haastavansa Stubbin puheenjohtajakisassa. Myöhemmin myös sisäministerinä toiminut Petteri Orpo ilmoitti asettuvansa ehdolle. 11. kesäkuuta 2016 järjestetyssä Kokoomuksen puoluekokouksessa Stubb tuli toiseksi ja joutui luopumaan puheenjohtajuudesta. Hän ei halunnut jatkaa ministerinä Sipilän hallituksessa, vaikka hänelle tarjottiin ulkomaankauppa- ja kehitysministerin paikkaa. Hän kuitenkin jatkoi Kokoomuksen rivikansanedustajana.

Ministerikausien jälkeen

Jan Vapaavuoren noustua Helsingin pormestariksi Stubbista tuli kesällä 2017 hänen seuraajansa Euroopan investointipankin varapääjohtajana. Hänelle myönnettiin vapautus kansanedustajantyöstä 30. heinäkuuta 2017 alkaen. Stubbin tilalle eduskuntaan nousi Pia Kauma. Euroopan investointipankissa Stubb työskenteli tammikuuhun 2020 saakka. 

Stubb aloitti marraskuussa 2017 Martti Ahtisaaren seuraajana konfliktinratkaisujärjestö Crisis Management Initiativen hallituksen puheenjohtajana. Stubbin omaelämäkertateos Alex ilmestyi 2017.

Stubb pyrki Euroopan kansanpuolueen kärkiehdokkaaksi valittaessa Euroopan komission puheenjohtajaa. EPP teki päätöksen kärkiehdokkaastaan Helsingin puoluekokouksessa 8. marraskuuta 2018. Stubb sai äänistä alle neljäsosan eikä tullut valituksi. Marraskuussa 2020 kysyttiin Stubbin halukkuudesta Helsingin pormestariksi, mutta sitä ei ollut, vaan hän tarjosi puolueensa kärkiehdokkaaksi Kirsi Pihaa.

Vuodesta 2020 Stubb on työskennellyt  Firenzessä sijaitsevan Euroopan yliopistoinstituutin (EUI) School of Transnational Governance -keskuksen johtajana sekä professorina. Ukrainan sodan alettua hän on toiminut asiantuntijana lukuisissa kansainvälisissä medioissa ja kommentoinut sotaa muun muassa Suomen sekä Naton näkökulmasta. Haastatteluja hän on antanut muun muassa CNN:lle, BBC:lle ja Ruotsin sekä Ranskan televisioille.

Presidentinvaalit 2024 

Stubbia pidettiin mahdollisena ehdokkaana vuoden 2024 presidentinvaaleissa. Kesäkuussa 2023 Stubb kertoi olevansa valmis harkitsemaan ehdolle asettumista vakavasti, jos häntä ehdolle pyydettäisiin. Elokuussa 2023 kokoomuksen puheenjohtaja Petteri Orpo pyysi puoluehallituksen valtuutuksella Stubbia puolueen presidenttiehdokkaaksi ja Stubb suostui pyyntöön.

Stubb aloitti presidentinvaalikampanjansa kiertämällä Suomen 13 vaalipiiriä ja tapaamalla kokoomuksen kenttäväkeä sekä kansalaisia. Kiertue alkoi Kanta- ja Päijät-Hämeestä syyskuussa 2023 ja päättyi Pohjois-Karjalaan sekä Pohjois-Savoon lokakuussa 2023. 

Virallisesti Stubb nimetään kokoomuksen presidenttiehdokkaaksi 28. lokakuuta 2023 Espoon Dipoli-kongressikeskuksessa pidettävässä ylimääräisessä puoluekokouksessa.

Vaalimenestys

Europarlamenttivaalit 

 2004: 115 224 ääntä (valittu)
 2014: 148 190 ääntä (valittu)

Eduskuntavaalit 

 2011: 41 768 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, valittu)
 2015: 27 129 ääntä (Uudenmaan vaalipiiri, valittu)

Poliittisia näkemyksiä

EU-politiikka 

Stubb on sanonut olevansa ”EU-nörtti”. Hän on ajanut Euroopan unionin laajentumista ja integraation syventämistä. Vuonna 2009 Stubb kannatti Turkin EU-jäsenyyttä.. EU:n ulkoministerikokouksessa syyskuussa 2010 hän ilmaisi, että Turkki on vaikutusvaltaisempi toimija kuin mikään yksittäinen EU-maa tai koko Euroopan unioni yhteensä. Stubbin mukaan Turkki on tärkeä toimija Lähi-idässä, Irakissa, Iranissa ja muualla Aasiassa. Lisäksi sillä on vaikutusvaltaa alueilla kuten Länsi-Balkan ja Afrikan sarvi. Stubb kannatti Turkin EU-jäsenyysneuvottelujen jatkamista ja yhteistyön tiivistämistä Turkin kanssa näiden seikkojen perusteella. Syksyllä 2010 Stubb osallistui neuvotteluihin Serbian EU-jäsenhakemuksesta ja muut EU-johtajat päätyivät kannattamaan Stubbin ehdotusta. Ulkoministerinä Stubb osoitti tukensa myös Montenegron EU-jäsenyysprosessille. Stubbin mielestä pääministerin tärkein tehtävä on johtaa Suomen EU-politiikkaa.

Ulko- ja turvallisuuspolitiikka 

Stubb on ollut pitkään avoimesti Suomen Nato-jäsenyyden kannattaja. Ollessaan europarlamentaarikko hän kritisoi voimakkaasti Suomessa käytävää Natoon liittyvää ulko- ja turvallisuuspoliittista keskustelua. Marraskuussa 2010 Stubb kieltäytyi kommentoimasta vuotaneita WikiLeaks-dokumentteja, joissa hänen poliittinen avustajansa Jori Arvonen kertoi Yhdysvaltain lähetystön poliittisen osaston päällikölle Natoon myönteisesti suhtautuvan kokoomuksen johtavan Suomessa galluppeja ja puolueen johdon näkevän johtavansa seuraavaa hallitusta ja vievän Suomen Naton jäseneksi.

Julkisuudessa Stubb on puolustanut maahanmuuttoa ja monikulttuurisuutta muun muassa Kokoomusnuorten kantoja vastaan. Vuoden 2014 linjapuheessaan hän korosti Suomen verkottuneisuutta muuhun maailmaan ja totesi, ettei sisä- ja ulkopolitiikkaa voi erottaa toisistaan.

Vuonna 2009 Gazan sodan yhteydessä Israelin armeija tuhosi Kirkon ulkomaanavun rahoittaman sairaalaklinikan. Haastattelussa Stubb vertasi klinikan tuhoamista matkapuhelimen varastamiseen ja totesi, että Kirkon ulkomaanapu haluaa vain markkinoida itseään ja nostaa brändiään vaatimalla tuhoamisen tutkintaa.

Venäjä 

Vuonna 2008 Stubb kiirehti ulkoministerinä viisumivapautta Venäjän kanssa. Stubbin mielestä Suomen tulisi harkita uudelleen varovaista ja jarruttavaa suhtautumistaan Venäjän viisumivapauteen. Stubbin mielestä viisumivapaus ja vapaakauppa edistäisi myös Venäjän demokratian kehitystä. Stubbin mielestä Venäjä-suhdetta olisi ollut tarpeen modernisoida ja moitti uussuomettunutta ilmapiiriä, joka ei huomioi Venäjän radikaalia muutosta vuodesta 1991 vuoteen 2008. Stubb oli tuolloin huolissaan Venäjän oikeusvaltiokehityksestä, mutta piti maata Suomelle tärkeänä kauppakumppanina. Stubb jatkoi viisumivapauden esilläpitoa myös eurooppa- ja ulkomaankauppaministerinä 2013. Tuolloin hän kuvasi aiheen olevan hänelle ikuisuusaihe. 

Pääministerinä toimiessaan Stubb kertoi Eduskunnan lähetekeskustelussa pitävänsä Fennovoiman ydinvoimahanketta täysin energiapoliittisena ratkaisuna. Stubb kertoi pitävänsä kansalaiskeskustelua Rosatomin roolista jopa russofobiana. Stubbin mukaan keskustelussa on yritetty luoda Venäjä-pelkoa energiapoliittiseen ratkaisuun. Lokakuussa 2009 Stubb ei myöskään pitänyt Nordstream-kaasuputkea ulko- ja turvallisuuspoliittisena kysymyksenä. Stubb piti hyvänä Venäjän ja Euroopan keskinäisen riippuvuuden kasvattamista.

Lokakuussa 2022 Stubb myönsi tehneensä aikoinaan neljä virhearviota Venäjän suhteen: venäläisten viisumivapauden ajaminen, Nordstream-hankkeen ulko- ja turvallisuuspoliittisten vaikutusten esille nostamatta jättämisen, Rosatomin mukaan ottamisen ydinvoimahankkeeseen ja Nato-jäsenyyden edistämättä jättämisen virassa ollessaan.

Kiina 

Vuonna 2014 Stubb näki pääministerinä erityistä yhteistyöpotentiaalia Kiinan kanssa erityisesti cleantechissä ja energiatehokkuudessa. Stubbin mukaan Suomella ja Kiinalla oli tuolloin hyvät ja dynaamiset suhteet. Tammikuussa 2017 Stubb analysoi Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin ja Kiinan presidentti Xi Jinpingin uudenvuodenpuheita Dagens Industrissa. Stubbin arvion mukaan edessä on vallansiirtymä, jossa Kiinasta tulee vapaakaupan, markkinatalouden ja globalisaation johtaja. Stubbin mukaan Xi Jinpingistä tuli Davosin Maailman talousfoorumissa ”sankari kaikille, jotka puhuvat globalisaation puolesta”. Vuonna 2012 Stubb sanoi, että politiikan jakolinja on nykyisin globalisteissa ja lokalisteissa. Vuonna 2010 ulkoministerinä toiminut Stubb ei halunnut kommentoida New York Timesin Wikileaks-aineiston perusteella tekemään uutisointia, jonka mukaan Kiina olisi painostanut Suomea olemaan ottamatta vastaan Guantanamon vankileiriltä vapautuneita uiguureja.

Yhdysvallat 

Stubb on kannattanut vapaakauppa-alueen muodostamista Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välille. Stubb on pitänyt hyvänä, että vapaakauppasopimus johtaa yhä tiiviimpään Yhdysvaltain ja EU:n talouksien liittoon. Stubb on kertonut uskovansa, että on sitä parempi, mitä enemmän taloutta integroidaan ja mitä enemmän lisätään keskinäistä riippuvuutta. Stubb piti vuoden 2016 Brexitiä ja Donald Trumpin valintaa pahoina iskuina.

Syksyllä 2023 Stubb piti tärkeänä Suomen ja Yhdysvaltojen välisen puolustusyhteistyön DCA-sopimuksen nopeaa edistämistä. Hän näkee kahdenvälisen sopimuksen olevan itsenäisen, uskottavan puolustuksen sekä Nato-jäsenyyden rinnalla tärkeimpiä turvallisuuden takaajia.

Arvopolitiikka 

Stubb on kertonut olevansa liberaali. Vuonna 2005 hän tyrmäsi olevansa konservatiivi. Stubb totesi, ettei oikeistopuolueessa toimiminen tarkoita automaattisesti koti, uskonto ja isänmaa -arvomaailmaa. Vuonna 2014 Stubb kertoi Snellman-säätiön tilaisuudessa olevansa konservatiivi liberaalin vaatteissa. Tuolloin hän sanoi uskovansa vahvasti kotiin, uskontoon ja isänmaahan. 

Stubb on sanonut olevansa feministi siinä mielessä, että kannattaa sukupuolten välistä tasa-arvoa. Hän on korostanut yksilönvapautta, ja hänen mielestään nyky-yhteiskunnan tulisi keskittyä "holhoamisen ja tasapäistämisen" sijasta tasa-arvoon. Stubbin mielestään hyvinvointia ei tuota valtio, vaan yksilöt ja yritykset 

Stubb on ajanut vähemmistöjen oikeuksia. Euroopan parlamentissa hän oli seksuaalitasa-arvoverkoston (LGBT Intergroup) varapuheenjohtaja. Vuonna 2010 Stubb oli Helsinki Pride -tapahtuman suojelija. Hän kannatti myös sukupuolineutraalia avioliittolakia. Marraskuussa 2010 Stubb esiintyi TEDx Helsinki -tapahtumaa varten tehdyllä videolla, jossa rohkaistiin seksuaalisen suuntautumisensa kanssa painivia. Stubb on osallistunut vammaisten tukemiseen kansainvälisillä foorumeilla. Syksyllä 2010 Stubb ja suomalainen viittomakielinen rap-artisti Signmark ideoivat Silent Shout -tapahtuman, jolla kerättiin tukea viittomakielisille. Syyskuussa 2010 Stubb nimesi Signmarkin erityisedustajakseen, jonka tehtävänä oli tuoda esiin vammaisten ihmisoikeuksia kansainvälisillä foorumeilla.

Stubbin mielestä Suomen evankelis-luterilainen kirkko ottaa ulkomaanavun, diakonian ja hengellisen työn kautta yhteiskunnallista roolia. Hänen mukaan kirkollla on historiassa ollut arvoa hengellisenä kotina, kasvattajana ja kulttuurin lähteenä.

Muut kysymykset 

Kielikysymyksissä Stubb on kannattanut kieltenopetuksen aloittamisiän aikaistamista ja ehdottanut englannin ja ruotsin kielten opiskelun aloittamista jo peruskoulun ensimmäisellä luokalla. Hän on arvostellut pakkoruotsi-termiä ja toivonut aiheesta kiihkoilun sijaan avointa ja järkiperäistä keskustelua.

Kritiikkiä 

Keväällä 2016 Jan Vapaavuori moitti kirjaansa Puoliholtiton Suomi liittyen, kuinka narsistista persoonallisuushäiriötä sairastavien annetaan edetä politiikan huipulle. Vapaavuori viittasi Stubbiin, jolle Vapaavuoren mielestä politiikan sisällöillä on vain välinearvo omaan julkisuuskuvaansa.

Eduskunnan entinen talouspäällikkö, kokoomuslainen itsekin, Pertti J. Rosila kritisoi Stubbia kesäkuussa 2019 julkaistussa Herrahissin vauhdissa -kirjassaan. Hänen mukaansa Stubb on suomalaisen politiikan vuosikymmenen suurin floppi, jolla oli "täysin epärealistiset luulot itsestään". Rosilan mukaan Stubbin osaamattomuus yhdistyi narsismiin. Osaamattomuus näkyi Rosilan mukaan siten, että pääministeriksi tultuaan vuonna 2014 Stubb oli täysin tietämätön Suomen sisäpolitiikasta. Rosila kritisoi myös Stubbin ministerivalintoja sekä johtamistapaa. Stubb nimesi eduskuntaryhmän keskuudessa arvostetun ministeri Jari Koskisen tilalle Petteri Orpon. Rosilan mukaan hän käyttäytyi epäkohteliaasti ja halveksuen niitä puolueen poliitikkoja kohtaan, joista hän ei arvellut hyötyvänsä. Rosilan mukaan Stubb kertoi Elina Lepomäelle vuonna 2016, kun hän haastoi Stubbin puheenjohtajavaalissa, ettei tällä ole tulevaisuutta puolueessa. Sittemmin eduskuntavaaleissa 2019 Lepomäki nousi kokoomuksen äänikuningattareksi.

Yksityiselämä

Perhe-elämä 
Stubb tapasi vuonna 1994 Bruggen College of Europessa opiskellessaan englantilaisen asianajajan Suzanne Innesin ja alkoi seurustella tämän kanssa. Stubb ja Suzanne Innes-Stubb menivät naimisiin vuonna 1998. Innes-Stubb on nykyisin Suomen ja Britannian kaksoiskansalainen. Parilla on vuosina 2001 ja 2004 syntyneet lapset.

Stubb asui europarlamenttikautenaan Belgiassa Brysselin ulkopuolella sijaitsevassa Rixensartissa, kunnes muutti perheineen Espoon Tapiolaan loppuvuodesta 2008. Sittemmin Stubb muutti Espoon Westendiin.

Isku Stubbien kotiin 2015
Stubbin Westendin kotiin tehtiin yöllä elokuussa 2015 ilmakivääri-isku ja rikottiin talon ovia ja ikkunoita. Espoon käräjäoikeus tuomitsi syyskuussa 2016 22-vuotiaan helsinkiläismiehen kuuden kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä kotirauhan rikkomisesta, neljästä vahingonteosta ja varkaudesta, joista Stubbin kotiin tehtyyn iskuun liittyivät törkeä kotirauhan rikkominen ja yksi vahingonteko.

Suku
Stubbin isä on jääkiekkovaikuttaja Göran Stubb ja äiti perheen yrityksessä sekä kotiäitinä työskennellyt Christel Stubb (1943-2008). Hänen perhetaustansa on kaksikielinen: isä on ruotsinkielinen ja äiti suomenkielinen.

Stubbilla on pikkuveli, Nicolas Stubb. 

Äitinsä puolelta Stubb kuuluu Kokemäeltä lähtöisin olevaan Setälän sukuun, jonka tunnetuin jäsen on 1800–1900-lukujen vaihteen molemmin puolin vaikuttanut kansanedustaja, ministeri ja kielentutkija E. N. Setälä. Stubbin isoisä Kai Setälä varttui Lieksassa kolmen veljensä kanssa.

Kielitaito
Stubbin äidinkielet ovat suomi ja ruotsi. Lisäksi hän puhuu englantia, ranskaa, saksaa ja italiaa.

Urheilu ja harrastukset

Stubb on aktiivinen kuntourheilija ja osallistuu säännöllisesti maratoneihin ja triathloneihin. Hänen maratonennätyksensä on 3.08.26. 

Stubb pelasi nuorena jääkiekkoa HIFK:ssa B-junioreihin asti. Golfissa hänellä on PM- ja EM-edustuksia maajoukkueessa vuosina 1986–1990.

Liikunnan lisäksi Stubb harrastaa lukemista. Stubb on ollut lapsesta saakka SM-liigassa pelaavan HIFK:n kannattaja ja käy säännöllisesti katsomassa otteluita Helsingin jäähallissa.

Uskonto
Stubb kuuluu  Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Hän on kertonut saaneensa suomalaisen perinnekristillisen kasvatuksen ja että kristinusko ja sen perinteet ovat vahva osa hänen identiteettiään. Stubb on kertonut kolmen asian, mielen, kehon ja sielun, tuovan hänelle henkilökohtaisesti merkitystä elämässä. Hän pitää uskontoa yksityisasiana.

Stubb on kertonut jatkavansa presidentin uudenvuodenpuheessa perinnettä Jumalan siunauksen toivottamisesta, mikäli tulee valituksi presidentiksi.

Tunnustukset 
Stubb valittiin Vuoden positiivisimmaksi suomalaiseksi vuonna 2009. 

Lappeenrannan teknillinen yliopisto promovoi Stubbin kesäkuussa 2012 kauppatieteiden kunniatohtoriksi. Furman University, Stubbin entinen opinahjo, promovoi Stubbin kunniatohtoriksi vuonna 2017.

Stubb on saanut myös Schwarzkopf-säätiön palkinnon, joka myönnetään nuorten eurooppalaisten arvostamille poliitikoille.

Julkaisut

Lähteet

Aiheesta muualla

 Alexander Stubbin kotisivu.
 
 
 Alexander Stubb European University Instituten sivuilla. 

Kansallisen Kokoomuksen poliitikot
Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtajat
Kansanedustajat
Suomen pääministerit
Suomen ulkoasiainministerit
Suomen ulkomaankauppaministerit
Suomen valtiovarainministerit
Kansallisen Kokoomuksen europarlamentaarikot
Uudenmaan vaalipiiri
Vuonna 1968 syntyneet
Elävät henkilöt
Seulonnan keskeiset artikkelit