Kalvinismi

Kalvinismi on protestanttisen kristinuskon oppisuunta, joka sai nimensä ranskalaissyntyisen Jean Calvinin mukaan. Laajemmassa merkityksessään nimitystä kalvinismi käytetään synonyyminä reformoidulle kirkolle.

Protestantismin merkitys laajentui 1500-luvulla pian koskemaan myös muitakin kuin kirkkoa ja Martti Lutheria, esimerkiksi Sveitsissä reformaatio oli Saksaa enemmän poliittinen ja yhteiskunnallinen liike. Sveitsin tärkeimmän reformaattorin Ulrich Zwinglin ja Lutherin yhteistyön rapautuessa kehittyi protestanttisuuden toinen haara, reformoitu kirkko, joka nojaa Zwinglin ja Calvinin oppeihin. Kansallisesta ja teologisesta perinteestä riippuen reformoidun kirkon edustajista käytetään nimitystä reformoidut, kalvinistit tai presbyteriaanit.

Lutherin ja Calvinin erona on, että Luther säästi katolisesta kirkosta suurimman osan siitä mitä Raamattu ei suoranaisesti kieltänyt, Calvin ja Zwingli taas poistivat kirkosta kaiken mitä Raamattu ei määrännyt.

Oppi

Tunnustus ja kirkkojärjestys (1559) 
Vuoden 1559 kansallisysynodissa hyväksyttiin kalvinismin oma tunnustus. Kalvinismi hylkäsi episkopalismin ja antoi piispan vallan ainoastaan Kristukselle. Erotuksena katolisesta kirkosta, kaikilla tosi seurakuntalaisilla oli sama valta. Maallinen esivalta sen sijaan oli Jumalan antama järjestys, mikäli se ei vastustanut Jumalan kaikkivaltaa.

Kalvinismin 5 kohdan muistisääntö 
1900-luvulla amerikkalaiset reformoidut teologit loivat TULIP-muistisäännön, joka pyrkii tiivistämään Dordtin kanonien (1618–1619) keskeiset viisi reformoitua oppia koskevaa päätöstä:

 T = Total depravity (täydellinen turmelus). Ihminen on niin synnin turmelema, ettei hän tahdo eikä edes kykene aitoon parannukseen tai pelastavaan uskoon ilman Jumalan uudestisynnyttävää voimaa. Ihminen ei voi mitenkään parantaa hengellistä tilaansa tai valmistaa itseänsä armon vastaanottamiseen. Syntiinlankeemuksen tuoma turmelus ulottuu koko ihmiseen, hänen ajatteluunsa, tunteisiinsa ja tahtoonsa niin, että hän on, mitä hengellisyyteen tulee, kuollut.

 U = Unconditional election (ehdoton armonvalinta). Ennen maailman luomista, Jumala armossansa valitsi oman tahtonsa ja päätöksensä mukaisesti jotkut ihmiset pelastukseen. Tämä valinta ei perustu mihinkään tekijään ihmisessä itsessään, ei mihinkään minkä Jumala olisi heissä ennalta nähnyt kuten uskoon, parannukseen, hyviin tekoihin, uskonratkaisuun tai yhteistyöhaluihinsa. Yksittäisen ihmisen pelastuksen syy on täysin Jumalassa eikä ihmisessä ollenkaan.

 L = Limited atonement (rajoitettu sovitus). Rajoitettu tai erityinen sovitus tarkoittaa sitä, että Kristus kärsi synnin täyden rangaistuksen kaikkien Jumalan valittujen puolesta. Hänen ristikuolemansa on tehokas sovitus, joka todella pelastaa kaikki ne, joiden puolesta Hän antoi itsensä alttiiksi. Näin Kristuksen sovitus ”rajoittuu” seurakuntaan: vain seurakunta (aidot uskovat) on sovitettu Jumalan kanssa.

 I = Irresistible grace (vastustamaton armo). Evankeliumia julistettaessa valitut kääntyvät Pyhän Hengen vastustamattoman sisäisen kutsun ansiosta, kun muut kovettavat sydämensä ja paatuvat edelleen. Kukaan ei pelastuisi, jos armo olisi vastustettavissa.

 P = Perseverance of the saints (ehdoton pelastusvarmuus). Isän valitsemat, Pojan sovittamat ja Pyhän Hengen uudestisynnyttämät ovat kolmiyhteisen Jumalan ikuisen rakkauden ja huolenpidon kohteita. Aidot uskovat ovat siirtyneet kuolemasta elämään, he kuuluvat Jumalan perheväkeen, heidän ikuinen kohtalonsa on Jumalan varmoissa käsissä ja he voivat asettaa luottamuksensa siihen, ettei Hän jätä työtänsä kesken.

Dordtin tai Dortrechtin päätösten lisäksi laajimmin levinneitä reformoituja uskontunnustuksia ovat Heidelbergin katekismus (1563) ja Westminsterin tunnustus (1647).

Monin osin kalvinistit kieltävät hyperkalvinismin kaksinkertaisen valinnan.

Historia 
Jean Calvin kuului toisen polven uskonpuhdistajiin joka eli vastauskonpuhdistuksen aikana. Calvin oli Geneven johtaja ja vartioi tiukasti Raamatun asemaa auktoriteettina. Genevestä tuli protestanttisuuden keskus, johon tuli hyökkäävää katollisuutta pakenevia intellektuellipakolaisia. Calvinin omaa perintöä on puritaanisuuden taustalla oleva taipumattomuus sekä näkyvän kirkko-organisaation korostaminen.

Genevessä kalvinismille muodostui idea, organisaatio ja koulutus. Geneven akatemiasta muodostui eurooppalainen instituuio, jossa oli Calvinin kuollessa 1500 opiskelijaa. Ranskalaiset papit muodostivat erityisen yhteenliittymän, Compagnie des Pasteursin, josta syntyi Jumalan valtakunnan levittämistyöhön valmis sukupolvi.

Kotimainen oppositio 
Kalvinilaisuudesta tuli sisäinen mahtitekijä, joka kapinoi ruhtinaan johtamia kansalliskirkkoja vastaan. Oppositio-liikkeenä kalvinismi sai vakaumuksellisia ja koulutettuja johtajia niistä miehistä, jotka olivat paenneet kotimaidensa uskonnollisia ja yhteiskunnallisia oloja. Näistä muodostui Ranskaan yli kahdentuhannen seurakunnan verkosto. Kotiinpaluunsa jälkeen he organisoivat uuden kirkon, jossa ryhmät verkostoituivat toisiinsa ”maanalaisin”, salaisin sitein. Monet hakivat hengellistä sisältöä Vanhan testamentin profeetoista jota kannatteli tunne Jumalan majesteettisuudesta.

Koko maahan muodostui verkosto tällaisia ryhmiä, jotka myöhemmin organisoituivat kirkolliseksi ja yhteiskunnalliseksi liikkeeksi. Kolportöörit leivittivät Geneven kirjapainosta salaisesti pieniä traktaatteja muualla Euroopassa oleviin seurakuntaan. Kalvinismi levisi laajasti. Erityisen vahvoja alueita olivat vanhat valdolaisseudut. Hugenotit saivat kannattajia mitä erilaisimmista väestökerroksista. Uskonolliset ja yhteiskunnalliset olosuhteet muodostivat yhdessä kalvinilaisuuden kasvualustan.

Synodiorganisaatio 
Kalvinismin uusi aikakausi alkoi kun liike organisoitui Geneven ulkopuolella, kansalliskirkollisella maaperällä. Ranskan ensimmäinen kansallissynodi kokoontui Pariisissa 1559, joka oli ensimmäinen valtakunnallinen uskonnollinen orgnaisaatio. Toivo evankelisesta Ranskasta, jota Calvin kuvasi Institutio Religionis Christianae-kirjassaan innoitti evankelisia aktiiviseen toimintaan. Edustajana oli Ranskan kunkin evankelisen seurakunnan pappi ja yksi vanhin. Pappien ja maallikoiden yhteisessä kokouksessa käsiteltiin sekä hengellisiä että poliittisia asioita.

Kansallissynodi koettiin uhkana myöhäiskeskiajan ruhtinasjohtoisessa katolisessa kansalliskirkossa. Kalvinilaisuuden katsottiin vaarantavan voimallaan sekä kirkon uskonnollisen yhtenäisyyden että ruhtinaan poliittisen johtoaseman kansakunnassa. Taistelusta tuli verinen sekä Ranskassa, Englannissa että Saksassa.

Kalvinismi eri maissa 
Skotlannin kirkko erosi katolisesta kirkosta vuonna 1560, kun parlamentti hyväksyi John Knoxin kalvinistisen uskontunnustuksen. Tämä johti sisällissotaan ja Maria Stuartin kukistumiseen. Jo aiemmin reformaattorina Skotlannissa toiminut Knox oli paennut maasta katolisen kuningatar Marian tultua valtaan ja tutustunut Calviniin Genevessä sekä ryhtynyt tämän kannattajaksi ja palannut vuonna 1559.

Kalvinismin oppeja 

 Raamattu on kristinuskon ainoa perusta, joka tarjoaa myös ohjeita yhteiskuntaelämää varten.

Tunnettuja kalvinisteja 
 Charles Spurgeon, saarnaaja
 William Carey, merkittävä lähetyssaarnaaja
 George Whitefield, saarnaaja
 J. I. Packer, teologi
 Francis Schaeffer, teologi
 R. C. Sproul, teologi ja pastori
 John Piper, teologi, saarnaaja ja kirjailija
 John MacArthur, pastori, opettaja ja kirjailija
 Robert L. Reymond, teologi ja kirjailija

Kalvinismi Suomessa 
Suomessa on muutamia kalvinistis-baptistisia seurakuntia, mutta ei yhtenäistä kalvinismiin nojautuvaa kirkkokuntaa. Pääkaupunkiseudulla selkeästi reformoitua perinnettä edustaa ainakin United Community Church sekä Espoon Kotikirkko. Myös Tampereella, Pietarsaaressa ja Jyväskylässä toimii seurakuntia, jotka omaavat kalvinistisen pelastuskäsityksen. Helluntaiherätyksen piirissä on viime aikoina ollut kalvinistista liikehdintää, jossa erityisesti liikkeen nuoret miehet ovat kiinnostuneet kalvinilaisesta teologiasta. Kalvinistisen teologian leviämistä edistävät Internet sekä yleistynyt englannin kielen taito.

Kalvinistisia ajatuksia esiintyy myös eri suuntausten sisällä. Ruotsi-Suomen valtakunnan sensuuri kielsi kalvinistisen kirjallisuuden, vaikkakin uskonpuhdistuksen alkuvuosikymmeninä 1500-luvun lopulla muuan muassa Kaarle IX kannatti kalvinismia. Sensuurin välttäneitä ja suomeksi julkaistuja teoksia olivat Thomas Wilcoxin Kallis hunajanpisara sekä John Bunyanin Kristityn vaellus. Autonomian aikana Suomessa vaikutti reformoiduista maista (mm. Skotlannista) tulleita sukuja ja henkilöitä, mutta nämä olivat yleensä sulautuneet uskonnollisesti luterilaiseen kirkkoon. 

Suomalainen luterilaisuus on perinteisesti suhtautunut kalvinistiseen teologiaan epäluuloisesti aina Ruotsin vallan ajoilta lähtien.  Professori Risto Saarisen mukaan tämä seikka käy ilmi muun muassa siinä, että Suomen evankelis-luterilainen kirkko ei ole halunnut liittyä Euroopan protestanttisten kirkkojen yhteisöön allekirjoittamalla niin kutsutun Leuenbergin konkordian. Asiakirjassa todetaan, että luterilaisten ja reformoitujen kirkkojen toisilleen asettamat vanhat oppituomiot ovat nykypäivänä perusteettomia.  

Vuonna 2022 Suomeen perustettiin kalvinistista baptismia edustava Suomen reformoitujen baptistiseurakuntien yhdyskunta.

Kalvinistisia seurakuntia Suomessa 
 Jyväskylän reformoitu baptistiseurakunta (Jyväskylä)
 Grace Baptist Church – Armon Baptistiseurakunta (Tampere)
 Agape International Baptist Church (Pedersöre)
 Christ Church of Oulu (Oulu)
 Espoon Kotikirkko (Espoo)

Katso myös 
 Protestanttinen etiikka ja kapitalismin henki
 Reformoidut kirkot

Liittyen aiheeseen 
 Etelä-Afrikan reformoidut kirkot
 Hugenotit
 Presbyteriaaninen kirkko
 Puritanismi
 Valdolaiset

Samankaltaisia ryhmiä muissa suuntauksissa 
 Kryptokalvinistit
 Jansenismi

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Täydellinen turmeltuneisuus
 Ehdoton armovalinta
 Armovalinta

Reformoidut kirkot
Seulonnan keskeiset artikkelit