Zakat

Zakat () on uskonnollinen almuvero, jonka harras muslimi maksaa kerran vuodessa. Zakat on ei-valtiollinen veronmaksun muoto, jonka avulla huolehdittiin taloudellisen avun jakamisesta lähiyhteisössä. Almuvero on yksi viidestä islamin peruspilarista ja rinnastuu islamin muihin uskonnollisiin rituaaleihin, joita ovat uskontunnustus, rukous, paasto ja pyhiinvaellus. Veron kuuluminen tähän joukkoon korostaa sen uskonnollista velvoittavuutta. Veron maksaminen oli "puhdistumista", mitä myös sana zakat tarkoittaa. Almuveron välttämisestä ei šariassa seuraa maallisia rangaistuksia paheksuntaa lukuun ottamatta. Sen maksaminen lisää ansioita Viimeisellä tuomiolla.  

Muslimit antavat  zakatin lisäksi almuja myös tavallisena hyväntekeväisyytenä (sadaqa) etenkin paaston aikana ramadan-kuussa.

Veron maksaminen 

Islamilainen šaria-laki antaa almuverosta tarkat ohjeet. Vero kootaan kerran vuodessa kaikilta muslimeilta, joiden omaisuuden määrä kuluneen vuoden ajalta ylittää tietyn vähimmäisrajan. Lasten ja mielenvikaisten omaisuudesta veron maksaa heidän holhoojansa.  Verojen kokoamisesta vastaavat siihen erikseen nimetyt henkilöt. Almuvero maksetaan sekä omaisuudesta että käteisvaroista, jotka ovat olleet koko kuluneen vuoden ajan henkilön hallussa. Peruskoulun islamin oppikirjan mukaan vero on 2,5 prosenttia henkilökohtaisesta omaisuudesta ja yrityksen omaisuudesta. Sääntö vastaa keskiajan šarialain säädöksiä. Maataloustuotteista vero on korkeampi, 5–10 prosenttia. Ennen rahataloutta se maksettiin maataloustuotteina ja karjana. Veron maksaminen tuo ansioita Paratiisiin pääsemiseksi, ja sen kiertämistä paheksutaan.  

Islamilaisissa maissa valtiovalta on pyrkinyt muuttamaan almuveron tavanomaisesti perityksi ja pakolliseksi veroksi, vaikka islamin mukaan jokaisen muslimin tulee itse huolehtia sen maksamisesta.  Almuveroa kerätään edelleen Libyassa, Malesiassa, Pakistanissa, Saudi-Arabiassa, Sudanissa , Jemenissä  Jordaniassa, Bahrainissa, Kuwaitissa, Libanonissa,  Bangladeshissä, Egyptissä, Indonesiassa, Iranissa ja Arabiemiraateissa.

Verotulojen käyttö 

Šarialain mukaan almuveron tuotto tulee jakaa kahdeksaan yhtä suureen osaan. Yksi niistä menee köyhille, toinen vähätuloisille. Kolmas osuus kuuluu korvauksina almuveron kerääjille ja jakajille. Neljäs osuus jaetaan "sydänten sovittamisena" tärkeille henkilöille, joiden yhteyttä islamiin pitää lujittaa tai henkilöille, jotka johtavat veron keräämistä tai taistelevat islamin puolesta hankalissa oloissa. Viides osuus annetaan orjille, jotka keräävät rahaa ostaakseen itsensä vapaaksi. Kuudes osuus maksetaan veloissaan oleville. Seitsemäs osuus maksetaan niille, jotka osallistuvat sotaan islamin puolesta, mutta eivät ole saaneet palkkaansa. Kahdeksas osuus  on tarkoitettu rahapulassa oleville matkustavaisille. 

Jakosäännöissä on alueellisia eroja. Hanafi-koulukunnan mukaan veron maksaja voi itse päättää, miten summa jaetaan kahdeksan saajaryhmän välillä. Šiialaisuudessa viidesosa tulosta (khums) annetaan maksajan valitsemalle imaamille. Tämä käyttää ne uskonnollisesti hyväksyttäviin tarkoituksiin, kuten moskeijoiden rakentamiseen, sairaanhoitoon tai opiskelijoiden stipendeihin madrasoissa. Osan tuotosta maksaja saa itse jakaa puutteessa oleville.

Veron yhteiskunnallinen tausta 
Zakat on verojen maksamisen ja tuottojen jakamisen muoto, joka tapahtuu virallisen valtiorakenteen ulkopuolella, ja liittyy paimentolaiskulttuureihin. Sosiaaliantropologi Phil Carl Salzmanin mukaan paimentolaisheimojen liikkuva elämäntapa auttoi niitä joutumasta maanviljelijöiden tapaan keskusvallan alistamaksi ja riistämäksi. Paimentolaiset korostivat vapautta, riippumattomuutta ja tasa-arvoa, kun taas verojen maksaminen oli heille nöyryyttävää alistumista.  Almuverossa korostuvat  vapaaehtoisuus ja moraalinen velvoittavuus. Maksajalla on valtaa päättää osaltaan veron käytöstä, joka kohdistuu vain sosiaalisiin, uskonnollisiin ja rajoitetusti sotilaallisiin tarkoituksiin. 

Joseph Schachtin mukaan veron nimi tuli juutalaisilta, joilla oli zakut -niminen vero. C.C. Torreyn mukaan sana zakat oli arameaa ja tarkoitti puhtautta hyveellisen käytöksen merkityksessä. Sulimar Bashearin mukaan veron luonne rituaalisena puhdistautumisena ilmenee myös Koraanin jakeessa 9:103: "Ota almuja heidän omaisuudestaan – voit puhdistaa ja pyhittää heidät sillä."   

Almuvero oli Lähi-idässä vanha käytäntö, sillä se mainitaan jo Koraanissa. Zakat -vero rinnastui uskonnollisiin rituaaleihin ja sellaisena luonnollisesti koski vain muslimeita. Islamilaisessa valtiossa eläneet kristityt ja juutalaiset eli dhimmit maksoivat  jizya -veroa, jonka maksamisen tuli olla nöyryyttävää. Tämäkin ilmaistiin Koraanissa: ”Taistelkaa heitä vastaan, kunnes he maksavat nöyrinä veronsa” (9:29). 

Patricia Cronen mukaan veroista muodostui hallitsijoiden ja ulaman välinen kiistakapula, sillä hallitsijat pyrkivät määräämään zakatin lisäksi muita veroja, joita ulama ei pitänyt šarian mukaisina.

Zakatin asema eri muslimimaissa

Valtio on muuttanut almuveron pakolliseksi maksuksi kuudessa muslimimaassa, toisissa se on vapaaehtoinen, mutta valtio huolehtii sen keräämisestä. "Ei valtiollisessa käytössä" tarkoittaa, että valtio ei puutu almuveron kokoamiseen eikä jakeluun. Taulukon tiedot ovat vuodelta 2010.

Katso myös 
Almu

Islamilaiset lähteet

Muut lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Almu islamissa

Šaria
Islamilaiset käsitteet

Verotus
Islamilainen verotus