Mongolilaiset kielet

Mongolilaiset kielet on kolmentoista pääasiassa Keski-Aasiassa puhuttavan kielen muodostama kielikunta. Jotkut tutkijat ovat yhdistäneet mongolilaiset kielet turkkilaisten kielten ja tunguusikielten kanssa altailaiseksi kielikunnaksi, mutta nykyään kielikuntien välillä ei yleensä katsota olevan geneettistä yhteyttä, vaikka eri kielikuntien kielet typologisesti muistuttavatkin toisiaan.

Kielten historia
Mongolilaiskielten kehityksessä erotetaan kolme jaksoa:

I. Muinaismongolin kausi päättyi n. v. 1200. Tältä kaudelta ei ole kirjallisia muistomerkkejä, mutta on päätelty, että oli kaksi päämurretta, joista toisesta tuli kirjamongolin perusta.

II. Keskimongolin kaudelta (1200–1500) on paljon kielimuistomerkkejä. Tšingis-kaanin ja hänen jälkeisenä aikana mongoli oli jopa maailmankielen asemassa. Itämurteella kirjoitettuja dokumentteja on verraten paljon, ja länsimurteella on säilynyt arabialais- ja persialais-mongolilaisia sanastoja, joita muslimioppineet laativat 1200- ja 1300-luvulla. Etelämurteesta ei ole säilynyt kirjallisia jälkiä.

III. Nykymongolin kausi alkoi buddhalaisen renessanssin ja sen mukanaan tuoman runsaan kirjallisuuden myötä. Mongolit kääntyivät buddhalaisiksi n. v. 1575, minkä jälkeen ruvettiin kääntämään teoksia sanskritista, kiinasta ja tiibetistä. Nykykielet jakaantuvat itä- ja länsiryhmään.

Kirjamongoli oli itämongolien kirjakieli. Sitä käytettiin vain kirjoittamiseen, ja ero puhekieleen oli valtava jo sen alkukaudella, 1200-luvulla. 1900-luvun alussa kirjakieli oli edelleen sama kuin 1500- ja 1600-luvulla vakiintunut klassinen muoto; sanasto oli tosin olojen muuttuessa tietysti uudistunut. Tätä uiguurilais-mongolilaisella aakkostolla kirjoitettavaa kielimuotoa käyttävät yhä Kiinan puolen mongolit. Mongolian puolella alettiin käyttää vuoden 1950  jälkeen kyrillistä kirjaimistoa. Burjaatin ja kalmukin kieltä on kirjoitettu 1930-luvulta alkaen kyrillisin kirjaimin.

Kielten luokittelu

Mongolilaisten kielten luokittelusta ei ole päästy yhteisymmärrykseen. Tässä on kolme erilaista, osin ristiriitaista, luokittelua eri lähteistä:

Joskus myös khitanin kielen lasketaan kuuluvan mongolialaisiin kieliin.

(A)
Itäinen ryhmä
 daguuri / daur (poikkeaa paljon muista; Sisä-Mongolia, Kiina)
 monguori (Kiinan Kansu)
 tu
 paongan / bao'an / bonan
 santa / tung-hsiang
 keltainen uiguuri (Kiinan Kansu)
 mongoli (7 murretta)
 halha (Mongolian yleis- ja kirjakieli)
 ordos / urdus (Sisä-mongolian kieli)
 tšahaari
 urat
 hartšin (10 murretta)
Läntinen ryhmä
 oiraatti (Mongolia, Sinkiang; murteita mm. torguutti, dörböötti)
 kalmukki (oiraatille läheinen)
Muut
 mogoli (Afganistanin iranilaistunut reliktikieli)

(B)
Itäinen ryhmä
 daguuri
 mongur (bonan, donxiang, (itäinen) jugur)
 oiraatti-halha
 halha-burjaatti (burjaatti, mongoli)
 oiraatti-kalmykki-darhat (darhat, kalmykki-oiraatti)
Läntinen ryhmä
 mogoli

(C)
Itämongolilainen haara
 mongoli
Länsimongolilainen haara
 oiraatti
 kalmukki
 burjaati
 mogoli
 daguuri
 monguori
 santa
 paomgan

Tutkimus
Mongolikielten tutkimuksen eräs edelläkävijä oli suomalainen Gustaf Ramstedt. Mongolikielten ohella hän tutki myös korean ja japanin kieliä ja toimi muun muassa Suomen suurlähettiläänä Japanissa.

Katso myös
Indouralilaiset kielet
Uralilais-altailaiset kielet

Lähteet