Menuetti

Menuetti on 1700-luvun barokin ajan muotitanssi. Se sai alkunsa hoveissa, mutta omaksuttiin myös osaksi kansankulttuuria. Menuetti jäi myös elämään taidemusiikin muotona, jota käytettiin esimerkiksi klassismin ajan sonaattien ja sinfonioiden osana.

Menuetin alkuperä
Menuetti on ranskalaista alkuperää, ja se sai alkunsa 1600-luvun puolivälissä. Menuetti oli 1700-luvun alkupuolella suosituin tanssi monissa Euroopan hoveissa. Se on sävyltään kepeä 3/4-tahtilajin tanssi, joskin menuetin ollessa suosionsa huipulla, sitä saatettiin tanssia myös hitaammin ja arvokkaammin, varsinkin aamupäivällä ja riippuen kuninkaasta. Sana juontuu italian sanasta ”minuetto”, joka tarkoittaa pientä ja kaunista (taustalla on latinan sana ”minutus”). Joskus nuoteissa käytetään myös sanaa ”menuetto”. Italialaisten säveltäjien menuetit olivat joskus myös 3/8- tai 6/8-tahtilajeissa. Menuetteja on kirjoitettu myös molliin, vaikka useimmiten ne kulkevat duurissa.  

Menuetti levisi hoveista myös osaksi kansankulttuuria, etenkin Pohjoismaissa.

Menuetin käyttö musiikissa
Barokin ajan muiden tanssien menettäessä suosionsa menuetti jäi elämään 1700-luvun taidemusiikin monien teosten osana. Barokin ajalla menuettia käytettiin esimerkiksi barokkisarjojen osina tai itsenäisinä sävellyksinä esimerkiksi cembalolle. Jean-Baptiste Lully alkoi käyttää menuettia oopperoissa. Klassismin ajan sinfonioihin ja kamarimusiikin teoksiin menuetti päätyi kolmanneksi, keventäväksi osuudeksi, joka laitettiin teokseen edeltämään finaalia. Johann Stamitz käytti ensimmäisenä menuettia säännöllisesti sinfonioissaan. Italialaisissa overtyyreissä menuetti oli sen sijaan usein viimeinen osa. Usein menuetin kanssa samaan osuuteen sijoitettiin täydennykseksi ”trio”-osio, jossa käytettiin kevyempää orkestraatiota kuin koko orkesterin voimalla soitetussa menuetti-osassa. Trio-osiota edeltävä kehitysvaihe oli kaksiosainen menuetti, jonka alkuosa toistettiin toisen osan jälkeen. Triot eivät nimestään huolimatta ole aina kolmelle soittimelle orkestroituja. Sinfoniassa menuetin korvasi romantiikan myötä scherzo, jonka on nähty alkaneen kehittyä Joseph Haydnin teoksissa. Schubertin viimeisissä teoksissa oli vielä toisinaan menuetteja, joskin ne poikkesivat jo totutusta. Esimerkiksi Schubertin 13. jousikvarteton menuettia pidetään poikkeuksellisen synkkänä, siinä missä menuetti tunnetaan kepeänä taidemusiikin muotona.

Tunnettuja menuetteja
Tunnetuin menuetti on Christian Petzoldin G-duuriin säveltämä menuetti, joka tunnetaan Johann Sebastian Bachin vaimolleen laatimasta vihkosta (Clavier-Büchlein für Anna Magdalena Bach), jossa oli eri säveltäjien helpohkoja klaveerilla soitettavia kappaleita. Kyseinen menuetti esiintyy lähes kaikissa tunnetuissa pianonsoiton oppaissa, ja viime aikoina sitä on käytetty myös kännykän soittoäänenä. Perinteisesti se on merkitty harhaanjohtavasti J.S. Bachin säveltämäksi. Seuraavaksi huomattavin menuetti on kenties Wolfgang Amadeus Mozartin Jupiter-sinfonian menuetti. Siihenastisen klassisen sinfonian huipentumana pidetyssä teoksessa myös menuetti-osa sisältää kontrapunkti-tekniikkaa. Myös Mozartin Don Giovannissa käyttämä menuetti on tunnettu.

Menuetti Suomessa 
Suomessa menuetti lienee yleistyneen osaksi talonpoikien tanssikulttuuria ensiksi Ahvenanmaalla ja ruotsinkielisellä Pohjanmaalla. Menuetti levisi myös suomenkielisten keskuuteen etenkin länsi- ja etelä-Suomessa. 1800-luvun puoliväliin mennessä tanssi oli jo suurimmalta osin kadonnut kansanomaisista tilaisuuksista, mutta perinne elää yhä etenkin Kristiinankaupungissa ja Uudenkarlepyyssä.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Menuet à deux pour un homme et une femme, tanssi, kuvioita 
Historialliset tanssi: Menuetti.

Historiallinen tanssi
Taidemusiikin muodot
Tanssit
Musiikkitermit