Luokaton reititys

Luokaton reititys (, CIDR) on nykyään IP-verkoissa käytetty menetelmä IP-osoitteiden jakamiseksi eri operaattoreille/verkoille. Verkko ilmoitetaan kahtena lukuna, joista ensimmäinen ilmaisee verkon osoitteen (network prefix) ja jälkimmäinen verkon koon (netmask). Verkon kokoa rajaavien bittien määrä eli maski eli aliverkon peite merkitään osoitteen perään vinoviivalla erotettuna.

Esimerkiksi yksityiseen käyttöön on varattu verkko 10.0.0.0/8 (). Osoite voidaan kirjoittaa myös kirjoittamalla maski auki muotoon 10.0.0.0/255.0.0.0. Tähän verkkoon kuuluvat IP-osoitteet 10.0.0.0 – 10.255.255.255. Tyypillisesti ensimmäinen osoite on varattu tarkoittamaan itse verkkoa (10.0.0.0) ja viimeinen osoite on yleislähetys (broadcast) -osoite.

Ennen luokatonta reititystä IPv4-osoitteet oli jaettu viiteen luokkaan (A–F). Normaalissa verkkoliikenteessä käytettiin luokkia A–C ja kunkin luokan verkossa oli luokasta riippuen joko 16 777 216, 65 536 tai 256 osoitetta. Osoitteen luokan määräsivät osoitteen ensimmäiset bitit. 0 oli A, 10 B ja 110 C.
Suurimpia A-luokan verkkoja jaettiin yhdysvaltalaisille suuryrityksille kuten IBM, Apple, Ford, General Electric, Halliburton, Yhdysvaltain posti. Valtioista Japanilla oli oma A-luokan lohkonsa ja koko Afrikalle kaksi.
Tämä osoittautui käytännössä liian jäykäksi menetelmäksi ja se johti osoitteiden haaskaamiseen sekä globaalin reititystaulun koon nopeaan kasvuun.
Luokaton reititys muutti järjestelmää siten että kun aikaisemmin operaattorin osoitti joko osoitteen 8, 16 tai 24 ensimmäistä bittiä, uudessa järjestelyssä raja on liukuva.

Siirtyminen luokattomaan reititykseen alkoi vuonna 1993 julkaistujen  ja  myötä.

Aiheesta muualla
 
  Classless Inter-Domain Routing (CIDR):an Address Assignment and Aggregation Strategy
  Variable Length Subnet Table For IPv4

Reititys

it:Supernetting#CIDR