Oiva Paloheimo

Oiva Aukusti Paloheimo, vuoteen 1911 Pietilä, (2. syyskuuta 1910 Tampere – 13. kesäkuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka kirjoitti romaaneja, runoja, novelleja ja aforismeja. Paloheimon tunnetuimpia teoksia on lastenkirja Tirlittan (1953).

Elämä
Oiva Paloheimon vanhemmat olivat liikemies Aukusti Pietilä (myöhemmin Paloheimo) ja 16-vuotias kauppiaantytär Katri Salonen. Paloheimo erotettiin äidistään heti syntymän jälkeen, ja koska hänen isänsä kiersi liiketoimissaan ympäri Suomea, Oiva Paloheimo joutuikin lapsena usein asumaan tätiensä luona. Isän kuoltua espanjantautiin Oivan ollessa kahdeksanvuotias muutti hän isänsä nuoremman veljen Heikki Pietilän kasvattilapseksi Kangasalle.

Paloheimo kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä Kauppakirja jo yhdeksänvuotiaana ja alkoi kirjoittaa myös runoja ja novelleja. Ensimmäisiä novellejaan hän julkaisi salanimellä Oiva Kaisla eri lehdissä, ja ensimmäinen omalla nimellä julkaistu novelli ilmestyi Aamulehden sunnuntailiitteessä 1926.

Vuosina 1930–1933 Paloheimo opiskeli jonkin aikaa Yhteiskunnallisen korkeakoulun sanomalehtimieslinjalla. Heikko menestys etenkin kielissä sekä taloudelliset ongelmat keskeyttivät kuitenkin opinnot. Ensimmäisen kirjansa, runokokoelman Vaeltava laulaja, Paloheimo julkaisi 1935. Seuraavat vuodet hän käytti omaelämäkerrallisen romaaninsa tekemiseen; teos ilmestyi 1942 nimellä Levoton lapsuus.

Paloheimo oli toimittajana Mikkelin Sanomissa ja Länsi-Savo-lehdessä. Sotien aikana hän toimi rintamakirjeenvaihtajana.

Vuosina 1946–1952 Paloheimo asui perheineen Vesilahden pappilan piharakennuksessa. Hänen toisen vaimonsa isä Kalle Kahiluoto oli tällöin Vesilahden kirkkoherrana. Astuttuaan seurakunnan kirkkoherran virkaan Harri Henttinen oli tehnyt siitä museon. Rakennus tuhoutui tulipalossa 29. marraskuuta 2018.

Vuodesta 1953 Paloheimo asui Helsingissä Oulunkylässä ensin Larin-Kyöstin Suomen Kirjailijaliitolle testamenttaamassa puutalossa Veräjämäessä ja myöhemmin Mäkitorpantie 40:ssä.

Oiva Paloheimo oli naimisissa kolme kertaa: 1938–1945 Maila Ahvenaisen kanssa, 1945–1953 Sirkka-Liisa Kahiluodon kanssa ja 1956–1969 Anna Sinikka Rädyn kanssa. Ensimmäisestä liitosta Paloheimolla oli kaksi ja toisesta kolme lasta. Ensimmäiset kaksi liittoa päättyivät eroon Paloheimon uskottomuuden ja alkoholin käytön takia. Paloheimolla oli myös taloudellisia vaikeuksia, koska suuri osa hänen tuloistaan meni lasten elatusmaksuihin. Viime elinvuosina myös sairaudet alkoivat haitata Paloheimon elämää. Hänen viimeiseksi teoksekseen jäi vuonna 1962 ilmestynyt runokokoelma Palaa ne linnut vielä.

Nykyään Paloheimo muistetaan lähinnä Tirlittan-lastenkirjastaan, muu hänen tuotantonsa on painunut paljolti unohduksiin.  Paloheimon runoista ovat tunnetuimpia laulusovitusten kautta "Ontuva Eriksson" ja "Lähtevien laivojen satama".

Teokset
 Nuoret runoilijat 1934, toimittanut Mika Waltari.  WSOY 1934.  Sisältää runoja seuraavilta kirjoittajilta: Helli Hannula, Kyllikki Huhtala, Aari Surakka, Helvi Hämäläinen, Arvo Laro, Heikki Jylhä, Martti Laine, Oiva Paloheimo, Eino Kauppinen, Unto Kupiainen, Yrjö Teppo.
 Vaeltava laulaja, 1935, runokokoelma                               
 Levoton lapsuus, 1942, romaani  
 Motti-Matti ja Vanja-Katti, toimitti Olli-setä, 1942, lastenkirja    
 Elopeltojen yli, 1943, runokokoelma
 Meidän sakin sankarit Karjalassa, toimitti Olli-setä, 1943, kuvakirja
 Vale-konsulentti : 1-osainen seuranäytelmä, 1943
 Punainen lintu, 1945, romaani
 Peili, 1946, romaani
 Taikakampa : iloisia ja totisia satuja Heponiemestä, 1946, lastenkirja
 Juhlaruno Suur-Savon maakuntaliiton maakuntajuhliin 2-3.8.1947 : pyhien kivikirjoitusten maa, 1947
 Pan kuuntelee virttä, 1947, runokokoelma
 Tuonen virran tällä puolen, 1948, novellikokoelma
 Lepakko, 1949, romaani
 Lipin pakinoita, 1950, pakinakokoelma
 Ratsastus Eedeniin, 1952, romaani
 Ongelmatyttö ja muita pakinoita, 1953, pakinakokoelma
 Tirlittan : orpotyttö ihmisten ihmemaassa, 1953, lastenkirja
 Runot, 1955, runokokoelma (sisältö: Vaeltava laulaja, Elopeltojen yli, Pan kuuntelee virttä)
 Tinaseppä ja seitsemän, 1956, lastenkirja
 Patarouva, 1956, romaani
 Ei puu yksin pala, 1958, romaani
 Valikoima runoja, 1958, runokokoelma
 Oivalluksia, 1959, aforismeja
 Lapsia ja enkeleitä, 1960
 Salonki, 1961, novellikokoelma
 Palaa ne linnut vielä, 1962, runokokoelma

Palkinnot
 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinto 1936
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1942, 1946, 1949, 1952, 1953
 Kalevi Jäntin palkinto 1944
 Pro Finlandia -mitali 1959

Lähteet
 Yle Multiradio sivu Oiva Paloheimosta

Viitteet

Kirjallisuutta
 Paloheimo, Matti: Levoton Lippi – Isäni Oiva Paloheimo. Kirjayhtymä 1985.

Aiheesta muualla

 Ylen Elävä arkisto: Oiva Paloheimon haastattelu vuodelta 1956
Veikko Lindroos: Oiva Paloheimon syntymästä 100 vuotta, Tammerkoski-lehti 8/2010

Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset lasten- ja nuortenkirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Kalevi Jäntin palkinnon saajat
Vuonna 1910 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet