Kaukosäädin

Kaukosäädin on laite, jolla voidaan ohjata toista laitetta etäältä.

Historia
1940-luvulla kehitettiin kaukosäädin autotallin nosto-oven avaamista varten, joka oli ensimmäinen kaukosäätimen ensimmäinen siviilipuolen sovellus.

Yhdysvaltalainen Eugene Polley kehitti vuonna 1955 television kaukosäätimen, jolla oli mahdollista säätää äänenvoimakkuutta ja vaihtaa kanavaa. Se perustui television kulmiin sijoitettuihin valokennoihin, joihin kohdistettiin valonsäde.

Käyttö
Yleisin kaukosäätimen sovellus on television hallinta. Kotikäytössä olevat kaukosäätimet ovat nykyisin yleensä langattomia, eli ne eivät ole kiinteässä yhteydessä säädettävään laitteeseen. Suurin osa viihde-elektroniikkalaitteiden kaukosäätimistä välittää komennot kohteeseen digitaalisen infrapunasignaalin avulla.

Toiminta
Kaukosäädin lähettää videonauhurille, televisiolle tai muulle laitteelle infrapunasäteen, jonka sisältämä tieto vaihtaa esimerkiksi kanavaa tai muuttaa äänen voimakkuutta. Tieto on kaksijärjestelmällä muodostettu pulssijono, jonka vastaanotin tulkitsee. Silmälle näkymätön infrapunavalo tuotetaan valodiodilla ja otetaan vastaan infrapunakennolla, joka toimii valokennon tavoin.

Kaukosäädin muistuttaa ulkomuodoltaan ja toiminnaltaan taskulaskinta. Napin painallus lähettää sähkösignaalin mikropiiriin, joka puolestaan lähettää pulssijonon valodiodille. Valodiodista käytetään usein lyhennettä LED. Pulssijono muodostuu nollista ja ykkösistä eli välillä virta kulkee, välillä ei kulje. Jokainen virtasykäys saa valodiodin lähettämään infrapunavaloa

Vastaanottimen päässä on infrapunalle herkkä valokenno, joka antaa infrapunapulssien tahdissa vaihtelevan sähkövirran. Pulssijono tulkitaan mikropiirissä, joka ohjaa vastaanotinta esim. televisiosta.

Katso myös
 Radio-ohjaus

Lähteet

Aiheesta muualla

 Kuluttajavirasto (Viitattu 28.12.2008)

Viihde-elektroniikka
Optinen tiedonsiirto vapaassa tilassa