Interglasiaali

Interglasiaali on jääkausien välinen lämpimämpi aika. Nykyään elämme holoseeni-interglasiaalia jonka lämpöhuippu oli atlanttisella kaudella. Tällöin jopa Norjan vuoristojäätikkö Jostedalsbreen suli. Interglasiaaliaikoina maapallon akselikallistuma on suuri, mikä tuottaa lämpimät kesät.
Eem-interglasiaali oli huippunaan nykyistä lämpimämpi. On myös ollut pitempiä interglasiaaleja, jolloin jäätiköt ovat kasvaneet nykyistä suuremmiksi.

Tunnettuja interglasiaaleja

 Holoseeni
 Eem
 Holstein

Glasiaali-interglasiaalisykli 

Kasvillisuus ja maaperä noudattavat laajoilla alueilla jäätikön reunan ulkopuolella kiertoa jääkausien välisten lämpimien interglasiaalien kautta. Kylmän ja lämpimän vaiheen välillä on siirtymätiloja.

 Kylmä, kuiva jääkausi. 
 Lämpenevä, kuiva jääkauden päättymisvaihe.
 Lämmin, kostuva interglasiaali.
 Kostea, viilenevä interglasiaalin päättymisvaihe.
 Taas kylmä, kuiva jääkausi.

Tämän mukaan jääkauden tullessa ensin kostuu, ja sitten viilenee.
Jääkausi vaatii kylmää, kosteaa ilmastoa.

Maaperän kierto

 Glasiokraattinen maannos, kylmä, kuiva, vähän biomassaa, paljon hivenaineita. Jokien virtaaman vuosivaihtelut suuria.
 Protokraattinen, lämpenevä, maannos muuttuu hedelmällisemmäksi, kasvava biomassan määrä, paljon typpeä ja fosforia.
 Mesokraattinen, lämmintä, hedelmällisin maannos, suurin biomassa, paljon typpeä ja fosforia.
 Oligokraattinen, viilenevä ilmasto, hedelmättömämmäksi muuttuva maannos, pienenevä biomassa.

Eri alueilla kasvillisuus vaihtelee eri tavoin. Monesti jääkaudella lämpimän, kostean ilmanalan lajisto korvautuu kuivan, kylmän ilmaston lajilla kaukana jäätiköstä. Esimerkiksi tammen tilalle tulee jääkaudella joillain alueilla mäntyä tai arokasvillisuutta. Jotkut kuivat alueet kostuvat jääkausilla niin että aavikolle voi ilmestyä mäntyä ja katajaa.

Katso myös

Jääkausi
Interstadiaali

Lähteet 

Ilmastohistoria