Samuli Paulaharju

Samuli Paulaharju (14. huhtikuuta 1875 Kurikka – 6. helmikuuta 1944 Oulu) oli kansakoulunopettaja, kirjailija ja kansanperinteen kerääjä. Paulaharju oli myös merkittävä suomalainen valokuvaaja.

Elämä ja ura  
Paulaharju oli käsityönopettajana Oulun kuurojen koulussa, ja hän työskenteli myös Oulun museon hoitajana. Hän valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1901.  Seminaarin opettaja Yrjö Blomstedtin kehotuksesta Paulaharju alkoi kesäisin tehdä kansanperinteen keruumatkoja. Paulaharju muutti vuonna 1904 Ouluun, missä hän asui kuolemaansa saakka. Paulaharju tapasi ihmisiä, haastatteli heitä ja kirjoitti muistiin tuhansia sivuja vanhojen kertomuksia entisistä tavoista, taioista ja tapahtumista yli neljänkymmenen vuoden aikana. Paulaharju otti myös keruumatkoillaan runsaasti valokuvia, ja hän piirsi taidokkaasti kohteita ja vanhoja esineitä. Matkat hän teki vuodesta toiseen pääosin jalan – satoja, jopa tuhat kilometriä kesässä.

Samuli Paulaharjun ensimmäinen vaimo oli Kreeta-Liisa (o.s. Isokorpi), ja tästä avioliitosta syntyi viisi lasta. Kreeta-Liisa kuoli 1913. Samulin toinen vaimo Jenny Paulaharju (vuodesta 1919) oli myös opettajana samassa kuurojen koulussa. Tämä avioliitto oli lapseton. Samuli ja Jenny matkustivat usein yhdessä keräten kansanperinnettä. Talvisin Samuli Paulaharju työsti kesäisten keruumatkojensa tuloksia julkaistavaksi. Aikalaisten kertoman mukaan tämäkin työvaihe toteutettiin äärimmäisen pikkutarkasti.

Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistossa on runsaat Paulaharjun kokoamat kokoelmat, joista on hyödynnetty julkisuudessa vain osaa. Elämänsä aikana Paulaharju julkaisi kymmeniä teoksia ja satoja lehtijuttuja, ja hän oli Suomen tuotteliaimpia kirjailijoita. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1943. Elämäkertateoksen mukaan Paulaharju joutui jossain määrin kärsimään ja muutamien henkilöiden taholta tuntemaan alemmuudentunnetta akateemisen loppututkinnon suorittaneiden ammattitutkijoiden seurassa. Sitä vastoin jälkimaailma on tehnyt hänelle kunniaa. Sekä Paulaharjun kuvaileva että suoremmin kansatieteellinen tuotanto nauttii suurta arvostusta, ja hänen kirjoistaan ilmestyy uusia painoksia.

Paulaharju osui tallettamaan myöhemmin kirjaimellisesti kadonnutta maailmaa esimerkiksi teoksessaan Sompio. Sompion kylät jäivät sotien jälkeen tekoaltaiden alle. Sama koskee tietysti Petsamon kuvauksia. Kaunokirjallisin perustein Tunturien yöpuolta puolestaan on kulttikirjan maineessa, jonka se on saavuttanut sekoittamalla omaperäisesti tarinaperinteeseen yleismaailmallisen kauhukertomuksen aineksia. 

Samuli ja Jenny Paulaharju asuivat Oulussa Tuiran kaupunginosassa Valta- ja Kalliotien puisessa kulmatalossa, joka tuli myöhemmin tunnetuksi nimellä Sininen talo. Tuiraan on vuonna 1995 pystytetty kuvanveistäjä Ari Kochin tekemä Samuli Paulaharjun muistomerkki Tuirasta Ruijan rannoille.

Tuomas Anhava oli Samuli ja Kreeta-Liisa Paulaharjun tyttärenpoika.  Eversti, museonjohtaja ja kansanperinteen kerääjä Ahti Paulaharju oli Samuli ja Kreeta-Liisa Paulaharjun poika. Ahti Paulaharjun poika on eversti, sotahistorioitsija Jyri Paulaharju,

Samuli Paulaharjun elämäntyön tunnettuuden parantamiseksi ja hänelle tärkeiden kansanperinteen keräämisen ja julkaisemisen sekä perinteisen käsityötaidon ja rakennustaidon edistämiseksi on perustettu Samuli Paulaharjun Säätiö

Osana Pelasta kirja -hanketta useimmat Samuli Paulaharjun kirjat on digitoitu sähköiseen muotoon. Näitä voi ladata Kansalliskirjaston julkaisuarkisto Doriasta.

Tuotantoa 

 Kansatieteellinen kuvaus asuinrakennuksista Uudellakirkolla Viipurin läänissä. SKS, 1906.
 Matkakertomuksia Karjalan kankahilta. Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1908.
 Kuvauksia Hailuodosta. Kansanvalistusseura, 1914.
Kuva tuolta, toinen täältä kautta Suur-Suomen. Kirja, 1919.
 Kolttain mailta: Kansatieteellisiä kuvauksia Kuollan Lapista. Kirja, 1921.
 Lapin muisteluksia. Kirja, 1922.
 Kainuun mailta : kansantietoutta Kajaanin kulmilta. Tietosanakirja-Osakeyhtiö, 1922.
 Vanhaa Lappia ja Perä-Pohjaa. Kirja, 1923.
 Syntymä, lapsuus ja kuolema. Vienan-Karjalan tapoja ja uskomuksia. WSOY, 1924.
 Wanha Raahe. Kirja, 1925.
 Taka-Lappia. WSOY, 1927.
 Ruijan suomalaisia. Kirja, 1928.
 Suomenselän vieriltä. WSOY, 1930.
 
 Härmän aukeilta. WSOY, 1932.
 Tunturien yöpuolta : vanhoja tarinoita. WSOY, 1934.
 Ruijan äärimmäisillä saarilla. WSOY, 1935.
 Kiveliöitten kansaa Pohjois-Ruotsin suomalaisseuduilta. WSOY, 1937.
 Sompio: Luiron korpien vanhaa elämää. WSOY, 1939.
 Rintakyliä ja larvamaita : Kurikan wanhaa elämää. WSOY, 1943.

Postuumit teokset 
 
 
 
 
 
 
 
 Ingermanlandija glazami Samuli Paulakharju Veloekspeditsija letom 1911 goda. Gjolj 2014.(venäl. Samuli Paulaharjun Inkeri). ISBN: 978-590-479-021-9

Uusintapainoksia 
 
Kuva sieltä, toinen täältä kautta Suur-Suomen. WSOY 1944 (1. painos 1919)

 Lapin muisteluksia

Kainuun mailta : Kansantietoutta Kajaanin kulmilta. Julkaisupaikka: Helsinki: Salakirjat, 2016.

 Taka-Lappia
Taka-Lappia, Kirja, 1927
Taka-Lappia, 2. p. WSOY, 1965

Taka-Lappia, näköispainos, Salakirjat, 2015 ISBN 978-952-5774-83-2

Sompio

Sompio (näköispainos) Salakirjat, 2015, ISBN 978-952-5774-82-5

Lähteet

Kirjallisuutta 
 
Paulaharju, Marjut: Monena mies matkalla. Samuli Paulaharjun elämästä, matkoista ja kertojista. BoD. 2018. ISBN 978-952-80-0135-5

Aiheesta muualla
 Vapaasti ladattavia Samuli Paulaharjun e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissä.
 Samuli Paulaharju – Pohjoista kirjallisuutta Oulun kaupunginkirjasto
 Esko Salervo lukee Samuli Paulaharjun teosta Sompio. Yle Areena. Äänikirjat.
 Samuli Paulaharju. Kirjasampo.
 Samuli Paulaharjun digitoituja teoksia. Kansalliskirjasto.
 Jokelin, Jantso: Lapin Lönnrot syntyy uudelleen kultaisissa kansissa. Helsingin Sanomat 30.8.2015.
Paulaharjua muistetaan, mutta hänen merkitystään ei tunneta. Yle Uutiset.
 
 Korpi ja erämaa puhuvat sille, joka osaa kuunnella, Seura, 22.12.1937, nro 51, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1944 kuolleet