Sellosarjat (Bach)

Johann Sebastian Bachin kuusi sellosarjaa on sävellyskokonaisuus soolosellolle. Bach sävelsi teokset vuosina 1717–1723 toimiessaan Cöthenissä (nyk. Köthen) Kapellmeisterina.

Oletetaan, että teokset olisivat alun perin tarkoitetut etydeiksi. Sellosarjojen yhdenmuotoisuus viittaa siihen, että ne on sävelletty yhdeksi kokonaisuudeksi, mahdollisesti cötheniläiselle sellistille Christian Ferdinand Abelille (1683–1737) taikka Christian Bernhard Linikelle (1673–1751).

Sellosarjojen käsikirjoitukset eivät ole säilyneet. Bachin toisen vaimon Anna Magdalena Bachin käsin kirjoittama kopio on kuitenkin löydetty, ja teoksien asun uskotaankin olevan varsin lähellä alkuperäistä.

Teoksien rakenne 

Bach lisäsi sellosarjoihinsa lisätansseja barokkisarjan perusosien lisäksi, jotka ovat allemande, courante, sarabande ja gigue. Kahdessa ensimmäisessä on menuettipari, kolmannessa ja neljännessä kaksi bourréeta ja kahdessa viimeisessä kaksi gavottia. Lisätanssit oli tarkoitus esittää alternativement, eli ensimmäinen kahdesta tanssista kerrattiin toisen tanssin jälkeen. Jokaisen sarjan aloittaa preludi, toinen osa on allemande, kolmas courante ja viimeinen, kuudes, gigue.

Kuudes sarja poikkeaa muista niin, että sen soittamiseen vaaditaan sello, jossa on viides kieli, joka viritetään e¹:hen eli kvinttiä korkeammalle kuin tavallisen sellon ylin kieli. Ammattilaiset voivat soittaa sen myös tavallisella 4-kielisellä sellolla. Viidennessä sarjassa Bach puolestaan käyttää scordaturaa eli kielten tavallisesta poikkeavaa viritystapaa, jossa sellon ylin kieli viritetään a:sta alas g:hen. Tämän oletetaan liittyvän siihen, että sama sarja on olemassa myös g-molliversiona luutulle (BWV 995) (Katso Bachin luuttuteokset).

Sarjat ja niiden sävellajit 

 Sarja no. 1, G-duuri (BWV 1007)
 Sarja no. 2, d-molli (BWV 1008)
 Sarja no. 3, C-duuri (BWV 1009)
 Sarja no. 4, Es-duuri (BWV 1010)
 Sarja no. 5, c-molli (BWV 1011)
 Sarja no. 6, D-duuri (BWV 1012)

Myöhempi historia 

Bachin sellosarjat olivat pitkään unohduksissa aina 1900-luvun alkupuolelle asti. Kun Pablo Casals oli löytänyt Anna-Magdalenan käsin kirjoittaman nuottikopion barcelonalaisesta musiikkikaupasta ja harjoitellut teoksia kahdentoista vuoden ajan, hän aloitti soolosellosarjan julkisen esittämisen. Näin sarjat palasivat laajempaan tietoisuuteen. Pablo Casals levytti sarjat vuosina 1929–1939.

Luettelo Bachin sellosarjojen levytyksistä 

 Pierre Fournier – Deutsche Grammophon Archiv (Polydor/Polygram) 449 711-2
 Anner Bylsma – Sony Classical S2K 48047
 Mstislav Rostropovitš – EMI Classics 5 55364 2
 Yo-Yo Ma – Sony Classical S2K 63203
 Yo-Yo Ma – CBS Masterworks M2K 37867
 Pablo Casals – Naxos 8.110915-16 (alun perin EMI:llä)
 Leonard Rose – Pearl GEMM CDS 9273
 Janos Starker – Mercury Living Presence 432 756-2
 Daniil Shafran – MELODIYA : CM 01935-C10 05416-05420 (1970)
 Patricia McCarty (alttoviulu) – Ashmont Music 6100
 Mario Verbruggen (nokkahuilu) – Harmonia Mundi HMT 7907071 (sarjat 1–3, yhdellä CD:llä)
 Carol Grante (piano – Leopold Godowskyn sovitus sarjoista 2, 3 ja 5) – Music and Arts CD-1046

Aiheesta muualla 

 6 Cello Suites, BWV 1007–1012 
 Bach’s Cello Suite No. 1 in G Major Anna Magdalena Bachin käsikirjoitus 

Sellosarjat