Dungaanin kieli

Dungaanin kieli (omakielinen nimi: хуэйзў йүян) on Keski-Aasian valtioissa asuvien dungaanien puhuma siniittinen kielimuoto. Eräät tutkijat pitävät sitä itsenäisenä kielenä, toiset pohjoiskiinan eli mandariinikiinan murteena.

Puhujamäärä ja elinvoimaisuus
Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 69 300 dungaania. Heistä 36 900 asui Kirgisiassa, 30 200 Kazakstanissa ja 1 100 Uzbekistanissa. Vuonna 1999 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan Kirgisiassa oli 51 800 ja Kazakstanissa 36 900 dungaania.

Dungaaniksi julkaistaan sanomalehteä, oppikirjoja ja kaunokirjallisuutta. Radiossa ja televisiossa lähetetään dungaaninkielisiä ohjelmia. Kouluissa kieltä opetetaan aineena. Suurin osa dungaaneista osaa myös naapurikansojen kieliä: venäjää, kirgiisiä, kazakkia, uiguuria tai uzbekkia.

Historia ja murteet
Dungaanit ovat Luoteis-Kiinasta vuosien 1862–1877 muslimikapinan jälkeen Keski-Aasiaan siirtyneiden hui-kiinalaisten jälkeläisiä. He puhuvat lähtöalueidensa murteita. Niistä suurimmat ovat Gansun ja Shaanxin maakuntien murteet, joiden välillä on lähinnä foneettisia ja sanastollisia eroja. Edellisessä on kolme toonia ja toisessa neljä.

Ortografia
Hui-kiinalaiset ovat perinteisesti käyttäneet arabialaista ja kiinalaista kirjoitusjärjestelmää. Vuonna 1927 dungaania varten laadittiin lisämerkein täydennetty arabialainen aakkosto. Vuonna 1932 siirryttiin latinalaiseen ja vuosina 1953–1954 kyrilliseen kirjaimistoon, johon kuuluvat lisämerkit ә, җ, ң, ў ja ү. Kirjoitusjärjestelmän erikoisuutena on, ettei siinä merkitä tooneja. Kirjakielen normit perustuvat Gansun murteeseen.

Dungaanin kyrillinen kirjaimisto:

Katso myös
 Dungaanit
 Hui-kiinalaiset
 Mandariinikiina

Lähteet

 Jazyki Rossijskoi Federatsii i sosednih gosudarstv. Tom 1, Moskva: Nauka, 1997,

Viitteet

Aiheesta muualla
 Olli Salmi: Central Asian Dungan as a Chinese Dialect 

Kazakstanin kielet
Kirgisian kielet
Siniittiset kielet
Uzbekistanin kielet