Aboa Vetus Ars Nova

Aboa Vetus Ars Nova (aiemmin Aboa Vetus & Ars Nova) on vuonna 1995 toimintansa aloittanut historian ja nykytaiteen museo Turun keskustassa, historiallisessa Rettigin palatsissa.  Museo on yksi Turun kolmesta taidemuseosta. Museon latinankielinen nimi tarkoittaa ”Vanhaa Turkua ja uutta taidetta”, mikä viittaa Daniel Jusleniuksen vuonna 1700 julkaistuun väitöskirjaan Aboa Vetus et Nova. Museon omistaa Matti Koivurinnan perustama Aboa Vetus Ars Nova säätiö.

Museo jakautuu kahteen osaan: maanalainen Aboa Vetus -puoli esittelee Turun arkeologiaa ja alueelta esiin kaivettuja keskiaikaisten kivitalojen raunioita ja esinelöytöjä. Ars Nova -puoli puolestaan esittelee nykytaidetta säätiön taidekokoelmien ja vaihtuvien näyttelyiden kautta. 
Aboa Vetus Ars Nova on Varsinais-Suomen suosituimpia nähtävyyksiä.

Aboa Vetus

Museon arkeologinen puoli Aboa Vetus ("Vanha Turku") esittelee elämää keskiajan Turussa paikoillaan säilyneiden kivitalojen raunioiden ja alueen tutkimuksissa tehtyjen arkeologisten esinelöytöjen kautta. Aboa Vetuksen on esillä kaikkiaan viiden keskiaikaisen kivitalon rauniot, minkä lisäksi museon aulassa ja sisäpihalla on lisää muurattujen talojen raunioita. Koko museoalueen halki kulkee esiin kaivettu historiallinen Luostarin jokikatu, joka oli ennen Turun paloa vuonna 1827 yksi Turun pääkaduista. Aboa Vetus-museon alue kuuluu historialliseen Luostarikortteliin, joka oli yksi keskiajan Turun neljästä kaupunginosasta eli korttelista. Sekä kortteli että katu ovat saaneet nimensä sen päässä Kaskenmäessä sijainneesta Pyhän Olavin dominikaanikonventista.

Keskiaikaiset kivirakennukset
Kaivausten keskiössä ovat olleet alueen keskiaikaiset kellarit. Vanhimmat niistä on ajoitettu dendrokronologisesti 1390-luvulle, ja loput on rakennettu 1400-luvun kuluessa. Aboa Vetuksen alue käsittää viiden keskiaikaisen kivitalon rauniot. Kivi-tiilitalojen rakentaminen liittyy kaupungin yleiseen muutokseen puurakennuksista kivirakennustkantaan 1300-luvun loppupuolella ja 1400-luvun alussa. Arkeologisten havaintojen perusteella Aboa Vetuksen alue voidaan karkeasti jakaa kolmeen eri käyttöjaksoon: 1) 1200-luvulta 1300-luvun loppuun museon alueella oli vain hirsirakennuksia, kunnes 2) alueelle alettiin 1390-luvulta eteenpäin rakentaa asuinrakennuksia ja liiketiloja kivestä ja tiilestä. 3) 1600-luvun puolivälissä iso osa alueen vanhaa ja huonokuntoista rakennuskantaa purettiin uuden aukion tieltä.

Museoalueen kivitalot ovat raunioituneet hyvin eri aikaan: osa 1600-luvulla, osa Rettigin palatsin rakentamisen yhteydessä vuonna 1928 ja osa vasta 1990-luvulla museon perustamiseen liittyneissä kartoittamattomissa purkutöissä. Näiden eri aikaisten muutosten museoiminen sekä rakennusjäännösten konservointi ja säilyttäminen asettavat museolle jatkuvia haasteita. Rakenteisiin vaikuttavat muun muassa pohjaveden muutokset, routa, sadeveden määrä ja maaperän liikkuminen. Maan liikkumiseen liittyy myös geologian ja arkeologian välinen ristiriita: geologisen tulkinnan mukaan merenpinta on Turussa keskiajalla ollut tasossa 3,5–5 m mpy, kun taas Aboa Vetuksen kivitalojen alimmat muuratut osat ovat tasossa 2 m mpy ja hirsiarinat tätäkin syvemmällä. Joko raskaat rakennukset ovat aikojen kuluessa painuneet alaspäin tai sitten Turun rannansiirtymäkronologiaa tulisi tarkistaa.

Aboa Vetuksen alue kirjallisissa lähteissä 

Kirjallisista lähteistä selviää tietoja Aboa Vetuksen alueen talojen omistajista ja asukkaista 1500-luvulta lähtien, ja vanhin tieto koskee niin kutsutun suuren kivitalon omistajaa Paraisten kirkkoherrasta Elias Espingistä, jolle talo kuului 1580-luvulla. Arkeologit arvelevat, että kivitalot ovat olleet pääasiassa saksalais- ja ruotsalaisperäisen porvariston asuin- ja liiketiloja. Luostarikorttelissa tiedetään kuitenkin keskiajalla sijainneen myös kiltataloja ja tuomiokirkon prebendoja. Aboa Vetuksen Itäisen rantakadun puoleiset kellarit ovat keskiajan jälkeen kuuluneet muun muassa G. A. Petreliuksen perustamalle Auran kylpylaitokselle, joka oli toiminnassa vuodesta 1874 vuoteen 1907. Kylpylaitos myytiin Rettigien tupakkatehtaalle, joka toimi rakennuksessa sen purkamiseen asti vuonna 1928.

Arkeologinen tutkimus
Museon alue kaivettiin vuosina 1992–1995 arkeologisissa kaivauksissa, joista vastasi vuosina 1992–1993 Turun maakuntamuseo ja vuosina 1994–1995 Museovirasto. Tuolloin esille tulleet rakenteet jätettiin näkyviin sellaisenaan kaikkine aikakerrostumineen. Kokonaisuudessaan Aboa Vetus -museon pinta-ala on 1 200 neliömetriä. Rettigin palatsin tonttina tunnetulla alueella on kuitenkin tehty arkeologisia havaintoja jo 1800-luvulla ja 1900-luvun alkuvuosina. Ennen palatsin rakentamista arkeologi Juhani Rinne suoritti tontilla kaivauksia vuonna 1927. Myös Niilo Valosen vuosina 1952–1953 dokumentoima viemärikaivanto sivusi tontin keskiaikaisia kerrostumia. 

1990-luvun kaivauksissa ongelmia aiheutti muun muassa tiukka aikataulu ja se, että tutkittavasta alueesta tuli saada aikaan toimiva museoalue. Tästä syystä kaivausmetodiikka pidettiin yksinkertaisena, eikä esimerkiksi kellareiden eri täyttömaakerroksia dokumentoitu erikseen. Aboa Vetuksen kaivaus oli kuitenkin Suomen ensimmäinen laaja kaupunkikaivaus, jossa yleiskartoitus tehtiin suoraan digitaaliseen muotoon takymetrilla. Kaivauksen loppuessa vuonna 1995 museoon jäi vielä joitakin kaivamattomia alueita.  Kivitalojen säilyttämisestä seurasi myös, että niiden seinien ja lattioiden alle jäi mahdollisesti alueen varhaisinta historiaa. Näitä varhaisimpia kerroksia alettiin estiä vuonna 2005 uudelleen käynnistetyissä arkeologisissa tutkimuksissa, joissa useissa kohti kaivettiin 1990-luvun kaivausten jättämää lattiapintaa syvemmälle.

Museon arkeologiset tutkimukset ovat jatkuneet 2000-luvulla, ja vuodesta 2017 lähtien tutkimuskaivaukset ovat laajentuneet museotilasta Rettigin tontin pihamaalle, missä on tutkittu kahta Turun palossa vuonna 1827 tuhoutunutta kivitaloa. Yleisötyö on ollut isossa osassa museon kaivauksilla, ja Aboa Vetus Ars Novassa on järjestetty kaivauskursseja sekä lapsille että aikuisille.

Esinelöydöt

1990-luvun kaivaukset tuottivat suuren määrän esinelöytöjä: ilman luita löytöjä oli yhteensä lähes 40 000. Näistä 30 prosenttia on peräisin kellareiden täytemaasta. Kotieläinten luita museosta on löytynyt noin 800 kiloa. Esinelöydöt edustavat kaupunkikulttuuria keskiajalta 1900-luvulle. Löytöaineistoon kuuluu keskiaikaisia nahkaesineitä kuten kenkiä ja puukontuppia, lasi- ja keramiikka-astioita, uunikaakeleita ja erilaisia metalliesineitä, kuten veitsiä ja nauloja. Keskiaikaa nuoremmassa aineistossa suurin esineryhmä ovat saviset niin kutsutut liitupiiput. Harvinaisiin löytöihin puolestaan lukeutuu esimerkiksi keskiaikainen kultasormus.

Legenda Pyhän Annan luostarista

Luostarikorttelissa on sitkeänä elänyt tarina alueella keskiajalla sijainneesta Pyhän Annan nunnaluostarista, joka olisi ollut vain kivenheiton päässä Kaskenmäessä sijainneen Pyhän Olavin dominikaanikonventin sisarluostari. Arkeologinen löytöaineisto ei kuitenkaan tue luostarin olemassaoloa. Luostarin sijainnin nykyisellä Aboa Vetus Ars Nova -museon alueella mainitsi novellissaan Eräs uni jo vuonna 1861 lapsuutensa Luostarikorttelissa viettänyt Fredrika Runeberg. Legendaa Rettigin palatsin tontin kellareiden liittymisestä nunnaluostariin pönkitettiin vuonna 1905, kun Auran kylpylaitoksen vahtimestari väitti löytäneensä yhdestä kylpylän kellarista kahden naisen luurangot. Näiden vainajien kohtalo on kuitenkin tuntematon: Jenny Maria Tallgrenin mukaan ”kaikki tuhottiin – ilman että asiantuntijaa kutsuttiin paikalle”.

Yhdessä museon keskiaikaisista kellareista sijaitsevan, vuonna 2001 käyttöön vihityn ekumeenisen kappelin suojeluspyhimykseksi valittiin Pyhä Anna muistona aluetta koskevasta tarinasta.

Ars Nova
Museon nykytaiteen puoli Ars Nova jakautuu kahteen kerrokseen. Ensimmäisessä kerroksessa on esillä vuosittain vaihtuvia näyttelyitä, ja yläkerrassa vaihtuvia kokoonpanoja Aboa Vetus Ars Nova säätiön kokoelmasta. Ensimmäisen kerroksen näyttelytila koostuu erikokoisita huoneista, joissa on hyvin vähän jälkiä Rettigien aikaisesta käytöstä. Museon toisessa kerroksessa taas on säilytetty elementtejä alkuperäisestä sisustuksesta: jalopuuverhoiltu käytävä ja vihreällä marmorilla päällystetty kylpyhuone muistuttavat palatsin menneistä asukkaista. Ars Novan toisesta kerroksesta aukeaa myös näkymä palatsin ranskalaiseen puutarhaan.  Rettigien aikaan museon ensimmäinen kerros toimi kellarina ja toinen kerros makuuhuoneina.

Vuonna 2011 Ars Novan yhteyteen avattiin Takkahuone-niminen galleriatila, joka esittelee pienempiä näyttelyprojekteja. Aboa Vetus Ars Nova säätiö ylläpitää taiteilijaresidenssiä, josta kutsutaan taiteilijoita pitämään näyttelyitä Takkahuoneessa. Vuosina 2003–2018 Aboa Vetus Ars Nova järjesti kaikkiaan kahdeksan nykytaiteen Turku Biennaali -näyttelyä, joilla oli kulloinkin ulkopuolinen kuraattori.

Aboa Vetus Ars Nova säätiön taidekokoelma 

Aboa Vetus Ars Nova säätiön taidekokoelma käsittää yli kuusisataa teosta. Kokoelmaan kuuluu suomalaisia ja länsimaisia töitä 1800-luvun loppupuolelta lähtien – pääpaino on kuitenkin 1950-luvun puolivälin jälkeisessä taiteessa ja nykyajassa. Kokoelmaan, jonka pohjana on kauppaneuvos Matti Koivurinnan taidekokoelma, hankitaan säännöllisesti lisää teoksia. Kokoelmaan kuuluu muun muassa Picasson, Max Ernstin, Auguste Herbinin,  André Massonin, Andy Warholin sekä David Hockneyn töitä. Kokoelman suomalaisia tähtiä ovat esimerkiksi Otto Mäkilä, Lars-Gunnar Nordström, Matti Kujasalo, Veikko Hirvimäki sekä Jan-Erik Andersson. Myös museon julkisivulla on kaksi säätiön kokoelmaan kuuluvaa julkista teosta: Hanna Vihriälän suunnittelema Elephant Square – Norsuaukio sekä museon muurissa Fredrika Runebergin synnyinkodin kohdalla oleva  Jan-Erik Anderssonin toteuttama Fredrika Runeberg ja piste.

Museorakennus

Museo sijaitsee Valter Jungin suunnittelemassa, Rettigin palatsina tunnetussa barokkiklassismia edustavassa rakennuksessa Aurajoen itärannalla. Palatsin rakennutti tupakkatehtailija Hans von Rettig perheensä yksityisasunnoksi, ja se valmistui vuonna 1928. Piirustukset tehtiin arkkitehtiveljesten Valter ja Bertel Jungin arkkitehtitoimistossa Helsingissä, vaikkakin varsinainen suunnittelija oli Valter, veljeksistä nuorempi.

Palatsi jäi Hans von Rettigin kuoleman jälkeen vuonna 1979 tyhjilleen, kunnes sen osti 1980-luvun lopulla Turun Työväen Säästöpankki. Kiinteistö siirtyi kuitenkin jo vuonna 1991 Matti Koivurinnan Säätiön (nyk. Aboa Vetus Ars Nova säätiö) omistukseen, ja palatsissa aloitettiin muutostyöt nykytaiteen museon perustamiseksi. Aboa Vetus Ars Nova -museo avautui vuonna 1995.

Kuvia museosta

Lähteet

 Hilska, Sari: Palatsi muurin suojissa. Aboa Vetus & Ars Nova Magazine. Toim. Jari Salonen. Aboa Vetus & Ars Nova, Turku 1995.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Museon viralliset sivut
Turku Biennaalin viralliset sivut

Suomen muinaisjäännökset
Turun museot
Suomen taidemuseot
Turun historia
Turun keskiaika
II kaupunginosa
Turun suojellut rakennukset
Turun kuvataide