Grawemeyer-palkinto

Grawemeyer-palkinto on yhdysvaltalainen, teollisuusmies H. Charles Grawemeyerin (1912–1993) University of Louisvilleen vuonna 1984 perustama palkinto, joita myönnetään maailmanjärjestystä parantavista ideoista, pedagogiikan, psykologian, sävellyksen ja uskonnon aloilta. Vuonna 2015 perustettiin kuudes palkintokategoria innotuksen antamisesta (spirit). Grawemeyer-palkinnot jaetaan ideoista ja ajatuksista eikä koko elämäntyöstä ja julkisista saavutuksista. Taustansa vuoksi palkitsemisessa korostuu englanninkielellä ja Yhdysvalloissa esillä oleva elämänpiiri.

Palkinto summa oli aluksi 150 000 Yhdysvaltain dollaria, mutta se korotettiin 200 000 dollariin vuonna 2000. Sittemmin (2011) - palkinnon taustalla olleen säätiön sijoitustuottojen pienennyttyä - palkintosummaa supistettiin 100 000 dollariin.
 
Tunnettuja palkinnonsaajia ovat muun muassa Mihail Gorbatšov (1994, maailmanjärjestystä parantavat ideat), Pierre Boulez (2001, sävellys), Aaron T. Beck (2004, psykologia) ja Muhammad Ali (2015, innostaja). Suomalaisista palkinnon ovat saaneet Kaija Saariaho (2003, sävellys), Esa-Pekka Salonen (2012, sävellys) ja Pasi Sahlberg (2013, pedagogiikka).

Grawemeyer-palkinto (maailmanjärjestystä parantavat ideat)

 1988 – Richard Neustadt ja Ernest May (“Thinking in Time: The Uses of History for Decision-Makers”)
 1989 – Robert Keohane (“After Hegemony: Cooperation and Discord in the World Political Economy”)
 1990 – Robert Jervis (“The Meaning of the Nuclear Revolution: Statecraft and the Prospect of Armageddon”)
 1991 – The United Nations World Commission on Environment and Development (“Our Common Future”)
 1992 – Samuel Huntington, Herman Daly ja John Cobb (“The Third Wave: Democratization in the Late Twentieth Century”)
 1993 – Donald Harman Akenson (“God’s Peoples: Covenant and Land in South Africa, Israel and Ulster”)
 1994 – Mihail Gorbatšov (1988 address to the United Nations)
 1995 – Gareth Evans (“Cooperative Security and Intra-State Conflict”)
 1996 – Max Singer ja Aaron Wildavsky (“The Real World Order: Zones of Peace/Zones of Turmoil”)
 1997 – Herbert Kelman (“Interactive Problem Solving”)
 2000 – Margaret E. Keck ja Kathryn Sikkink (“Activists Beyond Borders”)
 2001 – Janine Wedel (“Collision and Collusion: The Strange Case of Western Aid to Eastern Europe 1989-1998”)
 2003 – Stuart Kaufman (“Modern Hatreds: The Symbolic Politics of Ethnic War”)
 2004 – John Braithwaite ja Peter Drahos (“Global Business Regulation”)
 2005 – Francis Deng ja Roberta Cohen (Guidelines for a protection and aid system for internally displaced people, or people who are displaced within their home nations)
 2006 – Fiona Terry (“Condemned to Repeat? The Paradox of Humanitarian Action”)
 2007 – Roland Paris (“At War’s End: Building Peace After Civil Conflict”)
 2008 – Philip Tetlock (“Expert Political Judgment: How Good Is It? How Can We Know?”)
 2009 – Michael Johnston (“Syndromes of Corruption: Wealth, Power and Democracy”)
 2010 – Trita Parsi (Improving relations between Iran and Israel...)
 2011 – Kevin Bales (“Ending Slavery: How We Free Today’s Slaves.”)
 2012 - Severine Autesserre (Analysis of what went wrong in Congo; idea that lasting conflict resolution must take place from the bottom up as well as from the top down)
 2013 – Erica Chenoweth ja Maria Stephan (Non-violent resistance brings about political change much more effectively than the use of violence...)
 2014 – Jacques Hymans (A book explaining why nuclear weapons programs in many developing nations have been prone to inefficiency and failure)
 2015 – Mark Weiner (“The Rule of the Clan: What an Ancient Form of Social Organization Reveals About the Future of Individual Freedom.”, kirja 2013)
 2016 – Gary Haugen ja Victor Boutros ("The Locust Effect: Why the End of Poverty Requires the End of Violence", kirja 2014)
 2017 – Dana Burde
 2018 – Scott Straus
 2019 – Sakiko Fukuda-Parr, Terra Lawson-Remer ja Susan Randolph
 2020 - ei jaettu
 2021 - Ken Conca (“An Unfinished Foundation: The United Nations and Global Environmental Governance.”)
 2022 - Mona Lena Krook (Violence Against Women in Politics)

Grawemeyer-palkinto (innostaja)
Grawemayerpalkinnon 30-vuotisjuhlan yhteydessä vuonna 2015 perustettiin uusi palkintoluokka innostuksen (spirit) antamisesta. Palkinnon ensimmäinen saaja oli Muhammad Ali.

Grawemeyer-palkinto (pedagogiikka)

 1989: Bertrand Schwartz
 1990: Howard Gardner
 1991: Kieran Egan
 1992: Carol Gilligan
 1993: Roland Tharp ja Ronald Gallimore
 1994: John T. Bruer
 1995: Shirley Brice Heath ja Milbrey W. McLaughlin
 1996: Victoria Purcell-Gates
 1997: Mike Rose
 1998: L. Scott Miller
 1999: ei myönnetty
 2000: Vanessa Siddle Walker
 2001: William G. Bowen ja Derek Bok
 2002: Martha Nussbaum
 2003: Deborah Brandt
 2004: ei myönnetty
 2005: Elliot W. Eisner
 2006: Lee Shulman
 2008: Walter S. Gilliam, Edward F. Zigler, ja Stephanie M. Jones
 2009: Paul Attewell ja David Lavin
 2010: Keith Stanovich
 2011: ei myönnetty
 2012: Linda Darling-Hammond
 2013: Pasi Sahlberg
 2014: Diane Ravitch
 2015: Andy Hargreaves ja Michael Fullan
 2016: Karl Alexander, Linda Olson ja Doris Entwisle
 2017: Diana Hess ja Paula McAvoy
 2018: Sara Goldrick-Rab 
 2019: ei jaettu
 2019: ei jaettu
 2021: Jal Mehta ja Sarah Fine
 2022: Rucker Johnson

Grawemeyer-palkinto (psykologia)

 2001: Michael Posner, Marcus Raichle ja Steven Petersen
 2002: James McClelland ja David Rumelhart
 2003: Daniel Kahneman ja Amos Tversky
 2004: Aaron T. Beck
 2005: Elizabeth Loftus
 2006: John O’Keefe ja Lynn Nadel
 2007: Giacomo Rizzolatti, Vittorio Gallese ja Leonardo Fogassi
 2008: Albert Bandura
 2009: Anne Treisman
 2010: Ronald Melzack
 2011: Walter Mischel
 2012: Leslie Ungerleider ja Mortimer Mishkin
 2013: Irving Gottesman
 2014: Antonio Damasio
 2015: James McGaugh
 2016: Steven Maier
 2017: Marsha Linehan
 2018: Robert Sternberg
 2019: Kent Berridge ja Terry Robinson 
 2020: ei jaettu
 2021: Robert Plomin
 2022: Terrie Moffitt

Grawemeyer-sävellyspalkinto

 1985: Witold Lutosławski (Sinfonia nro. 3)
 1986: György Ligeti (Etydejä pianolle)
 1987: Harrison Birtwistle (The Mask of Orpheus)
 1988: ei jaettu
 1989: Chinary Ung (Inner Voices)
 1990: Joan Tower (Silver Ladders)
 1991: John Corigliano (Sinfonia nro. 1)
 1992: Krzysztof Penderecki (Adagio suurelle orkesterille)
 1993: Karel Husa (Konsertto sellolle ja orkesterille)
 1994: Toru Takemitsu (Fantasma/Cantos klarinetille ja orkesterille)
 1995: John Adams (Viulukonsertto)
 1996: Ivan Tšerepnin (Kaksoiskonsertto viululle, sellolle ja orkesterille)
 1997: Simon Bainbridge (Ad Ora Incerta -Primo Levin neljä laulua orkesterille)
 1998: Tan Dun (Marco Polo)
 1999: ei jaettu
 2000: Thomas Adès (Asyla)
 2001: Pierre Boulez (Sur Incises)
 2002: Aaron Jay Kernis (Colored Field)
 2003: Kaija Saariaho (L'amour de loin)
 2004: Unsuk Chin (Konsertto viululle ja orkesterille)
 2005: George Tsontakis (Viulukonsertto nro. 2)
 2006: György Kurtág (...Concertante... viululle, alttoviululle ja orkesterille)
 2007: Sebastian Currier
 2008: Peter Lieberson
 2009: Brett Dean
 2010: York Höller
 2011: Louis Andriessen
 2012: Esa-Pekka Salonen (Viulukonsertto)
 2013: Michel van der Aa
 2014: Đuro Živković
 2015: Wolfgang Rihm (In-Schrift 2)
 2016: Hans Abrahamsen (let me tell you )
 2017: Andrew Norman (Play)
 2018: Bent Sorensen (L’isola della Città, suom. saari kaupungissa)
 2019: Joel Bons (Nomaden)
 2020: ei jaettu
 2021: Lei Liang (A Thousand Mountains, a Million Streams)
 2022: Olga Neuwirth (Orlando)

Lähteet

Aiheesta muualla
Grawemeyer-palkintojen virallinen kotisivu

Yhdysvaltalaiset palkinnot
Musiikkipalkinnot
Tieteen ja tekniikan palkinnot