Aikuisrock

Aikuisrockiksi kutsutaan tyypillisesti rockia, joka on suunnattu varttuneemmalle yleisölle. Yhtyeet ovat muodostuneet sekä kokeneemmista muusikoista että nuoremman polven soittajista.

Tyyli mielletään pääasiallisesti yhdysvaltalaiseksi, jossa käytetään nimitysta AOR. Termi viittasi alun perin radioasemien Album Oriented Rock -ilmaisuun, jolla haluttiin painottaa albumien kappaleiden merkitystä kaupallisemman singlekeskeisen ajattelun sijaan.

Erityisesti FM-radiot painottivat 1960-luvun lopulta juontuvaa hard- ja heavyrockia, joka pohjautui esimerkiksi Creamin, Jimi Hendrix Experiencen ja Blue Cheerin kaltaisten yhtyeiden työhön, kun taas AM-radiot olivat soittovalinnoissaan vapaampia. Tälle markkina-alueelle tuli kokoonpanoja, jotka esittivät helposti omaksuttavaa, mutta selvästi viihteellisemmästä popista erottuvaa musiikkia, joka tavoitti laajan, jakaumiltaan vaihtelevan yleisön. AOR-nimikkeen ovat etenkin musiikkiteollisena ilmaisuna korvanneet termit ”classic rock” ja ”adult contemporary”. Tyylillisesti molemmat nimitykset kattavat hyvin erilaisia yhtyeitä.

Tyylilajin edustajiksi katsotaan esimerkiksi Boston, Journey, Foreigner, brittiläistä alkuperää oleva Supertramp, nuorien studiomuusikoiden perustama Toto, Styx, REO Speedwagon sekä Night Ranger. Tyylin vahvinta aikaa olivat noin vuodet 1976–1985. Tyyli vaikutti osaltaan glam metal -tyylilajin syntyyn. Joskus tyyliä nimitetään myös keskitien rockiksi (mainstream rock = ”valtavirta-rock”), mutta sitä ei pidä sekoittaa ns. MOR- eli Middle of the Road -tyyliin, jolla tarkoitetaan erityisesti Yhdysvalloissa viihteellisempää popmusiikkia, jota edustavat kokoonpanot kuten Carpenters, Bread tai Seals and Crofts.

Tyyliä edustavia albumeita
Julkaisuvuosi on alkuperäisille LP-formaatin julkaisuille
 Boston – Boston (1976)
 Fleetwood Mac – Fleetwood Mac (1975)
 Journey – Captured (1981)
 Toto – Toto IV (1982)

Lähteet 

Rockin tyylilajit