Boforiasteikko

Boforiasteikolla (eli Beaufortin asteikolla) kuvataan tuulen vaikutuksia. Asteikko soveltuu tuulen nopeuden silmämääräiseen arviointiin. Ammatillisessa ilmatieteellisessä ja meritieteellisessä tilannekuvauksessa boforiasteikon kaltaisia kuvainnollisia asteikkoja pyritään välttämään. Sen sijaan suositaan täsmällisempiä mitattuun tuulen voimakkuuteen ja aallonkorkeuteen (merenkäyntiin) pohjautuvia lukuarvoja ja nimityksiä.

Boforiasteikon kehitti irlantilainen Francis Beaufort vuonna 1805 toimiessaan Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien palveluksessa. Hänen työnsä perustui samantapaisiin mutta paljon epätarkemmin määriteltyihin varhaisempiin arviointiasteikkoihin, ja hänen versiotaan kehiteltiin myöhemmin edelleen.

Boforiasteikolla tuulen voimakkuutta ilmaistiin alun perin kokonaisluvuilla 0–12, missä jokaista lukua vastaa myös tuulen voimakkuutta sanallisesti kuvaileva nimitys. Nykyäänkin Maailman ilmatieteen järjestön merisääpalvelujen operatiivinen käsikirja kuvaa vain boforiasteikon tasot asteikkoon 12 saakka.

Kuitenkin Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain sääpalvelu (U.S. Weather Bureau) jatkoi vuonna 1955 asteikkoa luvuilla 13–17. Sittemmin Maanpintatason lähellä tälläisiä tuulen voimakkuuksia esiintyy laaja-alaisesti lähinnä trooppisten pyörremyrskyjen yhteydessä; näille pyörremyrskytuulen voimakkuuksille ei boforiasteikossa ole annettu erillisiä sanallisia nimiä. Näitä asteikkoluokkia käytetään nykyään lähinnä Kiinassa ja Taiwanissa ja näiden ympäristössä.
 
Yhteispohjoismaisen päätöksen mukaisesti Ilmatieteen laitos luopui boforiasteikon käytöstä ja alkoi 1. toukokuuta 1976 lähtien merisäätiedotuksissa ilmoittaa tuulen nopeuden metreinä sekunnissa. Boforiasteikkoon vanhastaan liittyneistä erivahvuisten tuulien nimityksistäkin on nykyisin enää vain osa käytössä, kuten jäljempänä oleva taulukko kertoo.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sää
Seulonnan keskeiset artikkelit
Asteikot