Aaro Hellaakoski

Aaro Antti Hellaakoski (vuoteen 1916 saakka Helaakoski, 22. kesäkuuta 1893 Oulu – 23. marraskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen runoilija, maantieteilijä ja maantieteen opettaja. Hän kirjoitti runoja, mutta myös proosaa ja esseitä. Runoilijana Hellaakoski oli modernismin uranuurtajia Suomessa. Maantieteilijänä hän julkaisi tieteellisiä tutkimuksia ja osallistui oppikirjojen kirjoittamiseen.

Elämä ja tuotanto

Hellaakosken vanhemmat olivat lehtori Antti Rietrikki Helaakoski ja Aina Maria Lindman. Hänen nuorempi sisarensa oli taidemaalari Aira Helaakoski. Hellaakoski vietti pääosan lapsuus- ja nuorusvuosistaan Oulussa ja pääsi ylioppilaaksi 1913. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa maantiedettä, eläin- ja kasvitiedettä sekä geologiaa ja mineralogiaa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1919. Ensimmäisen runokokoelmansa hän julkaisi 1916. Hellaakoski väitteli 1928 tohtoriksi, geologian alalta ollut väitöskirja oli nimeltään Puulan järviryhmän kehityshistoria.

Hellaakoski toimi vakinaisena taide- ja kirjallisuusarvostelijana muun muassa Ajassa, Karjalan Aamulehdessä ja Iltalehdessä.

Hellaakosken elämänvaiheet muodostavat kolme jaksoa: vuosina 1916–1928 hän nousi Suomen runoilijoiden eturiviin ja väitteli tohtoriksi, vuosina 1928–1945 hän toimi maantieteilijänä ja vuodesta 1945 alkaen runoilijana. Runoilijana uran alku oli kivinen: Hellaakoski käytti vapaata runomittaa, sai julkaisuistaan pilkallistakin kritiikkiä ja ponnisteli samaan aikaan luonnontieteen opinnoissa. Ensimmäiset runot kuvaavat elämän tarkoituksen etsimistä, mutta seuraavissa kokoelmissaan Hellaakoski löysi rakkaus- ja luontolyriikan sekä pyrkimyksen kauneuteen. Vuonna 1928 ilmestynyt Jääpeili oli aikansa modernein suomalainen runoteos. Sen rytmiikka on vaihteleva vaikkakin silloisia mitallisuuskaavoja rikkova. Samaan aikaan hän oli kuitenkin päättänyt siirtyä tieteen pariin. 

Hellaakoski työskenteli luonnonhistorian ja maantieteen opettajana eri kouluissa. Vuodesta 1927 Hellaakoski toimi opettajana Helsingin suomalaisessa tyttölyseossa (vuodesta 1935 Tyttönormaalilyseo). Oppilailtaan hän sai lempinimen ”Koukku”. Hän oli myös Helsingin yliopiston dosentti. Hellaakoski harrasti maalausta ja oli perehtynyt taidehistoriaan. Ensimmäisellä Italian-matkallaan hän hämmästytti Italian ja taidehistorian tuntemuksellaan lankonsa Wäinö Aaltosen, joka oli käynyt lukuisia kertoja Italiassa.

On useita syitä siihen, miksi Hellaakoski vuonna 1945 palasi runouden pariin. Ensimmäinen oli sota ja sen aiheuttama syyllisyydentunne, toinen tarve oman kirjailijaminän täydentämiseen. Hän löysi runoihinsa uusia teemoja: uskonnollinen tilitys, luonnonkuvaus ja rakkaus. Hän pystyi myös ilmaisussaan löytämään sen suuruuden, jota oli 35 vuotta sitten tavoitellut. Runokokoelma Sarjoja koostuu erillisistä ja vaihtelevarytmisistä runoista, jotka kuitenkin muodostavat kokonaisuuden. Teoksen realistisissa ja tarkoissa havainnoissa välittyy eletyn hetken ainutkertaisuus yliajallista taustaa vasten.

Avioliitosta kansakoulunopettaja Lempi Alina Aaltosen kanssa syntyi kaksi lasta, Katri (s. 1925) ja Eero (1929–2019), josta tuli hermo- ja mielitauteihin erikoistunut lääkäri.

Teoksia

Runoteoksia
 Runoja, 1916
 Nimettömiä lauluja, 1918
 Me kaksi, 1920
 Elegiasta oodiin, 1921
 Maininki ja vaahtopää, 1924
 Jääpeili, 1928 (sis. runon Hauen laulu)
 Valitut runot, 1940
 Vartiossa, 1943
 Uusi runo, 1943
 Huojuvat keulat, 1946
 Hiljaisuus, 1949
 Sarjoja, 1952
 Huomenna seestyvää, 1953
 Runot, 1953
 Runot 1916-1928, 1997

Romaaneja ja novelleja
 Suljettujen ovien takana, 1923, ekspressionistinen romaani
 Iloinen yllätys, 1927, novellikokoelma

Tutkielmia ja esseitä
 T. K. Sallinen, 1921 
 Kuuntelua, 1950, esseitä.
 Niin kuin minä näin, 1959  (T. K. Sallisesta, Wäinö Aaltosesta ja kuvataiteesta)
 Runon historiaa. Johdannon kirjoittanut Kaarlo Marjanen. WSOY 1964.

Tieteellisiä tutkimuksia
 Puulan järviryhmän kehityshistoria. (Väitöskirja) Fennia 51:2, 1928. 
 Suursaimaa (maantieteellis-geologinen tutkimus) Fennia 43:4, 1922.

Oppikirjoja

Palkintoja 
 Aleksis Kiven palkinto 1946

Sävellyksiä runoihin

Sävellyksiä Hellaakosken runoihin
Hellaakosken runoja ovat säveltäneet muiden muassa Pekka Kostiainen, Tauno Marttinen, Einojuhani Rautavaara, Kari Rydman, Esa Pethman, Richard Järnefelt, Ilkka (Petri) Pettersson, Heikki Sarmanto, Alex Freeman, ja 500 kg lihaa.

Hellaakosken runoihin tehtyjen sävellysten levytyksiä
 Sarmanto, Heikki: Syksy ja muita lauluja. (Sisällys: Satakieli herää, Satakieli laulaa, Satakielen ahdistus, Surviaisten tanssi, Hauen laulu, Kesäyö, Laulu.) Hi-Hat 1976.
 Lyra All Stars & Johanna Iivanainen: Satakieli CD. (Sisällys: Satakieli-sarja (1–10), Hauen laulu, Viatonten valssi ja Vieretyksin.) Lyra 2006.
 Suuri joukko muita levytyksiä

Tutkimuksia

Lähteet 

 Kupiainen, Unto: Aaro Hellaakoski: Ihminen ja runoilija. WSOY Porvoo 1953.
 Pieni tietosanakirja
 Tarkka, Pekka: Nuori Aaro. Hellaakosken tiede taide ja runous 1893-1928. Siltala 2022.

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Aaro Hellaakoski Kirjasampo.fi-sivustolla
 Oulun kaupunginkirjasto: Pohjoista kirjallisuutta: Aaro Hellaakoski
 Runoja (1916) – (Gutenberg.org)
 Nimettömiä lauluja (1918) – (Gutenberg.org)
 Ylen Elävä arkisto – Aaro Hellaakoski: Hauen laulu

Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset taidekriitikot
Suomalaiset maantieteilijät
Suomalaiset opettajat
Suomen sisällissodan valkoiset
Aleksis Kiven palkinnon saajat
Vuonna 1893 syntyneet
Vuonna 1952 kuolleet