Benvenuto Cellini

Benvenuto Cellini (3. marraskuuta 1500 Firenze – 13. helmikuuta 1571 Firenze) oli italialainen renessanssin ja manierismin ajan kultaseppä, kuvanveistäjä, taidemaalari, muusikko ja sotilas. Hän kirjoitti myös runoja ja omaelämäkerran.

Nuoruusaika 
Cellini syntyi Firenzessä, nykyisessä Italiassa. Hänen vanhempansa olivat muusikko ja soittimien valmistaja Giovanni Cellini ja Maria Lisabetta Granacci. Benvenutolla oli veli Gianfrancesco, jota kutsuttiin Cecchinoksi sekä sisar Liperata. Isä olisi halunnut Benvenutosta muusikon. Kuitenkin hän vastahakoisesti salli viisitoistavuotiaan pojan mennä kultasepänoppiin Antonio di Sandron luokse. Tätä kutsuttiin Marconeksi. Kuusitoistavuotiaana Benvenuto karkotettiin kuudeksi kuukaudeksi Sienaan, jossa hän työskenteli Fracastoro-nimiselle kultasepälle kanssa. Sienasta hän muutti Bolognaan. Siellä hänestä tuli yhä taitavampi kornetin- ja huilunsoittaja sekä kultaseppä. Roomaan hän muutti 19-vuotiaana.

Rooma 
Cellinin ensimmäiset teokset Roomassa olivat hopeinen lipas, hopeiset kynttilänjalat ja maljakko. Gonfalonieeri Gabbriello Cesarinolle tehty ”Leda ja joutsen" -teos tuotti kultamitalin. Teos on Firenzen Nazionale del Bargello -museossa. Hän oli myös kornetin soittajana paavin muusikoiden joukossa. 

Bourbonin herttuan Charles III hyökättyä Roomaan Cellini halusi sotilaan ominaisuudessa palvella paavia. Omaelämäkerrassa kerrotun mukaan hän itse ampui ja haavoitti Oranian prinssiä.  Pian hän palasi kotikaupunkiinsa Firenzeen. Siellä hän omistautui mitalien tekoon, joista tunnetuimpia ovat "Hercules ja Nemean-leijona", ja valmisti kullasta teoksen "Atlas kantaa maapalloa", joka tuli lopulta Ranskan Frans I:n omistukseen.

Palattuaan Roomaan Cellini valmisti koruja ja mitaleita sekä toimi paavin rahapajassa rahapainimien tekijänä. Vuonna 1529 hänen veljensä Cecchino tappoi roomalaisen vartion päällikön. Cecchinoa haavoitettiin ampumalla polveen. Jalka olisi pitänyt amputoida. Niin ei tehty ja Cecchino kuoli haavoittumisen takia. Pian sen jälkeen Benvenuto tappoi veljensä surmaajan verikostona. Tapahtuma ei ollut oikeudenmukainen, koska Cellini myöntää, että hänen veljensä tappaja oli toiminut puolustuksekseen. Cellini pakeni Napoliin. Useiden kardinaalien vaikutuksen kautta hän sai armon. Uusi paavi, Paavali III, halusi hänet tekemään rahansa ja antoi hänelle synninpäästön.

Ferrara ja Ranska 
Paavi Paavali III:n poika Pier Luigi Farnese vihasi Celliniä. Tämän toimintojen seurauksena Cellini vetäytyi Roomasta Firenzeen ja Venetsiaan, missä hän koki aiempaa suurempaa kunnioitusta. Palattuaan vierailulta Ranskaan hänet vangittiin 37 vuoden ikäisenä väärällä syytöksellä: hän olisi kaapannut paavin tiaran helmiä sodan aikana. Häntä pidettiin Castel Sant'Angelon linnassa, pakeni, vangittiin uudelleen ja kohdeltiin erittäin huonosti. Hän odotti päivittäin teloituskuolemaa. Vuonna 1539 vankiaikana Cellini yritettiin tappaa laittamalla timanttimurusia ruokaan.  Yritys epäonnistui, sillä timantin asemasta käytettiin helmimurusia. Pier Luigin vaimon ja etenkin Ferraran kardinaalin d'Esten anomus takasi lopulta Cellinin vapautuksen. Kiitollisena Cellini teki d'Estelle loistavan kupin. 

Cellini työskenteli sitten Francis I:lle tuomioistuimessa Fontainebleaussa sekä Pariisissa. Cellinin tiedetään ottaneen joitakin naismalleistaan ​​rakastajattaria. Hän sai vuonna 1544 aviottoman tyttären, Costanzan, asuessaan Ranskassa.

Lopullinen paluu Firenzeen ja kuolema 
Useita vuosia työskenneltyään Ranskassa Cellini palasi Firenzeen. Siellä hän joutui elämään lähes jatkuvien ammatillisten konfliktien ja väkivallan keskellä. Hän toimi kultaseppänä. Firenzen herttua Duke Cosimo I de Medici toivotti sen lämpimästi tervetulleeksi. Tämä nosti Cellinin kuvanveistäjän asemaan ja antoi hänelle tyylikkään talon Via del Rosariossa. Sinne Cellini rakensi valimon. Hänelle maksettiin vuosipalkkaa kaksisataa scudia. Cosimo antoi hänelle tehtäväksi tehdä kaksi merkittävää pronssiveistosta: rintakuvan itsestään ja Perseuksen Medusan pään kanssa.

Cellini pyrki lyhytaikaisesti toimistouraan ja hän avioitui vuonna 1562 palvelijan Piera Parigin kanssa. Hän väitti , että hänellä oli viisi lasta, joista ilmeisesti poika ja kaksi tytärtä olivat hänen omiaan.

Cellini nimettiin myös arvostetun firenzeläisen Accademia delle Arti del Disegnon jäseneksi. Tämän oli perustanut Duke Cosimo I de Medici. Cellini kuoli Firenzessä 13. toukokuuta 1571 ja haudattiin Santissima Annunziata -kirkkoon.

Koristetaide ja muotokuvat 
Hänen teoksistaan, joista monet ovat tuhoutuneet, olivat kolossaalinen Marsin patsas Fontainebleaun suihkulähteellä ja oviaukon pronssityöt, kolikot paavin ja Firenzen valtioille, miehenkokoinen hopeinen Jupiter ja Bindo Altovitin pronssinen rintakuva. Teokset ovat tyylikkään runsaskoristeisia.

Perseuksen pronssipatsaan ja aikaisemmin mainittujen mitalien lisäksi nykyisin olemassa olevat taideteokset ovat mitali Clemens VII:stä. Mitalin tehtävä on muistuttaa kristittyjen ruhtinasten välisestä rauhasta 1530. Mitalissa on paavin rintakuva kääntöpuolella ja kuva rauhan syntymisestä -  asekasa on Januksen temppelin edessä; taiteilijan allekirjoittama Francis-mitali; kardinaali Pietro Bembon mitali; Salierana tunnettu suolansirotin, tehty Ranskan Francis I:lle Wienissä. Tämän monimutkaisen, 26 cm korkean veistoksen arvo on arvioitu olevan 58 000 000 schillinkiä. Sen päähahmot ovat toisiaan vastapäätä istuvat alastomat merenjumala ja nainen. He istuvat jalat toisiaan kosketellen ja he edustavat symbolisesti maapalloa. Saliera varastettiin Kunsthistorisches Museumista toukokuussa 2003. Varas kiipesi rakennustelineille ja ikkunat rikkomalla tuli museoon. Hälytykset laukesivat, mutta niitä ei otettu huomioon. Varkaus paljastui vasta kello 8:20. Patsas kuitenkin löytyi. Itävallan poliisi sai haltuunsa Salieran tammikuussa 2006 ja se palautettiin myöhemmin Kunsthistorisches-museoon. Se on nyt osa Kunstkammerin näyttelyä. Yksi Cellinin tärkeimmistä teoksista uransa loppupuolella oli marmorista veistetty alaston krusifiksi. Vaikka tämä ristiinnaulittua esittävä teos oli tarkoitus laittaa hautamuistomerkiksi, se myytiin Medici-perheelle. Tämä antoi sen Espanjalle. Nykyään krusifiksi on Madridin lähellä sijaitsevassa El Escorial-luostarissa. Siellä se on ollut esillä muutetussa muodossa - luostari lisäsi lannevaatteen ja orjantappurakruunun. Cellini työskenteli Roomassa paavien Clemens VII:n ja myöhemmin Paavali III:n rahapajassa. Tällöin luotiin useiden kolikoiden ja mitalien painimet. Hän oli myös Firenzen ensimmäisen herttuan Alessandro de' Medicin palveluksessa. Tälle hän valmisti vuonna 1535 neljänkymmenen soldin rahan, jonka toisella puolella oli herttuan rintakuva ja toisella puolella pyhät Cosima ja Damian. Jotkut asiantuntijat katsovat Cellinin tehneen plaketit "Jupiter tuhoaa jättiläisiä" ja "Taistelu Perseuksen ja Phineuksen välillä".

Menetetyt työt 
Tärkeitä Cellinin menetettyjä töitä ovat Clemens VII:lle tarkoitettu keskeneräinen kalkki; kultakantinen rukouskirja lahjana Paavali III:lle ja Kaarle V:lle - molempia kuvataan laajasti Cellinin omaelämäkerrassa; suuret hopeiset Jupiterin, Vulcanin ja Marsin patsaat, jotka on tehty Francis I:lle Cellinin Pariisin oleskelunsa aikana; rintakuva Julius Caesarista ja hopeakuppi Ferraran kardinaalille. Cellini valmisti Clemens VII:lle upean kultaisen "napin" tai avainnipun pidikkeen. Kuka tekee paremman -kilpailun grafiikkaa on kuvattu hänen omaelämäkerrassansa.

Huomioita 
Cellinin värikäs ja viihteellinen omaelämäkertansa kertoo elävästi renessanssiajan elämästä. Cellini opiskeli vanhempiensa vastustuksesta huolimatta kultasepäksi. Cellini työskenteli Mantovan herttuan hovissa, Roomassa ja Napolissa. Hän sai tilauksia keisareilta, kuninkailta, paaveilta ja ruhtinailta ja oli tunnettu koko Italiassa. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Ranskan kuninkaalle suunniteltu suola-astia ja suuri manieristinen Perseusta esittävä pronssipatsas.

Kirjallisuutta

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vapaasti ladattava Benvenuto Cellinin Omaelämäkerta e-kirjana Projekti Lönnrotilta.
 Helena Partanen : Benvenuto Cellini. Muutamia piirteitä tämän renessanssimestarin elämästä, Helsingin Sanomat, 15.04.1928, nro 103, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Cellini
Cellini
Cellini
Manierismin taiteilijat