Lahoaminen

Lahoamiseksi kutsutaan tapahtumaa, kun bakteerit ja sienet hajottavat kuollutta eliötä hapellisessa ympäristössä. Toisin kuin mätäneminen, lahoaminen ei tuota voimakasta hajua. Lahoaminen luokitellaan hitaaksi palamiseksi, eli aineen reaktioksi hapen kanssa ilman liekkiä.

Lahoamalla hajoavaa ainesta ovat luonnossa tyypillisesti puu sekä lehdistä, neulasista ja muusta kasviaineksesta muodostuva karike. 

Puulla lahot voidaan hajoamistavan mukaan jakaa kolmeen lahotyyppiin eli ruskolahoon, valkolahoon ja katkolahoon. Puun lahoamista on perinteisesti torjuttu tervalla ja nykyisin myös erilaisilla pintakäsittely- ja kyllästysaineilla.

Puun kasvunaikaisina lahottajina toimivat juurikäävät ja mesisienet kuten pohjanmesisieni. Puun pintavaurioihin pesiytyy helposti verinahakkasieni (Stereum sanguinolentum) alkaen lahottaa puuta. Rakennuksissa lahottajina esiintyviä lahottajasieniä ovat esimerkiksi lattiasieni (Serpula lacrymans), kellarisieni (Coniophora puteana) ja kelokääpä (Antrodia sinuosa).

Monet eliölajit tarvitsevat lahopuuta elääkseen. Lahoamisen edetessä eri lahottajaeliöt seuraavat toinen toistaan muodostaen ekologisen sukkession ja tämän seurauksena lahoamisen eri vaiheissa lahopuulla elävät eri eliöt. Lahopuilla esiintyvistä lajeista monet ovat metsätalouden tehostuessa harvinaistuneet.

Katso myös  
Maatuminen
Mätäneminen
Ruostuminen
Valkolahosieni

Lähteet

Aiheesta muualla 
Puukemia: Puuaineksen tuhoutuminen, lahoaminen ja puun väri (pdf)
Metsäteho: Puun laadun säilyttäminen (pdf)
Pohjois-Pohjanmaan korjausrakentamiskeskus: Laho

Ekologia
Puu