Islanninlammaskoira

Islanninlammaskoira () on vanha koirarotu, joka on viikinkien aikoinaan saarelle tuomista pohjoismaisista kantapystykorvista karaistunut ja valikoitunut Islannin oloihin. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis islandicus.

Alkuperä 
Viikingit purjehtivat koirineen Islantiin 800-luvulla. Viikinkien pohjoismaisista pystykorvista tuli eristäytyneellä saarella kehittyneen rodun perusta. Islanninlammaskoirista muokkautui aikojen saatossa sopiva Islannin ankariin oloihin ja koiralta vaadittuihin tehtäviin. Islanninlammaskoiraa on käytetty alkuajoista lähtien paimennuksessa sekä ilmoittavana vahtikoirana. Rodun edustajat ovat sinnikkäitä ja kestäviä työskentelijöitä.  Koska islanninlammaskoira käyttää haukkua paimennuksessa ja ilmoittaa edelleen reviirilleen tulijat haukkumalla, rotu on melkoisen haukkuherkkä. Rotu on kasvattanut suosiotaan myös seura- ja harrastekoirana. 

Islanninlammaskoirien ensimmäinen rotumääritelmä laadittiin 1800-luvulla, mutta varsinainen ulkomuotojalostus alkoi 1960-luvulla. Tähän aikaan täysin puhdasrotuiset islanninlammaskoirat olivat harvassa, mutta Islannin syrjäisiltä seuduilta löytyi vielä muutamia puhdasrotuisia islanninlammaskoiria, joita alettiin määrätietoisesti jalostaa.  Virallinen rotumääritelmä on vuodelta 1987.

Tilanne Suomessa ja muualla 

Islanninlammaskoiria tavataan nykyään lähinnä Pohjoismaissa, mutta myös esimerkiksi Saksassa ja Hollannissa. Pieniä kantoja on muodostunut myös Itävaltaan, Sveitsiin, Ranskaan, Portugaliin, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Suomeen ensimmäinen yksilö tuli vuonna 1989 Tanskasta ja tällä hetkellä rodun edustajia on Suomessa jo runsaat 350 yksilöä. Suomessa pentueiden keskikoko on noin 4,3 pentua/pentue. 
Islannissa rekisteröityjen koirien määrä on nykyään noin 1800 koiraa ja vuosittain Islannissa rekisteröidään noin 100 koiraa. Islanninlammaskoirien maailmanlaajuisen kannan suuruus on noin 5 000 koiraa. Pienen suomalaisen kannan vuoksi koirien tuonti ulkomailta on yleistä.

Ulkonäkö 

Islanninlammaskoirat ovat ulkonäöltään melko epäyhtenäisiä, koska eri puolilla Islantia oli hyvin erinäköisiä koiria. Turkki on säänkestävä ja helppohoitoinen. Turkin pituuksia esiintyy kaksi; lyhyt- ja pitkäkarvainen. Islanninlammaskoirilla sallitaan myös useita eri värejä, mutta vallitsevan värin lisäksi tulisi aina olla valkoista. Valkoinen ei kuitenkaan saisi olla pääväri. Islanninlammaskoirille ovat tyypillisiä myös kaksoiskannukset ainakin takajaloissa. Islanninlammaskoira on tyypillisen pohjoismaisen pystykorvan näköinen pystyine korvineen ja selän päälle kaartuvien häntineen. Kooltaan koirat ovat noin 38–48 cm (ihanne säkäkorkeus uroksilla 46 cm ja nartuilla 42 cm). Rungoltaan koirat ovat korkeuttaan pidempiä. Islanninlammaskoiran ilme on iloinen ja ystävällinen.

Luonne ja käyttäytyminen 

Islanninlammaskoirilla esiintyy hyvin erilaisia luonteita. Luonteeltaan saman rodun yksilöt voivat olla kaikkea herkästä itsepäiseen. Metsästysvietti on pieni tai olematon, mutta paimennusvietti on säilynyt hyvänä. Rodussa esiintyy melko paljon pystykorville tyypillistä haukkuherkkyyttä. Islanninlammaskoira hyväksyy yleensä laumaansa muita eläimiä ongelmitta, mutta varsinkin urokset saattavat suhtautua riitaisasti vieraaseen urokseen omalla reviirillään. Islanninlammaskoira tarvitsee myös melko paljon liikuntaa ja muita virikkeitä, koska rotu on edelleenkin käytössä myös työkoirana. Islanninlammaskoira ei myöskään sovellu pelkästään tarhakoiraksi, vaan sen pitää päästä osallistumaan myös perheensä askareisiin. Luonteensa takia islanninlammaskoiria joudutaan lopettamaan hyvin harvoin. Kotia muutama koira on joutunut vaihtamaan vilkkautensa tai yksinolo-ongelman takia. Islanninlammaskoiria on myös luonnetestattu ahkerasti, sillä vuonna 2003 voimaan tulleen säännön mukaan islanninlammaskoira tarvitsee hyväksytyn luonnetestin FIN MVA -arvon saavuttamiseksi.

Harrastukset 

Koska islanninlammaskoirat ovat säilyttäneet paimennusvaistonsa melko hyvin, voi joistain yksilöistä kouluttaa paimenen lampaille tai karjalle. Rodun edustajat ovat saavuttaneet jopa paimennuksen valioarvoja. Hyvän koulutettavuutensa ansiosta islanninlammaskoiria kilpailee myös esimerkiksi tokossa, rallytokossa, agilityssä ja koiratanssissa. Rodulla on myös PK-oikeudet.

Terveystilanne 

Islanninlammaskoiraa voidaan pitää melko terveenä rotuna. Rotujärjestö on kuulunut PEVISAan vuodesta 2002. Jalostukseen käytettäviltä koirilta tarkastetaan lonkat ja silmät. Islanninlammaskoirilla tiedetään esiintyvän lonkkavikaa sekä silmäsairauksista kaihia ja distichiasista. Muita, yleensä koiran elämää haittaamattomia poikkeavuuksia ovat kivesvika ja hammaspuutokset.   

Islanninlammaskoirat ovat pitkäikäisiä. Niiden voi odottaa elävän 12–15-vuotiaiksi. Myös yli 20-vuotiaita koiria on esiintynyt. Rodun keski-ikää laskee alttius onnettomuuksille, kuten auton alle jäämiselle. 

Islanninlammaskoiran geenipohjaa on pyritty laajentamaan kartoittamalla ja suosimalla harvinaisempia sukulinjoja sekä yhä jatkuvalla rotuunotolla rodun kotimaassa Islannissa.  Rodun hyvä terveystilanne ja liioittelematon ulkomuoto on huomattu myös koirajalostusta koskevissa keskusteluissa. Norjassa on aloitettu roturisteytysprojekti, jossa lunnikoiran geenipohjaa ja terveyttä pyritään parantamaan risteyttämällä siihen muun muassa islanninlammaskoiraa.  Samankaltaista projektia on harkittu Suomessa ranskanbulldogin terveydentilan parantamiseksi. Myös siinä islanninlammakoira on nostettu mahdolliseksi risteytysroduksi.

Lähteet 
 Tapio Eerola, Suomen koirarodut, Kustannus osakeyhtiö Tammi 1997
 rotuyhdistys

Viitteet

Aiheesta muualla 

Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
Rotuyhdistys
ODP: Islanninlammaskoira

FCI 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat
SKL 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat
Paimenkoirat
Pystykorvat
Islantilaiset eläinrodut
Eurooppalaiset koirarodut
Seulonnan keskeiset artikkelit