Aleksei Konstantinovitš Tolstoi

Aleksei Konstantinovitš Tolstoi (); (5. syyskuuta (J: 24. elokuuta) 1817 Pietari, Venäjän keisarikunta – 10. lokakuuta (J: 28. syyskuuta) 1875 Krasni Rogin maatila, Tšernihivin kuvernementti, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija ja kirjailija Leo Tolstoin pikkuserkku.

Suku ja koulutus, virka-ura 
Aleksei K. Tolstoi syntyi aatelissukuun. Hänen isänsä oli valtionpankin neuvonantaja kreivi Konstantin Petrovitš Tolstoi (1780-1870). Konstantin Tolstoi solmi toisen avioliiton 13. marraskuuta 1816 Anna Aleksejevna Perovskajan (1796-1857), kreivi Aleksei Kirillovitš Razumovskin ja porvarissyntyisen Maria Mihailovna Sobolevskaja Denisjevan aviottoman tyttären kanssa. Kreivitär Anna Tolstaja erosi miehestään tuntemattomista syistä lokakuussa 1817 ja lähti puolitoista kuukautta vanhan poikansa Aleksei kanssa omalle Blistovin perintötilalleen Krolevetsin alueelle Tšernihivin kuvernementissä ja asui sen jälkeen veljensä Aleksei Perovskin omistamassa Krasni Rogissa, jossa Aleksei vietti lapsuutensa. Isänsä sijasta hänet kasvatti äidinpuoleinen setä, kirjailija ja akateemikko Aleksei Perovski, salanimeltään Anton Pogorelskí, joka kirjoitti vuonna 1829 veljenpojalleen sadun "Musta kana" Aljosha-nimisen pojan seikkailuista.

Toinen kuuluisa kirjailija Tolstoin perheessä, Leo Nikolajevitš Tolstoi oli Aleksein pikkuserkku. Aleksei vietti varhaislapsuutensa setänsä tilalla Pogoreltsin kylässä Sosnitskin alueella Tšernihivin kuvernementissä ja puhui jo kuusivuotiaana kotiopettajiensa ansiosta sujuvaa ranskaa, saksaa ja englantia sekä myöhemmin myös italiaa. Vuonna 1827 hän tapasi Goethen Weimarissa ollessaan Saksassa ulkomaanmatkalla äitinsä ja setänsä kanssa. Aleksei K. Tolstoi loi suhteet keisarilliseen perheeseen jo varhain. Hän tutustui tulevaan Aleksanteri II:een lomaillessaan perheensä kanssa Italiassa vuonna 1831, jossa silloinen tsarevitš eli kruununperijä oli oman perheensä kanssa. Vasili Žukovskin suosituksesta Alekseista tuli tsarevitšin pelitoveri ja he viettivät aikaa myöhemmin yhdessä kesällä 1838 Comojärvellä. Miesten välinen ystävyys säilyi koko heidän elinikänsä.

Aleksei K. Tolstoin virka-ura oli varsin tavanomainen ja ylennykset seurasivat toisiaan säädetyssä järjestyksessä. Vaikka hän oli aatelinen, hän aloitti aivan alimmalta tasolta 14-portaista arvo- eli rankijärjestelmää. Aleksei Tolstoi valmistui Moskovan yliopistosta vuonna 1836 aineyhdistelmällä useista kielistä, kirjallisuudesta, historiasta ja tilastoinnista, joka pätevöitti hänet ensimmäisen luokan virkamiehen tehtäviin. Vuonna 1834 hän ilmoittautui harjoittelijaksi ulkoministeriön Moskovan pääarkistoon. Vuonna 1837 hänet siirrettiin Pietariin talous- ja kirjanpito-osastolle kollegireistraattoriksi. Vuodesta 1837 lähtien hän oli palveluksessa Venäjän edustustossa Frankfurt am Mainissa. Vuonna 1839 hänet ylennettiin kuvernementinsihteeriksi. Vuonna 1840 hänelle myönnettiin kollegisihteerin arvonimi ja vuonna 1842 hänet ylennettiin nimineuvokseksi. Vuonna 1843 hän nousi suoraan neljä arvoluokkaa ylemmäksi, kun hänelle myönnettiin kamarijunkkarin arvonimi. Vuonna 1846 hän sai hovineuvoksen arvon ja 1849 hänet siirrettiin "nuoremmaksi virkamieheksi" Hänen Keisarillisen Majesteettinsa oman kansliakunnan II haaratoimistoon, joka valvoi lakien noudattamista.

Tolstoi vietti suurimman osan elämästään keisarillisessa hovissa, ja hänen virka-uransa huipentui ensin vuonna 1851 seremoniamestarin arvoisena hovivirkailijana (ven. Церемониймейстер) ja vuodesta 1861 lähtien virkanimikkeellä hovijahtimestari. Hän jätti virka-uran todellisen valtioneuvoksen arvonimen saaneena.

Vuonna 1855 Tolstoi osallistui Krimin sotaan. Hän lähes menehtyi lavantautiin Odessassa eikä osallistunut taisteluihin. Hänet ylennettin everstiksi ja nimitettiin sivuadjutantiksI avustamaan Aleksanteri II:n kruunajaisissa.

Yksityiselämä 
Vuonna 1851 Tolstoi rakastui henkivartiokaartin husaarirytkmentin kapteenin vaimoon Sofia Andrejevna os. Bahmeteva Milleriin (1827-1892), jonka hän oli tavannut Ivan Turgenevin kanssa naamiaissa Bolšoi-teatterissa. Kun Sofia otti naamion pois kasvoiltaan, Turgenev oli erittäin pettynyt: "kasvot kuin tšuhnasotilaalla, mutta hame päällä ...". Seuranneen keskustelutukion aikana sitävastoin Tolstoi kiinnostui naisesta. Sofia oli erittäin kielitaitoinen (osasi 14 kieltä) ja oli perillä sekä kotimaisesta kirjallisuudesta että viimeisimmistä eurooppalaisista uutuuksista. Hänellä oli vuonna 1848 syntynyt avioton tytär suhteesta ruhtinas Grigori Nikolajevitš Vjazemskin kanssa. Sofian veli oli kuollut kaksintaistelussa avioliittolupauksensa pettänyttä ruhtinasta vastaan. Tolstoin ja Bahmetevan avioliitto rekisteröitiin virallisesti vasta 12 vuotta myöhemmin vuonna 1863, koska Sofia Andrejevnan aviomies ei antanut avioeroa, vaikka he elivät jo erillään, ja Tolstoin äiti Anna Aleksejevna Perovskaja Tolstaja kohteli Sofiaa epäystävällisesti.

Kirjallinen ura 
Aleksei K. Tolstoi oli 1850-luvun näytelmäkirjailija ja historiallisten romaanien kirjoittaja sekä huomattava runoilija. Runoilijana hän kiinnittyi romantiikan perintöön. Tolstoi jätti virka-uransa vuonna 1861 saadakseen lisää aikaa kirjoitustyölle. Hän kirjoitti runoja, bylinoita, runomuotoisia opettavaisia tarinoita, balladeja ja historiallisen romaanin sekä kolmiosaisen näytelmäsarjan Venäjän historiasta.

Hän julkaisi vuonna 1862 Iivana Julmaa käsittelevän romaanin Ruhtinas Serebrjani (ven. Князь Серебряный, Knaz Serebrjanyi, suom. 1890), josta tuli suosittua poikien lukemistoa.

Aleksei K. Tolstoi oli Aleksandr Ostrovskin ja Aleksandr Suhovo-Kobylin (1817-1903) ohella 1800-luvun puolivälin johtavia näytelmäkirjailijoita. Hän kirjoitti Venäjällä hyvin tunnetun historiallisen draamatrilogian Smert Ioanna Groznogo (ven. Смерть Иоанна Грозного, Iivana Julman kuolema, 1866), Tsaari Fjodor Ivanovitš (ven. Царь Фёдор Иоаннович, Tsar Fjodor Iannovitš, 1868, suom. 1901, es. suom. 1917) ja Tsar Boris (ven. Царь Борис, Tsaari Boris, 1870).

Runoilijana hän on jäänyt kirjallisuushistorioihin muun muassa parodisen nimimerkki Kozma Prutkovin (ven. Козьма Прутков) toisena tekijänä, toinen oli Aleksei Žemtšužnikov (1821-1908), jonka veljet myös avustivat Prutkovin nimissä julkaistujen runojen laatimisessa. Aleksei K. Tolstoi oli myös lyyrinen runoilija. Runossa Protiv tetšenija (Vastavirtaan, 1867) hän kirjoitti tulevaisuudesta, jossa kauneuden ja inspiraation nimissä runoutta ja taidetta tekevien aika koittaa uudelleen. Runoelma Ioann Damaskin (ven. Иоанн Дамаскин, Johannes Damaskolainen, 1858) on pyhäinelämäkerta. Tolstoin tunnetuimpiin runoihin kuuluu Puškin-mukaelma Se sattumalta oli, kun sinut ... (ven. Средь шу́много ба́ла, случа́йно… , Sred šumnogo bala, slutšaino ... , 1851, suom. 1946), jonka Tolstoi kirjoitti tulevan vaimonsa kohtaamisesta. Runo tunnettiin Venäjällä erityisesti Pjotr Tšaikovskin vuonna 1878 säveltämänä romanssina.

Hänen runonsa Potok-bogatyr (Sankari Potok, 1871) kuuluu 1800-luvun lopun antinihilistiseen kirjallisuuteen.

Suomennetut teokset
 Ruhtinas Serebrjani: kertomus Iivana Julman ajoilta. Suomentanut K. K. Saarikoski. Hj. Hagelberg, 1890.
 Tsaari Feodor Joannovitsh: viisinäytöksinen murhenäytelmä. Suomentanut Martti Wuori. Otava, 1901.
 Iivana Julman soturi 1–2: historiallinen romaani. Suomentanut Vilho Elomaa. Ahjo, 1920, ja WSOY, 1943.
 Satu orpotytöstä (Havrosetska; satukirja, 8. s.) suom. Anita Mitrošin, Kansankulttuuri 1981
 Sammakkoprinsessa (Tsarevna-Ljaguska; satukirja, 17. s.) suom. Anita Mitrošin, Kansankulttuuri 1985
 Venäläisiä satuja, Helsinki: Suomen kirja 1946 (Tolstoin mukaelmia venäläisistä saduista)

 Nauris
 Kirjokana
 Sämpylä
 Tornitalo
 Kukko ja kana
 Papu
 Ei tuo vuohi pähkinöitä
 Kettu ja jänis
 Susi ja kilin poikaset
 Kili ja kiukkupussi
 Kukko Kultaheltta
 Lehmusjalkakarhu
 Hämähäkki
 Villipedot luolakuopassa
 Kettu ja rastas
 Kettu ja rapu
 Kettu ja teeri
 Kettu ja kukko
 Kettu ja kurki
 Kettu ja susi
 Kurki ja haikara
 Kissa ja kettu
 Ukko ja susi
 Kun eukko löysi virsun
 Hauki Harvahammas
 Satu teerestä
 Miten kettu oppi lentämään
 Saippuakupla, olki ja virsu
 Kissa, pukki ja pässi
 Eläinten talvehtiminen
 Tyhmä susi
 Lammas, kettu ja susi
 Karhu ja koira
 Karhu ja kettu
 Ukko ja karhu
 Savipoika
 Hevosen pää
 Jalopeura, hauki ja ihminen
 Kerskurijänis
 Kukko ja käsikivet
 Terjosetska
 Kyömyselkä sorsa
 Alina ja Juhani
 Pikku Hanna
 Äkkirikas Kuisma
 Sienten sotaanlähtö
 Joutsen-hanhet
 Peukaloinen
 Pakkanen
 Tsir-tsirik
 Hauen käskystä

Suomennoksia on julkaistu myös antologioissa: 
 Maailmankirjallisuuden kultainen kirja. Slaavilaisten kirjallisuuksien kultainen kirja (1936)
 Kertomus monista erinomaisista asioista
 Lapsi maailmankirjallisuudessa (1946)
 Viktor ja Lilja
 Venäjän runotar, toim. Valentin Kiparsky ja Lauri Viljanen. Otava 1946. – Näköispainos Ntamo 2013
 Maan kauniin tiedän, suom. Lauri Kemiläinen
 Se sattuma oli, kun sinut..., suom. Lauri Kemiläinen (myös antologioissa Runoni rakkaudesta, Elämäni runo ja Rakkausrunoja: valikoima maailmankirjallisuudesta)
 Kaivolla, suom. Hannes Korpi-Anttila, antologiassa Aarteiden kirja. 4: Maailma on avara''

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Vapaasti ladattavia Aleksei Konstantinovitš Tolstoin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä

Goottilaisten romaanien kirjoittajat
Historiallisten romaanien kirjoittajat
Romantiikan kirjailijat
Venäläiset aateliset
Venäläiset kirjailijat
Venäläiset näytelmäkirjailijat
Venäläiset runoilijat
Virkamiehet
Vuonna 1817 syntyneet
Vuonna 1875 kuolleet