Suuri Amerikan eläimistövaihto

Suuri Amerikan eläimistövaihto tapahtui noin 3,5–2,5 (ehkä 2,7) miljoonaa vuotta sitten, kun Panamankannas nousi merestä tulivuorenpurkausten takia luoden maayhteyden Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan välille, jolloin eläinlajit pääsivät siirtymään mantereelta toiselle. Samanlaisia eläimistönvaihdoksia on tapahtunut muissakin tapauksissa, esimerkiksi Intian mantereen törmättyä Euraasian mantereeseen. Eläimistönvaihdoksen seurauksena noin puolet Etelä-Amerikan eläimistä on pohjoisamerikkalaista alkuperää.

Saarien kautta levinneet lajit 
Etelä-Amerikkaan alkoi tulla lajeja jo myöhäisoligoseenilla noin 30 miljoonaa vuotta sitten eoseeni- ja oligoseenikausilla. Leviäminen onnistui saari kerrallaan muun muassa merellä ajelehtineiden ajopuiden mukana. Tällä tavoin siirtyi lähinnä pieniä jyrsijöitä. Nämä jyrsijät korvasivat Etelä-Amerikan aikaisempien pienien pussieläinten ekologisia lokeroita ja alkoivat kehittyä itsenäisesti uusiksi lajeiksi. Tällaisia lajeja ovat muun muassa chinchilla ja vesisika. Hieman myöhemmin eli noin 25 miljoonaa vuotta sitten Etelä-Amerikkaan saapuivat myös kädelliset. Näiden kaikkien lajien uskotaan tulleen Afrikasta. Ensimmäisiä Pohjois-Amerikasta tulleita eläimiä olivat tiettävästi puolikarhut, jotka saapuivat Etelä-Amerikkaan noin 7 miljoonaa vuotta sitten. Etelä-Amerikassa kehittyi itsenäisesti uusia puolikarhuihin kuuluneita lajeja, mutta ne katosivat myöhemmin. Puolikarhujen jälkeen Etelä-Amerikkaan saapuivat muun muassa pekarit ja haisunäädät.

Mannerta pitkin levinneet lajit
Panamankannasta pitkin alkoi levitä lajeja sekä pohjoiseen että etelään sen muodostuttua noin 3 miljoonaa vuotta sitten. Pohjois-Amerikasta tuli kasvinsyöjistä esimerkiksi kameleita, tapiireja, norsuja ja hevosia. Lihansyöjistä Etelä-Amerikkaan levisivät muun muassa sapelihammaskissat, koirat ja karhut. Etelä-Amerikasta pohjoiseen levisivät esimerkiksi maalaiskiaiset, glyptodontit, vyötiäiset ja nyt jo hävinneet notoungulata-lahkon lajeja. Lajienvaihdossa pohjoisesta etelään levittäytyneet lajit osoittautuivat menestyksekkäämiksi kuin etelästä pohjoiseen levittäytyvät. Etelästä pohjoiseen menestyksekkäästi siirtyneet lajit eivät eriytyneet paljoa eteläisistä kantamuodoistaan, kun taas pohjoisesta tulleet eriytyivät tehokkaasti. Monet eteläamerikkalaiset lajit hävisivät kun taas pohjoisamerikkalaisten lajien ei tiedetä hävinneen etelästä saapuneen kilpailun tuloksena. Eteläamerikkalaisten lajien tappio koski paljolti myös paikallisia istukkanisäkkäitä. Parhaiten Etelä-Amerikan lajeista pärjäsivät opossumit, vyötiäiset ja piikkisiat, jotka levisivät suureen osaan Pohjois-Amerikkaa, ja joita tavataan siellä vieläkin. Ainoat suuret etelästä pohjoiseen levinneet petoeläimet olivat hirmulinnut, muut Etelä-Amerikan suuret petoeläimet kuten Borhyaena ja Thylacosmilus hävisivät kilpailussa pohjoisesta tulleille pedoille.

Esimerkkejä levinneistä lajeista

Etelästä pohjoiseen levinneet
Teksasinkirjoahven
Virginianopossumi
Kolibrit
Tangarat
Tyrannit
Glyptodon †
Maalaiskiaiset †
Phorusrhacos †

Pohjoisesta etelään levinneet
Tapiirit
Hevoset
Saukot
Puuma
Smilodon †
Tylppäkuonokarhu †
Puolikarhut

Lähteet

Eläinmaantiede