Alfred de Musset

Alfred Louis Charles de Musset (11. joulukuuta 1810 Pariisi – 2. toukokuuta 1857 Pariisi) oli ranskalainen romantiikan ajan prosaisti ja runoilija, joka tunnetaan etenkin näytelmistään.

Elämäkerta
Alfred de Musset syntyi ja kuoli Pariisissa. Hän pääsi yhdeksänvuotiaana Collège Henri-IV -kouluun, missä hän sai vuonna 1827 palkinnon latinan esseestään. Paul Foucherin, Victor Hugon langon, avustuksella hän aloitti 17-vuotiaana opiskelun Cénaclessa, Charles Nodierin kirjallisuussalongissa Bibliothèque de l'Arsenalilla. Kokeiltuaan lääketieteessä (hän ei pitänyt ihmisten leikkelemisestä), lakitieteessä, piirtämisessä, englannissa ja pianonsoitossa, hänestä tuli yksi ensimmäisistä romantiikan ajan kirjailijoista. 20-vuotiaana Musset'n kirjailijan maine veti jo vertoja hänen keikarin maineelleen.

Musset työskenteli Ranskan sisäministeriön kirjastonhoitajana heinäkuun vallankumouksesta 1830 helmikuun vallankumoukseen 1848 asti, jolloin hänet erotettiin. Tämän jälkeen, toisen keisarikunnan aikana, Musset'stä tuli Ranskan opetusministeriön kirjastonhoitaja. Hän sai kutsun Ranskan kunnialegioonaan (Légion d'honneur) 24. huhtikuuta 1845, samaan aikaan Balzacin kanssa. Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen (1848 ja 1850) hänet valittiin Ranskan Akatemian (Académie française) jäseneksi vuonna 1852.

Musset'n ja George Sandin rakkaustarina 1833–1835 on kerrottu Musset'n näkökulmasta hänen omaelämäkerrallisessa romaanissaan, La Confession d'un Enfant du Siècle (1836; suom. Vuosisadan lapsen tunnustus), Sand puolestaan kertoi oman versionsa kirjassaan Elle et lui (1859). Elokuva Musset'n ja Sandin myrskyisestä suhteesta, Les enfants du siècle (suom. Vuosisadan rakkaustarina), valmistui vuonna 1999.

Alfred de Musset on haudattu Père-Lachaise-hautausmaalle Pariisiin.

Kritiikkiä 
Ranskalainen runoilija Arthur Rimbaud suhtautui kriittisesti Musset'n tuotantoon. Rimbaud kirjoitti teoksessaan Lettres du Voyant, ettei Musset saavuttanut mitään, koska tämä "sulki silmänsä" näyiltään. Toisaalta Musset'n näytelmä Les Caprices de Marianne oli innoituksena ohjaaja Jean Renoirin elokuvalle La règle du jeu (suom. Pelin säännöt).

Teokset

Runoteoksia 
 Comtes d'Espagne et d'Italie (1830)
 Premières poésies (1829–1835)
 Poésies nouvelles (mukaan lukien Les Nuits) (1835–1852)

Näytelmiä 
 Les Caprices de Marianne, 1833
 On ne badine pas avec l'amour, 1834
 Lorenzaccio, 1834
 Barberine, 1835
 Un Caprice, 1837
 Il faut qu'une porte soit ouverte ou fermée, 1845

Romaaneja 
 La Confession d'un enfant du siècle (1836)

Suomennettuja teoksia

Lähteet

Aiheesta muualla

Ranskalaiset kirjailijat
Ranskalaiset runoilijat
Ranskan akatemian jäsenet
Romantiikan kirjailijat
Vuonna 1810 syntyneet
Vuonna 1857 kuolleet