Päivö Oksala

Päivö Nyyrikki Oksala (14. elokuuta 1907 Jyväskylä – 28. joulukuuta 1974 Jyväskylä) oli suomalainen professori, latinisti, antiikin tutkija ja antiikin kirjallisuuden kääntäjä, joka vaikutti pitkään Helsingin yliopistossa ja Jyväskylän yliopistossa.

Oksalan isä oli Kasvatusopillisen korkeakoulun professori Kaarle Oksala. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1926 Jyväskylän lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1933 Helsingin yliopistosta. Tämän jälkeen hän toimi opettajana eri oppikouluissa Helsingissä ja Tampereella, muun muassa Tampereen klassillisen lyseon latinan ja suomen kielen lehtorina vuosina 1938–1946.

Talvisodassa hän oli rintamaupseerina Summan ja Viipurin rintamilla. Jatkosodassa hän toimi valistusupseerina ja johti sodan loppuvaiheessa niin sanottuja sotilasylioppilaskirjoituksia.

Ura
Oksala toimi vuodesta 1944 Helsingin yliopiston klassillisen filologian vt. assistenttina. Vuonna 1953 hän väitteli filosofian tohtoriksi, minkä jälkeen virkanimike muutettiin apulaisprofessoriksi. Hän hoiti 1956–1966 Helsingin yliopiston Rooman kirjallisuuden professorin virkaa, jonka vakituinen haltija Edwin Linkomies oli yliopiston rehtorina ja kanslerina. Linkomies kuoli 1963, ja Oksala haki häneltä vapautunutta professuuria. Siihen nimitettiin kuitenkin Iiro Kajanto vuonna 1966.

Vuonna 1971 Jyväskylän yliopistoon perustettiin latinan kielen professorin virka, johon hänet nimitettiin. Hän hoiti virkaa vuoteen 1974, jolloin jäi eläkkeelle. Hänen seuraajakseen tuli Tuomo Pekkanen, jonka jäätyä eläkkeelle virka jätettiin muutamaksi vuodeksi täyttämättä ja lakkautettiin 2004.

Oksala tuli tutuksi laajalle opiskelijajoukolle, sillä hän piti 1950- ja 1960-luvuilla filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisessä osastossa (nyk. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta) pakollisia pro exercitio -harjoituksia ja opetti latinan lauseoppia. Runsaiden osanottajamäärien vuoksi näihin tarvittiin tavallista suuremmat luentosalit, joita olivat päärakennuksen suuri sali ja Porthanian luentosali 1. Oksalalla oli kuuluva ja kantava ääni, joten hän ei suurellekaan joukolle puhuessaan tarvinnut mikrofonia. Tuon ajan opiskelijat muistavat hänet ystävällisenä, hyväntahtoisena, kannustavana ja huumorintajuisena opettajana, jolla oli erinomainen kasvomuisti.

Oksalan väitöskirja käsitteli kreikkalaista lainasanastoa Ciceron proosateoksissa. Hänen toinen keskeinen tutkimuskohteensa oli Catullus ja hänen tuotantonsa. Lisäksi hän tutki maantieteellisten nimien käyttöä keskeisessä roomalaisessa runoudessa.

Hän oli suuresti kiinnostunut antiikin runouden suomentamisesta. Oksalan käännöstöistä merkittävin on 1965 ilmestynyt Catulluksen runojen suomennos. Lisäksi hän suomensi Vergiliuksen Aeneis-eeposta sekä Ovidiuksen ja  Propertiuksen tuotantoa. Toisin kuin muut klassisen runouden suomentajat Oksala säilytti suomennoksissaan alkuperäiset runomitat. Erityisesti hänet muistetaan taitavana heksametrin käyttäjänä.

Poikansa Teivas Oksalan kanssa hän julkaisi vuonna 1965 teoksen Kreikkalaisia kirjailijakuvia.

Antiikki merkitsi Oksalalle ihannetta, jonka perintöä myöhemmissä kulttuureissa hän korosti. Hänen luentoihinsa kuuluivat olennaisena osana hänen omat suomennoksensa kulloinkin käsiteltävänä olleista teksteistä.

Kulttuuritoiminta
Oksalan kulttuuripoliittinen toiminta liittyi kiinteästi hänen kotikaupunkiinsa Jyväskylään, jossa hän toimi yli kolmekymmentä vuotta kasvatusopillisen korkeakoulun (nyk. Jyväskylän yliopisto) kesälukukausien ajan sihteerinä ja latinan opettajana. Hänellä oli Jyväskylässä lukuisia luottamustehtäviä, joista erityisen merkittävää oli toiminta Jyväskylän kesän perustajajäsenenä ja hallituksen puheenjohtajana.

Oksalan mielenkiinto kohdistui myös Alvar Aallon arkkitehtuuriin, ja hän vaikutti voimakkaasti siihen, että Alvar Aalto -museo ja Jalo Sihtolan taidekokoelma saatiin Jyväskylään. Oksalan poika Tarkko Oksala on arkkitehti ja työskenteli lyhyesti Alvar Aallon toimistossa Helsingissä vuonna 1968.

Oksalan kansainväliset kontaktit liittyivät varsinkin saksalaiseen antiikin tutkimukseen. Hän vieraili luennoitsijana saksalaisissa yliopistoissa ja johti suomalaisten opiskelijoiden opintoretkiä Roomaan ja Ateenaan. Hän osallistui 1973 elävän latinan kongressiin Maltalla.

Alvar Aalto -museon edustalla Jyväskylässä on vuonna 1982 valmistunut Veikko Hirvimäen suunnittelema Päivö Oksalan muistomerkki Pro Artibus Humanis.

Teoksia 
 Kielen "paidologiaa". Helsinki 1941
 Roomalaista runoutta; selitykset laatinut Päivö Oksala. Helsingin yliopisto, Helsinki 1946
 Vox Romana: Pars prima: Cornelius Nepos, Caesar: sanasto ja selitykset; toimittanut ja selitykset laatinut Päivö Oksala et Veikko Väänänen; sanasto Caesar Konrad Westergren; Nepos Tauno Kilpiäinen. Gummerus 1948, 9. painos 1970
 Työn ja sanan seppiä: ammatillisten oppilaitosten lukukirja 1, Ammatillinen jakso; tekijät Päivö Oksala ja Lauri Väisänen. Otava 1951
 Työn ja sanan seppiä: ammatillisten oppilaitosten lukukirja 2, Kaunokirjallinen jakso; tekijät Päivö Oksala ja Lauri Väisänen. Otava 1951
 Vox Romana: Excerpta e scriptoribus latinis; ad usum scholarum et universitatum tertium ediderunt Päivö Oksala, Veikko Väänänen. Gummerus 1952
 'Die griechischen Lehnwörter in den Prosaschriften Ciceros, Helsingin yliopiston väitöskirja. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B 80, 1. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1953
 Adnotationes criticae ad Catulli carmina. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series B, Humaniora 135, 2. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1965
 Kreikkalaisia kirjailijakuvia; kirj. Päivö Oksala, Teivas Oksala. Otava 1965

 Toimitustöitä 
 Jännittävin sotaelämykseni: Syvärin miehet kertovat; kuvittanut A. Lindeberg; toimittaneet Yrjö Jylhä, Päivö Oksala, Olavi Paavolainen. WSOY 1942
 Martti Korpilahti: Keski-Suomen kotiseuturunoilija; toimituskunta Päivö Oksala ym. Gummerus 1949, näköispainos Keski-Suomen nuorisoseurain liitto, Jyväskylä 2006
 Jyväskylän lyseon satavuotishistoria 1858-1958 ja juhlajulkaisu; Jyväskylän lyseon entisten oppilaiden yhdistyksen nimissä toim. Päivö Oksala ym. Jyväskylä 1958

 Suomennoksia 
 Horatiuksen oodeja; suomentanut Päivö Oksala. Helsinki 1938
 Propertiuksen elegioja; suomentanut Päivö Oksala. Helsinki 1939
 Platon: Sokrateen puolustuspuhe ja Kriton; suom. ja johdannoin varustanut Päivö Oksala. WSOY 1953
 Platon: Viisi tutkielmaa: Sokrateen puolustuspuhe, Kriton, Pidot, Faidros, Faidon; suom. Päivö Oksala ja J. A. Hollo; johdannon kirj. Edwin Linkomies. WSOY 1961, 2. painos 2000
 Sextus Propertius: Elegioita; suomennos ja Johdanto Päivö Oksala. Suomentaja, Helsinki 1964
 C. Valerius Catullus: Liber carminum: laulujen kirja; suomennos, johdanto, selitykset Päivö Oksala. Otava 1965
 Vergilius: 'Aeneis: kirjat 1-4: Aeneas ja Dido; suom. sekä johdannon ja selitykset laat. Päivö Oksala. WSOY 1972
 Publius Vergilius Maro: Aeneis: Aeneaan taru; suomentaneet Päivö ja Teivas Oksala; alkusanat ja selitykset Teivas Oksala. WSOY 1999
 Publius Ovidius Naso: Metamorphoses selectae - Valikoima metamorfooseja; suomentaneet Päivö ja Teivas Oksala; toimittanut selityksineen Teivas Oksala. Artipictura, Espoo 2000

Lähteet
 Suomen Kansallisbiografia, osa 7, sivut 325-326, Suomalaisen kirjallisuuden seura 2006 ISBN 951-746-448-7 Kansallisbiografia, maksullinen verkkoartikkeli

Viitteet

Suomalaiset filologit
Jyväskylän yliopiston professorit
Helsingin yliopiston professorit
Suomalaiset antiikintutkijat
Suomentajat
Vuonna 1907 syntyneet
Vuonna 1974 kuolleet
Suomalaiset professorit