Salaus

Salaus eli kryptaus viittaa kryptologiassa prosessiin, jolla koodataan viestejä tai tietoja niin, että vain valtuutetut osapuolet voivat lukea niitä. Salaus ei estä viestin sieppaamista, vain sen lukemisen. Salausjärjestelmä muuttaa viestin tai tiedon selkotekstin () salatekstiksi () salausalgoritmia () käyttäen. Viestin tai tiedon voi tämän jälkeen lukea vain jos salatekstin salaus puretaan avaimella tai se murretaan kryptoanalyysillä. Teknisistä syistä salausjärjestelmä käyttää tyypillisesti algoritmin tuottamaa näennäisesti satunnaista salausavainta. On periaatteessa mahdollista purkaa salaus ilman avainta, mutta tähän tarvitaan hyvin paljon laskentatehoa, jos salausjärjestelmä on toteutettu hyvin. Valtuutettu vastaanottaja voi helposti purkaa viestin salauksen avaimella, jonka salatun viestin lähettäjä antoi hänelle.

Sanastoa 
Salauksella tarkoitetaan prosessia, jossa selväkielinen teksti eli selkoteksti muutetaan sellaiseksi, ettei sitä pysty tulkitsemaan (salattu teksti, salateksti). Salauksen purkaminen on vastakkainen prosessi, jossa salattu teksti muutetaan selkotekstiksi. Salain on algoritmipari, jolla nämä muutokset tehdään. Algoritmien toimintaa säätelee salausavain, jonka vain viestin lähettäjä ja vastaanottaja tuntevat. Enkryptaus tarkoittaa kryptaamista (salaamista). Dekryptaus tarkoittaa kryptauksen purkamista (salauksen ratkaiseminen).

Selkoteksti (M) salataan salatuksi tekstiksi (C) menetelmällä (E), jonka vastapari (D) palauttaa alkuperäisen luettavaan muotoon. Näin ollen voidaan esittää: E(M) = C, ja vastaavasti D(C) = M, jolloin D(E(M)) = M.
Modernissa salauksessa käytetään salausavainta (K), jolloin E(M) = C ja D(C) = M, josta seuraa D(E(M)) = M.
Epäsymmetrisessä salauksessa käytetään eri avainta (K ja K) salaamiseen ja purkamiseen.

Yleistä 
Jo antiikin aikana tunnettujen symmetristen salakirjoitusmenetelmien ideana oli se, että viestin lähettäjä ja vastaanottaja käyttivät viestin salaamiseen ja salakirjoitetun viestin purkamiseen samaa avainta. Nykyisten, 1970-luvulta lähtien kehitettyjen epäsymmetristen salakirjoitusmenetelmien avulla voidaan kuitenkin toteuttaa aivan uudentyyppinen järjestelmä. Kuka tahansa voi salakirjoittaa viestin tietyn vastaanottajan julkisella salakirjoitusjärjestelmällä hänen ilmoittamaansa julkista avainta käyttäen. Kuitenkin ainoastaan viestin vastaanottaja voi purkaa viestin omalla salaisella avaimellaan.

Nykyisten tietoverkkojen, erityisesti Internetin, toiminta perustuu epäsymmetrisiin (julkisiin) salakirjoitusjärjestelmiin pohjautuviin PKI- (public key infrastructure) protokolliin. Jo klassisia esimerkkejä käytetyistä järjestelmistä ovat Diffie-Hellman-avaintenvaihtoprotokolla ja RSA- ja ElGamal-salausjärjestelmät.

Protokollien tehtävä on määrittää, miten luonteeltaan matemaattisia salakirjoitusjärjestelmiä käytetään. Niiden tavoitteena on varmistaa tietoliikenteen turvallisuus. Varsin yleinen tietoturvaongelma on protokollasta poikkeaminen, jonka syynä voi olla vaikkapa ns. social engineering -tyyppinen tiedusteluyritys (ks. Kevin Mitnick). Protokollat on tarkoitettu sellaisiksi selkeiksi ohjesäännöiksi, että kuka tahansa tietoverkon käyttäjä voi niitä käyttäen varmistua oman tietoliikenteensä turvallisuudesta. Protokollien suunnittelu ja niiden syvällinen ymmärtäminen edellyttää kuitenkin pitkällistä matemaattista koulutusta. Protokolla-asiantuntijan tulee olla perehtynyt lukuteorian, algebran ja erityisesti algoritmiteorian viimeisimpiin tutkimustuloksiin.

Satunnaisluvut 
Salauksessa käytettyjen satunnaislukujen tulisi olla mahdollisimman aidosti satunnaisia. Aidosti satunnaisten lukujen tuottaminen on kuitenkin vaikeaa. Nykyään parhaina tapoina tuottaa todellisia satunnaislukuja pidetään luonnollisia systeemejä, kuten radioaktiivisten aineiden luonnollisen hajoamisen tuottamat säteilyhiukkaset, tai esimerkiksi laavalampun vahan liike. Useimmiten tietokoneissa käytetään näennäissatunnaislukugeneraattoreita, jotka eivät välttämättä kelpaa salauskäyttöön. Tietokoneiden salauksessa käytetty satunnaisuus perustuu yleensä käyttäjän tekemien toimenpiteiden ja ympäristössä tapahtuvien tapahtumien satunnaisuuden keräämiseen. Käytännön esimerkkejä edellä mainitusta ovat esimerkiksi käyttäjän hiiren liikkeiden tai mikrofonin vastaanottaman kohinan käyttäminen salausavaimen luomiseen.

Salauksen käyttökohteita 
Tietokoneiden myötä kryptografia sai uuden sovelluskohteen datan salauksen, allekirjoitusten ja eheyden varmistamisesta. Tästä esimerkkejä ovat erilaiset sovellukset ja protokollat etäyhteyksien (SSH) ja www-liikenteen (HTTPS) salaamiseen sekä sähköpostiviestien salaamiseen ja allekirjoittamiseen (PGP).

Televisio

Maksutelevisioissa käytetään eri salausjärjestelmiä. Salauksen purkamiseen tarvitaan dekooderi ja TV-kortti.

Salausalgoritmeja 
Symmetrisiä salausalgoritmeja

 DES, Data Encryption Standard
 AES, Advanced Encryption Standard ( Rijndael )
 IDEA
 Blowfish, Twofish
 3DES

Epäsymmetrisiä eli julkisen avaimen salausalgoritmeja
 Diffie-Hellman-avaintenvaihto
 RSA
 ElGamal
 Elliptiset käyrät

Yksisuuntaisia tiivisteitä
 MD5 (Message digest)
 SHA-1 (Secure Hash Algorithm)

Sähköisen allekirjoituksen menetelmiä
 DSA (Digital Signature Algorithm)
 X.509 Varmenteet

Kryptografiaa käyttäviä sovelluksia
 GPG
 HTTPS-protokolla
 Kerberos-tunnistusprotokolla
 PGP (Pretty Good Privacy)
 SSH-protokolla

Katso myös 
 Transpositiosalaus on menetelmä, jossa kirjainten järjestystä muutetaan sovitulla tavalla.
 Salauksen purku

Lähteet

Aiheesta muualla

Kirjallisuutta 
Hallamaa, Reino: Salakirjoitustaidon perusteet (1937),
Kerttula, Esa: Tietoverkkojen tietoturva. ISBN 951-37-2904-4
Järvinen, Petteri: Salausmenetelmät. ISBN 951-846-183-X
Singh, Simon: Koodikirja: salakirjoituksen historia muinaisesta Egyptistä kvanttikryptografiaan. ISBN 951-31-1544-5
Schneier; Bruce: Applied Cryptography. 2nd edition. ISBN 0-471-11709-9
Hutcherson, Norman B.: Command and Control Warfare; Putting Another Tool in the War-Fighter's Data Base. Air University Press, USA 1994

Salakirjoitustekniikka
Seulonnan keskeiset artikkelit