Indira Gandhi

Indira Priyadarshini Gandhi ( , o.s. Nehru; ) oli Intian pääministeri vuosina 1966–1977 ja 1980–1984. Hän oli Intian ensimmäisen pääministerin, Jawaharlal Nehrun, ainoa lapsi. Tämän lisäksi hän oli Intian ensimmäinen ja tähän mennessä ainoa naispääministeri. Sikhiterroristit surmasivat Gandhin vuonna 1984. Murhan taustalla olivat Punjabin osavaltion itsenäistymispyrkimykset. Indira Gandhia seurasi pääministerinä hänen poikansa Rajiv Gandhi, joka murhattiin vuonna 1991. Indira Gandhi on yksi merkittävimmistä poliittisista johtajista Intian itsenäisyyden aikana. Huolimatta sukunimestään Indira Gandhin aviomies Feroze Gandhi ei ollut sukua Mahatma Gandhille.

Uran alku 
Indira Nehru oli mukana Intian itsenäisyysliikkeen toiminnassa ja oli perustamassa Intian kongressipuolueen Vanara Sena -nuorisoliikettä 1920-luvun lopulla. Indiran äiti Kamala Nehru kuoli tuberkuloosiin vuonna 1938. Indira opiskeli Intiassa sekä brittiläisissä ja muissa eurooppalaisissa oppilaitoksissa, kuten Santiniketanissa ja Oxfordissa. Indira avioitui Feroze Gandhin kanssa vuonna 1942. He olivat vangittuina muutamia kuukausia hallituksen vastustamisesta. Indira Gandhi auttoi järjestämään pakolaisleirejä ja huolehtimaan miljoonien pakistanilaisten pakolaisten terveydenhuollosta vuonna 1947. Tämä oli hänen ensimmäinen kokemuksensa suurten ihmisjoukkojen hallinnasta, josta oli hyötyä myöhemmin.

Feroze Gandhi oli työssä kongressipuolueen sanomalehdessä. Hän sai sydänkohtauksen vuonna 1957 ja kuoli 8. syyskuuta 1960. Indira Gandhille jäi avioliitosta kaksi poikaa. Hän toimi isänsä pääministeri Jawaharlal Nehrun henkilökunnan päällikkönä ja hoitajana.

Nousu valtaan 
Indira Gandhi valittiin Intian kansalliskongressin puheenjohtajaksi vuosiksi 1959–1960. Hän toimi isänsä Nehrun sijaisena varapääministerinä. Nehru itse vastusti nepotismia, ja Indira Gandhi ei asettunut ehdolle vuoden 1962 vaaleissa. Nehrun kuoleman jälkeen Gandhi menestyi vaaleissa: hänet valittiin heti Lal Bahadur Shastrin hallitukseen ministeriksi.

Pääministerinä 
Indira Gandhi valittiin kongressipuolueen edustajana Intian pääministeriksi 24. tammikuuta 1966. Gandhi voitti äänestyksen Morarji Desaita vastaan äänin 355–169.

Vihreä vallankumous 
Punjabin maanviljelyskoulun tohtori D. S. Athwal suoritti kokeita uusilla siemenlaaduilla. Hän onnistui tuottamaan uuden lajikkeen helmihirssiä (bajra). Norjalais-amerikkalaisen Norman Borlaugin aikaisemmin tekemät kokeilut vehnälajikkeiden jalostamisessa olivat suureksi avuksi Intian maataloudelle. Borlaug sai työstään Nobelin rauhanpalkinnon. Tohtori Athwalin kehittämän uuden vehnälajikkeen, kalyan, viljely aloitettiin Punjabissa vuonna 1967. Kalyan viljely levisi kaikkialle Intiaan. Intian vehnäsato kohosi 12,3 miljoonasta tonnista 20 miljoonaan tonniin vuosina 1964–1970. Vihreä vallankumous sai tästä nimensä, ja se vaikutti maaseudun uudistumiseen. Maareformilakien käyttöönotto tuli ajankohtaiseksi. Bengalissa osavaltioparlamentti oli hyväksynyt zamindar-maareformin jo vuonna 1953. Maatilan suurin koko sai olla enintään 10 hehtaaria. Valtion oli määrä ottaa ylijäämämaata jaettavaksi se omaisuudeksi, elinikäiseksi vuokramaaksi tai sopimusviljelysmaaksi. Maareformia ei ollut toteutettu vielä vuonna 1968.

Gandhin uudistukset 
 hyväksyttyjen maareformien toteuttaminen
 yleisten töiden järjestäminen
 keinokastelun parantaminen
 teiden rakentaminen ja maanparannustyöt
 metsän istutustyöt
 Intian väestön syntyvyyden alentaminen 4,1 prosentista 2,5 prosenttiin vuoteen 1976 mennessä.

Intian ydinvoimaohjelma 
Vuoden 1971 sodan aikana Yhdysvallat oli lähettänyt USS Enterprisen Bengalinlahdelle varoittamaan Intiaa käyttämästä sotilaallista voimaa Itä-Pakistanissa. Pääministeri Gandhi muutti kansallista turvallisuus- ja ulkopolitiikkaa. Intia ja Neuvostoliitto olivat sopineet ystävyys- ja avunantosopimuksen, jonka tuloksena poliittinen ja sotilaallinen apu auttoivat Intian voittoon vuoden 1971 sodassa. Gandhi käynnisti nyt kansallisen ydinvoimaohjelman Intian turvaksi, Kiinan osalta tulevaa ydinaseuhkaa vastaan, ja mahdollisuuden Intian ydinvoiman lisäämiseen kahden ydinvoimalan avulla.

Intian sisäpolitiikka 
Maanviljelijöiden tyytymättömyys käynnisti eri poliittisten ryhmien yhteisrintaman Bengalissa vuonna 1969. Liittohallitus joutui puuttumaan tapahtumiin Indira Gandhin johdolla. Gandhi käytti hyväkseen Intian perustuslain pykälää, joka mahdollisti suoran presidentinvallan käytön. Liittovaltion viranomaiset saivat vallan lain ja järjestyksen ylläpitämiseen.

Gandhi toteutti vasemmistolaista politiikkaa, joka johti kongressipuolueen hajaantumiseen vuonna 1969. Gandhi poisti asetuksella eläkkeellä olevien maharadžojen etuoikeudet syyskuussa 1970. Gandhi päätti hajottaa Lok Sabhan ja järjestää ennenaikaiset vaalit. Indira Gandhin kongressipuolue sai yli kaksi kolmannesta paikoista helmikuussa 1971. Gandhi julisti sodan köyhyyttä vastaan uuden Lok Sabhan avajaisissa vuonna 1971.

Gandhi voitti osavaltiovaalit maaliskuussa 1972. Tämän jälkeen hänen suosionsa alkoi laskea. Huono taloudellinen tilanne aiheutti levottomuuksia Intiassa. Rautatielakko pysäytti Intian toiminnan vuonna 1974. Gujaratin osavaltiossa tapahtui levottomuuksia, joita Indira Gandhi joutui rauhoittamaan poliisin avulla. Gandhi puuttui korkeimman oikeuden kokoonpanoon. Hän suosi poikaansa Sanjay Gandhia antamalla tälle autotehtaan lisenssin. Korkein oikeus julisti Gandhin syyllistyneen vaalivilppiin, ja häneltä poistettiin äänioikeus Lok Sabhassa. Hän vangitutti tuhansia poliittisia vastustajiaan. Gandhi muutti poliittista suuntaansa oikealle ja antoi suuremman vapauden yksityisille yrittäjille.

Intian hätätilanne 
Intian maatalous kärsi kuivuudesta vuonna 1972. OPEC-maiden öljykriisi vaikeutti Intian maatalouden keinokastelua. Maareformien toteuttaminen oli käytännössä vaikeaa.

Intian presidentti julisti Indira Gandhin   pyynnöstä maahan poikkeustilan kesällä 1975 huonontuneen taloustilanteen ja maatalouden vaikeuksien vuoksi Intia oli nälänhädän uhkaamana. Tämä johti siihen että lehdistö ja kaikki kritiikki hallitusta vastaan vaiennettiin ja huomattavat oppositiojohtajat vangittiin.

Vallasta luopuminen ja uudelleen valinta 
Intian maataloudessa saatiin vihdoinkin parempia satoja. Kuitenkaan uutinen ei parantanut Indira Gandhin suosiota maaliskuussa 1977 pidetyissä vaaleissa: kongressipuolue sai vain 154 edustajaa. Uuden hallituksen johtoon nousi Morarji Desai janata-puolueesta (kansanpuolueesta). Gandhi pidätettiin korruptiosta epäiltynä 3. lokakuuta 1977, mutta hänet vapautettiin seuraavana päivänä. Indira Gandhi tuli uudelleen valituksi pääministeriksi vuonna 1980. Suomessa Gandhi vieraili ainakin kesäkuussa 1983.

Operaatio Sininen tähti ja murha 

Gandhin ongelmaksi muodostui Punjabin tilanne. Paikallinen aluejohtaja Jarnail Singh Bhindranwale  oli valittu paikallisen kongressin johtoon Shiromani Akali Dal -puolueesta. Bhindranwale oli vangittu Amritsarissa, mutta vapauduttuaan 25 päivää myöhemmin hän linnoittautui henkivartijoiden kanssa Kultaiseen temppeliin. Gandhi antoi armeijalle käskyn puhdistaa Kultainen temppeli Bhindranwalesta ja hänen seuraajistaan 3. kesäkuuta 1984. Monien sikhien mielestä heidän pyhiä paikkojaan oli häväisty.

Kaksi Indira Gandhin sikhi-henkivartijaa, Satwant Singh ja Becant Singh, murhasi hänet pääministerin virka-asunnon puutarhassa 31. lokakuuta 1984. Gandhi oli palaamassa Peter Ustinovin haastattelusta Irlannin television dokumenttia varten. Vartijat ampuivat Gandhia revolverilla ja konepistoolilla. Gandhi vietiin sairaalaan, missä hänet todettiin kuolleeksi muutamia tunteja myöhemmin.

Indira Gandhi tuhkattiin valtiollisin kunniamenoin 3. marraskuuta 1984 Shakti Sthalin alueella, joka sijaitsee lähellä Mahatma Gandhin muistolle omistettua Raj Ghatia. Hänen vanhin poikansa Rajiv Gandhi sytytti polttohautauksen tulen. Indira Gandhin tuhkat siroteltiin seuraavana päivänä, sunnuntaina 4. marraskuuta 1984 hänen omasta toiveestaan Himalajan vuoristoon kohtaan, josta pyhä Ganges-joki saa alkunsa. Tuhkan siroitteli Intian ilmavoimien neuvostovalmisteisesta AN-12 koneesta Rajiv Gandhi, josta oli tullut Intian pääministeri tunteja hänen äitinsä salamurhan jälkeen 31. lokakuuta 1984.

Tunnustuksia 
Intia jakaa vuosittain Indira Gandhin rauhanpalkinnon henkilölle, joka on edistänyt maailmanrauhaa ja aseistariisuntaa Indira Gandhin hengessä. Vuonna 2013 palkinnon sai Saksan liittokansleri Angela Merkel.

Indira Gandhi sai Neuvostoliitolta tunnustuksena rauhanpyrkimyksistään Leninin kansainvälisen rauhanpalkinnon vuonna 1983.

Lähteet

Kirjallisuutta 
 

Intian pääministerit
Rajya Sabhan jäsenet
Lok Sabhan jäsenet
Intian kongressipuolueen poliitikot
Intialaiset henkirikosten uhrit
Vuonna 1917 syntyneet
Vuonna 1984 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit