Ruusujen sota

Ruusujen sota tai ruusujen sodat () on yhteisnimitys Lancasterin ja Yorkin sukujen välillä vuosina 1455–1485 käydyille monimutkaisille taisteluille Englannin kruunusta. Kaikkiaan sukujen kesken oli 18 sotilaallista yhteenottoa. Molemmat suvut olivat Plantagenetin suvun haaroja, joiden juuret ulottuivat Edvard III:een. Ruusujen sotaa edelsi satavuotinen sota, jonka päättyessä vuonna 1453 Englannin parlamentti oli poliittisesti heikko ja maan hallinto epäjärjestyksessä.

Nimitys ”ruusujen sota” on keksitty jälkikäteen, ja se tulee sukujen tunnusmerkeistä: Lancasterin punaisesta ja Yorkin valkoisesta ruususta. Lancaster-sukua kannatettiin pääosin maan pohjois- ja länsiosissa, kun taas York-suvun kannatus oli suurinta etelässä ja idässä. Ruusujen sota ei kuitenkaan juuri koskettanut väestön valtaosaa, vaan oli aateliston sisäistä valtakamppailua. Ruusujen sota oli tärkeimpiä tekijöitä aateliston vallan heikentymisessä, sillä ylhäisaatelisia kuoli taisteluissa suuret määrät. Jotkut aatelissuvut jopa sammuivat kokonaan.  Se vahvisti Tudor-suvun asemaa ja keskusvaltaa. Tudor-suku yhdisti kilpailevat suvut, sillä Henrik VII polveutui äitinsä kautta Juhana Gentistä eli ensimmäisestä Lancasterin herttuasta. Tätä Beaufortin sukuhaaraa pidettiin kyseenalaisena valtaistuimelle, joten Henrik VII nai Yorkin Elisabetin ja varmisti näin jälkeläistensä olevan oikeutettuja valtaistuimelle. Punavalkoinen Tudor-ruusu symboloi Henrikin ja Elisabetin liittoa sekä ruusujen sodan loppumista.

Taisteluita

 St Albansin ensimmäinen taistelu (1455) oli sodan ensimmäinen taistelu. Se syttyi, kun sijaishallitsija Rikhard, Yorkin herttua ei suostunut luopumaan vallasta kuningas Henrik VI:n parannuttua mielisairaudesta. Yorkilaiset voittivat.
 Wakefieldin taistelu (1460), jonka lancasterilaiset voittivat, ja jossa Yorkin herttua Rikhard sai surmansa.
 Towtonin taistelu (1461) oli suuri taistelu, johon osallistui aikalaisarvioiden mukaan jopa 100 000 miestä (myöhemmät arviot ovat olleet pienempiä). Yorkilaiset voittivat Rikhardin pojan Edvard IV:n johdolla. Henrik VI pakeni ja joutui myöhemmin vangiksi. Towtonia on pidetty verisimpänä Englannin maaperällä käytynä kenttätaisteluna.
 Barnetin taistelu (1471), joka taisteltiin Edvard IV:n palatessa maanpaosta ja jossa hän löi lancasterilaiset. Warwickin jaarli, joka oli ensin tukenut yorkilaisia mutta loikannut lancasterilaisten puolelle, kaatui,
 Tewkesburyn taistelu (1471), joka käytiin pian Barnetin taistelun jälkeen ja oli myös voitto Yorkin suvulle. Henrik VI teloitettiin pian tämän jälkeen ja Edvard IV palasi valtaistuimelle.
 Bosworthin taistelu (1485), jossa Henrik Tudor (Henrik VII) löi Edvard IV:n veljen, vallan kyseenalaisesti veljenpojaltaan ottaneen Rikhard III:n, nousi kuninkaaksi ja aloitti Tudor-hallitsijasuvun valtakauden. Ruusujen sota käytännössä päättyi tähän taisteluun.

Avainhenkilöitä
 Henrik VI (Lancasterilainen)
 Kuningatar Margareeta (Lancasterilainen, Henrik VI:n vaimo)
 Richard Neville, Warwickin jaarli ("kuninkaantekijä", kannatti ensin yorkilaisia, myöhemmin lancasterilaisia)
 Rikhard Plantagenet, Yorkin herttua (Yorkilainen, hallitsijana Henrik VI:n mielisairauden ajan)
 Edvard IV (Yorkilainen)
 Edvard V (Yorkilainen, murhattiin lapsena)
 Rikhard III (Yorkilainen)
 Henrik Tudor (Lancasterilainen)

Sukupuu
Alla on yksinkertaistettu sukupuu Lancaster- ja York-suvuista.

Katso myös
Musta nuoli: kertomus Ruusujen ajalta

Lähteet

Aiheesta muualla 

Seulonnan keskeiset artikkelit