Altailaiset kielet

Altailaiset kielet on kielitieteen historiassa esiintyvä hypoteettinen kielikunta. Tämän ohella termi voi esiintyä myös areaalisena eli alueellisena käsitteenä. Ryhmään  kuuluu yhteensä kuutisenkymmentä kieltä, joita puhuu äidinkielenään noin 210 miljoonaa ihmistä pääosin Turkissa, Keski-Aasiassa ja Kaukoidässä. 

Nykyään ryhmää ei enää tavallisesti pidetä yhtenä historiallis-vertailevan kielitieteen keinoin osoitettuna kielikuntana. Turkkilaiset, mongoli- ja tunguusikielet ovat kyllä kielitypologisesti toistensa kaltaisia, mutta nykyään useimmat asiaan perehtyneet kielitieteilijät arvelevat kielten yhtäläisyyksien johtuvan luultavammin pitkään jatkuneesta keskinäisestä kanssakäymisestä.

Kieliryhmään on luettu seuraavat kielikunnat:
 turkkilaiset kielet (eli turkkilais–tataarilaiset kielet) – noin 180–200 miljoonaa puhujaa
 mongolilaiset kielet – noin 7,5 miljoonaa puhujaa
 tunguusikielet (eli mantšulais–tunguusilaiset kielet) – noin 75 000 puhujaa

Myös japanin, korean ja ainun kielet on joskus luettu kuuluvan altailaisiin kieliin. 

Altailaiset kielet muistuttavat typologialtaan myös uralilaisia kieliä (kuten suomea ja unkaria), ja 1800-luvulla syntyi ehdotus niiden niputtamista uralilais-altailaiseksi suurkielikunnaksi tai pääjaksoksi. Tätä uralilais-altailaista hypoteesia kielten yhteisestä alkuperästä ei kuitenkaan nykyisin enää juuri kannateta, kun esimerkiksi yhteistä sanastoa kielillä merkittävissä määrin on kyetty osoittamaan vain lainasanoina. 

Areaalisena ja typologisena kokonaisuutena sen sijaan uralilais-altailaiset kielet muodostavat suomalaisen kielitieteilijän Juha Janhusen mukaan erittäin selvärajaisen areaalis-typologisen yksikön, jonka typologista yhtenäisyyttä Janhunen pitää merkkinä kieliryhmän kantakielten välisistä alueellisista yhteyksistä. Nämä yhteydet Janhunen on sijoittanut altailaisten kielten osalta Mantšuriaan. Uralilaisten kielten kantakielen kantauralin osalta Jaakko Häkkinen esitti vuonna 2015, että itäisessä Siperiassa puhutuissa jukagiirisissa kielissä esiintyvät, kantauralin tasoon palautettavat lainasanat olisivat osoitus myös kantauralia edeltäneen kielimuodon, esikantauralin esiintymisestä Siperiassa, vaikka itse kantauralin puhuma-alueena tuolloin pidettiinkin Euroopan puoleista alutta Uralvuorten eteläpäässä. Ante Aikio katsoi tuolloin, että  voidaan osoittaa vain vain lainat kantasamojedista ja esikantasamojedista mutta ei kantauralista kantajukagiiriin. Sittemmin Riho Grünthal, Juha Janhunen, Janne Saarikivi ym. ovat 2021 esittäneet, että kantauralin puhuma-alue on ollut pikemminkin Uralvuorten itäpuolella.

Altailaiset kielet ovat kielitieteen historiassa olleet osa myös nostraattista hypoteesia. Myöskään niiden yhteistä alkuperää nykyinen historiallis-vertaileva kielitiede ei ole kyennyt osoittamaan, mutta typologian kannalta myös uralilais-altailaisia kieliä laajempia typologisia yhteyksiä on esitetty ja osaa niistä on pidetty mahdollisesti myös yhteistä alkuperää osoittavina.

2000-luvulla aiemmin altailaisiksi nimitettyjen kielten alueellisia yhtäläisyyksiä yhdessä japanilaisten kielten ja korealaisten kielten kanssa on tutkittu uudestaan mahdollisen yhteisen alkuperän näkökulmasta. Tässä yhteydessä belgialainen kielitieteilijä Martine Robbeets on käyttänyt näiden muodostamasta kieliryhmästä nimitystä transeuraasialaiset kielet.

Katso myös 
 Indouralilaiset kielet
 Uralilais-altailaiset kielet

Lähteet 
 
 Häkkinen, Jaakko: Early contacts between Uralic and Yukaghir. Teoksessa: 
 Janhunen, Juha 2009: Proto-Uralic — what, where, and when? Suomalais-Ugrilaisen Seuran Toimituksia 258. s. 57–78. Artikkelin verkkoversio.

Viitteet

Aiheesta muualla 

Hypoteettiset kielikunnat
Seulonnan keskeiset artikkelit