Pershing (ohjus)

Pershing oli Yhdysvaltain keskimatkan strateginen ohjus, josta oli kehitetty kaksi versiota, MGM-31 Pershing ja MGM-31B Pershing II. Ohjus oli nimetty kenraali John J. Pershingin mukaan. Ohjus kehitettiin korvaamaan Redstone-ohjus. Ohjuksen tarkkuus perustuu tutkaohjaukseen. Ohjusmallista luovuttiin vuoden 1987 INF-sopimuksen ehtojen mukaisesti.

Pershing I 
Alkuperäisen Pershing-ohjuksen ensimmäinen koelaukaisu tehtiin vuonna 1960, ja ohjus otettiin käyttöön viimeistään 1963. Sitä alettiin välittömästi sijoittaa Länsi-Saksaan. Ohjuksen W50-ydinkärjen räjähdysvoima oli 400 kilotonnia.

Pershing Ia

Vuosian 1969–1970 käyttöönotettu Pershing Ia oli Pershing I, jossa oli nopeampi laukaisuaika ja uudempi elektroniikka, korvasti lähes täysin Pershing I -järjestelmän. Ohjuksen kantama 740 km, tarkkuus 150 metriä, kärjen suurin räjähdysvoima 400 kilotonnia.

Pershing II

Pershing II laukaistiin ensi kerran koemielessä 1977. Ohjuksessa oli MARV-kärki, eli ohjautuva paluukärki. Sen tutkaohjaus mahdollisti jopa 50 metrin tarkkuuden.

Korkeus 10,6 metriä
kaksi rakettivaihetta, kiinteä polttoaine
Kantomatka 1 770 kilometriä
Taistelukärki W85-lämpöydinkärki, räjähdysteho 5–50 kilotonnia
Inertiaohjaus ja loppuvaiheessa aktiivinen tutkaohjaus	
Valmistaja Martin Marietta Corporation, Orlando, Florida, USA

Sijoittaminen Länsi-Eurooppaan 1980-luvulla
Naton sotilaskomento  päätti 12. joulukuuta 1979 sijoittaa Länsi-Eurooppaan 108 Pershing II ohjusta ja 464 risteilyohjusta seuraaviin Nato-maihin:

Englantiin 160 risteilyohjusta. 
Länsi-Saksaan 96 risteilyohjusta ja 108 Pershing ohjusta. Pershing II -ohjusta oli määrä korvata  Pershing 1a -ohjukset.
Belgiaan 48 risteilyohjusta
Alankomaihin 8 risteilyohjusta
Italiaan 112 risteilyohjusta.

Lähteet

Aiheesta muualla 
FAS Pershing 1
FAS Pershing 2

Keskimatkan ballistiset ohjukset
Yhdysvaltalaiset ohjukset