Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (SVR) perustettiin valtionhoitaja Gustaf Mannerheimin päätöksellä 28. tammikuuta 1919 korvaamaan samalla päivämäärällä keskeytetyn Vapaudenristin ritarikunnan toiminta. 

Ritarikunta on sekä siviili- että sotilasritarikunta. Merkit on suunnitellut Akseli Gallen-Kallela. Suurmestarina toimii tasavallan presidentti.

Kunniamerkki on valkoiseksi emaloitu yrjönristi, jonka keskuksessa on hopeinen ruusu (ks. Suomen vaakuna). Ristin sakaroiden välissä on Suomen leijonan pää kohotettuine miekkoineen.

Historiaa
Keväällä 1963 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan hallitus käsitteli tasavallan presidentin toivomuksen, että SVR:n suurristin ketjun hakaristit korvattaisiin toisella tunnuskuvalla. Taustalla oli presidentti Urho Kekkosen edellisvuoden valtiovierailu Ranskaan, jolloin presidentti Charles de Gaullelle luovutettiin suurristi ketjuineen. Presidentti de Gaulle kuitenkin peitteli takillaan hakaristein koristeltua ketjua, sillä juuri hän johti toisessa maailmansodassa ranskalaisten vastarintaa hakaristiä tunnuksenaan käyttänyttä natsi-Saksaa vastaan.

Heraldikko Gustaf von Numers sai tehtäväkseen laatia muutosehdotuksia. Monien vaiheiden jälkeen suurmestari hyväksyi lopulta kuusenhavuristin. Itsenäisyyspäivänä 1963 presidentti Kekkonen kantoi ensimmäisenä uutta ketjua. Hakaristin korvaamisesta havuristillä seurasi, että vanhat suurristit pyrittiin vaihtamaan uusiin. Muun muassa vuonna 1967 Belgian kuningas Baudouin I:lle vuonna 1954 myönnetty kunniamerkki vaihdettiin hänen pyynnöstään ja vuonna 1986 presidentti Mauno Koiviston Japaniin tekemän valtiovierailun yhteydessä vaihdettiin keisari Hirohitolle jatkosodan aikana 1942 luovutettu suurristi.

Kunniamerkit 
 Suomen Valkoisen Ruusun suurristi ketjuineen (SVR SR ketj.) – korkein suomalainen kunniamerkki
 Suomen Valkoisen Ruusun suurristi (SVR SR)
 Suomen Valkoisen Ruusun I lk:n komentaja (SVR K I)
 Suomen Valkoisen Ruusun komentaja (SVR K)
 Suomen Valkoisen Ruusun I lk:n ritari (SVR R I)
 Suomen Valkoisen Ruusun ritari (SVR R)
 Suomen Valkoisen Ruusun ansioristi (SVR Ar)
 Suomen Valkoisen Ruusun I lk:n mitali kultaristein (SVR M I kr)
 Suomen Valkoisen Ruusun I lk:n mitali (SVR M I)
 Suomen Valkoisen Ruusun mitali (SVR M)
Lähde:

Kunniamerkkien myöntämisestä 

Suurristi ketjuineen myönnetään yleensä vain valtionpäämiehille, ja niitä on myönnetty noin sadalle henkilölle. 

Suomen istuvalle pääministerille on useimmiten myönnetty SVR:n suurristi. Poikkeuksen muodostavat Anneli Jäätteenmäki, Mari Kiviniemi ja Alexander Stubb, joille suurristiä ei ole myönnetty. Mauno Pekkala ja Väinö Tanner eivät ottaneet kunniamerkkiä vastaan periaatteesta. Rafael Paasio otti vastaan, mutta ei kantanut. Keijo Liinamaalle myönnettiin Suomen Leijonan suurristi. 

Presidentti Mauno Koiviston aikana alkoi käytäntö, jonka mukaan tasavallan presidentin puolisolle myönnetään Suomen Valkoisen Ruusun suurristi. Tellervo Koivisto oli ensimmäinen suomalainen nainen, joka sai suurristin.

Valkoisen Ruusun ritarikunnan, sekä Suomen Leijonan ritarikunnan, kunnianosoituksia jaetaan miekkoineen ainoastaan sodan aikana ja sotilasansioista.

Erityisiä huomionosoituksia 

Suurristi jalokivien ja miekkojen kera on myönnetty vain Carl Gustaf Emil Mannerheimille 4. kesäkuuta 1944.

 Suurristi jalokivien kera on myönnetty kolmelle suomalaiselle: senaattori Otto Stenrothille 6. joulukuuta 1938, ulkoministeri Carl Enckellille 7. kesäkuuta 1946 ja Jean Sibeliukselle 8. joulukuuta 1950.

 Suurristi miekkojen kera on myönnetty kolmelle suomalaiselle kenraaliluutnantille: Hjalmar Siilasvuolle, Edvard Hanellille ja Aksel Airolle. Merkin on saanut myös muutama korkea ulkomaalainen upseeri kuten saksalainen kenraalieversti Eduard Dietl. 

 Vuosittain äitienpäivänä myönnetään I lk: mitaleita kultaristein äitienpäivänkunniamerkkeinä tunnustukseksi äideille heidän työstään kasvattajana. Tämä perinne alkoi vuonna 1946 Väestöliiton aloitteesta, mutta liitto päätti luopua siitä vuonna 1992, jolloin mitalin sai yhteensä 149 äitiä. Saajien esittäminen siirtyi lääninhallituksille ja myöhemmin aluehallintovirastoille. Mannerheimin Lastensuojeluliitto otti tehtäväkseen äitienpäiväjuhlan järjestämisen.

 Lisäksi kunniamerkkeihin kuuluu Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan pronssinen ansiomerkki, jota ei ole koskaan myönnetty kenellekään. Juha E. Tetrin mukaan se sijoittuisi keskinäisessä arvojärjestyksessä ensimmäiseksi ritarikunnan nauhassa kannettavista merkeistä.

Ulkomaalaiset, jotka ovat saaneet ritarikunnan arvon (ketjuineen)

Kanslerit
 Otto Stenroth 1919–1938
 Oskari Mantere 1938–1942
 Antti Tulenheimo 1942–1952
 Eero Rydman 1952–1963
 Toivo Tarjanne 1963–1973
 Erik Serlachius 1973–1980
 K.A. Fagerholm 1980–1983
 Klaus Waris 1983–1987
 Esko Rekola 1987–1996
 Jaakko Iloniemi 1996–2004
 Aino Sallinen 2004–2017
 Jussi Nuorteva 2017–

Katso myös 

 Pyhän Karitsan ritarikunta
 Suomen Leijonan ritarikunta
 Vapaudenristin ritarikunta

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Kuva Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkeistä
  Ruusun ja leijonan matkassa, Yle Areena

Suomalaiset ritarikunnat
Seulonnan keskeiset artikkelit