Gigantopithecus

Gigantopithecus (nimen merkitys: ”jättiläisapina”) on sukupuuttoon kuollut apinasuku, joka eli Kaakkois-Aasiassa noin 9 miljoonaa–100 000 vuotta sitten. Se oli suurin koskaan elänyt kädellinen. Apinan vartalon koko on voitu päätellä vertaamalla löydettyjä fossiilisoituneita hampaita ja leukaluita nykyapinoiden kalloihin. Näiden arvioiden mukaan Gigantopithecus oli kahdelle jalalle noustessaan kolme metriä pitkä, ja painoi 300–500 kiloa eli 2–3 kertaa nykyisten gorillojen verran. Naaraan ja koiraan välinen kokoero oli suurempi kuin millään nykyisellä kädellisellä.

Ensimmäiset Gigantopithecuksen jäänteet olivat hampaita, jotka saksalainen paleontologi Ralph von Koenigswald löysi kiinalaisesta apteekkiliikkeestä 1930-luvulla. Samanlaisia löytöjä tehtiin sen jälkeen muistakin apteekeista ympäri Kiinaa, kunnes niiden lähteeksi lopulta paljastui Guangxissa eteläisessä Kiinassa sijaitseva luola, josta löydettiin lisää hampaita sekä leukaluita. Lisäksi jäänteitä on löydetty Vietnamista.

Gigantopithecus oli orangin näköinen ja myös sen lähisukulainen, joidenkin lähteiden mukaan sen kantamuoto. Hampaiden mikroskooppiset kasvien jäänteet osoittavat Gigantopithecuksen olleen kasvinsyöjä, joka käytti ravinnokseen lehtiä ja bambua. Apinan arvellaankin hävinneen siksi, että alueen sademetsä kutistui ilmastonmuutoksen myötä.

Jotkut uskovat, että Himalajan lumimies eli jeti sekä Amerikan Isojalat ovat elossa säilyneitä Gigantopithecus-lajeja.

Lähteet 
 Tiede-lehti 1/2006, s. 6: Jättiläisapinoita vielä nykyihmisen aikaan
 Tiede-lehti 7/2006, s. 42–43: Muinaisnisäkkäät pelottivat jo koollaan

Viitteet

Aiheesta muualla 
 

Esihistorialliset nisäkkäät
Isot ihmisapinat