Futurismi

Futurismi on 1900-luvun alussa Italiassa toiminut taidesuuntaus ja liike kuvataiteessa ja kirjallisuudessa. Se halveksi kaikkea vanhaa ja perinteistä ja ihannoi kaikkea modernia, esimerkiksi koneita, tekniikkaa, vauhtia ja sotaa.

Futuristit harjoittivat kaikkia taiteen keinoja mukaan lukien maalaus, kuvanveisto, keramiikka, graafinen muotoilu, teollinen muotoilu, sisustus, kaupunkisuunnittelu, teatteri, elokuva, muoti, vaatteet, kirjallisuus, musiikki, arkkitehtuuri ja jopa ruoanlaitto.

Futuristiselle runoudelle oli ominaista rikotut lauserakenteet, yllättävät kielikuvat ja välimerkittömyys. Futuristiset maalaukset ja veistokset ilmaisevat liikettä sekä luonnon ja ihmisen tekemien muotojen dynamiikkaa.

Italiassa

Futurismin pani alulle italialainen runoilija Filippo Tommaso Marinetti vuonna 1908 Milanossa. Marinetti oli innostunut modernin kaupungin hälystä, vauhdista ja mekaanisesta energiasta. Hän halusi korvata Italian palvotun menneisyyden ja kulttuurin uudella yhteiskunnalla, runoudella ja taiteella, joka perustuisi uusille dynaamisille aistimuksille. Hänen mukaansa ”ulvova auto, joka näyttää kiitävän kuin ammuttuna, on kauniimpi kuin Samothrake Nike”. Sana passéismi tarkoitti futuristeilla kaikkea vanhaa, turmeltunutta ja aikansa elänyttä. Futuristit esittivät mm. Venetsian kaupungin tuhoamista "passéistisena" ja tilalle rakennettavaksi "teollinen ja sotilaallinen Venetsia, joka voisi hallita Adrianmerta."

Marinetti julkaisi futuristisen manifestinsa ranskalaisessa Le Figaro -lehdessä 20. helmikuuta 1909. Tätä ensimmäistä julistusta seurasi uusia manifesteja sekä julkisia esiintymisiä, jotka levittivät futurismin aatteen läpi Euroopan Italiasta Venäjälle sekä Yhdysvaltoihin asti.

Marinettin ympärille kerääntyi nuoria taiteilijoita, kuten Umberto Boccioni, joka vastasi suurimmaksi osaksi futuristisen maalaustaiteen manifestista. Muita ryhmän jäseniä olivat Carlo Carrà, Luigi Russolo, Giacomo Balla ja Gino Severini. Ryhmä halusi kuvata liikkeen vaikutelmaa, nopeutta ja muutosta. He lainasivat kubisteilta rikkonaisen muotokielensä. He kuitenkin torjuivat kubismin keskitetyt, staattiset sommitelmat ja suosivat ”simultaanisuutta” – heidän teoksensa olivat vain jatkuvan kokonaisuuden pieniä osia. Futuristien maalauksissa liike on maalauksen aihe ja lävistää sen ilman kiintopistettä. Boccionin mukaan futuristien tavoite ei ollut optisen tai analyyttisen vaikutelman vaan ”sielullisen kokonaiselämyksen kuvaaminen”, mikä puolestaan lähensi heitä ekspressionisteihin.

Futuristien maalauksissa esiintyi usein vauhdikkaita autoja, junia ja polkupyöräilijöitä, tanssijoita, eläimiä ja kaupunkilaisväkijoukkoja. Futuristien käyttämät värit olivat kirkkaampia ja eloisampia kuin kubistien, ja heidän sommitelmansa dynaamisempia.

Boccioni julkisti 1912 futuristisen kuvanveiston teknisen manifestin. Siinä hän julisti rajallisen viivan ja suljetun muodon loppua ja ehdotti monenlaisten perinteistä poikkeavien materiaalien kuten lasi- ja metallilevyjen sekä sähkövalojen käyttöä.

Arkkitehti Antonio Sant’Elia julkaisi vuonna 1914 futuristisen arkkitehtuurin manifestin. Hän laati luonnoksia pitkälle mekanisoiduista kaupungeista ja rohkean moderneista pilvenpiirtäjistä. Luonnosta ei enää saisi etsiä inspiraatiota. Futuristiset rakennukset tuli perustaa laskelmiin, rohkeaan yltiöpäisyyteen ja yksinkertaisuuteen. Materiaalien tuli olla moderneja, kuten vahvistettu betoni, teräs ja lasi. Linjojen kuului olla dynaamisia, viistoja ja elliptisiä. Futuristinen arkkitehtuuri jäi luonnosten asteelle, eikä yhtään varsinaista futuristista rakennusta koskaan pystytetty. Sant’Elia ei luonnoksissaan esittänyt suunnitelmia rakennustensa sisäosista.

Futuristiset kirjailijat tavoittelivat kieltä, joka soveltuisi 1900-luvun alun vauhtiin ja armottomuuteen. Esimerkiksi "parole in libertà" oli heidän kehittämänsä vapaamuotoinen runouden tyylilaji, jossa hylättiin sanaston ja oikeinkirjoituksen säännöt. Futuristit julkaisivat myös typografista vallankumousta peräänkuuluttavan manifestin vuonna 1913. Siinä he kuvasivat visuaalisia tehosteita, jotka heijastaisivat kirjainkoon ja lihavointien kautta nykyaikaisen sodankäynnin ja kaupunkielämän melua.

Futuristiset säveltäjät tekivät kokeiluja äänillä, joihin he lukivat niin melun kuin kaikenlaiset muutkin kaupunkien, koneiden ja luonnon äänet. Taidemaalari Luigi Russolo suunnitteli "intonarumori"-soittimia, jotka tuottivat erilaisia hälyääniä. Merkittävin futuristisäveltäjä oli Francesco Balilla Pratella.

Sotaa futuristit ylistivät "maailman hygieniana". Futuristien johtaja, runoilija Marinetti kirjoitti ensimmäisen maailmansodan aikana taiteilijatovereilleen:

Futuristien ajatusten merkittävänä levittäjänä toimi italialainen Lacerba-lehti. Sitä ilmestyi 70 numeroa tammikuusta 1913 toukokuuhun 1915, jonka jälkeen lehden patrioottiset tekijät lähtivät sotaan.

Futurismi päättyi vuonna 1916, kun niin Boccioni kuin Sant’Eliakin saivat surmansa ensimmäisessä maailmansodassa. Italiassa Marinetti lähipiireineen liittyi fasisteihin. Monet Italian futuristit kannattivat fasismia siinä toivossa, että se uudenaikaistaisi maan, joka oli jakautunut teollistuneeseen pohjoiseen ja maalaiseen, vanhanaikaiseen etelään. Fasistien tavoin futuristit olivat kansallismielisiä italialaisia, äärimmäisyysmiehiä ja väkivallan ihailijoita. Futuristit toimivat fasistien valtaantulon jälkeen yhteistyössä fasistien kanssa erityisesti arkkitehtuurin alalla.

Marinetti halusi pitää liikkeensä elossa sodan jälkeenkin. Niin sanottu "toinen futurismi" kesti maailmansotien välisen ajan. Siihen liittyi lukuisia uusia taiteilijoita, kuten lentokoneesta maailmaa katsoneet aeropittura-maalarit. Toisen futurismin edustajista merkittävimpiä olivat Enrico Prampolini, Gerardo Dottori ja Tullio Crali.

Futurismi jätti pysyviä jälkiä muihin eurooppalaisiin suuntauksiin, kuten saksalaiseen ekspressionismiin, englantilaiseen vortisismiin ja kansainväliseen dadaan.

Venäjällä 

Futuristien taiteellinen sanoma levisi myös Venäjälle ja Neuvostoliittoon kubofuturismina, jossa sitä käytti vallankumousaatteen hyväksi muun muassa Vladimir Majakovski ennen kuin sosialistinen realismi korvasi muut taidesuuntaukset. Venäjällä tehtiin vuonna 1913 ensimmäinen futuristinen ooppera Voitto auringosta.

Tunnettuja futuristeja

Giacomo Balla, italialainen taidemaalari
Umberto Boccioni, italialainen taidemaalari ja kuvanveistäjä
Anton Giulio Bragaglia, italialainen
Davyd Burljuk, venäläinen taidemaalari
Vladimir Burljuk, venäläinen kirjankuvittaja
Mario Carli italialainen runoilija
Carlo Carrà, italialainen taidemaalari
Ambrogio Casati, italialainen taidemaalari
Primo Conti, italialainen taiteilija
Tullio Crali italialainen taiteilija
Luigi De Giudici, italialainen taidemaalari
Mihail Gnesin, venäläinen säveltäjä
Aleksandr Goedicke, venäläinen säveltäjä
Natalja Gontšarova, venäläinen taidemaalari
Fortunato Depero, italialainen taidemaalari
Nikolai Diulgheroff, bulgarialainen taidemaalari, muotoilija ja arkkitehti

Gerardo Dottori, italialainen taidemaalari, runoilija ja taidekriitikko
Robert Falk, venäläinen taidemaalari
Fillià, italialainen taiteilija
Vasili Kamenski, venäläinen runoilija
Piotr Kontsalovski, venäläinen taidemaalari
Aleksei Krutšonyh, venäläinen runoilija
Mihail Larionov, venäläinen taidemaalari
Aristarh Lentulov, venäläinen taidemaalari
Filippo Tommaso Marinetti, italialainen runoilija, näytelmäkirjailija, kirjailija, journalisti ja teoreetikko
Mihail Matjušin, Venäläinen taidemaalari ja säveltäjä
Vladimir Majakovski, venäläinen runoilija ja muotoilija
Angiolo Mazzoni, italialainen arkkitehti
Aleksandr Mosolov, venäläinen säveltäjä
Aleksandr Osmerkin, venäläinen taidemaalari, graafikko ja lavastaja
Aldo Palazzeschi, italialainen kirjailija
Giovanni Papini, italialainen kirjailija
 
Ljubov Popova, venäläinen taidemaalari
Luigi Russolo, italialainen taidemaalari, muusikko ja instrumentintekijä
Valentine de Saint-Point, ranskalainen esiintyjä, teoreetikko, kirjailija
Antonio Sant'Elia, italialainen arkkitehti
Jules Schmalzigaug, belgialainen taidemaalari
Gino Severini, italialainen taidemaalari
Igor Severjanin, venäläinen runoilija
Mario Sironi, italialainen taidemaalari
Ardengo Soffici, italialainen taidemaalari ja kirjailija

Teoksia

Maalauksia ja tilateoksia

Arkkitehtuuria

Lähteet

 
 Barnes, Rachel: The 20th-Century Art Book. (uusintap.). London: Phaidon Press, 2001. ISBN 0-7148-3542-0 
 Braun, Emily – Sironi, Mario: Italian Modernism: Art and Politics under Fascism. Cambridge University Press, 2000

Viitteet

Aiheesta muualla

 Futurismi , Sibelius-Akatemian koulutuskeskus

Seulonnan keskeiset artikkelit