Lauritsala

Lauritsala on entinen Suomen kauppala. Kauppala lakkautettiin 1. tammikuuta 1967 ja liitettiin osaksi Lappeenrantaa. Nykyinen Lauritsalan kaupunginosa käsittää vain entisen kauppalan keskustan.

Entisen Lauritsalan kauppalan alueella on noin 13 000 asukasta ja siellä sijaitsevat Kaukaan tehtaat ja osa Saimaan kanavaa. Lappeenrannan keskustaan on matkaa noin neljä kilometriä. Alueella on vanhoja omakoti- ja kerrostalokortteleita, joissa on myös uudisasutusta.

Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Lauritsalan taajamat olivat Mustola (341 asukasta, osittain Lappeen puolella) ja Mälkiä (322 asukasta). Lappeenrannan ja Lauritsalan keskustat olivat kasvaneet yhteen (nykyiseltä nimeltään Lappeenrannan keskustaajama, 32 174 asukasta). Lisäksi osa Lappeen kunnan Laihian asuintaajamasta ulottui Lauritsalan puolelle.

Kauppalan synty 

Lauritsalan kauppala syntyi Saimaan metsävarojen sekä Saimaan kanavan ja rautatien tarjoamien liikenneyhteyksien takia seudulle asettuneiden tehtaiden ja sahojen ympärille kasvaneesta teollisuusyhdyskunnasta.

Lauritsalan kartano, joka oli Lappeen pitäjän suurimpia ja parhaiten hoidettuja maatiloja, harjoitti puutavarakauppaa, ja sen mailla Saimaan rannalla nykyisen Saimaan kanavan suulla sijaitseva ihanteellinen luonnonsatama  tunnettiin merkittävänä puutavararahdin keskuksena jo 1800-luvun alkupuoliskolla. Kun Saimaan kanava valmistui v. 1856  ja Pietarin radan Simolan haararaide vuonna 1887, seudun elinkeinoelämä alkoi vilkastua Vuonna 1890 Mäntsälässä Kaukaankosken rannalla sijainnut Kaukaan lankarullatehdas muutti Saimaan rannalle Parkkarilaan ja seuraavana vuonna Norjasta Suomeen siirtyneet veljekset James ja Thomas Salvesen perustivat Lauritsalan kartanon maille Varkaansaareen sahan.   Myöhemmin Kaukas Oy perusti rullatehtaansa viereen kaksi sulfiittiselluloosatehdasta ja höyrysahan. Salvesenit myivät sahansa Kaukaalle v. 1916.

Suurteollisuuden tulon myötä alkoi voimakas väestönkasvu, joka jatkui seuraavina vuosikymmeninä, niin että alueen väestö kasvoi 520 hengestä (v. 1890) yli kymmenkertaiseksi siihen mennessä, kun Lauritsala valtioneuvoston päätöksellä irtautui Lappeen kunnasta itsenäiseksi kauppalaksi vuoden 1932 alusta alkaen

Kauppalanosat 

Lauritsala pysyi koko kauppalana olonsa ajan pientaloalueena. Kauppalassa oli ainoastaan kuusi yli kolmekerroksista asuinrakennusta, joista korkeimpana keskustaan vuonna 1956 rakennettu arkkitehti Olli Kivisen suunnittelema seitsenkerroksinen Tornitalo. Kauppalan koko pinta-alasta maa-alueita oli 24, 7 km² ja loput 10, 9 km² vesialueita. Ensimmäisen asemakaavan (1947) laativat Birger Brunila ja W. G. Palmqvist. Kaavoitusta jatkoivat uusien kauppalanosien ja kaavamuutoksien tullessa ajankohtaisiksi Paavo-Henrik Salminen (Mälkiä 1949) ja Olli Kivinen (mm. Mustola) , joka suunnitteli myös kauppalaa koskevan yleiskaavan.

Kauppalaa sähköistettiin vielä 1930-luvun loppupuolella. ja vesi- ja viemäriverkoston rakentaminen jatkui useassa vaiheessa läpi koko Lauritsalan kauppala-ajan. Kaavoitus, teiden ja kunnallistekniikan rakentaminen toivat uusia asukkaita ja lisäsivät taloudellista toimeliaisuutta. 

 Kauppalan länsiosassa sijaitseva Parkkarila sai nimensä alueella sijainneesta Parkkarilan (vanh. Barkkarila) tilasta, jonka Kaukas osti tehtaidensa ja tuotantolaitostensa rakentamista varten 
 Parkkarilan itäpuolella Saimaan rannassa oleva Kaukas käsitti Kaukaan tehtaiden tehdasalueen ja tehtaan työläisille ja toimihenkilöille rakentaman asutusalueen palveluineen. 
 Tirilä, josta tuli kauppalan runsasväkisin osa, syntyi Lappeen Tirilän kylän Pekkasen ja Tirilän talojen maista, jotka liitettiin kauppalaan sitä perustettaessa. Myöhemmin kauppala osti sieltä myös Osuusliike Onnin maatilan. 
 Kauppalan keskustasta suurin osa oli Luukkaan tilan mailla. Nimi Luukkaa säilyi asukkaiden käytössä virallisemman nimen Lauritsalan keskuskauppalanosa rinnalla . Luukkaanrinnettä, jolla sijaitsi seudun vanhinta asutusta, pidettiin keskeisyytensä vuoksi yhtenä kauppalan parhaista asuntoalueista.
 Hakali syntyi Lauritsalan sahan työläisten Hartikkalan kylässä olevan Hakalin tilan maille rakentamasta tiheästi asutusta puutaloyhdyskunnasta Siitä kasvoi väestöltään kauppalan suurimpiin kuuluva osa. 
 Lapvesi perustettiin 1930-luvulla Tirilän ja Hakalin väliselle  metsäiselle alueelle, jolla sijaitsi rullatehtaan  Jahvetti Palmroosin omistama Pikkalan tila. 
 Hartikkala perustettiin 1950-luvun lopulla Hakalin eteläpuolelle jakamalla Hakalin alue kahteen osaan. 
 Lauritsalan sahan alueen, josta myöhemmin tuli Kanavansuu, 1890-luvulla alkunsa saanut asutus laajeni jo 1920- ja luvuilla Kaukaan tehtaan työväelleen rakentamilla asunnoilla, ja se erotettiin 1950-luvulla keskuskauppalasta omaksi kauppalanosakseen. 
 Mustola oli alun perin Lappeen pitäjän vanha kylä   jonne Saimaan kanava,Mustolan sulku ja aina 1960-luvulle saakka toiminut kuuden laivan kuivatelakka (allastelakka) sekä vuonna 1896 valmistunut Mustolan kansakoulu toivat lisää asukkaita.  2. maailmansodan jälkeen kanavan länsipuolelle asettui siirtokarjalaisia mutta Mustolaan laadittiin vasta vuonna 1955 asemakaava, johon kuului mm. pieni asuinalue kanavan itäpuolella Mustolan kansakoulun tuntumassa. 
 Mälkiä kauppalanosana syntyi v. 1949, kun Kaukaan tehtaan omistamalle mäntymetsää kasvavalle alueelle Pontuksen kaivannon läheisyyteen Saimaan kanavan Mälkiän sulun itäpuolelle kaavoitettiin tehtaan aloitteesta pientaloalue ammattitaitoisen työväen saamiseksi palvelukseen  
 Pajarila oli kauppalanosista pienin.. Kauppala osti sieltä jo vuonna 1932 maatilan kunnalliskotia varten  ja se valmistui v. 1948.. Pajarilan asukkaista suuri osa kuului kunnalliskodin henkilökuntaan.

Väestö 
Valtaosa kauppalan asukkaista sai elantonsa puu- ja paperiteollisuudesta.  Suurin  osa kuului työväestöön , jota asui eniten Parkkarilassa, Hartikkalassa ja Tirilässä. Myös kasvava ammattityöläisten ryhmä hakeutui  asumaan Kaukaan tehtaan läheisyyteen. Toimihenkilöt, joiden osuus väestöstä kaksinkertaistui 40-luvulta lähtien suosivat asuinpaikkana varsinkin Parkkarilaa ja Luukaan keskuskauppalanosaa. Maatalousväestöstä, jota oli vähiten, suurin osa asui Hartikkalassa ja Tirilässä  sekä Mustolassa. Syksyllä 1947 Lauritsalaan sijoitettiin  1088 siirtokarjalaista, joille muodostettiin Mustolaan kanavan länsipuolelle yhdeksän viljelystilaa, 26 asuntotilaa ja kymmenen tonttia.

Hallinto ja talous 

Lauritsalan kauppalan vuonna 1931 perustettu järjestelytoimikunta, jossa oli tehtaiden ja sahojen, työväestön ja maanviljelijöiden edustus  organisoi kauppalan hallinnolliset laitokset. Lainsäädäntö vaati kauppalalta enemmän kuin maalaiskunnalta, mutta vähemmän kuin kaupungilta. Kauppalaan ei tarvinnut perustaa esimerkiksi raastuvanoikeutta, maistraattia, ulosottovirastoa eikä poliisilaitosta ja vankilaa eikä palkata vakinaista palokuntaa. Tulli- ja satamamaksujen perintä ei rasittanut kauppalaa, kun taas kansakoulujen  valtionapu oli usein kauppalalle edullisempi.

Kauppalan perustaminen vaati myös omaisuudenjaon Lappeen ja Lappeenrannan kanssa. Lauritsala sai 30 prosenttia jaettavista varoista ja ryhtyi viipymättä järjestämään kunnallishallintoaan.Lauritsalan kauppalanhallinnosta vastasivat ylimpinä kauppalanjohtaja, vuosittain valittu kauppalanhallitus, vaaleilla valittu kauppalan valtuusto ja 13 kunnallista lautakuntaa. Valtuuston puheenjohtajana toimi vahtimestari Artturi Komppa (sdp) yhtäjaksoisesti vuoteen 1953 ja hänen jälkeensä kirvesmies Hugo Pöljö (sdp) vuoteen 1966 saakka. Kauppalan virastot toimivat aluksi vuokratiloissa Lauritsalan sahan vanhassa kestikievarirakennuksessa , mutta arkkitehti Erkki Huttusen suunnitteleman kauppalantalon valmistuttua ne pääsivät uusiin tiloihin vuoden 1936 alussa Kauppalantalossa oli kauppalanjohtajan asunto. 1930-luvulla kunnalliselämän johdossa olivat sosialidemokraatit, ja sosialidemokraattien edustus valtuustossa säilyi vahvana myös seuraavina vuosikymmeninä.. Vaalipiirien lukumäärä kasvoi kuuteen. Vuoden 1964 kunnallisvaalit jäivät kauppalan viimeisiksi.. 

Kauppalan alueella sijainneet suuret teollisuuslaitokset tuottivat verotuloja, mutta laskusuhdanteiden aikana kunnallistaloutta rasittivat suuret työllisyysmenot. Verontasausrahaston avulla järjestettiin työllisyystöitä mm. vesi- ja viemäriverkoston rakentamisessa ja teiden parantamisessa sekä julkisten rakennusten työmailla. V. 1959 työllistämisvelvoite siirtyi valtiolle..

Kauppalanjohtajat 
Sosialidemokraatit suurimpana valtuustoryhmänä valitsivat kauppalalanjohtajat. Kauppalanjohtajien varamiehenä toimi pitkäaikainen kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen, maanviljelijä Anton Hirvisaari (Sdp)

Viipurilainen Santeri Jacobsson, joka oli toiminut  kirjakauppa- ja sanomalehtialalla sekä kunnallisen sosiaalitoimen johtotehtävissä, edusti näkemyksiltään sosialidemokratian vasenta laitaa. Hänen kautensa kauppalanjohtajana kesti vuodesta 1932 vuoteen 1940. jolloin hän siirtyi Ruotsiin hoitamaan Suomen huollon tehtäviä ja kauppalanhallitus nimitti Anton Hirvisaaren tilapäisesti  kauppalanjohtajan tehtävään.  J.F. Aalto astui virkaan lokakuussa 1940 ja oli siinä kuolemaansa saakka vuonna 1946.  Aalto oli Viipurin entinen apulaiskaupunginjohtaja ja toiminut Kansan työn ja Suomen sosialidemokraatin päätoimittajana sekä kansanedustajana. Hänen sairauslomansa aikana toimi sijaisena jälleen Anton Hirvisaari.    Tamperelainen sos.dem-puolueen tannerilaista linjaa edustava Toivo Mansner hoiti kauppalanjohtajan virkaa vuosina 1947-1955. Mansner työskenteli toimittajana Kansan lehti -sanomalehdessä, oli mukana kunnallispoliitiikassa ja toimi vielä kauppalanjohtajanakin kansanedustajana.  Hän siirtyi Lauritsalasta Imatran kauppalanjohtajaksi. Mansnerin lähdön jälkeen Anton Hirvisaari sijaisti taas muutamia kuukausia kunnes kauppalanjohtajan virkaan valittiin Porin rakennus- ja kiinteistösihteeri Osmo Anttila. Hän oli virassa vuodesta 1957 vuoteen 1962 siirtyen  sitten Hyvinkään kaupunginjohtajaksi. Leo Mether, joka siirtyi Lauritsalaan Karhulan kauppalansihteerin toimesta oltuaan aikaisemmin myös Mikkelin apulaiskaupunginsihteerinä, oli myös sosialidemokraatti. Hän toimi kauppalan historian viimeisenä kauppalanjohtajana vuodet 1962-1966, jolloin hänestä kuntaliitoksessa tuli Lappeenrannan sosiaalinen apulaiskaupunginjohtaja.

Palvelut 

Kauppalan palveluja kehitettiin ripeästi. Siellä toimi viisi kansakoulua ja jatkokoulu, joka muuttui kansalaiskouluksi.  Keskuskansakoulu yli tuhannelle oppilaalle valmistui v. 1957; rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Martikainen & Ypyä. Kaukaan tehtailla oli myös pieni ruotsinkielinen kansakoulu. Oppikoulu kauppalaan saatiin v. 1953, kun Lauritsalan yhteiskoulu aloitti toimintansa ensin Kaukaan kansakoululla ja myöhemmin laajenevassa koulukeskuksessa.   Kansakoulunopettajien ohjaama koululaisten kesäsiirtola Laihialla Lappeen kunnan puolella aloitti v. 1934 

Kirjasto, jolle Lappeen kunta lahjoitti pesämunaksi Tirilän työväenyhdistyksen kirjakokoelman. toimi ensin kauppalantalossa, mutta sai vuonna 1951 oman arkkitehti Ragnar Ypyän suunnitteleman ihastusta herättäneen oman kirjastotalon. Kirjasto laajensi toimintaansa Kaukaalle ja Mustolaan. 

Lappeenrannan-Lauritsalan työväenopisto syntyi Viipurin työväenopiston siirryttyä seudulle v. 1940. Lauritsalassa se toimi jatkokoululla ja työväentalojen tiloissa.

Terveydenhuollosta paikkakunnalla oli perinteisesti huolehtinut Kaukaan tehdas, jolla oli oma sairaala lääkäreineen ja hoitajineen sekä synnytyslaitos ja neuvola.   Kauppalan terveydenhuolto järjestettiinkin yhteistyössä Kaukaan kanssa.  s. 281 Kauppalanlääkärin  lisäksi palkattiin koululääkäri ja perustettiin kätilön, sairaanhoitajan ja koulusairaanhoitajan virat. Hammaslääkäri, joka hoiti niin aikuisten kuin koululaisten hampaat, aloitti Luukkaalle perustetussa sairasapukeskuksessa v. 1934. Pitkäaikaisena hammaslääkärinä palveli Kerttu Somer.  Ajanmukainen terveystalo, jonne kunnallinen terveydenhuolto siirrettiin, valmistui v. 1953 (arkkitehtitoimisto Martikainen & Ypyä)

Kauppalassa toimi kaksi kunnallista ja kaksi tehtaan ylläpitämää lastentarhaa ja lastenkoti. 

Lauritsalan vanhukset hodettiin vuoteen 1947 saakka Lappeen kunnalliskodissa Pelkolassa. kunnes tuli kauppalan oman kunnalliskodin rakentamisen vuoro. Pajarilaan valmistunut aikansa uudenaikaisimpiin kuulunut kunnalliskoti vihittiin käyttöön v. 1948. 

Omaa mielisairaalaa ei katsottu tarpeelliseksi, vaan ostettiin sairaspaikkoja Rauhan piirimielisairaalasta Imatralta.

Palotoimi perustui vapaapalokuntiin, joita oli seudun tehdaslaitoksilla ja Tirilässä ja Hakalissa.  Ajanmukainen paloasema saatiin v. 1960 kunnostamalla Hakalin kansakoulun tyhjäksi jäänyt rakennus, koulun muutettua koulukeskukseen. Kauppalan kaksi paloautoa saivat sieltä asianmukaiset tallit.

Palveluyritykset 
Asukkaiden arkipäivän tarpeisiin vastaavia helposti saavutettavia eri toimialojen yrityksiä ruokakaupoista erikoisliikkeisiin syntyi kauppala-aikana tavattoman runsaasti. Elintarvikkeita,  päivittäis- ja kestokulutustavaroita tarjosivat eri kauppalanosissa niin osuusliikkeiden Onni ja Yhtymä laajat myymäläverkostot kuin lukuisat yksityiset kauppiaat.  Keskuskauppalanosaan rakennettiin kaavoituksen myötä suurempia liiketiloja, mutta kuten Seija Ventola toteaa historiikissaan  Hiirelässä pamahti ja muita muistoja palveluista Lauritsalan kauppalassa seuraavaa: ”...monet kaupat sijaitsivat melko pienissä rakennuksissa, vuokrahuoneissa ja omistajiensa talossa. Liikkeiden siistydestä pidettiin kuitenkin kiinni.”  Samassa teoksessa hän kiinnittää huomiota naisyrittäjien suureen määrään listaten yhteensä 101 naisyrittäjää, joiden joukossa oli 20 parturi-kampaamoa ja 14 ompelijaa ja kutojaa. Ammattiautoilijat ja linja-autoyrittäjät olivat tärkeä yrittäjäryhmä, koska yksityisautoilu alkoi yleistyä vasta 1960-luvulla. Siirtokarjalaiset perustivat myös erilaisia yrityksiä.

Järjestö- ja harrastustoiminta 

Kauppalassa toimi useita urheilu- ja voimisteluseuroja, joita se yksimielisesti ja runsaskätisesti avusti ja joille se tarjosi harjoittelupaikkoja. s. 333 Kauppalan työllistämistöinä rakennettu urheilukenttä oli käytössä jo kesällä vuonna 1938. s. 317 ja sitä laajennettiin myöhemmin 1950-luvulla. s. 319 Kauppalan tukeman, talkoovoimin rakennetun tekojääradan ansiosta jääkiekkoseura SaiPa pääsi mestaruussarjaan. s. 330

Uintiharrastusta kauppala edisti rakennuttamalla 1940- ja -50 -luvuilla uimalan, kunnostamalla uimarantoja ja järjestämällä uimakouluja.  Valitettavasti veden laatu huononi jyrkästi paperiteollisuuden takia ja niistä useimmat jouduttiin sulkemaan.

Lasten ja nuorten suuren suosion saavuttivat MLL:n paikallisyhdistyksen tehtaalla ja sahalla järjestämät urheilun ja liikunnan kesäkurssit, joita veti Saipan pitkäaikainen toiminnanjohtaja Osmo Meilahti. 

Lauritsalan työväennäyttämön toiminta oli vilkasta 1940- ja -50 -luvuilla. Kauppalassa vanhastaan toimineiden työväenyhdistysten ja vapaapalokuntien sottokuntien ja kuorojen ja muun musiikkielämän kokoajaksi ja koordinaattoriksi perustettiin 24 yhdistyksen yhteistyönä musiikkikannatusyhdistys v. 1946. Sen  piirissä harjoittelevista ja esiintyvistä soittokunnasta ja kuoroista tuli suosittuja. 

Kauppalan perustaminen vilkastutti paikkakunnalla jo pitkään vaikuttaneiden työväenjärjestöjen toimntaai. Naisjaostojen ohjelmassa oli kotitalousneuvonta keskeisellä sijalla. Porvarillisista naisjärjestöistä Lauritsalassa näkyvimpiä olivat Lotta Svärd ja Martat.  Sotaa edeltävänä syksynä naisjärjestöjen toiminta tiivistyi yhteisessä kauppalan rahoittamassa ompelupiirissä, joka tuki kertausharjoituksiin osallistuvien miesten perheitä mm. valmistamalla lämpimiä vaatteita.Sodan jälkeen Martat laajensivat toimintaansa ja mm. Mustolassa oli marttakerhon lisäksi kokoontumisia myös ”pikkumartoille” (marttatytöt)  Siirtokarjalaisilla oli Karjala-seuran alaosasto Saimaan kanavan karjalaiset ry. 

Partiotoiminta virisi seurakunnan pastorin Veli-Valio Kaukovaaran aloitteesta jo välirauhan aikana 1940, kun perustettiin lippukunta Lauritsalan siniveljet. Tyttölippukunta Sinisiskot aloitti toimintansa rauhan solmimista seuraavana vuonna 1946.

Seurakunta 

Lauritsalan oman seurakunnan perustaminen lykkäytyi kaikkien väestöryhmien kannatuksesta huolimatta vuoteen 1951  lähinnä Lappeen seurakunnasta johtuvista talouteen liittyvistä syistä. Lappeen emoseurakunta perusti teollisuusalueita varten papin viran, jota hoitivat ensin Olavi Tarvainen ja hänen jälkeensä Veli-Valio Kaukovaara, ja rakennutti vuonna 1934 Lauritsalaan seurakuntatalon, joka toimi sittemmin vuosien ajan kirkkona. Uudesta kirkkorakennuksesta järjestettiin jo vuonna 1958 suunnittelukilpailu, jonka voittivat Toivo Korhonen ja Jaakko Laapotti. Taivaan valo -nimisen kirkon rakentaminen kuitenkin siirtyi, ja se valmistui vasta pari vuotta kauppalan lakkauttamisen jälkeen Tulevan kirkon läheisyyteen keskuspuistoon sijoitettiin vuonna 1966 kauppalan taidehankinnoista kohutuin, kuvanveistäjä Kauko Räsäsen veistos Särkynyt enkeli, tunnetummalta nimeltään Reikäenkeli.

Sota-aika v. 1939-1944 
Talvisodan aikana kauppalaa ja sen teollisuuslaitoksia pommitettiin satoja kertoja. Kauppalantalo, koulut ja suuri osa muista julkisista rakennuksista otettiin puolustusvoimien käyttöön 

Jatkosodan sytyttyä kauppalan väestöstä evakuoitiin noin 2 000 henkeä Mäntyharjulle, Tyrnävälle  ja Hauholle Kun kauppala kannaksen suurhyökkäyksen alettua julistettiin sotatoimialueeksi, evakuoitiin myös kauppalan irtain omaisuus Länsi-Suomeen s. 379. Kaukaan tehtaiden arvokkaimmat koneet kuljetettiin niin ikään turvaan Saimaan vesistöä pohjoiseen.

Elin- ja muiden tarvikkeiden puute ja säännöstely jatkui 1950-luvun alkupuolelle saakka, samoin Lauritsalan kansanhuoltolautakunnan toiminta.

Alueliitos ja kauppalan lakkauttaminen
Valtioneuvosto päätti liittää Lauritsalan kauppalan ja Lappeen kunnan Lappeenrannan kaupunkiin vuoden 1967 alusta lähtien. Lauritsala ja Lappee valittivat päätöksestä KHO:een, joka äänestyksen jälkeen hylkäsi valituksen.  Lauritsalan 35 vuotta itsenäisenä kauppalana päättyivät pakkoliitokseen.

Lähteet 
 eKarjala maakuntaportaali 
 Paperiliiton Lauritsalan ammattiosasto 
 Riska, Leena: Lauritsalan kauppalan historia. [Lappeenrannan kaupunki], 1996
 Lauritsalan Kauppala
 Teija Ahola Fm: ”Liite 5 Lauritsalan keskustan 30-luvun funkista ja 1950-luvun modernismia edustavia rakennuksia”, Lauritsala-talon eli entisen Lauritsalan kauppalantalon rakennushistoriaselvitys Raportti. Selvitystyö Ahola, Mikkeli Lappeenrannan kaupunki,  9.5.2016, täydennetty 17.5.2016. Teoksen verkkoversio. 
 Ventola, Seija & Lauritsala-seura (yhdistys)(2021). Hiirelässä pamahti ja muita muistoja palveluista Lauritsalan kauppalassa: Kuvia, tietoja ja paikallishistoriaa yhteistyössä nykyisten ja entisten lauritsalalaisten kanssa. Lauritsala-seura ry.
 Eli vain 35 vuotta – näin legendaarinen Lauritsala on muuttunut Yle Uutiset. 26.12.2016
 Laihia, Mälkiä, Kanavansuu - Lappeenrannan kaupunki 
 Koistinen, Pertti (1968). Vanha ja uusi Saimaan kanava, Tammi 1968
 Bertus, Paula. & Korhonen, Ilkka. (1996). Mustolan koulu 1896-1996: Historiaa ja nykypäivää. [Lappeenrannan kaupunki]
 1888 Matkasuuntia Suomessa no 1 Kansalliskirjaston digitaaliset kokoelmat 
  Murto, T. G.: Lappeen pitäjän historia 2. Vuodesta 1784 nykypäiviin. Lappeenranta : Lappeen kunta, 1929
 Kuka kukin on (Aikalaiskirja) : Who's who in Finland / 1978, s. 53 runeberg.org
 SaiPan tarina alkoi Kaukaan tehtaan kesäkerhosta – "Joukkueen nousu oli rakettimainen" Yle Uutiset. 17.9.2016
 Kauppalakunnan toiminnan päätösjuhla Lauritsalassa. Karjalainen, 29.12.1966

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Lauritsalan kauppala -verkkonäyttely Etelä-Karjalan museo.
 Eli vain 35 vuotta – näin legendaarinen Lauritsala on muuttunut Yle Uutiset.