Ignaz Pleyel

Ignaz Pleyel (18. kesäkuuta 1757 Ruppersthal, Ala-Itävalta, Itävalta – 14. marraskuuta 1831 Pariisi) oli itävaltalainen klassismin aikakauden säveltäjä.  Pleyel oli omana aikanaan hyvin suosittu: lyhyen aikaa Joseph Haydnin huippukauden ja Ludwig van Beethovenin uran alun välissä hän oli ehkä koko Euroopan kuuluisin säveltäjä, mutta nykyisin hän on jäänyt edellä mainittujen säveltäjien varjoon. Pleyel sävelsi uransa aikana 41 sinfoniaa, 70 jousikvartettoa sekä lukuisia jousikvintettoja ja oopperoita.

Pleyel pääsi vuonna 1772 Haydnin oppilaaksi Eisenstadtiin, ja Haydn piti Pleyeliä erinomaisena oppilaana. He pysyivät läheisinä ystävinä vanhemman mestarin kuolemaan asti.  Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli kreivi Erdődyn hovi.  Vuonna 1783 Pleyel muutti Strasbourgiin, Ranskaan, jossa hän otti käyttöön myös nimensä ranskalaisen muodon Ignace ja työskenteli  apulais-Kapellmeisterina kaupungin katedraalissa František Xaver Richterin alaisena. Ranskan vallankumouksen lopetettua kirkkomusiikin esitykset Pleyel etsi uutta työpaikkaa ja matkusti Lontooseen, jossa hän johti  Wilhelm Cramerin järjestämiä Professional-konsertteja samaan aikaan kun hänen entinen opettajansa Haydn piti Lontoossa omaa Johann Peter Salomonin organisoimaa konserttisarjaansa. Pleyel rikastui Lontoossa huomattavasti ja palattuaan Strasbourgiin hän osti suuren talon.  Elämänsä loppuajan Pleyel eli Pariisissa ja toimi muun muassa musiikkikustantajana ja  pianonvalmistajana. 

Musiikkikustantajana Pleyel julkaisi 39 vuoden aikana nelisen tuhatta nuottijulkaisua muun muassa Beethovenilta ja Haydnilta, Luigi Boccherinilta, Muzio Clementiltä ja Jan Ladislav Dussekilta.

Pleyel-soitinyritys

Pleyelin pianoverstas kehitti alkuvaiheessaan Pianinoksi kutsutun pystypianon, joka perustui lontoolaisen pianontekijän Robert Wornumin kehitelmiin. Vuodesta 1815 yrityksessä oli mukana myös Pleyelin poika Camille Pleyel (1788–1855). Myöhemmin yritystä jatkoi vävypoika Gustave Lyon (1857–1936). Yritys tuli tunnetuksi kromaattisen harpun kehittämisestä 1800-luvun lopulla. 

Vuonna 1839 yhtiö avasi Pariisin rue Rochechouartilla 300-paikkaisen Salle Pleyel -konserttisalin. Vuonna 1927 yritys rakennutti uuden 3 000-paikkaisen salin rue du Faubourg Saint-Honorén varteen. Salle Pleyel toimii yhä sekä Orchestre de Paris’n että Ranskan radion sinfoniaorkesterin yhtenä vakiosalina.

Lähteet

Aiheesta muualla
Vapaasti käytettävissä olevia Pleyelin partituureja Mutopia Project
Pleyel pianos 
"Salle Pleyel" Concert Hall
A biography from Artaria Publishers 
A web site on Pleyel pianos by Stephen Birkett of the University of Waterloo; includes pictures of Pleyel and of historical Pleyel pianos
Web site of the Ignaz Pleyel Museum (in German); includes biography
Pleyel in the grand piano – Photoarchive

Itävaltalaiset säveltäjät
Vuonna 1757 syntyneet
Vuonna 1831 kuolleet