Skotlannin kuningaskunta

Skotlannin kuningaskunta (, ) oli Ison-Britannian saaren pohjois­osassa Länsi-Euroopassa sijainnut valtio vuosina 843–1707. Englannin kuningaskunta esitti sille usein vaatimuksia, joilla Englanti pyrki saamaan alueella ylivallan. Lopulta vuonna 1707 Skotlanti solmi Englannin kanssa unioni­sopimuksen, jolla alueet liitettiin yhteen ja perustettiin Ison-Britannian kuningaskunta. Vuonna 1700 Skotlannin kuningas­kunnan asukas­luku oli noin 1,1 miljoonaa.

Skotlannin yhdisti sen ensimmäinen kuningas Kenneth I MacAlpin vuonna 843. Seuraavan 850 vuoden aikana maahan kehitettiin oma laki- ja opetus­järjestelmä, jotka sillä on käytössä vielä tänäkin päivänä. Skotlannilla oli myös oma raha- ja mittajärjestelmä. Aluksi kuningas­kunnan alueet sijoittuivat Forth- ja Clydejokien pohjois­puolelle, Lounais-Skotlannin ollessa yhä Strathclyden hallitsijoiden alaisuudessa. Kaakkois-Skotlanti puolestaan oli ollut Bernicia-kuningas­kunnan hallinnassa noin vuodesta 638, myöhemmin Northumbrian kuningas­kunnan alla. Tästä alueesta kilvoiteltiin Konstantin II:n aikaan ja lopulta se liitettiin Skotlannin kuningas­kuntaan vuonna 1018, jolloin Malcolm II työsi rajan etelässä aina Tweedjoelle asti. Lähes sama raja on edelleen Skotlannin kaakkois­rajana.

Merkittävä Skotlannin kuningas­suku oli Stuart-suku, jonka ensimmäinen hallitsija oli Robert II. Suvun hallitus­kausi oli kuitenkin täynnä sisäisiä konflikteja. Suku sai mahdollisuuden Englannin kruunuun, kun Englannin Henrik VII:n tytär Margareeta Tudor avioitui Jaakko IV:n kanssa. Heidän pojantyttärensä Maria Stuart vaati itselleen Englannin kruunua, mikä johti myöhemmin hänen teloitukseensa. Tämän poika Skotlannin Jaakko VI kuitenkin peri Englannin kruunun Elisabet I:n kuoltua lapsettomana.

Katso myös 

 Luettelo Skotlannin hallitsijoista
 Skotlanti

Lähteet

Aiheesta muualla 

Euroopan entiset monarkiat
Skotlannin historia