Veijo Meri

Veijo Väinö Valvo Meri () oli suomalainen kirjailija ja akateemikko. Hän oli suomalaisen nykyproosan merkittävimpiä uudistajia ja kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaiskirjailijoita.

Meren tuotanto käsittää novelleja, romaaneja, lyriikkaa, kuunnelmia, näytelmiä, esseitä, elämäkertoja ja tietokirjallisuutta. Hänen tuotantoaan on käännetty 24 kielelle. Meri on myös kääntänyt suomeksi maailmankirjallisuutta, muun muassa François Villonin Testamentin, August Strindbergin Mestari Olavin ja William Shakespearen Hamletin.

Ura 

Meri kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1948 ja opiskeli historiaa Helsingin yliopistossa. Hän toimi Otavan kustannusvirkailijana 1957–1959 ja jäi sitten vapaaksi kirjailijaksi. Merelle myönnettiin taiteilijaprofessuuri vuosiksi 1975–1980. 

Hänet kutsuttiin vuonna 1997 Suomen Kirjailijaliiton kunniajäseneksi.

Tuotannosta 

Meri noudatti omaa linjaansa monia muita suomalaiskirjailijoita selvemmin ja aloitti tyylin ja rakenteen uudistuksen, joka etäännytti hänet perinteisen suomalaisen proosan valtavirrasta. Meren kerrontatapa poikkesi perinteisestä: hän näyttää asiat sellaisina kuin hänen henkilöhahmonsa ne kokevat. Hänen kuvauksissaan korostuivat yksilökeskeisyys, tosiasioiden suhteellisuus ja yhteiskuntakriittisyys. Yllättävien ja epäsuhtaisten asioiden yhdistely synnytti groteskia huumoria. Meren teosten pääaiheistoa ovat yksinäisyys, ahdistus, seksuaaliset paineet ja usein ihmiset joutuvat mahdottoman tilanteen eteen.

Novellikokoelmassa Tilanteita ihmisten ahdinko näyttäytyy irvokkaina ja humoristisina kokonaisuuksina. Romaanissa Yhden yön tarinat johtoaiheena ovat miesten pettymykset naisten maailmassa.

Sota ja armeija ovat toistuva aihe Meren — yliluutnantin pojan ja kasarmin kasvatin — tuotannossa, ja hänen absurdia huumoriaan on verrattu Jaroslav Hašekiin ja Miodrag Bulatovićiin. Romaania Manillaköysi on luonnehdittu yhdeksi Suomen kirjallisuuden onnistuneimmista uhkayrityksistä: tarina koostuu lomalaisten sotajutuista sekä kehyskertomuksesta, jossa sotamies salakuljettaa manillaköyttä rintamalta kotiinsa. Sotaromaanien sarjaan kuuluvat myös Vuoden 1918 tapahtumat ja Sujut, joissa liikutaan sisällissodan ja jatkosodan maisemissa. Sota-aiheisista näytelmistä Kansallisteatterissa näytäntökaudella 1965-66 esitetty Jack Witikan ja Veli-Matti Saikkosen ohjaama Sotamies Jokisen vihkiloma oli menestys.

Meri kirjoitti runoelmansa Runoilijan kuolema pohjalta libreton Paavo Heinisen Veitsi-oopperaan. Veitsen kantaesitys oli 3. heinäkuuta 1989 Savonlinnan oopperajuhlilla.

Tuotannon merkitys 

Meri oli iskevä ja humoristinen tarinankertoja. Hän pohti useissa teoksissaan historian kulkua. Hän oli Suomen kirjallisuuden keskeisiä modernisteja ja kotimaisen proosan uudistajia. Monet 2000-luvun prosaistit luetaan Meren perinnön jatkajiksi esimerkiksi iskevälauseisuuden, historiatajun ja proosan uudistamisen saralla.

Kunnianosoituksia 

Meri toimi taiteilijaprofessorina vuodet 1975–1980. Hänet vihittiin Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi 18. toukokuuta 1990. Tasavallan presidentti nimitti Meren akateemikoksi 13. helmikuuta 1998. Hän sai seitsemän kertaa valtion kirjallisuuspalkinnon sekä lisäksi Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon, Pro Finlandia -mitalin, Aleksis Kiven palkinnon, Eino Leinon palkinnon sekä Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon.

Yksityiselämä 

Veijo Meri avioitui vuonna 1959 lehtori Eeva Kyllikki Kylänpään kanssa. Heille syntyi kolme poikaa. Meri asui pitkään Helsingin Tammisalossa.

Meri kuoli kesäkuussa 2015 pitkään sairastettuaan. Hänen pojanpoikansa on Otto Meri.

Teokset

Proosa 

 Ettei maa viheriöisi, 1954, novelleja.
 Manillaköysi, 1957, romaani.
 Irralliset, 1959, romaani.
 Vuoden 1918 tapahtumat, 1960, romaani.
 Sujut, 1961, romaani.
 Tilanteita, 1962, novelleja.
 Manillaköysi ja kahdeksan novellia sodasta ja sotilaselämästä, 1962.
 Peiliin piirretty nainen, 1963, romaani.

 Tukikohta, 1964, romaani.
 Veijo Meren novellit, 1965.
 Everstin autonkuljettaja, 1966, romaani.
 Veijo Meren sotaromaanit 1–2, 1966.
 Yhden yön tarinat, 1967, romaani.
 Suku, 1968, romaani.
 Veijo Meren romaanit 1, 1968.
 Sata metriä korkeat kirjaimet, 1969, novelleja.

 Valitut teokset, 1969.
 Kersantin poika, 1971, romaani.
 Morsiamen sisar ja muita novelleja, 1972.
 Leiri, 1972, novelleja.
 Keskeiset teokset 1–4, 1975.
 Valitut novellit, 1979.
 Jääkiekkoilijan kesä, 1980, romaani.
 Novellit, 1985.

Esseitä, tutkielmia ja muuta asiaproosaa 

 Kaksitoista artikkelia, 1967, esseitä.
 Aleksis Stenvallin elämä, 1973, tutkielma.
 Kuviteltu kuolema, 1974, esseitä.
 Goethen tammi, 1978, esseitä.
 Tuusulan rantatie, 1981, tutkielma.
 Sanojen synty, 1982, etymologinen sanakirja.
 
 
 C. G. Mannerheim – Suomen Marsalkka, 1988.

 
 Olavi Paavolainen, 1990, dokumenttikuunnelma.
 Suurmiehen luonne, 1992, teoksessa Mannerheim: sotilas ja ihminen.

Runoteokset 

 Mielen lähtölaskenta, 1976.
 Toinen sydän, 1978.
 Ylimpänä pieni höyhen, 1980.
 
 Yhdessä ja yksin, kootut runot, 1986
 Kevät kuin aamu, 1987
 Lasiankeriaat, 1990
 Kun, 1991

Näytelmät ja kuunnelmat 

 Suomen paras näyttelijä, 1964, kuunnelma
 Vapaa iltapäivä, 1965, televisionäytelmä
 Sotamies Jokisen vihkiloma, 1965, näytelmä
 Taksikuski, 1967, kuunnelma
 Uhkapeli, 1968, näytelmä
 Maaottelussa, 1969, kuunnelma
 Kaupungin valtaus, 1969, televisionäytelmä

 Näytelmiä, 1970, näytelmiä
 Nuorempi veli, 1970, näytelmä
 Hyvää yötä, tohtori Bergbom, 1973, kuunnelma.
 Vääpeli Sadon tapaus, 1973, kuunnelma Pentti Haanpään romaanin pohjalta
 Aleksis Kivi, 1974, näytelmä
 Kaksi komediaa: Sano Oili vaan, Syksy 1939, 1978, kaksi näytelmää
 Veitsi, 1989, libretto Paavo Heinisen oopperaan

Palkinnot ja tunnustukset 

 Kirjallisuuden valtionpalkinto 1958, 1961, 1962, 1964, 1969, 1974, 1976
 Sillanpää-palkinto 1963
 Yleisradion kuunnelmapalkinto 1964
 Bergbomin palkinto 1966
 SKS:n Rosendahlin draamapalkinto 1966
 Pro Finlandia -mitali 1967
 Aleksis Kiven palkinto 1972
 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 1973 romaanista Kersantin poika
 Otavan juhlavuoden kunniapalkinto 1980
 Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1989
 Suuren Suomalaisen Kirjakerhon tunnustuspalkinto 1995
 Jenny ja Antti Wihurin rahaston kunniapalkinto 1996
 Ruotsin huumoriliiton palkinto 1997
 Ida Aalberg -mitali 2003
 Eino Leinon palkinto 2004
 Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto 2005

Lähteet

Kirjallisuutta 

 
 
 Koski, Markku: ”Peiliin piirrettyä kirjallisuutta – Veijo Meri ja elokuva”. Filmihullu 2/2017.

Aiheesta muualla 

 
 
 
 
 
 

Suomalaiset kirjailijat
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Suomalaiset runoilijat
Suomalaiset novellikirjailijat
Suomentajat
Akateemikot (Suomi)
Taiteilijaprofessorit
Pro Finlandia -palkitut
Suomalaiset sotakirjailijat
Aleksis Kiven palkinnon saajat
Eino Leinon palkinnon saajat
Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajat
Vuonna 1928 syntyneet
Vuonna 2015 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit