Interkosmos

Interkosmos oli Neuvostoliiton sosialistisille maille rakentama avaruusohjelma, joka tunnetaan kosmonauttilennoista. Siihen kuului myös tieteellisiä miehittämättömiä avaruuslentoja.

Sosialististen maiden lisäksi Interkosmokseen osallistuivat Syyria, Ranska ja Intia.

Miehitetyt Interkosmos-lennot

Interkosmos-satelliitit
Intekosmos-satelliitit olivat neuvostoliittolaisia satelliitteja, joihin muut SEV-maat osallistuivat. Osassa niistä satelliittien tieteelliset laitteet tulivat kokonaisuudessaan esim. Tšekkoslovakiasta. 

Satelliitit
 28.11.1970  - Vertikal-1: Aeronomia/Ionosfääri/Aurinko 
 20.8.1971 - Vertikal-2: Aurinko, UV ja röntgen 
 7.4.1972 - Interkosmos 6 - Kosminen säteily, lähiavaruuden meteoroidit
 3.6.1975 - Interkosmos 14 
 2.9.1975 - Vertikal-3: Aurinko: UV, röntgen 
 1976 - paluukatselin testilento 
 29.6.1976 - Interkosmos 15: teknologiakoe 
 29.3.1977 - Yläilmakehä  
 17.6.1977 - Signe 3 - Ranskalla iso osuus tämän satelliitien instrumentaatiossa
 7.8.1978 - Vertikal-5: Aurinko: UV ja röntgen  
 24.9.1977 - Interkosmos 17 - Varautuneet partikkelit, neutraaliatomit, mikrometeoriitit 
 25.10.1977 - Vertikal-6 Ionosfääri ja Aurinko 
 24.10.1978 - Interkosmos 18: magnetosfääri. Tšekkoslovakia, DDR, Unkari, Puola ja Romania isossa roolissa
 24.10.1978 - Magion 1 - Tšekkoslovakian kehittämä satelliitti, joka laukaistiin Neuvostoliiton Interkosmos 18:n kanssa samalla laukaisulla 
 3.11.1978 - Vertikal-7: Ionosfääri ja Aurinko 
 27.2.1979 - Interkosmos 19 - Bulgaria, Tšekkoslovakia, Unkari ja Puola isossa roolissa
 26.9.1979 - Vertikal-8: Aurinko: UV ja röntgen 
 1.11.1979 - Interkosmos 20. Tšekkoslovakia, DDR, Unkari ja Romania isossa roolissa 
 1981 - paluukapselin testi 
 6.2.1981 - Interkosmos 21 - Tšekkoslovakia, DDR, Unkari ja Romania suuressa roolissa 
 7.8.1981 - Interkosmos 22. Bulgarialais-neuvostoliittolainen missio
 28.8.1981 - Vertikal-9: Aurinko: UV, röntgen 
 21.9.1981 - Oreol 3 - Ranskalaisten osuus merkittävä; 'Arkad-3'. 
 26.4.1985  - Interkosmos 23 - Tšekkiläis-neuvostoliittolainen missio
 18.12.1986 December 18 - Cosmos 1809 
 28.9.1989 - Magion 2 - Interkosmos 24 (Aktivnyj) - plasmafysiikkaa 
 28.9.1989  - Interkosmos 24 - Yhdysvallat, Bulgaria, Tšekkoslovakia, DDR, Unkari, Puola ja Romania ('Aktivny'-projekti). Mukana Tšekkoslovakian Magion-2 -satelliitti. 
 18.12.1991  - Interkosmos 25 - Saksa, Romania, Bulgaria, Puola, Unkari mukana toteutuksessa.  Osa kansainvälistä Apex-projektia. Ionosfääri ja magnetosfääri. 
 13.12.1991 - Magion 3 
 2.3.1994 - Interkosmos 26 - Aurinko - Coronas-I-projektin osa

Suomi ja Interkosmos 

Neuvostoliitto esitti 1980-luvun alussa Suomelle ehdotuksen Interkosmos-ohjelmaan osallistumisesta. Virallista tarjousta ei tehty, mutta epävirallisia ehdotuksia tehtiin vuodesta 1981 alkaen useita, muun muassa ministeri Kalevi Sorsalle ja tieteen keskustoimikunnan puheenjohtaja Kai Otto Donnerille heidän vieraillessaan Moskovan lähellä sijaitsevassa Tähtikaupungissa. Myös kosmonautti Vitali Sevastjanov nosti asian esille vieraillessaan Suomi-Neuvostoliitto-Seuran kokouksessa, minkä jälkeen seura pyysi valtioneuvostoa toimimaan asian hyväksi. Suomi torjui kaikki tarjoukset, sillä maan poliittinen johto pelkäsi niihin suostumisen rinnastavan Suomen itäblokin maihin ja vahingoittavan sen kansainvälistä kuvaa puolueettomana maana. Ulkoministeriön kielteisen vastauksen laati ulkoasiainneuvos Markus Lyra. Lisäksi Suomen tiedepiireissä pelättiin, että kaikki avaruustutkimukseen tarkoitettu rahoitus keskitettäisiin kosmonautin koulutukseen, joka olisi pelkkä julkisuustempaus ilman tieteellistä arvoa. Suomalaiset tieteilijät perustivat vuonna 1984 jopa salaisen työryhmän pohtimaan, miten hankkeelta voitaisiin välttyä. Ryhmään kuuluivat ainakin professorit Martti Tiuri, Risto Pellinen ja Pekka Jauho.

Vaikka Suomi ei vakavasti harkinnut ohjelmaan osallistumista, mahdollista avaruuslentäjäksi koulutettavaa kuitenkin alustavasti etsittiin ilmavoimien MiG-hävittäjälentäjien joukosta. Yksi ehdotetuista oli koelentäjä Jyrki Laukkanen. Ehdotus välitettiin ilmavoimien koelentueelle, mutta kukaan koelentäjistä ei ollut kiinnostunut lähtemään Neuvostoliittoon kolmen vuoden kosmonauttikoulutukseen, ja he ilmoittivat, ettei osallistumisesta olisi ilmavoimille tai koelentämiselle hyötyä.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Avaruusohjelmat
Neuvostoliiton avaruustoiminta