Heksametri

Heksametri (, ; ”kuusimitta”) on runomittojen tyyppi, jossa runojalka toistuu säkeessä kuusi kertaa. Heksametri on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta, joka perustui pitkien ja lyhyiden tavujen vuorotteluun runomitan mukaisesti.

Daktyylinen heksametri 

Heksametrillä viitataan yleensä daktyyliseen heksametriin, jossa säe koostuu perusmuodossaan kuudesta daktyylistä. Sitä käytettiin sekä kreikkalaisessa että latinankielisessä kirjallisuudessa erityisesti eeppisessä ja didaktisessa runoudessa. Siksi sitä kutsutaan myös eeppiseksi runomitaksi. Tunnettuja heksametrissä kirjoitettuja teoksia ovat muun muassa Homeroksen eepokset Ilias ja Odysseia, Vergiliuksen Aeneis ja Ovidiuksen Muodonmuutoksia. Heksametriä on sovellettu myös muissa kielissä, Suomessa muun muassa mainittujen teosten suomennoksissa sekä Johan Ludvig Runebergin runoelmassa Hirvenhiihtäjät. 

Daktyylisen heksametrin peruskaava on seuraavanlainen ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu):

Daktyylisessä heksametrissä kahden lyhyen tavun yhdistelmä voidaan myös korvata yhdellä pitkällä tavulla neljässä ensimmäisessä jalassa, jotka voivat siis olla joko daktyyleja ja/tai spondeita. Viides jalka on aina daktyyli ja kuudes on aina spondee tai trokee (eli kyseessä on tarkasti ottaen daktyylinen katalektinen heksametri). Tämä vakioloppu tuo heksametriin sen heksametrimäisen rytmin.

Muita heksametrimittoja 

Muussa runoudessa käytettyjä heksametrimittoja ovat muun muassa:

Jambinen heksametri (alexandrine)
Englanninkielisessä runoudessa, käytetty muun muassa Thomas Hardyn teoksessa The Convergence of the Twain ja Percy Bysshe Shelleyn teoksessa To a Skylark.

Anapestinen heksametri
Englanninkielisessä runoudessa, käytetty muun muassa Homeros-käännöksissä daktyylisen heksametrin sijasta.

Lähteet 

Kreikkalainen metriikka
Runomitat