Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit

Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit saivat alkunsa ihmisen saavuttua Etelä-Amerikkaan mahdollisesti noin 14 000 vuotta sitten. Maanviljely ilmestyi vuoteen 4000 eaa mennessä. Seuraavan vuosituhannen kuluessa käynnistyi kaupungistuminen. Ajan mukana valtakuntia syntyi ja hajosi valloitusten ja ilmestonmuutosten takia. Toisille alueille syntyi valtioiden sijasta päällikkökuntia. Kolmansilla alueilla metsästykseen ja kalastukseen pohjautuva elämäntapa säilyi.

Kulttuurit

Karkeasti ottaen Etelä-Amerikan intiaanien perinteiset kulttuurit voidaan elinkeinojen ja asutuksen pohjalta jakaa kolmeen ryhmään:

 Metsästystä, kalastusta ja keräilyä harjoittavat ihmisryhmät ja kylät eteläisessä Etelä-Amerikassa, asukastiheys 0,025–0,01 as/km2
 Maanviljelykylät: trooppisella alueella, asukastiheys 0,1–0,5 as/km2
 Valtiot: Keski-Andeilla, suuria kaupunkeja, myös pienempiä keskuksia, asukastiheys noin 7,2 as/km2

Pohjoinen Etelä-Amerikka
Etelä-Amerikan pohjoisimmat intiaanikansat asuivat Nicaraguasta Kolumbiaan, Ecuadoriin ja Venezuelan rannikolle ulottuvalla Keski- ja Etelä-Amerikan siirtymävyöhykkeellä. Alue oli yhteiskunnallis-poliittisesti hajanainen, ja kaupunkimaisia metropoleja syntyi sinne aikojen kuluessa vain kaksi, Kolumbian Momilia ja Ecuadorin Bahia. Sijaintinsa vuoksi vyöhyke oli vilkas kaupankäynnin ja tavaranvaihdon keskus. Kulttuurisesti se sai vaikutteita niin Mesoamerikasta kuin Etelä-Amerikastakin. Esimerkiksi Panamassa palvottiin meksikolaista Quetzalcoatl-jumalaa, mutta luomismyytit olivat samat kuin perulaisilla.

Pohjois-Andien intiaanikulttuurit:
Kolumbian intiaanikulttuurit
Magdalenajoen varhainen keramiikka 4000 eaa.
Momil, San Augustin
Narinjo, Quimbaya 
Tairona, Muisca
Ecuadorin intiaanikulttuurit
Valdivian kulttuuri 3500–1800 eaa. Santa Elenan niemimaalla
Machalillan kulttuuri n. 1500–300 eaa.
Chorreran kulttuuri
Jambeli, Bahia
Milagro, Montenjo, Atacames

Trooppiset metsät

Amazonasin alueen intiaanit harjoittivat kiertoviljelyä noin 15 vuoden jaksoissa. Alueella oli runsaasti rikkaita paikalliskulttuureita, joita 1900-luvun alkuun oli säilynyt runsaat 200. Karibianmeren rannikolla, Guayanassa ja Brasilian rannikolla asui niin sanottuja kannibalisteja, joilla oli tapana syödä vihollisiaan seremoniallisesti. Näiden kansojen ja sisämaan kansojen vuorovaikutus oli vähäistä. Perun ja Bolivian trooppisilla metsäseuduilla asui militaristisia kansoja, jotka eivät kuitenkaan harjoittaneet ihmissyöntiä. Niillä oli luultavasti kosketuksia Andien kaupunkikulttuureihin. Itä-Brasilian metsäkansat käsittivät maailman dualistisesti. Pohjois- ja Luoteis-Amazonasin intiaanikansat tunnetaan ritualisteina, ja yhteisön tärkein henkilö oli šamaani.

Trooppisten metsien intiaanikulttuurit:
Amazonia
Taperinha
Ananatuba
Marajoara
Etelä-Brasilia
Tupi-guarani

Tupinambat Brasilian itäosissa elivät tehokkaalla viljelyllä ja kalastuksella. Heidän kyliensä koko oli 400–1000 asukasta. Kylät sotivat keskenään mm. naisista ja kostoina aiemmista yhteenotoista. Tupinambat kiduttivat, tappoivat ja söivät sotavankinsa ennemmin tai myöhemmin, olivat nämä miehiä, naisia tai lapsia.
Tupien systeemi oli muuten sama kuin tupinamboilla, mutta he eivät syöneet sotavankejaan. Itä-Bolivian alueella saattoi olla jopa 2 000 asukkaan linnoitettuja kyliä tai nomadeja.

Trooppisten metsien päällikkökuntia 

Eri alueilla trooppisessa metsissä oli suuria kyliä, joista osa katosi ennen eurooppalaisten saapumista. Niiden asukkaat saivat ainakin osin elatuksensa puutarha- tai maanviljelyllä. Varsinaisia valtioita ei liene syntynyt.

Suuria päällikkökuntia oli Amazonin laaksossa. Amazonin alajuoksulla näiden ihmiset rakensivat maakumpuja. Amazonin keski- ja yläjuoksulla oli suuria päällikkökuntia kuten wai-wai-, munduriku- ja triryo-heimot. Myös Kolumbiassa, Venezuelassa, Pohjois-Brasialiassa ja Guayanassa oli viljelyllä eläviä päällikkökuntia. Nämä olivat arawakien, guahibojen, wayuuien, chocojen ja karibien. Brasilian ylängöllä oli myös päällikkökuntia. Nämä olivat heimojen kayapo, karawa, nambikwara kyliä.

San Martin de Tipishca, Pacaya-Samirin seudulla 100 kylää, joista suurin asutti 5 000 asukasta. Viljelyasutus jatkui noin vuoteen 900 jaa. Maan muokkausta, lannoitusta, maakumpuja, hedelmätarhoja.
El Beni, Bolivia noin 1200 eaa. jokivarsilla kanavia, väkiluku laski 25 000:een ennen 1600 jaa. Jopa 2 500 asukkaan kyliä. Viljavia maakumpuja, korotettuja peltoja, käytäviä, vesikanavia. Tunnetuin seudun kulttuureista on Casaraben kulttuuri.

Xingun kulttuuri: pyöreitä kyliä, asukkaita jopa 20 kertaa enemmän kuin nyt, 60 ha pyöreitä kyliä joissa keskusaukio, korkeat paaluaidat, keskusten ympärillä  pienempiä kyliä lähes symmetrisesti.
Marajon-saari: oma keramiikkatyyli, asutus 970–1440, hedelmätarhoja, kaskettua tai puuhiilellä, ulosteilla ja muulla eloperäisellä aineella lannoitettua maata. Saarella asui jopa 100 000 ihmistä.
Acren geoglyfit, ympyrän ja neliön muotoisa vallihautoja. Lähialueilla muita asutuksen jäänteitä.

Andien kaupunkikulttuurit
Perun keskiylängöllä on ollut asutusta ehkä jo yli 20 000 vuoden ajan. Rannikolta ihmisen jälkiä on löytynyt noin 12 000 vuoden takaa. Ylängöillä alettiin viljellä maata noin 5000 eaa. Vuoden 2500 eaa. merivirran muutoksen seurauksena niityt kuivuivat ja asutus keskittyi hedelmällisiin jokilaaksoihin. Tehokkaan viljelyn ansiosta pystyttiin tuottamaan ylijäämiä, jolloin yhteiskunnallinen eriytyminen ja kaupungistuminen pääsivät vauhtiin. Alueelle syntyi useita kehittyneitä kulttureita ja kaupunkeja, kuten Chavin, Paracas, Nazca, Mochica, Huari, Chanca, Chincha, Huanca, Chancay ja Chimor. Cuscosta 1400-luvulla levinnyt Inkavaltakunta nousi koko Ecuadorista Keski-Chileen ulottuneen alueen hallitsijaksi.

Keski-Andien intiaanikulttuurit:
Pohjoinen rannikko
Cupisnique, Vicus, Mochica
Keskinen rannikko
Caral, Valdivian aikalainen
Ancon-Supe, Lima, Chancay
Chincha
Eteläinen rannikko
Nazca, Paracas, Ica
Ylämaa
Chavín (pohjoisessa)
Wari, Inka (keskivuoristossa)
Tiahuanaco (etelässä)
Pucara

Etelä-Andien maanviljelijät ja paimentolaiset
Etelä-Andien vuoristoseuduilla asui araukaaneja viljellen, siipikarjaa kasvattaen ja laamoja paimentaen. Mapuchien (araukaanit) yhteiskuntajärjestelmä perustui autonomisiin kyläyhteisöihin ja niiden muodostamiin heimokuntiin. Mapuchet kykenivät puolustamaan aluettaan pohjoisesta laajenevia inkoja vastaan, ja espanjalaisiakin vastaan eteläiset mapuchet menestyivät kauemmin kuin inkat.

Etelä-Andien intiaanikulttuurit:
Keski-Chile
Malle
Diaquite
Mapuchet (araukaanit)
Luoteis-Argentiina
Malle
Diaquite-Calchaqui

Chacon alue
Paraguayn ja Pohjois-Argentiinan Chacon alueella harjoitettiin ilmasto-oloista riippuen maanviljelyä, metsästystä, kalastusta ja keräilyä. Yhteisöt olivat kyliä, joissa saattoi olla sata, tuhatkin asukasta.  1000 asukkaan kylä haajantui monesti 3–4 kuukaudeksi 50–100 hengen ryhmiin kalastamaan. Niinpä asutus oli puolinomadista.
Yhteistä keskitettyä johtoa ei ollut, vaan perheet olivat autonomisia. Shamaani oli tärkeä henkilö, koska hänen uskottiin pitävän yhteyttä ihmisten ja maailmaa säätelevän yliluonnollisen henkimaailman kanssa. Mutta toisaalta jos esiintyi outoja, vanhingollisia ilmiöitä, muut ihmiset tappoivat shamaanin. Chacon yhteisöt sotivat: syynä oli vieraiden heimojen tunkeutuminen omalle alueella, halu ryöstää naisia, halu saada lisää metsästysmaita ja kalavesiä. Niinpä sotaretkellä viihollisen päänahkaa nylkenyttä soturia kunnioitettiin. Soturit ja heidän johtajansa käyttivät kylissä valtaa.

Etelän metsästäjä-keräilijät
Etelä-Amerikan kylmissä, karuissa ja vaativissa eteläosissa asuivat vuodesta 10 000 eaa. lähtien chonot, yahganit ja alakalufit eli "kanoottikansat", sekä selknamit ja haushit, yhteisnimeltään onat. Ruoka saatiin keräilemällä, metsästämällä, kalastamalla ja pienimuotoisella viljelyllä. Nämä intiaanit lienevät olleen ensimmäisi Amerikan asuttajia.

Historia

Ajanjaksot
Tämä aikajako pätee lähinnä Keski-Andeilla, missä kulttuuri kehittyi pisimmälle.

Liittinen eli paleointiaanit n. 10500–8000 eaa., metsästäjiä mm. kalanpyrstötraditio
Arkaainen eli esikeraaminen n. 8000–3000 eaa.: maanviljelyn vähittäinen alku
Varhainen n 8000–6000 eaa. mahdollisesti puutarhaviljelyä
Keskinen n. 6000–3000 eaa. kasteluviljelyn synty, kiinteitä kyliä, muumiointeja, maissin viljelyä, ehkä laaman ja alpakan paimennusta. Mm Nanchoc, Chilca-joen laakson La Paloma.
Myöhäinen n. 3000–1800 eaa. suuria keskuksia alkoi syntyä
Alkujakson 1800–1000 Valtavia temppelikeskuksia
Horisonttien ja välikausien ajat: Mm. Chavin, Moche, Tiwanaku, Chimu, Inkat

Varhaishistoria

Ihmisen saapuminen
Paleointiaanit saapuivat Etelä-Amerikkaan noin 12000–11000 eaa.  He elivät muun muassa suurriistan metsästyksellä ja kalastuksella sekä kasvien keräilyllä. Alussa yhtenäinen kalanpyrstökärkiä valmistanut työkaluperinne alkoi jakautua paikalliskulttuureiksi. Aikaa myöten elinkeinot alkoivat painottua joillakin alueilla enenevissä määrin pienten puutarhapalstojen viljelyyn. Monet näistä puutarhaviljelijöistä vaihtoivat asuinpaikkaa vuosikierron mukaan: sato korjattiin yhtäällä sopivalla hetkellä, metsästettiin toisaalla. Jo melko varhain syntyi mm. Perun rannikon kalaisille seuduille kiinteää asutusta. Myöhemmin orastava maanviljely kiinteytti asutusta muun muassa Perussa. Asutuksen kiinteytymiseen liittyi tai jo ennen sitä tapahtui heimojen väestön jakautuminen soturiylimystöön ja tavalliseen väestöön. Molemmat osallistuivat shamaanien tai pappien johtamiin riitteihin. Maanviljely ja osin myös kalastus mahdollistivat väkiluvun kasvun paikoillaan asuvissa kylissä, mikä johti kilpailuun elintilasta. Tämä ajoi alueita sotiin. Samaan aikaan yhteiskunta mutkistui ja kehittyi lopulta hyvin lähelle sivilisaatioastetta. Varsinaista kirjoitusta ei Andien alueella koskaan käytetty intiaanien parissa, mutta muuten yhteiskunnasta tuli korkeakulttuuria muistuttava.

Varhaiset metsästäjät
Etelä-Amerikan metsästyskulttuuri oli alussa ns. kalanpyrstötraditiota, joka kehittyi eteenpäin. Alussa ihmiset olivat liikkuvia suurriistan metsästäjiä, jotka mm. metsästivät jättiläislaiskiaisen sukupuuttoon.

Varhaiset maanviljelijät
Perunan, pippurin ja pavun viljely alkoi puutarhoissa 8000–6000 eaa. Ajoittain hoidettiin viljelmiä, ajoittain liikuttiin riistan perässä. Allejon Huaylasin luolasta on löydetty merkkejä korinpunonnasta ja varhaisesta puutarhaviljelystä. Tuolloin pääelinkeinoja olivat metsästys ja keräily. Noin 5000 eaa. Chichorron kulttuuri Pohjois-Chilen rannikolla alkoi haudata muumioita. Samaan aikaan kalastuksen merkitys kasvoi. Jotkut väittävät, että maissi oli tunnettu jo tuolloin.

Kotieläinten kesyttäminen
Kamelieläimet laama ja alpakka kesytettiin ehkä jo 6500 eaa., viimeistään 4300–3500 eaa.

Varhainen keramiikka
Etelä-Amerikan varhaisinta keramiikkaa on löydetty Taperinhasta Santarémin läheltä Amazonjoen varrelta, ja se ajoittuu aikaan noin 5000–4000 eaa., ehkä jo 6000 eaa. Tämä varhainen ajoitus ei ole täysin varma

Täältä keramiikka levisi pohjoiseen ja sieltä länteen Kolumbiaan ja Ecuadoriin. Noin 4000–3600 eaa. San Jacintossa Pohjois-Kolumbiassa Karibianmeren rannoilla oli Magdalenajoella keramiikkaa, ja samaan aikaan keksittiin bola, jossa nahkahihnalla sidotut kaksi kiveä heitettiin saalistettavan eläimen jalkoihin. Ecuadorin Valdivien keramiikka on ajoitettu suunnilleen aikaan 3850–3350 eaa. Vanhin Perun keramiikka on löydetty Huaca Prietasta ajalta 2600–2150 eaa., mutta keramiikka yleistyi Keski-Andeilla vasta 2000–1800 eaa.

Vuodesta 4000 eaa. eteenpäin

Kulttuurin kehitys
Etelä-Amerikan muinaisten intiaanien varhaisin kulttuurikehitys tapahtui länsirannikolla alueella, joka ulottui Chilestä Kolumbiaan ja Amazonin sademetsiinkin. Amazonin sademetsissä keksittiin saviastiat noin 5000–4000 eaa. Ne levisivät vuoteen 3000 eaa. mennessä muun muassa Kolumbiaan ja Peruun. Varsinkin Perussa tapahtui sivilisaatiokehitystä. Saven poltto keramiikaksi loi pohjaa metallurgialle, koska metallia voitiin sulattaa savenpolttouunissa. Noin 7000 eaa. Meksikossa viljelyyn otettu maissi levisi noin 6000 eaa. Kolumbian seuduille, mutta sen viljely lienee yleistynyt merkittävästi vasta noin 1000 eaa. 

Kiinteää asutusta alkoi olla noin 5000 eaa. Vuosituhannella 4000–3000 eaa. tapahtui merkittävää sivilisaatiota edeltävää kehitystä: laama ja alpakka kesytettiin vuoteen 3500 eaa. mennessä. samoihin aikoihin alettiin viljellä puuvillaa ja kasteluviljely alkoi levitä. Kasteluviljely vaati kiinteitä asumuksia ja niiden puolustamista, mikä vahvisti kasteluviljelyllä elävien kylien soturien mahtia. Noin 3500–1800 eaa. Perussa nousi rannikolle ja sisämaahankin monia usean tuhannen asukkaan kaupunkikeskuksia, joissa rakennettiin tasannemaisia pyramideja. Näiden pikkukaupunkien asukkaat elivät muun muassa kalastuksella sekä kurpitsan ja papujen kasteluviljelyllä. Näistä niin sanotuista esikeraamisista keskuksista tunnetaan muun muassa Caral, josta on löydetty vanhin tunnettu solmukirjoitus, quipu.

Keramiikka levisi Peruun pohjoisesta noin 1800 eaa. Alkoi niin sanottu alkujakson kulttuuri, jonka aikana rakennettiin valtavia palatseja ja temppeleitä. Perun temppelikeskuksiin liittyi valtavia pohjakaavaltaan U:n muotoisia rakennelmia ja kuiluja sekä torahampaisia kiviveistoksia. Nämä liittyivät intiaanien uhrikulttiin, jossa ihmisuhrejakaan ei kaihdettu. Kaupunkivaltioiden kilpailu loi sotia. Alkujakson rannikon kulttuuri romahti noin 900–700 eaa., ja vuoriston Chavínkulttuuri levisi laajalle alueelle. Tästä eteenpäin oli paikalliskulttuurien ja yhtenäiskulttuurien kausia. Ajanlaskun alun tienoilla nousi Perun pohjoisella rannikolla Moche-valtio, jossa käsityöläiset osasivat valmistaa saviastioita erittäin taitavasti. Moche pyrki laajentamaan vuosisatojen aikana aluettaan. Tämä valtio lienee luhistunut noin 700 jaa. kuivuuteen. Noin 500–900 jaa. Perun ja Bolivian ylängöillä oli kaksi suurta valtakeskusta, Tiwanaku ja Wari. Näiden romahdettua rannikolle ilmestyi taas paikalliskulttuureja, joista Chimú laajeni suurimmaksi. Inkat ilmestyivät historiaan vasta noin 1200 jaa., monien kulttuurien jälkeen, ja levittäytyivät Andeilla laajalle alueelle vasta vuoden 1450 jaa. jälkeen. Muualla Etelä-Amerikassa kehitys kulki omia polkujaan. Joillekin alueilla syntyi isoja päällikkökuntia, joillain elettiin pienryhmissä metsästyksellä ja keräilyllä.

Maatalouden ja tekniikan kehitys
Noin 4 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua marsu, laama ja alpakka kesytettiin Perussa kotieläimiksi. 3500 eaa. nykyisen Ecuadorin alueella alkoi Valdivian kulttuurin kehitys. Tälle kulttuurille oli tyypillistä kyläelämä ja minimuotoinen sosiaalinen kulttuuri. Ehkä jo näihin aikoihin nousivat myös Perun rannikon varhaisimmat keskukset. Myös perunaa ja maniokkia viljeltiin tuolloin laajalti Amazonian ja Andien alueella. 3000 eaa. nykyisen Perun alueella, Valdivian kulttuurin keskuksissa, Huaca Prietassa ja Anconissa viljeltiin puuvillaa. Samoihin aikoihin Perun Andeilla viljeltiin mm. paprikaa ja espanjanpippuria. Noin 2 500 eaa. taidokkaita hautamonumentteja ja temppeleitä rakennettiin ylängöille Perussa. Terassiviljelmiä rakennettiin 1200 eaa. Andien rinteille. 1 000 eaa. Pohjois-Andeilla alkoi Chavínin kulttuurin kukoistus. Andien vuoriston keskiosissa aloitettiin kullankaivu 750 eaa. Noin vuonna 200 eaa. Nazcan kulttuuri sai alkunsa Nazcan laaksossa Perussa.

Suurten keskusten synty
Maanviljelyn keksiminen ajoi väestöä kohti kiinteää asutusta. Varsinkin kasteluviljely oli tuottoisaa ja mahdollisti suurten väestömäärien asumisen tiheästi. Tämä synnytti kilpailua heimojen välille elintilasta. Lienee syntynyt päällikkökuntia, joissa soturieliitti johti tavallista rahvasta. Myös papisto kuului eliittiin. Päällikkökunnat alkoivat kehittyä kohti kaupunkivaltiota.

Nuorempaa keramiikkaa oli Kolumbian Puerto Hormigassa 3000 eaa. Varhaisimmat merkit nykyistä edeltävän maissilajikkeen Zea mays viljelystä  maissin viljelystä Etelä-Amerikassa ovat ajalta noin 6000–4300 eaa. Ecuadorista. Myös noin 4000 eaa. viljeltiin ehkä Ayacuchossa maissia, mutta varmemmin Perun alueella vasta 3200 eaa. Todella merkittäväksi maissi tuli Perun alueella vasta 1000 eaa. 

Perun rannikon ensimmäiset suuret temppelikeskukset nousivat luultavasti välillä 3600-3200 eaa. Näitä olivat muun muassa Sechin Bajo, Huaricanga ja Bandurria. Pohjois-Perussa oli noin 4000–2500 eaa. sisämaassa varhainen keskus nimeltä Nanchoc, jossa kaivettiin kastelukanavia ja rakennettiin kaksi rinnakkaista pitkulaista maakumpua seremoniakeskukseksi.

Noin 3200–1700 eaa. asuttiin paikoillaan Perun keskiylängöllä. 

Tunnettu varhainen keskus oli Caral, joka ilmestyi noin 2800–2600 eaa. Supéjoen laaksoon. Tämä oli tyypillinen Perun myöhäinen esikeraaminen keskus, jollaisessa rakennettiin suuria palatsi- ja temppelitasanteita. 

Noin 3300 eaa. asutuskeskukset kasvoivat Ecuadorissa liittyen Valdivian kulttuuriin, jossa oli kalastaja-maanviljelijäkyliä aukioiden ympärillä. Kylien asukkaat tekivät kiviveistoksia ja keraamisia veistoksia.  Noin 2700 eaa. oli Real Altossa, Valdivian kulttuuriin liittyen U:n muotoinen temppeli.Tähän vaiheeseen liittyi täällä mitä luultavimmin Puerto Hormigassa Magdalena-joella U:n muotoisia raakkutunkioita, jotka enteilivät myöhempiä Perun U-temppeleitä.. Puerto Hormigan keramiikka levisi pian Yhdysvaltain kaakkoisosaan, ehkä meritse. Puerto Hormigassa kalastettiin, mutta maata ei viljelty.

Etenevä kehitys
Noin 2300 eaa. oli Huaca Prietassa Perun alueella keramiikkaa, mutta se yleistyi vasta noin 2000–1800 eaa. Keramiikkaa pidetään useasti yhtenä kiinteän asutuksen merkkinä. Niinpä ns. alkujaksolla noin 2000 eaa. alkaen syntyi rannikolle ja sisämaahankin suuria keskuksia. Tästä lähin kehityksen painopiste oli Keski-Andeilla Perussa. Melko pitkälle kehittynyttä kivenrakennus- ja kivenveistokulttuuria luotiin myös Kolumbiassa, jossa harjoitettiin verisiä rituaalejakin. Ecuadorin ja Kolumbian alueen kehitys ei edennyt niin nopeasti kuin Keski-Andeilla, ja siellä ehti syntyä vain valtiomaisia päällikkökuntia. Keski-Andien historia on tapana jakaa hajanaisiin välikausiin ja horisontteihin, jolloin alueella oli suuri valtio tai kulttuuri. Noin 2000-1700 eaa alettiin ehkä sulattaa kuparia ja kultaa Bolivian Andeilla, muttei metalli ollut vielä yleistä. Enemmän kuparia alettiin käsitellä Andeilla noin 1400-1100 eaa. Metallin käsitetly jakautui Altiplanon ja Pohjois-Perun traditioihin.

Kulttuurien synty
Vuonna 500 Warista tuli Andien huomattavin keskus. Warissa oli tuolloin suuria rakennuksia. Vuonna 700 Sicán kulttuuri kukoisti Perun pohjoisrannikolla. Vuosina 200–600 Pohjois-Perun Mochican kulttuuri tuotti paljon koristeellisia seinämaalauksia sekä keramiikka-astioita julkisiin rakennuksiin. Vuonna 725 Mochica-kulttuurin tärkeimmäksi väestökeskukseksi nousi Tiwanaku. Chimú-kansa perusti Perun pohjoisrannikolle vuonna 850 Chimún kuningaskunnan. Vuonna 1200 Cuscosta tuli inkavaltakunnan pääkaupunki. Tahuantinsuynin inkavaltion merkitys alkoi kasvaa vuonna 1400. Machu Picchu rakennettiin vuonna 1440, inkavaltakunnan symboliseksi ja uskonnolliseksi keskukseksi vuorille Peruun. Vuonna 1450 Inkavaltio kukisti Chimú-valtion.

Suurten horisonttien aika
Ajoittain jokin paikallinen kulttuuri levisi Keski-Andeilla laajalla ja syntyi horisontti. Toisina aikoina suuret valtakunnat romahtivat, ja paikalliset alueet elelivät omissa oloissaan. Noin 1000 eaa. levisi laajalle alueelle Chavinin kulttuuri, varhaisin tunnettu horisontti ehkä sotien, ehkä rauhallisen kaupan, uskonnollisen lähetystyön tai vastaavan avulla. Tätä ei osata varmasti sanoa, koska Chavinin levinneisyys on päätelty sen esineistöstä eri löytöpaikoissa. Länsimaisen ajanlaskun alun aikoihin syntyi rannikolle paikallinen Mochen kulttuuri, joka levisi vaiheittain Perun rannikolle. Ajanlaskun alun jälkeen nähtiin monen rannikkovaltion nousu ja tuhokin. Noin vuonna 500–1000 jaa. levittäytyivät Andeilla Warin ja Tiwanakun suuret valtiot. Vuoden 1200 jaa. jälkeen syntyi rannikolle suuri Chimorin valtio, jonka laajeneva inkavaltio kukisti. Espanjalaiset saapuivat Andeille kesken sisällissotaa ja kukistivat inkavaltion melko helposti.

Reuna-alueiden päällikkökunnat
Pohjois-Kolumbiaan syntyi monia kulttuurialueita, muun muassa muisca-intiaanien päällikkökuntien liitto. Tropiikin sademetsiin hedelmällisille tulvamaille syntyi monia mahtavia päällikkökuntia ennen eurooppalaisten tuloa. Ne elättivät itsensä maanviljelyllä ja olivat sosiaalisesti hyvin kerrostuneita. Amazonin alueen kulttuurin varhaiseen kehitykseen viittaa mantereen varhaisimman keramiikan löytyminen sieltä Taperinhasta Santarémin läheltä. Taperinhan keramiikka on komilla tarmoluminesenssi- ja radiohiiliajoituksilla päätelty olevan ajalta 5000–4000 eaa.

Amazonin varrelle syntyi lähes kaupunkimaisia yhdyskuntia, joita johtivat voimakkaat päälliköt, jotka koettivat vallata alueita toisilta. Amazonin alueen päällikkökunnat luhistuivat eurooppalaisvalloitukseen.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla
 Once Hidden by Forest, Carvings in Land Attest to Amazon’s Lost World 

Esikolumbiaaniset kulttuurit