Elvira Willman-Eloranta

Agnes Elvira Maria Willman-Eloranta (o.s. Willman, 10. elokuuta 1875 Uusikaupunki – 17. huhtikuuta 1925 Moskova, Neuvosto-Venäjä) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja toimittaja, joka oli myös yksi varhaisen työväenliikkeen merkittävimmistä naisvaikuttajista. Hän kuului aluksi sosialidemokraattiseen puolueeseen ja oli myöhemmin mukana Neuvosto-Venäjällä perustetun SKP:n toiminnassa. Willman muutti Neuvostoliittoon vuonna 1923 ja hänet teloitettiin Moskovassa vuonna 1925 syytettynä osallisuudesta niin sanottuihin Kuusisen klubin murhiin. Hänen puolisonsa oli kansanedustaja Voitto Eloranta, joka teloitettiin Pietarissa marraskuussa 1922 samasta syystä.

Elämä 
Elvira Willman syntyi uusikaupunkilaiseen laivanvarustajasukuun, sähköttäjä Johan Gustaf Willmanin ja Sofia Kristiina Juliana Willmanin (o.s. Björkros) kaksikieliseen säätyläisperheeseen. Vanhemmat erosivat Willmanin ollessa oppikouluikäinen, jolloin Willman muutti äitinsä ja sisarustensa kanssa Helsinkiin. Hän valmistui ylioppilaaksi 1894 Pippingiska lyceum för Gossar och Flickorista ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa vieraita kieliä, historiaa ja kirjallisuutta suorittamatta kuitenkaan yliopistollista loppututkintoa. Vuosina 1899–1900 Willmanin mainitaan joissain lähteissä opiskelleen Pariisissa Sorbonnen yliopistossa. Tosin Sorbonnen opinnoista ei ole väitöskirjatutkija Elsi Hyttisen Willman-tutkimuksen (Turun yliopisto 2012) mukaan olemassa yhtään dokumenttia tai mainintaa asiakirjoissa. Vuosisadan vaihteessa Willman oli näyttelijäharjoittelijana Suomalaisessa Teatterissa.

Willmanin toiminta alkoi pian painottua kirjalliselle puolelle. Muutamien näytelmäsuomennosten jälkeen alkuvuonna 1903 sai Kansallisteatterissa ensi-iltansa hänen näytelmänsä Lyyli. Se oli arvostelumenestys ja sai kirjallisuuden valtionpalkinnon. Myöhemmin yhteydet Kansallisteatteriin katkesivat ja Willman työskenteli työväenluokkaisten amatöörinäyttelijöiden kanssa.

Willman osallistui poliittiseen toimintaan jo varhain, ja hän kuului 1900-luvun vaihteessa Nuorsuomalaiseen puolueeseen. Hän organisoi tuolloin muun muassa kutsuntalakkoja. Hän kuitenkin siirtyi työväenliikkeen riveihin ja tuli sittemmin tunnetuksi näytelmistään, joita esittivät varsinkin työväenyhdistysten näytelmäseurueet. Willman liittyi Suomen sosialidemokraattisen puolueen (SDP) jäseneksi puolueen ylioppilasyhdistyksen kautta. Kesäkuussa 1906 hänet nimitettiin Työmiehen Illanvietto -kirjallisuuslehden toimittajaksi.

Syksyllä 1906 Willman avioitui kansakoulunopettaja ja sanomalehtimies Voitto Elorannan kanssa. Eloranta työskenteli tuolloin SDP:n Työmies-lehden toimittajana, ja vuoden 1907 eduskuntavaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi puolueen listalta. Myös Elvira Willman-Eloranta oli SDP:n ehdokkaana ainakin vaaleissa 1908, mutta häntä ei valittu. Elorannat ostivat Leppävaarasta maatilan, jolla he kasvattivat sikoja ja viljelivät vihanneksia sekä hedelmiä.

Sisällissodan käännyttyä tappiolliseksi keväällä 1918 Willman-Eloranta siirtyi poikansa (Voitto Ilmari, 1907) kanssa Neuvosto-Venäjälle. Hän jatkoi toimintaansa näyttämötaiteen parissa ja järjesti Pietarissa teatteriesityksiä. Aviomies saapui myöhemmin syksyllä perässä. 

Elorannat osallistuivat Suomen kommunistisen puolueen (SKP) toimintaan, mutta jo loppuvuodesta 1919 he joutuivat konfliktiin puolueen keskuskomitean kanssa, kun selvisi, että Pietarin kansainvälisessä sotakoulussa opiskelleella Voitto Elorannalla oli yhteyksiä venäläisiin tiedusteluviranomaisiin, joista hän ei ollut kertonut SKP:lle. Myös Willman-Eloranta oli mukana näissä yhteyksissä, joista syytettynä hän puolestaan syytti keskuskomiteaa V. Volodarskin murhaajien suojelemisesta. Elorannat kuuluivat SKP:ssa Aku Paasin johtamaan oppositioon, joka sittemmin sai nimen "murhaoppositio", kun sen jäsenet elokuussa 1920 ampuivat muun muassa puoluejohtoon kuuluneen Jukka Rahjan. Päätekijäksi todettiin oikeudessa 1922 syyllisyytensä kiistänyt Voitto Eloranta, joka tuomittiin teloitettavaksi. Tuomio pantiin täytäntöön 1923, ja saman kohtalon koki kaksi vuotta myöhemmin myös Willman-Eloranta, joka oli helmikuussa 1922 päättyneessä oikeudenkäynnissä vielä vapautettu kaikista syytteistä. Willman-Eloranta vangittiin Moskovassa heinäkuussa 1924. Hänet tuomittiin 13. huhtikuuta seuraavana vuonna ja ammuttiin neljä päivää myöhemmin.

Elvira Willman-Elorannan serkku oli rehtori, filosofian maisteri Kaarlo Meriluoto (ent. Willman), jonka tytär on kirjailija Aila Meriluoto.

Näytelmät 
Willman kiinnostui teatterista opiskeluaikanaan, jolloin syntyi myös (painamaton) näytelmä Korpisuolaiset (1895). Pariisissa hän pääsi kokeilemaan kykyjään näyttelijänä, ja palattuaan Suomeen hän työskenteli muun muassa harjoittelijana Suomalaisessa teatterissa. Hän suomensi kaksi näytelmää ja kirjoitti näytelmän Lyyli (1903), josta tuli suosittu. Lyylin ensi-ilta Suomen kansallisteatterissa oli 25. helmikuuta 1903. Seuraava, antiikkiin sijoittunut Rhodon valtias (1904), ei menestynyt yhtä hyvin.

Willman-Elorannan toinen painettu näytelmä Kellarikerroksessa julkaistiin 1907, mutta sen menestys jäi vähäiseksi, kuten seuraavana vuonna valmistuneen Juovankin. Willman-Eloranta vietti seuraavat vuodet perheensä parissa, mutta ei jättänyt teatteria. Hän muun muassa ohjasi Sörnäisten Työväen Näyttämöllä. Vuonna 1916 Willman-Elorannan teosta Rakkauden orjuus esitettiin Uudessa teatterissa. 1917 hän oli mukana Työväen kiertueteatterissa, joka esitti hänen näytelmiään Veriuhrit ja Vallankumouksen vyöry. Sisällissodan aikana ilmestyi osin omaelämäkerrallinen Vallankumouksen vyöryssä (1918).

Sukupuoli 
Monet Willman-Elorannan näytelmistä käsittelivät varsinkin naisten yhteiskunnassa sukupuolensa vuoksi kohtaamia epäkohtia. Lyylin (1903) päähenkilö on nuori työläisnainen, jonka rikas mies viettelee ja sitten hylkää. Kellarikerroksessa (1907) käsitellään prostituutiota. Työväenliikekin vieroksui jossain määrin Willman-Elorannan rohkeita sukupuolimoraalisia kannanottoja.

Teokset 
 Korpisuolaiset (julkaisematon 1895)
 Lyyli. Viisinäytöksinen näytelmä (Yrjö Weilin 1903).
 Rhodon valtias (1904)
 Lucretia Borgia
 Kellarikerroksessa. Viisinäytöksinen näytelmä (Vihtori Kosonen 1907).
 Juopa (1908)
 Rakkauden orjuus
 Veriuhrit
 Vallankumouksen vyöry
 Vallankumouksen vyöryssä (Kirjasto 1918).

Suomennoksia 
 Gustav Bang: Lutherus; suomentanut Elvira W-E. Työväen sanomalehti oy, Helsinki 1908, Työmiehen kustannusyhtiö, Hancock, Michigan 1910
 Else Jerusalem: Pyhä sontiainen : kuvaus porttola-elämästä; suomentanut E. W. E. Työväen sanomalehti oy, Helsinki 1911

Palkinnot 
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1905

Lähteet

Aiheesta muualla 

 Vapaasti ladattavia Elvira Willmanin e-kirjoja Projekti Lönnrotista sekä Project Gutenbergistä
 Matti Järvinen: Elvira Willman ja hänen näytelmiensä naishahmot
 Saran sisaret: naiskirjallisuuden perinnettä Suomessa 1800-luvulta 1900-luvun alkuun

Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Suomalaiset näytelmäkirjailijat
Suomalaiset toimittajat
SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Suomen sisällissodan punaiset
Suomalaiset teloitetut
Vuonna 1875 syntyneet
Vuonna 1925 kuolleet