Martti Haavio

Martti Henrikki Haavio (kirjailijanimi P. Mustapää; 22. tammikuuta 1899 Temmes – 4. helmikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kansanrunouden ja mytologian tutkija, runoilija ja akateemikko. Runonsa hän julkaisi nimellä P. Mustapää, jonka hän keksi Tallinnan vanhankaupungin Mustapäiden talon nimen perusteella.

Haavio kuului uransa alkuvaiheessa Tulenkantajat-ryhmään. Suojeluskuntaan Haavio liittyi sisällissodan aikana. Hän toimi aktiivisesti myös Akateemisessa Karjala-Seurassa, josta hän kuitenkin erosi vuonna 1932 yhdessä monien muiden poliittiseen keskustaan suuntautuneiden jäsenten kanssa, kun AKS:n enemmistö ei suostunut tuomitsemaan Mäntsälän kapinaa. Puoluekannaltaan Haavio oli maalaisliittolainen. Myöhemmin Haavio toimi kansanrunoudentutkimuksen professorina Helsingin yliopistossa.

Haavion ensimmäinen vaimo (vuodesta 1929), kansanrunoudentutkimuksen dosentti Elsa Enäjärvi kuoli syöpään 1951. Runoilija Aale Tynnin kanssa Haavio avioitui 1960. Haavioiden tytär Elina Haavio-Mannila on sosiologian täysinpalvellut professori. Toinen tytär Katarina Eskola on kulttuurintutkija. Martti Haavion veli oli pappi ja runoilija Jaakko Haavio.

Martti Haavio vietti osan lapsuudestaan Nokian Tottijärvellä, jossa järjestetään nykyään vuosittain P. Mustapää -päiviä. Tapahtumassa myönnetään myös P. Mustapää -palkinto ansioituneelle runoilijalle hänen elämäntyöstään.

Haavio on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

Kansanrunoudesta modernismiin
Haavio teki yliopistouransa kansanrunouden tutkijana ja teki useita runonkeruumatkoja tieteenalan tradition mukaan. Runoilijana hän oli 1920-luvulla lähellä Tulenkantajat-ryhmää, muttei innostunut ryhmän eksotiikan ja koneromantiikan ihailusta, vaan korosti suomalaista perinnetietoisuutta. Toisen maailmansodan ja sen aiheuttaman aatteellisen hämmennyksen jälkeen Haavio korosti runoudessaan vastapareja luonto–ihminen, pysyvä–katoava, ajattomuus–sodan hävitys. Sodanjälkeisessä tuotannossaan hän toimi siltana perinteisen ja modernin lyriikan välillä ja uudisti merkittävällä tavalla runouden rytmiikkaa.

Uskontotieteellisiä ja folkloristisia tutkimuksia

Runoteoksia 
 Nuoret runoilijat. Runoantologiassa mukana Kaarina Vaher, Katri Vala, Onni Halla, Yrjö Jylhä, Arvi Kivimaa, Olavi Lauri (Olavi Paavolainen), Johan Edvard Leppäkoski, P. Mustapää (Martti Haavio) ja Ilmari Pimiä. WSOY 1924
 Laulu ihanista silmistä (1925)
 Laulu vaakalinnusta (1927)
 Jäähyväiset Arkadialle (1945)
 Koiruoho, ruusunkukka (1947)
Ei rantaa ole, oi Thetis (1948)
 Linnustaja (1952)
 
 
 Iloinen lorukirja (1984)

Omaelämäkerrallisia teoksia 
 Me marssimme Aunuksen teitä (1969)
 Nuoruusvuodet (1972)

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Martti Haavio. 375 humanistia 23.2.2015. Helsingin yliopisto.
 

Akateemikot (Suomi)
Suomalaiset runoilijat
Tulenkantajat
Pakinoitsijat
Suomalaiset folkloristit
Suomalaiset professorit
Helsingin yliopiston professorit
Aleksis Kiven palkinnon saajat
Suomen sisällissodan valkoiset
Vuonna 1899 syntyneet
Vuonna 1973 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit