Juudaksen kirje

Juudaksen kirje () on yksi Uuden testamentin kirjeistä, jonka kirjoittajana mainitaan Juudas-niminen apostoli. Nykytutkimuksen mukaan kirjettä ei pidetä Jeesuksen aikalaisen kirjoittamana, vaan se ajoitetaan ensimmäisen vuosisadan loppuun.

Historia 
Juudaksen nimellä kulkevan apostolin henkilöllisyydestä ei ole täyttä varmuutta. Kirjeen kirjoittaja sanoo olevansa "Juudas, Jeesuksen Kristuksen palvelija, Jaakobin veli", ja perinteinen näkemys hyväksyy tämän. Monet tutkijat kuitenkin epäilevät tätä. Mahdollisesti kyseessä on Juudas Taddeus. Yksimielisiä on kuitenkin oltu siitä, että kyseessä ei ole Juudas Iskariot.

Norman Perrinin mukaan "kirje on pseudonyyminen, aivan niin kuin kaikki muukin Uudessa testamentissa oleva kirjallisuus, joissa on merkkejä alkuvaiheen katolisuudesta". Origenes oli ensimmäinen, joka puhuu kirjeeseen muiden tahoilta kohdistuneista epäilyistä, vaikka hän ei itse epäillytkään sen aitoutta. Eusebius luokitteli sen "epäilyksenalaisiin kirjoituksiin". Vaikka kirje hyväksyttiinkin Uuden testamentin kaanoniin jo Muratorin kaanonista alkaen, myöhemmät kirjoittajat vastustivat siinä esiintyviä lainauksia apokryfeistä, joka on harvinaista Uuden testamentin kirjoissa.

Juudaksen kirje siteeraa Eenokin kirjaa:

Epäilykset kirjettä kohtaan heräsivät uudelleen henkiin uskonpuhdistuksen aikana. Väittely kirjeen kirjoittajasta on jatkunut siitä saakka.

1900-luvun alusta saakka Juudaksen kirje on tulkittu anonyymiksi teokseksi, joka on kirjoitettu toisen vuosisadan ensimmäisen neljänneksen aikana. Tämä perustuu siihen, että kirjeen viittaukset Vanhaan testamenttiin tulevat Septuagintasta, se lainaa Eenokin kirjaa viittaa Mooseksen taivaaseenastumiseen, ja se näkee apostolien seuraajat myöhäisemmästä aikaperspektiivistä.

Sisältö 

Juudaksen kirje on lyhyt, se sisältää ainoastaan yhden luvun, jossa on 25 jaetta. Se on kirjoitettu kiertokirjeeksi, eli sitä ei ole kirjoitettu yhdelle tietylle seurakunnalle, vaan se on tarkoitettu kierrätettäväksi ja luettavaksi useissa seurakunnissa. Kirjeen muoto antaa ymmärtää, että kirjoittaja tunsi ainakin Paavalin Kirjeen efesolaisille, tai että mahdollisesti kaikki Paavalin kirjeet oli tuohon aikaan kerätty ja yleisesti luettuja seurakunnissa.

Kirjeen kreikan kieli on idiomaattista ja kultturellia. Kirje on tarkoitettu kaikille kristityille yleisesti (1:1), ja sen tarkoituksena on saattaa heidät varjeluksen alaiseksi joidenkin opettajien väärää opetusta vastaan. Toisella vuosisadalla esiintyi muun muassa doketismia sekä gnostilaisia liikkeitä kuten markiolaisuus, manikealaisuus ja valentinolaisuus.

Kirjeen tyyli on taistelutahtoista, kiihkeää ja eteenpäin ryntäävää. Se esittää nopeaan tahtiin monia esimerkkejä pahantekijöistä ja heidän kohtaloistaan. Epäortodoksisista opettajista käytetyt nimitykset ovat Uuden testamentin vahvimpia ja myrkyllisimpiä. 

Kirje muistuttaa monilta osin huomattavasti Toista Pietarin kirjettä. Se antaisi olettaa, että jommankumman kirjoittaja oli tietoinen toisesta kirjeestä. Kirjeen tyylillisistä yksityiskohdista ja siitä, että kirje on paljon lyhyempi kuin Pietarin kirje, on yleiseksi mielipiteeksi muodostunut, että Juudaksen kirje on ollut Pietarin kirjeen samanlaisten kohtien lähteenä.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

Teksti 
 Raamattu. Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
 Juudaksen kirje (1992)
 Juudaksen kirje (1938)
 Juudaksen kirje. Suomenkieliset käännökset (1992, 1938 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä kreikankielinen alkuteksti (mm. Westcott-Hort -laitos). Uskonkirjat.net.
 Juudaksen kirje (1938, 1776 ja 1642). Finbible – suomalaisia raamatunkäännöksiä.

Muuta 
 
 Kirby, Peter (toim.): Epistle of Jude. Early Christian Writings. 

Kirjeet
Uuden testamentin kirjat