Atlantin valtameri

Atlantin valtameri eli Atlantti on maapallon toiseksi suurin valtameri. Se kattaa noin viidesosan Maan pinta-alasta.

Atlantin valtameri rajautuu lännessä Amerikkaan ja idässä Eurooppaan ja Afrikkaan. Sen yhdistää Tyyneen valtamereen Pohjoinen jäämeri pohjoisessa ja Drakensalmi etelässä. Raja Pohjoisen jäämeren kanssa kulkee Grönlannista Islannin luoteiskulmaan ja Islannin koilliskulmasta Huippuvuorten eteläkärkeen ja sieltä Nordkappiin Norjassa. Panaman kanava muodostaa keinotekoisen väylän Atlantin ja Tyynen valtameren välille. Afrikan eteläpuolella Atlantti on yhteydessä Intian valtameren kanssa, ja rajana pidetään 20. itäistä pituuspiiriä.

Etymologia
Atlantin nimi tulee Kreikan mytologian Atlas-jättiläisestä. Nimitys ”Atlaksen meri” () esiintyy ensimmäisen kerran historioitsija Herodotoksen tekstissä  400-luvulla eaa.

Mitat 
Pinta-ala: 106 460 000 km²
ilman sivumeriä: 82 440 000 km²
Tilavuus: 354 700 000 km³
ilman sivumeriä: 323 600 000 km³
Syvin kohta: Puerto Ricon hauta, 8 376 metriä
Keskisyvyys: 3 332 metriä
ilman sivumeriä: 3 926 metriä

Osat

Sivumeret, lahdet ja muut osat 
Karibianmeri
Välimeri
Egeanmeri
Tyrrhenanmeri
Adrianmeri
Joonianmeri
Ligurianmeri
Meksikonlahti
Scotianmeri
Weddellinmeri
Mustameri
Asovanmeri
Norjanmeri
Pohjanmeri
Skagerrak
Itämeri
Pohjanlahti
Selkämeri
Perämeri
Suomenlahti
Kattegat
Juutinrauma sekä Iso-Belt ja Vähä-Belt
Riianlahti
Saint Lawrencen lahti
Sargassomeri
Biskajanlahti
Irlanninmeri
Englannin kanaali
Marmaranmeri
Guineanlahti
Labradorinmeri

Altaat 
Keskiselänteen itäpuolella:

Länsi-Euroopan allas
Iberian allas
Kanarian allas
Kap Verden allas
Sierra Leonen allas
Angolan allas
Kapin allas

Keskiselänteen länsipuolella:

Labradorin allas
Newfoundlandin allas
Pohjois-Amerikan allas
Guayanan allas
Brasilian allas
Argentiinan allas
Länsi-Scotian allas

Merivirrat ja ilmasto 

Coriolis-ilmiön vuoksi pääasiassa tuulten kuljettamat pintamerivirrat kiertävät Pohjois-Atlantilla myötäpäivään ja Etelä-Atlantilla vastapäivään.

Pohjois-Atlantilla lämmin Golfvirta kulkee Pohjois-Amerikan itärannikolta koilliseen lämmittäen Luoteis-Eurooppaa. Pohjois-Atlantin sekoittumisvyöhykkeeltä kääntyy kylmä Kanarianvirta etelään Pohjois-Afrikan länsipuolelle. Pohjois-Atlantin päiväntasaajanvirta kulkee Afrikasta kohti länttä. Näiden merivirtojen väliin jää Sargassomeri. Jäämereltä etelään virtaavat kylmät Grönlannin- ja Labradorinvirrat, jotka voivat kuljettaa jäävuoria niinkin etelään kuin Bermudalle tai Madeiralle. Pohjois-Atlantin eteläosissa kehittyy hurrikaaneja yleensä heinäkuusta marraskuuhun, jotka kulkevat länteen päin Karibianmerelle tai Pohjois-Amerikan itärannikolle. Pohjois-Atlantilla on usein myrskyjä talvisaikaan.

Etelä-Atlantilla lämmin Brasilianvirta kulkee päiväntasaajalta etelään Etelä-Amerikan itäpuolella. Lähellä Etelämannerta kulkeva kylmä Länsituulten virta kääntyy pohjoiseen Etelä-Afrikan länsirannikolle.

Valtamerten termohaliinikierrossa Golfvirran Pohjois-Atlantille kuljettama suolapitoinen vesi vajoaa alas syvänmeren vedeksi ja virtaa hitaasti etelään läpi Atlantin Intian valtamerelle ja Tyynellemerelle.

Veden ominaispiirteitä 
Avomeren pintaveden suolapitoisuus on 33–37 promillea; pitoisuus vaihtelee leveysasteen ja vuodenajan mukaan. Yleensä vesi on vähäsuolaisinta korkeilla leveysasteilla ja rannikoilla jokien lähettyvillä. Suolaisinta vesi on noin 25. pohjoisella leveysasteella. Pintavesien lämpötila vaihtelee alhaisimmillaan napa-alueitten −2 °C:sta korkeimmillaan +29 °C:een hieman päiväntasaajan pohjoispuolella. Suurin vuodenaikainen lämpötilanvaihtelu on keskileveysasteilla, jossa ero saattaa olla 8–9 °C. Vuoden 2023 heinäkuussa mitattiin Pohjois-Atlantin keskimääräiseksi lämpötilaksi 24,9 astetta, joka on kaikkien aikojen ennätys.

Merenpohja 

Atlantin merenpohjan topografian tärkein piirre on Atlantin keskiselänne. Se muodostaa suuren merenalaisen vuorijonon, joka ulottuu pohjoisesta Islannista etelään noin 58. eteläiselle leveysasteelle. Vuorijonon suurin leveys on noin 1 600 km. Meren syvyys vuorijonon kohdalla on useimmiten vähemmän kuin 2 700 metriä ja useat vuorenhuiput nousevat pinnan yläpuolelle saariksi.

Keskiselänne jakaa Atlantin kahteen suureen altaaseen, joiden keskisyvyys on 3 700 – 5 500 metriä. Poikittaiset harjanteet mantereen ja keskiselänteen välillä jakavat meren useisiin pienempiin altaisiin. Syvän meren pohja on melko tasainen, vaikka sielläkin esiintyy lukuisia merenalaisia vuoria, syvänteitä ja hautavajoamia.

Geologinen historia 

Nykyisten geologisten teorioiden mukaan Atlantti syntyi mannerliikunnoissa, jotka on pystytty mittaamaan tarkoilla lasermittauksilla. Tapahtuma on hyvin hidas. Nykyisin Etelä-Atlantti levenee noin 1,5–2,25 ja Pohjois-Atlantti 0,95–1,4 senttimetriä vuodessa. Mannerliikunnot on Atlantin kohdalla pystytty todentamaan eri tavoin magnetoituneista pohjan kivistä. Maan magneettikentän tiedetään satojentuhansien vuosien välein heikkenevän ja vaihtavan napaisuuttaan.

Atlantti alkoi muodostua Pangea-jättiläismantereen hajotessa triaskaudella eteläisen Atlantin muodostuessa ensin.

Tutkimusten mukaan liitukaudella noin 80 miljoonaa vuotta sitten Atlantti oli suunnilleen puolet nykyistä kapeampi ja aivan pohjoisin Atlantti oli matalaa merta. Liitukauden keski- ja loppuvaiheessa Etelä- ja Keski-Atlantti laajenivat ja syvenivät voimakkaasti.. Neogeenin loppuvaiheessa lähestyttäessä nykyaikaa Atlantin laajeneminen hidastui ja mantereet asettuivat miltei paikoilleen.

Historia

Atlantin historian katsotaan alkavan 1492, jolloin Kristoffer Kolumbus löysi Amerikan ja aloitti valtameren itä- ja länsirannikon välisen vuorovaikutuksen. Atlantin historian alkuaikoina valtameri toimi näyttämönä löytöretkille ja Amerikan kolonisaatiolle.

Eurooppalaiset siirtomaavallat kävivät Atlantilla niin sanottua kolmiokauppaa, jossa jalosteet, orjat ja raaka-aineet kiersivät. Vallat kävivät myös valtameren rannikolla sotia siirtomaista. Valistusaatteen seurauksena valtameren molemmilla puolilla syttyi Atlantin vallankumouksia, jotka olivat lyhyen ajan sisällä joukko kapinoita ja itsenäisyyssotia eurooppalaisten ylivaltaa vastaan. Vallankumousten aikana suurin osa Atlantin länsirannikosta itsenäistyi.

1900-luvulla Atlantti oli taistelutanner ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, joista jälkimmäisen taistelu Atlantista oli merkittävässä roolissa sodan lopputuloksen kannalta.

Aikansa suurin höyrylaiva RMS Titanic upposi Atlantille 15. huhtikuuta 1912 vieden mukanaan noin 1 500 matkustajaa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 

Seulonnan keskeiset artikkelit