Verismi

Verismi () tarkoittaa proosakirjallisuuden, kuvataiteen ja musiikin naturalistista tyylisuuntaa Italiassa. Se oli hyvin suosittua lyhyehkön aikaa 1900-luvun vaihteen molemmin puolin.

Italian oopperamusiikissa verismissä aiheet otettiin Richard Wagnerin sankaridraamojen vastapainoksi arkielämästä, jota kuvailtiin kaunistelematta. Huomattavimpia verismin edustajia olivat Ruggiero Leoncavallo, Giacomo Puccini ja Pietro Mascagni. Italian ulkopuolellakin eräät säveltäjät, muun muassa saksalainen Eugen d'Albert ja ranskalainen Gustave Charpentier, myöhemmin myös ruotsalainen Ture Rangström ja suomalainen Tauno Pylkkänen, saivat vaikutteita verismistä.  

Verismi tarkoittaa myös uusasiallisuutta edustavien taiteilijoiden vallankumouksellista siipeä 1920-luvulla.

Verismin luonteenpiirteitä oopperassa
Pyrkimys realismiin ihmisten ja heidän toimintansa kuvauksessa
Usein pääosissa alempien luokkien ihmisiä, joskus väkivaltaisia
Musiikki 'jatkuvampaa', vaikeammin jaettavissa erillisiin kappaleisiin ja aarioihin

Veristisiä oopperoita
Georges Bizet: Carmen (1875)
Pietro Mascagni: Cavalleria rusticana (1890)
Ruggero Leoncavallo: Pajatso (1892)
Umberto Giordano: Andrea Chénier (1896)
Giacomo Puccini: Tosca (1900)
Giacomo Puccini: Il Tabarro (1918)
Pietro Mascagni: Il piccolo Marat (1921)

Verismiä edustavia kirjailijoita
 Grazia Deledda
 Matilde Serao

Lähteet

Oopperan tyylilajit