Iranin asevoimat

Iranin islamilaisen tasavallan asevoimat () järjestettiin uudelleen 2004. Se koostuu neljästä panssaroidusta divisioonasta, kahdesta jalkaväkidivisioonasta, kahdesta kommandoprikaatista ja ilmaprikaatista. Useimmista muista maista poiketen Iranin asevoimien ylipäällikkö ei ole maan presidentti, vaan Iranin hengellinen johtaja. Maan asevoimien erikoisuus on tukeutuminen meripuolustuksessa suureen määrään aseistettuja ja pieniä moottoriveneitä jotka ovat nopeita ja varustettu ohjuksilla. Iranin asevoimat pyrkivät häivyttämään moottoriveneet tutkalta. Iran pystyy laskemaan merimiinoja. Sotatilanteessa Hormuzinsalmeen laskettavien merimiinojen poistaminen on sotilaalliselle vastustajalle lähes mahdotonta, sillä se on aikaa vievää ja merimiinoja poistavat laivat ovat alttiita hyökkäyksille. Iranilla on myös sukellusveneitä joista yksikin riittää upottamaan laivan. Iran on yksi maailman edistyksellisimmistä droonimaista. Se on saanut pyydystettyä yhdysvaltalaiset RQ-170-, MQ-1-, MQ-9-, Shadow- ja ScanEagle -droonit sekä israelilaisen Hermes-droonin.

Kalusto

Lentokoneet ja helikopterit
venäläinen pommikone Tupolev Tu-22, 12 kpl, AS-6 merimaaliohjuksin, hankittu 1994
neuvostoliittolainen torjuntahävittäjä MiG-29, 35 kpl, hankittu 1989–1991, nykyaikaistamisneuvotteluja
neuvostoliittolainen rynnäkköhävittäjä Suhoi Su-24, 24 kpl, hankittu 1989–1991, nykyaikaistamisneuvotteluja
neuvostoliittolainen kuljetushelikopteri Mi-8, 32 kpl, hankittu 1989–1991, nykyaikaistamisneuvotteluja

Panssaroidut ajoneuvot
Iranilla oli 1980-luvun puolivälissä noin 1 000 panssarivaunua, yhdysvaltalaisia, brittiläisiä, neuvostoliittolaisia sekä kiinalaisia lisenssillä valmistettuja neuvostoliittolaisia panssarivaunuja.

Panssarivaunut

Iranilla on useista eri lähteistä hankittuja panssarivaunuja. Šaahi Mohammad Reza Pahlavin aikana Iran oli lähinnä Yhdysvaltain liittolainen ja kalustohankinnat painottuivat länteen. Kun islamilaisen vallankumouksen tuloksena Iranin politiikka muuttui Yhdysvaltain vastaiseksi, kääntyi Yhdysvallat Irakin puoleen, minkä seurauksena Iran ryhtyi hankkimaan neuvostoliittolaista kalustoa.

brittiläinen Cheftain (panssarivaunu) ja 50 kevyttä Scorpion-panssarivaunua
neuvostoliittolaiset T-54, T-55, T-59, T-62 ja T-72-vaunut sotasaaliina Irakin-Iranin sodasta tai Korean demokraattiselta kansantasavallalta tai Kiinalta ostettuna.
yhdysvaltalainen M60 Patton

Kevyet panssaroidut ajoneuvot

brasilialaisia E-11 Urutuja 
brasilialaisia Cascaveleja 
neuvostoliittolaisia BTR-50 ja BTR-60-vaunuja
yhdysvaltalaisia M-113:ia

Ohjukset
neuvostoliittolainen maasta-maahan -ohjus Scud mahdollisesti Libyasta hankittuna 

yhdysvaltalainen panssarintorjuntaohjus BGM-71 TOW Yhdysvalloista ei-julkisesti hankittuna 1985–1986 
yhdysvaltalainen ilmatorjuntaohjus MIM-23 Hawk Yhdysvalloista ei-julkisesti hankittuna 1985–1986  
Hawkeja on sijoitettuna muun muassa Sirrin saarelle.

Puolustusvälineteollisuus
Runsaslukuisena ja mekanisoituna Iranin armeijaa varustaa kansallinen puolustusvälineteollisuus. Pääosa siitä on valtion omistama, mikä on ryhmitetty omistuksellisesti Defence Industries Organizationa (D. I. O.) puolustus- ja asevoimien logistiikkaministeriöön. DIO on perustettu jo 1924. Toiminnassa pyritään kaksoiskäyttöön ja myös siviilituotantoon.

DIO valmistaa muun muassa seuraavanlaisia varusteita:

Panssaroidut ajoneuvot:
Neuvostoliittolaista BMP:ä muistuttava Boragh-miehistönkuljetusvaunu.
kuluvia varaosia M47 Patton:ään, M60 Patton tank:iin ja M-113 Gavin:een.

Jalkaväen käsiaseet:
7,62 mm rynnäkkökivääri G3 kiinteällä tukilla
7,62 mm rynnäkkökivääri G3 säädettävällä perällä
7,62 mm kevyt konekivääri G3
12,7 mm ilmatorjuntakonekivääri Dooška

Veneet
MIG-S-4700-SC miehistönkuljetusvene 100 henkilölle

Iranin hankinnat

Katso myös
Luettelo Iranin maavoimien kalustosta
Iranin islamilaisen tasavallan ilmavoimat

Lähteet

Aiheesta muualla