Bretton Woodsin järjestelmä

Bretton Woods -järjestelmä oli kansainvälinen talouden hallintajärjestelmä, jonka tarkoituksena oli kansainvälisten talousinstituutioidensa avulla pitää maailmantaloutta, erityisesti valuuttakursseja, vakaana. Bretton Woods oli olemassa 1944–1971.

Historia
Ennen toisen maailmansodan loppua liittoutuneet alkoivat kehitellä kansainvälistä kiinteiden kurssien valuuttajärjestelmää tarkoituksenaan välttää ensimmäisen maailmansodan jälkeinen taloudellinen kaaos, joka välillisesti johti 1930-luvun suureen lamaan. Malli syntyi kompromissina neuvotteluissa, joita johti Yhdysvaltojen puolelta Harry Dexter White ja  Britannian puolelta John Maynard Keynes.

Valuuttajärjestelmän solmimiseksi järjestettiin toisen maailmansodan aikana heinäkuussa 1944 kansainvälinen finanssikonferenssi Mount Washington -hotellissa New Hampshiren osavaltion Bretton Woodsin kaupungissa. Kokouksessa sovittu järjestelmä sai nimensä kaupungin mukaan. Aikaisemmin oli kokoonnuttu Britannian, Yhdysvaltojen ja Kanadan kesken. Nyt mukana oli 44 maata. Keynes oli ennakoinut Ison-Britannian päätyvän maksutaseongelmiin sodan jälkeen. 

Vain osa Keynesin ajatuksista otettiin käyttöön, esimerkiksi yleistä unitas-nimistä valuuttaa ei tullut. Hänen toteutuneita tavoitteitaan on Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF). Sen tarkoituksena oli valuuttaongelmien käsitteleminen. Yhdysvaltain dollari sai varantovaluutta-aseman. Vaihtokurssit määrättiin suhteessa dollariin, joka taas sidottiin kultaan kurssilla 35 Yhdysvaltain dollaria / kultaunssi. Bretton Woodsissa päätettiin myös perustaa Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehityspankki (nykyään osa Maailmanpankkia). Nämä olivat konferenssin tärkeimmät tulokset.

Järjestelmä toimi pitkään länsimaiden taloutta vakauttavasti. Vuonna 1971 Richard Nixonin hallitus purki dollarin ja kullan välisen suhteen. Vaihtokurssijärjestelmä loppui tähän. Bretton Woods -järjestelmän valuuttapolitiikka romuttui lopullisesti vuonna 1976, jolloin kelluvat valuuttakurssit yleistyivät ja valuuttapolitiikasta tuli kansallisen politiikan kiistakapula.

Siitä lähtien valuuttojen siirtojen ja kaupan esteitä on purettu. Euroopan unionin 19 jäsenmaata  siirtyi vähitellen 2000-luvulla käyttämään pääosin  euroa joten siitä  tuli  dollarin rinnalle toinen päävaluutta.

1970-luvulta alkaen Maailmanpankki ja IMF ovat joutuneet etenkin eteläisen pallonpuoliskon maiden arvostelemaksi. Bretton Woods -järjestelmän eräitä päätavoitteita oli estää kilpailevat devalvaatiot (työttömyyden vienti maasta toiseen) ja sallia vain tilapäistä rahoitusapua perustavanlaatuisen epätasapainon tapauksessa.

Valuuttojen sidotut kurssit
Esitetyt päivämäärät ovat ne, jolloin kurssit otettiin käyttöön; kelluva kurssi on merkitty *  .

BKT vuonna 2014 on 339,5 miljardia dollaria

Japanin jeni

BKT 2012 on  4,525 biljoonaa dollaria

Saksan markka

BKT  2012 on 3,123 biljoonaa  dollaria

Englannin  punta

BKT 2012 on  2,323 biljoonaa dollaria

Ranskan frangi

BKT 2012 on  2,253 biljoonaa dollaria

Italian liira

BKT 2012 on  1.834 biljoonaa dollaria

Espanjan peseta

BKT 2012 on  1,409 biljoonaa dollaria

Alankomaiden guldeni

BKT 2012 on  709.5 biljoonaa dollaria

Belgian frangi

BKT 2012 on  419,6 miljardia dollaria

Sveitsin frangi

BKT 2012 on  362,4 miljardia dollaria

Kreikan drakma

BKT 2012 on  280,8 miljardia dollaria

Tanskan kruunu

BKT 2012 on  208,5 miljardia dollaria

Suomen markka

BKT 2012 on  198,1 miljardia dollaria

Norjan kruunu

Katso myös
 Kultakanta

Lähteet

Taloushistoria
Rahajärjestelmä
Kansainvälinen valuuttarahasto