Hempelin–Oppenheimin malli

Hempelin–Oppenheimin malli, peittävän lain malli eli deduktiivis-nomologinen malli eli selittämisen subsumptioteoria
() on tieteellisen selittämisen tapa, joka vastaa kysymykseen: "Miksi jokin ilmiö E tapahtui?" Mallissa selitettävä ilmiö X seuraa loogisesti yhtäältä yleisistä laeista ja tilannetta riittävästi kuvaavista alkuehdoista. Tämän vuoksi peittävän lain soveltaminen ilmiön X selittämiseksi vaatii alkuehdot ja ainakin yhden yleisen lain. Selittävän osan ja selitettävän osan suhde voi olla myös induktiivinen (loogisesti epäpätevä), ja universaalin lain asemesta selittävä osa voi sisältää myös probabilistisia tai tilastollisia lakeja; tällöin "Miksi välttämättä  P?" voidaan lieventää muotoon "Miksi mahdollisesti P?"

Mallia ovat kehittäneet tieteenfilosofit Carl Hempel, Paul Oppenheim ja Karl Popper.

Muotoilu 

Mallissa tieteellinen selittäminen muotoillaan seuraavien termien avulla: 

 P (Explanandum, selitettävä) – asetelma kuvailee selitettävän ilmiön ja sisältää kyseisen ilmiön luonteen.
 S (Explanans, selittävä) – asetelma selittää P:n tavoilla joista ainakin yksi on spesifinen ja lainomainen asetelma (esimerkiksi "kaikki X:t ovat Y")

Hempelin alkuperäisen version vaatimukset deduktiivis-nomologiselle selitykselle olivat seuraavat:

 Selityksen tulee olla muodoltaan deduktiivinen argumentti.
 Selittävän tulee sisältää ainakin yksi yleinen laki, jota myös tarvitaan deduktiossa.
 Selittävän tulee olla empiirisesti testattavissa.
 Selittävän lauseiden tulee olla tosia.

Lopullinen päätelmä tehdään etsimällä suhde selittävän S:n ja selitettävän P:n välillä; käytännössä tämä tarkoittaa sitä, kuinka laajasti ja kuinka tarkasti ilmiö P on deduktiivisesti johdettavissa S:stä eli kuinka paljon S selittää P:tä siten, että se samalla rajaa ulkopuolelleen mahdollisimman paljon sellaista, mikä ei ole P.

Lähteet

Aiheesta muualla 

 
 

Tieteellinen menetelmä
Tieteenfilosofia