Kuolleet sielut

Kuolleet sielut (, Mjortvye duši) on Nikolai Gogolin romaani vuodelta 1842, joka kertoo salaperäisen päähenkilön kollegineuvos Tšitšikovin ostosmatkoista ja niistä koituvista tapahtumista. Tšitšikov ostaa matkoillaan maanomistajilta kuolleita 'sieluja' eli kuolleita maaorjia, joita ei ole vielä poistettu henkikirjoitusluettelosta. Motiivikseen hän selittää ostavansa talonpoikia saadakseen arvostusta ja vakuuttaakseen morsiamensa vanhemmat.   

Gogol itse luonnehti Kuolleita sieluja sen alkuperäisen alaotsikon mukaan runoelmaksi. Kirjailija piti hyvää ystäväänsä runoilija Puškinia innoittajanaan sekä Reviisoriin että Kuolleisiin sieluihin.  

Gogol suunnitteli kirjoittavansa kolmiosaisen venäläisen vastineen Danten Jumalaiselle näytelmälle. Kuolleet sielut vastaa Danten Helvettiä. Kiirastulta vastaava toisen osan, jossa kuvataan kristillis-moralisoivaan sävyyn Tšitšikovin kehitystä positiiviseksi sankariksi, käsikirjoituksen kirjailija poltti ennen kuolemaansa. Hän kirjoitti sitä kymmenen vuoden ajan. Tarinasta on olemassa muutaman sivun mittainen runko ja se on suomennettu vuonna 1966 ilmestyneessä Valitut teokset II -kirjassa.

Teos on ilmestynyt useina suomennoksina. Kirja on Gogolin pääteos ja kirjallisuuden klassikko.

Kirjan henkilöitä 
 Pavel Ivanovitš Tšitšikov – kollegineuvos, miellyttävä ja huomiota herättämätön keskinkertaisuus
 Petruška – Tšitšikovin palvelija
 Selifan – Tšitšikovin ajuri
 Manilov – tunteileva ja makeileva hienostelija, maanomistaja
 Sobakevitš – öykkärimäinen ahmatti, maanomistaja
 Nozdrev – kerskaileva tuhlari ja paatunut peluri, maanomistaja
 Nataša Petrovna Korobotška – leskirouva, maanomistaja
 Pljuškin – itara leskimies, maanomistaja
 Kaupungin virkamiehiä: kuvernööri, prokuraattori, provosti
 Kuvernöörin vaimo ja tytär
 seurapiirirouvia: Anna Grigorjevna, Sofia Ivanovna, Praskovja Fjodorovna

Suomennokset
 Kuolleet sielut. Suom. Samuli S. Helsinki: Edlund, 1882. (W. Churberg'in romani-kirjasto; 2 vsk.). – Suom. Samuli Suomalainen. Otava, 1977 (Delfiinikirjat.). ISBN 951-1-04280-7.
 Kuolleet sielut. Suom. Jalo Kalima ja Juhani Konkka; kuv. P. Boklevskij. WSOY, 1939. (Kuuluisia romaaneja; 9.). – Söderström, 1945 – WSOY, 1951– WSOY, 1962. (Taskukirjasto; 12.). – WS, 1968 – WSOY, 1977 (Taskukirjasto; 12.). ISBN 951-0-01570-9. – WSOY, 1984 ISBN 951-0-12610-1. – WSOY, 1992 (Laatukirjat.). ISBN 951-0-17902-7.
 Kuolleet sielut. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1952.
 Kuolleet sielut. Suom. Jalo Kalima; kuvittanut P. Boklevski. WSOY, 2009 ISBN 978-951-0-35006-5. – BTJ, 2008 (Klassikko-Kipinä.). ISBN 978-951-692-716-2.
 Kuolleet sielut. Suom. Juhani Konkka. – Kuvitus: TIM. Otava, 1970 – Kuvitus: TIM. Helsinki: Ex libris: 1970 – kuvitus: Tim. Ex libris, 1972 (Suuret venäläiset kertojat.) Otava, 2010 ISBN 978-951-1-24839-2. – Otava, 2000. ISBN 951-1-17101-1.

Kokoelmissa
 Kuolleet sielut sekä Riita, Nenä, Päällystakki, Hullun päiväkirja. Suom. Juhani Konkka, Reino Silvanto & Esa Adrian. Otava, 1975 (Suuret venäläiset kertojat; 1.). ISBN 951-1-01331-9.
 Valitut teokset. 2. toim. Juhani Konkka; Suom. Juhani Konkka, Eino Kalima & Jalo Kalima. WSOY, 1959. – WSOY, 1966. – WSOY, 1994. ISBN 951-0-01576-8. (sis: Reviissori, Kuolleet sielut)

Lähteet

Aiheesta muualla

Näytelmät.fi - Kuolleet sielut

Nikolai Gogolin teokset
Venäläiset romaanit
Vuoden 1842 kirjat
Maaorjuus