Edvard VII

Edvard VII (Albert Edward; 9. marraskuuta 1841 – 6. toukokuuta 1910) oli Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kuningas, Intian keisari sekä ensin mainitun siirtomaiden valtionpäämies vuosina 1901–1910. Hän oli edellisen monarkin, kuningatar Viktorian, ja prinssi Albertin poika. Hän oli myös ensimmäinen Saksi-Coburg-Gotha-sukuinen Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija. Hänen valtakautensa lukeutuu niin sanottuun edvardiaaniseen aikakauteen.

Ennen nousuaan valtaistuimelle hän oli Walesin prinssi Albert Edward. Vuonna 1863 hän meni naimisiin Tanskan prinsessa Alexandran kanssa ja he saivat kuusi lasta.

Edvard sai odottaa valtaistuimelle nousua pitkään, yli 59 vuotta, äitinsä Viktorian hallitessa, ja hänen oma valtakautensa jäi varsin lyhyeksi. Walesin prinssinä ollessaan hän eli varsin nautinnollista elämää, sekaantuen muun muassa Tranby Croftin uhkapeliskandaaliin vuosina 1890–91. Hänen vanhempansa, erityisesti Viktoria, eivät pitäneet kaikista hänen toimistaan. Viktoria ajatteli poikansa käytöksen johtuvan Edvardin isän ja Viktorian puolison Albertin varhaisesta kuolemasta, mitä myös Viktoria itse suri kovasti. Hänen äitinsä pitkä valtakausi päättyi vuonna 1901 ja Edvardista tuli vanhoilla päivillään kuningas. Kuninkaana hän esitti poikkeuksellisen suurta osaa diplomatiassa ja edisti Ison-Britannian liittoutumista Ranskan ja Venäjän kanssa.

Jälkeläiset

Katso myös
 Edvardiaaninen aika

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla

 Edvard VII brittimonarkian virallisilla sivuilla

Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijat
Intian keisarit
Vuonna 1841 syntyneet
Vuonna 1910 kuolleet
Seulonnan keskeiset artikkelit