Salibandy

Salibandy on sisätiloissa pelattava mailapeli, joka on saanut vaikutteita jääkiekosta, katukiekosta () ja jääpallosta. Jääpallon ruotsinkielisestä nimestä bandy polveutuva nimi keksittiin 21. syyskuuta 1985. Lajista käytetään myös usein nimitystä sähly, jolla kuitenkin nykyään tarkoitetaan lähinnä kaveriporukoissa leikki- tai kuntoilumielessä pelattavaa salibandyn varianttia, jossa sääntöjä on muokattu tilanteeseen sopiviksi. Salibandy puolestaan on jalostunut kilpaurheiluksi miesten ja naisten salibandyliigojen, maajoukkuetoiminnan ja MM-kisojen myötä.

Salibandyn kehittäjämaana pidetään yleensä Ruotsia.

Historia 
1958 kehitettiin ensimmäinen muovimaila, jonka lapa oli suora, kuten jääkiekossa. Tämä peli tunnettiin nimillä floorhockey ja polyhockey. Pelissä ei käytetty palloa, vaan muovista kiekkoa. Myöhemmin Schaper Manufacture Co. alkoi valmistamaan myös muovisia palloja, joissa oli 26 reikää. Nämä oli suunniteltu kuitenkin baseballin ja softballin harjoitteluun lapsille. Nämä muoviset pelivälineet saapuivat Ruotsiin 1960-luvun lopulla, jossa kehitettiin salibandyn alkumuoto. Ruotsia pidetäänkin salibandyn kehittäjämaana. Lajia kutsuttiin nimellä bandygolf ja se saavutti hyvin suuren suosion. Varhaiset säännöt pohjautuivat jääkiekkoon ja kaukalopalloon. Laji levisi myös 1970-luvulla Suomeen. Ensimmäinen turnaus oli Helsingin yliopiston liikuntatoimiston järjestämä turnaus vuonna 1974. Maailman ensimmäinen salibandyseura Sala IBK perustettiin vuonna 1979. Seuraavana vuonna järjestettiin ensimmäinen Ruotsin mestaruusturnaus. Marraskuussa 1981 perustettiin Ruotsin salibandyliitto () sekä pelin viralliseksi nimeksi päätettiin innebandy. Ruotsissa lajin suosio kasvoi erityisesti opiskelijoiden keskuudessa. Myös Suomessa lajin suosio kasvoi ensin kouluissa ja opiskelijoiden keskuudessa. Ensimmäiset sählyn SM-kilpailut pidettiin vuonna 1983. Ensimmäiset SM-kilpailut järjesti Opiskelijoiden liikuntaliitto.

Vuoden 1985 huhtikuussa Sveitsi perusti oman lajiliittonsa. Suomen salibandyliitto perustettiin saman vuoden syyskuussa. Suomen lajiliiton perusti kolme seuraa, joissa oli yhteensä 45 rekisteröityä pelaajaa. Suomen maajoukkue pelasi ensimmäisen maaottelun 28. syyskuuta 1985 Sollentunassa, jolloin Ruotsi voitti Suomen 13–1. Ottelu oli myös historian ensimmäinen maaottelu. Kansainvälinen Salibandyliitto IFF perustettiin vuonna 1986 Huskvarnassa. IFF:n perustivat Ruotsi, Suomi ja Sveitsi. Samana vuonna pelattiin ensimmäisen kerran miesten SM-sarja, kun naisten sarja aloitettiin vuonna 1988. Samana vuonna IFF hyväksyi ensimmäisen kerran kansainväliset säännöt salibandylle. Säännöt rakennettiin maahockeyn ja jalkapallon pohjalta. Vuonna 1989 pelattiin ensimmäinen televisioitu ottelu, kun Ruotsin kansallisella tv-kanavalla näytetyssä ottelussa isäntämaa voitti Suomen 10–2. Vuonna 1993 pelattiin ensimmäinen naisten maaottelu, kun Ruotsi voitti Norjan 6–0.

Ensimmäinen maajoukkueiden välinen turnaus pelattiin vuonna 1989. Turnaukseen osallistuivat Suomi, Ruotsi ja Sveitsi. Vuonna 1994 pelattiin ensimmäinen arvoturnaus, kun EM-kilpailut pidettiin Helsingissä. Turnauksen voitti Ruotsi, joka voitti loppuottelussa isäntämaa Suomen. Naisten turnaus pidettiin ensimmäisen kerran vuotta myöhemmin. EM-kilpailuja järjestettiin vain vuosina 1994 ja 1995. Vuodesta 1996 lähtien on pelattu miesten ja vuodesta 1997 lähtien naisten MM-kilpailuja kahden vuoden välein. Ensimmäisen MM-kullan voitti Ruotsi sekä miehissä että naisissa. Vuosina 1996–2006 miesten MM-turnausta hallitsi Ruotsi, mutta Suomi voitti mestaruuden vuosina 2008 ja 2010 sekä kahden Ruotsin voittaman mestaruuden jälkeen jälleen vuonna 2016 ja vuonna 2018. Suomen ja Ruotsin suurimmat haastajat ovat olleet Tšekki ja Sveitsi. Naisissa Suomi on voittanut vuosina 1999 ja 2001 sekä Sveitsi vuonna 2005. Muulloin Ruotsi on voittanut maailmanmestaruuden.

Salibandy Suomessa 
Suomen Gallupin SLU:lle tekemän suuren kansallisen liikuntatutkimuksen 2005−2006:n mukaan salibandyn harrastajia on Suomessa noin 354 000, joka on palloilulajeista toiseksi eniten. Vain jalkapallolla on Suomessa enemmän harrastajia. Lisenssipelaajien määrällä mitattuna salibandy on Suomen neljänneksi suurin urheilulaji.

Salibandyn harrastusta ja kehitystä edistää ja valvoo Suomen Salibandyliitto. Sillä on noin 850 jäsenseuraa, 45 000 lisenssipelaajaa ja noin 2 200 joukkuetta. Suomen korkein sarjataso on F-liiga, johon kuuluvat miesten F-liiga ja naisten F-liiga. Tämän lisäksi miehillä on sarjatasot I-divisioonasta aina VI-divisioonaan asti. Naisilla alin sarjataso on IV-divisioona. Junioritoimintaa liitolla oli kaudella 2008–2009 vuonna 1988−90 syntyneistä A-junioreista vuonna 2000 syntyneihin F-junioreihin. A-junioreista C-junioreiden nuorempaan ikäluokkaan asti pelataan SM-mitaleista. Kansainvälisellä tasolla Suomea edustavat miesten ja naisten sekä alle 19-vuotiaiden poikien ja tyttöjen maajoukkueet.

Salibandy kansainvälisesti 
Vuonna 1986 Ruotsi, Suomi ja Sveitsi perustivat Kansainvälisen Salibandyliiton (). Kansainvälisessä Salibandyliitossa on maaliskuussa 2019 70 jäsenmaata, jotka jaetaan vakinaisiin ja väliaikaisiin jäseniin. Vakinaisia jäseniä oli maaliskuussa 2019 45.

Aasialla ja Oseanialla on oma yhteinen liittonsa nimeltään Asia and Oceania Floorball Confederation (AOFC). Maaliskuussa 2019 AOFC:iin kuului 15 jäsenjärjestöä. Vuosina 2018–2020 järjestön puheenjohtajana toimii thaimaalainen Dato‘Seri Chaiyapak Siriwat.

Merkittävimpiä kansallisia liigoja ovat Ruotsin miesten Svenska Superligan ja naisten Elitserien, Suomen F-Liiga ja Sveitsin Nationalliga A

Kilpailut ja turnaukset 
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut järjestetään joka toinen vuosi siten, että miehet pelaavat parillisina ja naiset parittomina vuosina. Miehet pelasivat ensimmäisen kerran maailmanmestaruudesta vuonna 1996 ja naiset 1997. Myös alle 19-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut järjestetään joka toinen vuosi − pojat pelaavat naisten kanssa parittomina vuosina ja tytöt miesten kanssa parillisina vuosina. Euroopan-mestaruudesta on salibandyssä kilpailtu kahdesti: vuosina 1994 ja 1995.

Seurajoukkuetasolla Euroopan eri maiden mestarijoukkueet osallistuvat vuosittain pelattavaan Champions Cupiin, joka aiemmin tunnettiin myös nimellä Salibandyn Euroopan Cup. Ensimmäisen kerran seurajoukkueiden Euroopan-mestaruudesta pelattiin vuonna 1993. Ensimmäisen seurajoukkueiden mestaruuden Suomeen toi Tapanilan Erä III naiset. Miehissä ensimmäinen oli HIFK.

Kansallisella tasolla seurajoukkueet pelaavat vuosittain myös Suomen Cupia, joka tunnetaan pääsponsorinsa mukaan myös Teho Cupina. Siihen  voivat osallistua kaikki joukkueet tasosta riippumatta. Ensimmäinen Suomen Cup järjestettiin kaudella 1988–1989.

Säännöt

Peliaika ja ottelun kulku 
Peliaika on yleensä 3 × 20 minuuttia. Erien välissä on kahdentoista minuutin erätauko. Sarjajärjestäjä voi poiketa virallisesta peliajasta siten, että se on kuitenkin vähintään 2 × 15 minuuttia. Samoin erätaukojen kestoa voi muuttaa. Erätauon jälkeen joukkueet vaihtavat puolia. Erä alkaa kiistapallolla keskipisteestä. Peliaika on tehokasta eli ajanotto keskeytyy tuomarin vihellykseen ja se jatkuu, kun pallo on lyöty peliin. Sarjajärjestäjä saa antaa poikkeusluvan, jonka mukaan peliaika on juoksevaa, jolloin ajanotto keskeytyy vain maaliin, rangaistuslaukaukseen, rangaistukseen, aikalisään tai muuhun epäluonnolliseen keskeytykseen, kuten pelivälineen viottumiseen, loukkaantumiseen tai kaukalon osien irtoamiseen toisistaan. Kummallakin joukkueella on oikeus yhteen 30 sekuntia kestävään aikalisään. Jos peli on tasan varsinaisen peliajan jälkeen, pelataan kymmenen minuutin jatkoaika. Jatkoajalla sovelletaan kultainen maali -sääntöä eli ottelu päättyy, kun toinen joukkueista on tehnyt maalin.  
 
Jos jatkoaika päättyy maalittomana, ratkaistaan voittaja rangaistuslaukauskilpailussa. Kumpikin joukkue nimeää viisi rangaistuslaukauksen suorittajaa, jotka jokainen suorittaa yhden rangaistuslaukauksen. Kilpailun aloittaja arvotaan. Joukkueet suorittavat yhden rangaistuslaukauksen vuorotellen. Rangaistuslaukauksen antaminen aloitetaan keskipisteestä. Palloa saa pelata rajattomasti, mutta pallo ei saa mennä pelaajan kanssa samaan aikaan taaksepäin. Kun maalivahti koskee palloon, ei rangaistuslaukauksen suorittaja saa koskea palloon uudestaan. Jos tilanne on viiden pelaajan jälkeen tasan, kilpailua jatketaan yksittäisten laukojien kanssa, kunnes voittaja on selvillä. 
 
Kun erä alkaa tai on syntynyt maali, jatkuu peli kiistapallolla keskipisteestä. Jos peli keskeytyy siten, että kumpikaan joukkue ei ole pelannut sääntöjen vastaisesti, jatketaan peliä kiistapallolla lähimmältä kiistapallopisteeltä. Tällaisia tapahtumia on muun muassa pallon rikkoutuminen, kaukalon osat ovat irronneet toisistaan, maali on poissa paikaltaan, epätavallinen tilanne pelissä tai kun erotuomarit pitävät päätöstään vääränä. Jos pallo menee kaukalon laitojen yli tai osuu kattoon, annetaan ei-pelanneelle joukkueelle sisäänlyönti. Sisäänlyönti suoritetaan 1,5 päästä kaukalon reunasta kohdassa, jossa pallo ylitti kaukalon. Vastustajan pelaajien on siirryttävä vähintään kolmen metrin päähän.

Kaukalo 
 

Kaukalo on suorakulmion muotoinen ja sen kulmat ovat pyöristettyjä. Sen pituus on 40 ja leveys on 20 metriä. Erityisluvalla kenttää voi pienentää, jolloin sallittu minimikoko on 36 × 18 m. Kenttään on merkitty joitakin alueita. Kentän halkaisee puoliksi keskiviiva, jonka keskellä on keskipiste. Maalin ympärillä on kaksi aluetta: maalialue ja maalivahdin alue. Maalialueen leveys on viisi metriä ja pituus neljä metriä. Se alkaa 2,85 metrin päästä kaukalon päädystä. Maalivahdin alueen leveys on 2,5 metriä ja pituus metrin. Se sijoitetaan 65 senttimetrin päähän maalialueen takalinjasta. Kummatkin alueet sijoitetaan siten, että niiden keskikohdat ovat linjassa keskipisteen kanssa. Kenttään merkitään kuusi erillistä kiistapallopistettä. Kaksi sijoitetaan keskiviivalle ja neljä oletetulle maaliviivojen jatkeille 1,5 metrin päähän kaukalon reunasta. Yksi kiistapallopiste on keskipiste. Kaikki merkinnät tehdään 4–5 cm leveillä viivoilla. Kaukalon sivulle on kummallekin joukkueelle merkittävä kymmenen metriä leveä vaihtoalue. Vaihtoalue alkaa viisi metriä keskiviivasta.

Pelaajat ja varusteet 
Joukkueeseen saa kuulua korkeintaan 20 pelaajaa. Kentällä saa yhdeltä joukkueelta olla kuusi pelaajaa, joista korkeintaan yksi on maalivahti. Joukkue saa pelata ilman maalivahtia. Pelaajia saa vaihtaa milloin haluaa, mutta vaihdon on tapahduttava erillisellä vaihtoalueella. Joukkueella tulee olla kapteeni. Kapteeni käyttää hihanauhaa. Vain kapteenilla on oikeus puhua erotuomarille. Pelaajien lisäksi joukkueella saa olla viisi toimihenkilöä. Ottelua tuomitsee kaksi samanarvoista erotuomaria. 
 
Pelaajan varusteisiin kuuluu peliasu, joka koostuu kengät, polvisukat, lyhyet housut ja paita. Joukkueen kenttäpelaajilla tulee olla yhteinäinen peliasu. Paidat tulee olla numeroituja. Paidan väri ei saa olla harmaa. Eri joukkueiden peliasut tulee erottua toisistaan. Tuomareilla tulee olla paita, mustat lyhyet housut ja mustat polvisukat. Maalivahdilla on paita ja pitkät housut sekä kypärä, joka suojaa kasvoja. Maalivahti saa käyttää hanskoja, mutta ei mitään sellaisia varusteita, jotka peittävät maalia enemmän kuin maalivahdin vartalo. Pelaajan mailan lapa ei saa olla teräväkärkinen. Lavan käyryys ei saa olla yli 30 mm. Se mitataan siten lavan korkeimmasta kohdasta, kun se on asetettu tasaiselle alustalle. Mailan varren ja lavan tulee olla samaa tuotemerkkiä. 
 
Maali sijoitetaan maalivahdin alueen takarajalle siten, että raja toimii samalla maaliviivana. Maalin leveys on 1,6 metriä, korkeus on 1,15 metriä ja syvyys 65 senttimetriä.

Rangaistukset 
Salibandyssa on muutamia erilaisia rangaistusmuotoja. Lievin on vapaalyönti, joka annetaan rikotulle joukkueelle paikasta, jossa rike tapahtui. Mikäli vapaalyönnin arvoinen rike tapahtuu puolustavan joukkueen toimesta lähempänä kuin 3,5 metriä maaliviivasta, suoritetaan vapaalyönti 3,5 metrin päästä rikepaikasta. Paikan määrittää erotuomari. Jos rike tapahtuu maaliviivan oletetun jatkeen takana, annetaan vapaalyönti kulmassa olevasta kiistapallopisteestä siitä, joka on lähempänä rikepaikkaa. Vastustaja joukkueen pelaaja tai hänen mailansa ei saa olla kolmea metriä lähempänä paikkaa, josta vapaalyönti annetaan. Vapaalyönneissä käytetään myös hyötynäkökulmaa. Vapaalyönti on laitettava liikkeelle lyömällä eikä esimerkiksi nostaen tai saattaen. Vapaalyönnin antaja ei saa koskea palloon ennen kuin joku muu on koskennut siihen. Vapaalyönti tuomitaan esimerkiksi kun: 
 pelaaja lyö, painaa, nostaa tai potkaisee vastustajan mailaa tai pitää siitä kiinni 
 maila nousee laukaistaessa yli lantion tason 
 kenttäpelaaja pelaa palloa polvitason yläpuolella 
 palloa pelataan vastustajan jalkojen välistä 
 pelaaja työntää vastustajaa muuten kuin olkapää olkapäätä vasten 
 pelaaja estää vastustajan liikettä hänen aikomaansa suuntaan 
 pelaaja etenee takaperin, kun pelaaja pelaa palloa tai suuntautuu kohti vastapelaajaa 
 kenttäpelaaja on maalivahdin alueella 
 pelaaja hyppää ja estää näin pallon kulun 
 maalivahti pelaa pallon keskiviivan yli ilman pallon lattiakosketusta 
 pallo on maalivahdin hallussa yli kolme sekuntia 
 vapaalyönti, sisäänlyönti tai kiistapallo pelataan virheellisesti tai sitä viivytetään tarpeettomasti 
 
Pelaajalle voidaan tuomita myös rangaistuksia.  
 
Jos joukkueella on rangaistus, ja vastustaja tekee maalin, niin rangaistus päättyy ellei vastustajalla ole saman verran tai vähemmän pelaajia kentällä. Jos joukkueella on useita rangaistuksia, niin maalintekemisen jälkeen päättyy ensiksi annettu rangaistus. Kahden minuutin rangaistuksia tuomitaan samankaltaisista syistä kuin vapaalyönnit, mutta näissä huomioidaan, että tilanteesta saadaan huomattavaa etua tai se tehdään ilman mahdollisuutta ehtiä palloon rikkomatta. Tämän lisäksi kahden minuutin rangaistuksen saa, jos maila nousee ylipolvitason ja se aiheuttaa erotuomarin mielestä vaaraa, huolimaton peli mailalla, taklaamisesta, kampittamisesta, kenttäpelaaja pelaa ilman mailaa, pelaaja estää maalivahtia toimittamasta palloa peliin ja on maalialueella tai alle 3 metriä siitä, mistä maalivahti otti pallon haltuun, pelaaja rikkoo kolmen metrin sääntöä vapaa- tai sisäänlyöntitilanteessa, pelaaja pelaa palloa maassa tai istuen, pelaaja pysäyttää pallon kädellään, päällään tai käsivarrellaan, väärästä vaihdosta, liian monta pelaajaa kentällä, jatkuvasta väärästä pelitavasta, pelin viivyttämisestä, protestoimalla, sääntöjen vastaisesta varustuksesta. iso joukkuerangaistus(2+2 minuuttia) tuomitaan, jos kenttäpelaaja huitoo tai pelaa muuten vaarallisesti mailallaan, pelaaja koukkaa vastustajaa hänen vartalostaan, pelaaja heittää varusteensa tai mailansa kohti palloa, pelaaja heittäytyy vastustajaa päin tai muuten käyttäytyy väkivaltaisesti tai pelaaja taklaa, kamppaa tai heittää vastustajan kohti maalia tai kaukaloa. Jos pelaaja käyttäytyy epäurheilijamaisesti, tuomitaan pelaajalle 10 minuutin henkilökohtainen rangaistus ja joukkueelle kahden minuutin joukkuerangaistus. 
 
Jos pelaajalle tai toimitsijalle tuomitaan pelirangaistus, on hänen poistuttava pukuhuoneeseen eikä hän saa enää osallistua kyseiseen otteluun. Ottelun loppuun asti kestävän pelirangaistuksen eli teknisen pelirangaistuksen saa, jos pelaa vääränlaisella mailalla tai pelaajaa, joka osallistuu otteluun ei ole merkitty pöytäkirjaan. Pelirangaistuksen saa, jos osallistuu kahakkaan, pelaajalle tuomitaan toisen kerran iso joukkuerangaistus(2+2 minuuttia), toimihenkilö syyllistyy jatkuvaan epäurheilijamaiseen käytökseen, tahallisesti sabotoi peliä tai yrittää korjata tai vaihtaa var 
 
usteen, kun se on pyydetty tarkistettavaksi. Kovin rangaistus on edellä mainittu pelirangaistus lisättynä kurinpitoelimen määräämä lisärangaistus. Tällaisia tilanteita ovat muun muassa tappeluun osallistuminen, raaka rikkominen, kuten mailan tai muun varusteen heitto vastustajaa päin ja huono tai väkivaltainen käytös. 
 
Rangaistuslaukaus tuomitaan, kun pelaaja rikkoo vastustajaa vähintään vapaalyönnin arvoisesti ja vastustaja on maalintekotilanteessa.

Salibandy vammaisurheilulajina 
Salibandystä on kehitetty vammaisurheiluun soveltuvia lajeja, joita ovat sähköpyörätuolisalibandy, kuurojen salibandy ja kehitysvammaisten salibandy.

Erotuomarit 
Jokaisessa ottelussa on vähintään yksi erotuomari. Yleensä erotuomareita on kaksi. Erotuomarit ovat täysin puolueettomia.

Luokitukset
Erotuomareilla on 16 luokitustasoa. 16 on kaikista alin ja 1 on kaikista korkein. Luokitus määrittää sen, että minkä tasoisia sarjoja erotuomari saa tuomita.

Luokitusta voidaan nostaa tai laskea erotuomarin oman alueen johtoryhmän päätöksellä. Johtoryhmä tekee nämä päätökset suurimmalta osin otteluvalvonnoista ja mentoroinneista tulleiden palautteiden pohjalta.

Koulutukset
Jokainen uusi erotuomari suorittaa erotuomareiden peruskoulutukset yksi ja kaksi. Ennen jokaista kautta suoritetaan myös koulutus. Luokituksella 8-16 olevat erotuomarit suorittavat erotuomareiden jatkokoulutuksen. Ennen kuin luokituksen nostaminen on mahdollista, täytyy erotuomarin suorittaa koulutus, joka vaaditaan kyseiseen luokitukseen.

Varusteet
Erotuomareiden on käytettävä mustia shortseja, mustia polvisukkia, samanväristä paitaa erotuomariparin kanssa, sekä sisäpelikenkiä. Erotuomarilla tulee olla mitta, herneetön pilli, sekä punainen kortti. Halutessaan erotuomarit voivat käyttää myös Headset-laitetta.

Lähteet

Viitteet

Aiheesta muualla  

 Kansainvälisen salibandyliiton (IFF) virallinen sivu 
 Suomen salibandyliiton (SSBL) ja liigojen virallinen sivu
 Pääkallo.fi, suomenkielinen salibandya käsittelevä sivusto
 UrheiluSuomi.com, uutisia ja kuvia Salibandyliigasta
 Innebandymagazinet.se 

Seulonnan keskeiset artikkelit