Umberto II

Umberto II (15. syyskuuta 1904 Racconigi, Italian kuningaskunta – 18. maaliskuuta 1983 Geneve, Sveitsi) oli viimeinen Italian kuningas hiukan yli kuukauden ajan 9. toukokuuta 1946 – 12. kesäkuuta 1946. Hän oli lempinimeltään Re di Maggio, toukokuun kuningas.

Piemonten prinssiksi syntynyt Umberto opiskeli Torinon sotilasakatemiassa ja valmistui vuonna 1923. Isänsä pyynnöstä Umberto nai vuonna 1930 Marie-José Charlotte Sophie Amélie Henriette Gabriellen, Belgian Albert I:n tyttären. He saivat neljä lasta.

Syrjäytettyään Benito Mussolinin vuonna 1943 kuningas Viktor Emanuel III antoi perustuslaillisen valtansa pojalleen Umbertolle ja matkusti Egyptiin. Hänen isänsä luopui vallasta vain muutamaa viikkoa ennen kansanäänestystä monarkiasta ja Umberto hallitsi 35 päivää.

Kun monarkia päätettiin virallisesti, Umberto lähti Italiasta lopulliseen maanpakoon Sveitsiin ja Portugaliin. Maanpaossa Umberto asui vaimostaan erillään ja eli elämäänsä homoseksuaalina.

Pääministeri Alcide De Gasperi otti aseman maan väliaikaisena johtajana. Italian vuoden 1947 perustuslaki kielsi kuningassuvun miespuolisia jälkeläisiä enää saapumasta maahan. Laki kumottiin vasta vuonna 2002.

Yksikään Italian hallituksen edustaja ei osallistunut hänen hautajaisiinsa.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Italialaiset amiraalit
Italian kuninkaat
Italian marsalkat
Vuonna 1904 syntyneet
Vuonna 1983 kuolleet