George Best

George Best (22. toukokuuta 1946 Belfast – 25. marraskuuta 2005 Lontoo) oli pohjoisirlantilainen jalkapalloilija. Hän pelasi uransa hyökkääjänä ennen kaikkea Manchester Unitedissa 1960-luvulla, jossa hän voitti kaksi mestaruutta ja Euroopan Cupin. Best tunnettiin häikäisevästä henkilökohtaisesta taidosta, mutta myös boheemista elämäntavastaan. Alkoholiongelma piti hänet skandaalijulkisuudessa uran jälkeenkin.

Nuoruus 

Best syntyi Belfastissa 22. toukokuuta 1946 kuusilapsisen perheen esikoisena. Hän oli nuoresta pitäen innokas jalkapallon suhteen ja kannatti siihen aikaan huipulla ollutta Wolverhampton Wanderersia. Best oli lahjakas opiskelija, mutta ryhtyi pinnaamaan tunneilta päädyttyään rugbyyn suuntautuneeseen kouluun. Pian hän siirtyi toiseen, jalkapalloon suuntautuneeseen, kouluun.

Pelaajanura

Manchester United 
Bestin taidot huomattiin 15-vuotiaana, kun Manchester Unitedin tarkkailija näki hänen pelaavan. Hän matkusti ystävänsä Eric McMordien kanssa Manchesteriin 1961, mutta he palasivat pian takaisin kärsittyään koti-ikävästä. Best palasi ja pääsi pelaamaan Unitedin edustusjoukkueessa ensi kerran syyskuussa 1963. Alkukauden aikana hän vakiinnutti paikkansa jo avauskokoonpanossa.

Matt Busbyn valmentama Manchester United saavutti Bestin, Denis Law'n ja Bobby Charltonin johdolla 1. divisioonan mestaruuden 1965 ja uudestaan 1967. Liigan ohella United menestyi myös Euroopan Cupissa. Kaudella 1965–1966 se ei vielä yltänyt mestaruuteen asti, mutta puolivälierässä portugalilaista Benficaa vastaan Best teki vieraskentällä kaksi loisteliasta maalia pelin alkuhetkillä ja United voitti lopulta 5–1. Bestiä alettiin hiustyylinsä vuoksi kutsua The Fifth Beatleksi (). Kauden 1967–1968 päätteeksi United sai pitkään metsästämänsä Euroopan Cupin mestaruutensa, ja Best valittiin sekä Euroopan parhaaksi jalkapalloilijaksi että vuoden pelaajaksi Englannissa.

Voiton jälkeen Manchester United alkoi hitaasti taantua. Best oli edelleen nuori ja loistava pelaaja, mutta muut tähdet alkoivat jo ikääntyä. Suuresta suosiosta nauttiva Best puolestaan juhli usein, ja hänen naisseikkailunsa olivat usein lehtien etusivuilla. Hän jäi pois harjoituksista ja ajautui erimielisyyksiin niin Charltonin kuin Busbyn ja häntä päävalmentajana seuranneiden Wilf McGuinnessin ja Frank O'Farrellin kanssa. Parhaimmillaan Best kantoi koko joukkuetta, ja hän oli Unitedin paras maalintekijä viitenä kautena peräkkäin vuosina 1967–1972. Hänen juomisongelmansa kuitenkin pahenivat, eikä hän enää pystynyt kantamaan vastuuta ja keväällä 1972 hän ilmoitti lopettavansa uransa. Syksyllä Best oli kuitenkin taas mukana, mutta ongelmat jatkuivat. Hänet laitettiin siirtolistalle joulukuussa, mutta uusi valmentaja Tommy Doherty otti hänet takaisin. Viimeisen ottelunsa Unitedissa Best pelasi 1. tammikuuta 1974.

Kiertolainen 
Manchester Unitedin jälkeen Best pelasi ensin lyhyen ajan eteläafrikkalaisessa Jewish Guildissa, mutta keskittyi uhkapeleihin ja juomiseen. Sen jälkeen hän vieraili lyhyesti Dunstable Townissa, Stockport Countyssa ja Cork Celticissä ennen kuin siirtyi Yhdysvaltoihin NASL:n Los Angeles Aztecsiin.

Vuosina 1976–1981 hän pelasi NASL:ssa Aztecsien ohella myös Fort Lauderdale Strikersissa ja San Jose Earthquakesissa sekä kävi Englannissa Fulhamissa ja Skotlannissa Hibernianissa.

Best pelasi yksittäisiä otteluita vielä muutamissa alempien sarjojen joukkueissa ennen lopettamistaan 1983.

Maajoukkue 
Ensimmäisen kerran Best valittiin Pohjois-Irlannin maajoukkueeseen 1964. Hän pelasi vuosina 1964–1977 yhteensä 37 maaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Bestin maajoukkueuran aikana Pohjois-Irlanti ei selvinnyt Euroopan-mestaruuskilpailujen tai maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Kun Pohjois-Irlanti pääsi 1982 MM-kisoihin, päävalmentaja Billy Binghamia painostettiin ottamaan 36-vuotias Best mukaan joukkueeseen vaikka edellisestä Bestin maaottelusta oli viisi vuotta. Bingham ei kuitenkaan taipunut ja päätti olla ottamatta Bestiä mukaan.

Uran jälkeen 

Pelaajanuransa jälkeen Best pysyi julkisuudessa ja toimi muun muassa televisiokommentaattorina ja puhujana illallistilaisuuksissa. Hän erosi 1986 ensimmäisestä vaimostaan, Angela MacDonald-Janesista, jonka kanssa hänellä oli yksi lapsi. Bestillä oli useita suhteita, ja 1995 hän meni naimisiin Alex Purseyn kanssa. Avioliitto Purseyn kanssa kesti vuoteen 2004 asti.

Best kärsi jatkuvasti alkoholismista, ja hänelle tehtiin maksansiirto 2002 hänen kärsittyään pahasta maksakirroosista. Maksansiirto, voimakas lääkitys sekä yhä jatkunut alkoholismi heikensivät hänen immuunijärjestelmää, mikä altisti hänet sairauksille ja infektioille. 1. lokakuuta 2005 Best hakeutui sairaalaan flunssan oireita valittaen. Sairaalassa ollessa hänelle kehittyi munuaistulehdus ja marraskuun alussa keuhkotulehdus. Bestillä havaittiin sisäistä verenvuotoa 23. marraskuuta, ja hän menehtyi kahta päivää myöhemmin.

Bestin kuoleman jälkeen muun muassa Belfastin lentokenttä nimettiin uudelleen hänen mukaansa George Best Belfast City Airportiksi ja Ulster Bank julkaisi viiden punnan muistosetelin. Vuonna 2008 Manchester United pystytti Old Traffordin viereen Bestin, Denis Law'n ja Bobby Charltonin patsaan.

Saavutukset 
Seurajoukkueessa
 Englannin mestaruus: 1965, 1967
 Euroopan Cup: 1968

Henkilökohtaiset
 Euroopan paras jalkapalloilija: 1968
 FWA:n vuoden pelaaja: 1968
 English Football Hall of Fame: 2002

Lähteet

Tilastot

Viitteet

Aiheesta muualla 

79.31 Jalkapallo
Pohjoisirlantilaiset jalkapalloilijat
FIFA 100
Vuonna 1946 syntyneet
Vuonna 2005 kuolleet