Suomen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö

Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö oli aikaisemmin yksi Suomen valtioneuvoston ministeriöistä.

Historia 
Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriötä edelsi vuonna 1892 perustettu senaatin kulkulaitostoimikunta. Toimituskunnasta tuli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö vuonna 1918.

Ministeriö jakautui yleiseen osastoon, ilmailuosastoon, tieliikenneosastoon ja työvoima-asiain osastoon. Sen alaisia virastoja ja laitoksia olivat muun muassa Arava, rakennushallitus, rautatiehallitus, posti- ja lennätinhallitus ja tie- ja vesirakennushallitus sekä valtionyhtiöt Aero Oy, VAPO ja Yleisradio. Ministeriön toimialaan, sen työvoima-asiain osastoon, kuului myös ammatinvalinnanohjaus. Jatkosodan aikana ministeriölle kuului lisäksi kaikkia 16–60-vuotiaita henkilöitä koskeneen yleisen työvelvollisuuden johto. Vuosina 1941–1949 ministeriöön kuului myös rakentamista valvonut kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön rakennusasian osasto (KYMRO).

Ministeriö jaettiin vuonna 1970 kahtia, jolloin syntyivät liikenneministeriö (nykyinen liikenne- ja viestintäministeriö) ja työvoimaministeriö (sittemmin työministeriö, nykyisin osa työ- ja elinkeinoministeriötä).

Ministerit 
Vuodesta 1970 lähtien kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriötä vastaavia asioita ovat hoitaneet liikenne- ja viestintäministeriön (aluksi liikenneministeriö) ja työministeriön (aluksi työvoimaministeriö, nykyinen työ- ja elinkeinoministeriö). Viimeinen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Paavo Aitio jatkoi Koiviston I hallituksessa liikenneministerinä ja ministeri kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Veikko Helle työvoimaministerinä.

Ensimmäinen ministeri

Toinen ministeri

Sivutoimiset ministerit

Lähteet 
 
 Otavan iso tietosanakirja, osa 9, hakusana valtioneuvosto. Helsinki: Otava, 1965.

Viitteet 

K