Grand opéra

Grand opéra (ranskaa, suom. "suuri ooppera") on oopperan tyylilaji, joka oli hyvin suosittu varsinkin 1800-luvun puolivälin Pariisissa. Grand opérassa nousivat merkittävään asemaan ulkomusiikilliset asiat: tuotannot olivat suurellisia ja mahtipontisia ja oopperoiden aiheet usein korkealentoisia ja mytologisista hahmoista kertovia. Lajityypin eturivin kannattajia olivat saksalais-ranskalainen säveltäjä Giacomo Meyerbeer ja ranskalainen libretisti Eugène Scribe.

Grand opéran tunnusmerkistöä
viisi näytöstä
vahva paikallisväri
valtava esiintyjäjoukko
rakkaustarina
mahtavat kuorot
pitkät balettiosuudet
tunteelliset ja räiskyvät duetot
pitkät vastakkainasettelut, usein sukujen väliset
maata vavisuttava loppu, usein esimerkiksi tulivuorenpurkaus tai laivan uppoaminen

Esimerkkiteoksia
Auber: La Muette de Portici (1828)
Rossini: Guillaume Tell (1829)
Meyerbeer: Robert le Diable, (1831)
Halévy: La Juive (1835)
Meyerbeer: Les Huguenots, (1836)
Berlioz: Troijalaiset
Verdi: Aida, (1871)

Huomioitavaa
Ilman aksenttimerkkiä käytettynä termillä voidaan nykyään viitata myös mihin tahansa suuren kokoluokan oopperaan, esimerkiksi Verdin Don Carlosiin.

Oopperan tyylilajit