Sydän- ja verisuonitauti

Sydän- ja verisuonitaudit eli verenkiertoelinten sairaudet ovat laaja joukko sairauksia, jotka syntyvät useilla eri mekanismeilla. Osa verisuonitaudeista, kuten ateroskleroosi, ovat hyvin yleisiä. Osa, kuten vaskuliitit, ovat taas harvinaisia sairauksia. 

Sydän ja verisuoniperäisten kuolemien suhteellinen osuus kaikista kuolemista on vähentynyt Suomessa tasaiseen tahtiin vuodesta 1971 alkaen siten, että naisten ja miesten ikävakioitu sydän- ja verisuonikuolleisuus oli vuonna 1971 lähes viisinkertainen ja miesten lähes nelinkertainen vuoteen 2018 verrattuna. Ne aiheuttavat silti edelleen lähes puolet työikäisten kuolemista. Syyksi sydän- ja verisuonisairastavuuden vähenemiselle on esitetty tupakoinnin ja stressin vähentymistä, ravinnon monipuolistumista sekä työn muuttumista fyysisesti kevyemmäksi.

Alla on lueteltuna eräitä näistä sairauksista. Luettelo ei ole täydellinen.

Ateroskleroosi eli valtimonseinämien kalkkeutuminen voi johtaa sepelvaltimoverenkierron heikkenemiseen eli sepelvaltimotautiin, joka puolestaan altistaa sydäninfarktille. Ateroskleroosi voi lisätä myös aivoinfarktin ja aivoverenvuodon riskiä. Ateroskleroottinen sairauskohtaus käynnistyy, jos jokin ärsyke muuttaa plakin epävakaaksi, minkä seurauksena syntyy verenkiertoa häiritsevä tromboosi eli verihyytymä. Toinen mahdollinen mekanismi on, että sydämeen tulee iskemian eli hapenpuutteen aiheuttama rytmihäiriö.
Vaskuliitit eli verisuonten tulehdukset
Aneurysmat eli verisuonten laajenemat
Laskimolaajentumat
Suonikohjutauti eli alaraajojen laskimolaajentumatauti on seurausta laskimoiden läppien pettämisestä.
Peräpukamat ovat peräaukon seudun laskimolaajentumia
Laskimotukokset
Syvät laskimotukokset
Pinnalliset laskimotukokset
Stenoosit viittaavat yleisesti ahtaumaan, ja termiä käytetään mm. viitatessa aorttaläpän paksuuntumisen aiheuttamaan sydämen ulosvirtauskanavan ahtauteen – tällöin kyseessä on aorttastenoosi. Vastaavasti virtauskanavaa ahtauttavasta mitraaliläpän taudista käytetään nimitystä mitraalistenoosi. Stenoositermiä voidaan käyttää myös muiden elinten onteloiden ahtautumisesta. Esimerkiksi spinaalistenoosi viittaa selkäydinkanavan ahtaumaan ja esofagusstenoosi taas ruokatorven ahtaumaan.
Synnynnäisestä aortan ahtaumasta, joka syntyy sikiönkehityksen aikana valtimotiehyen liittymäkohtaan tai sen välittömään läheisyyteen, käytetään nimitystä aortan koarktaatio. Termi koarkaatiokin viittaa ahtaumaan.

Riskitekijät
Sydän- ja verisuonisairauksien suurimmat riskitekijät ovat vuonna 2004 julkaistun laajan epidemiologisen INTERHEART tutkimuksen mukaan tärkeysjärjestyksessä seuraavat: tupakointi, psyykkinen pahoinvointi, diabetes, kohonnut verenpaine sekä veren korkea apoB/apoA1-lipoproteiinisuhde. Veren apoB/apoA1-lipoproteiinisuhde kertoo sydän ja verisuonitautien riskiä lisäävien pienten LDL-hiukkasten osuuden LDL-hiukkasten sisältämän kolesterolin määrästä ja kyseinen suhde on suoraan verrannollinen sydän- ja verisuonitautien riskiin siten että riski kasvaa ApoB-hiukkasten osuuden kasvaessa. INTERHEART-tutkimukseen osallistui 15 152 sydänkohtauspotilasta ja 14820 verrokkia 52 eri maasta, jotka kattoivat maapallon kaikki asutut mantereet.

Myös herkällä CRP-verikokeella todettava elimistön matala-asteinen eli lievä tulehdus (engl. low-grade inflammation) lisää sydän ja verisuonitautien riskiä silloin kun tulehdusarvo on yli 1 CRP milligrammaa litrassa. Matala-asteista tulehdusta ja valtimotaudin solumuutoksia kuvastavien keramidi-lipidien sekä hapettuneen LDL-kolesterolin (LDLox) suuri määrä lisää niin ikään sydän- ja verisuonitautien ilmaantuvuutta.     

Euroopan ateroskleroosiyhdistyksen konsensuspaneeli esitti vuonna 2017, että veren kohonnut LDL-kolesterolipitoisuus lisää ateroskleroosin riskiä. Pienet tiheät LDL -hiukkaset (small dence LDL, lyh. sdLDL) hapettuvat helpoiten, minkä vuoksi ne kuvastavat parhaiten sydän- ja verisuonitaudin riskin lisääntymistä.    

Liian vähäinen nukkuminen ja huono unenlaatu lisävät merkittävästi riskiä sairastua sydän- ja verisuonisairauksiin. Myös liikalihavuus, liikkumaton elämäntapa ja epäterveellinen ruokavalio lisäävät sydän- ja verisuonitautien riskiä.    

Vuonna 2006 julkaistun väestötutkimuksen mukaan naisilla, jotka saavat päivittäisestä ravinnostaan suurimman glykeemisen kokonaiskuorman, esiintyy lähes kaksi kertaa enemmän sydän- ja verisuonisairauksia, kuin niillä naisilla, jotka saavat ravinnostaan pienimmän glykeemisen kokonaiskuorman. Sairastumisriskiin vaikuttavat myös ravintorasvan laatu ja seleeninsaanti.   

Sairastumisriski kohoaa iän myötä. Miehillä on naisia korkeampi riski sairastua sydän- ja verisuonitauteihin. Myös perinnöllinen alttius lisää riskiä.

Ehkäisy
Vuonna 2011 julkaistun noin 114 000 henkilöä kattaneen tieteellisen tutkimusyhteenvedon mukaan eniten kaakaota sisältäviä ruokia ja juomia nauttivilla esiintyy 37 prosenttia vähemmän sydän- ja verisuonisairauksia ja 29 prosenttia vähemmän aivohalvauksia kuin vähiten nauttivilla. Ensin mainittu ryhmä nautti suklaata keskimäärin 7,5 grammaa päivässä tai kaakaota sisältäviä tuotteita tutkimuksesta riippuen vähintään kerran viikossa tai useammin kuin kerran viikossa tai yli viisi tai seitsemän kertaa viikossa. Jälkimmäinen ryhmä nautti suklaata  keskimäärin 1,7 grammaa päivässä tai ei nauttinut lainkaan kaakaopitoisia elintarvikkeita tai nautti niitä harvemmin kuin kerran viikossa. Näiden sairauksien ilmaantuvuuden väheneminen saattaa johtua kaakaopapujen sisältämistä flavonoideista, joiden on havaittu muun muassa parantavan verisuonten toimintaa ja laskevan verenpainetta etenkin korkeasta verenpaineesta kärsivillä.

Korkean verenpaineen hoito lääkkeillä tai liikunnalla on erityisten tärkeää sydän- ja verisuonitautien ehkäisyssä. Säännöllinen liikunta laskee sekä veren ylä- että alapainetta jopa neljä yksikköä eli lähes saman verran kuin yksi verenpainelääke. Liikunnan, ravitsemusmuutosten ja alkoholin liikakäytön välttämisen yhdistelmä voi pitää lievästi kohonneen verenpaineen niin hyvin kurissa, ettei verenpainelääkkeitä tarvita lainkaan. Verenpaineen nousua voi välttää myös vähentämällä ylipainoa sekä suolan käyttöä.

Hoito 
Sepelvaltimotaudin ja kohonneen verenpaineen elintapahoitona on tupakoinnin lopettaminen, riittävä liikunta ja terveellinen ravinto. Myös ylipainon välttäminen on tärkeää. Sydän- ja verisuonisairauksia on mahdollista hoitaa sairaudesta riippuen lääkkeillä, katetrihoidolla, leikkauksilla ja sydämentahdistimilla.

Historiaa 
Angina pectorista kutsuttiin 1800-luvulla sydänneuroosiksi. Roomalainen Giovanni Maria Lancisi osoitti vuonna 1707, että moni äkkikuolema johtuu sydänsairaudesta. Englantilainen Thomas Lauder Brunton keksi vuonna 1867, että angina pectorista voidaan hoitaa amyylinitriitillä eli nitrolla. Chicagolainen James Bryan Herrick esitti vuonna 1912 ruumiinavaushavaintojen perusteella, että sydäninfarktin aiheuttajana on ateroskleroosin ahtauttaman sepelvaltimon tukkiva veritulppa. Osa tutkijoista kiisti Herricki teorian vedoten toiseen tutkimukseen, jossa vain alle kolmanneksella sydäninfarktiin kuolleista potilailla oli havaittu trombin aiheuttama sepelvaltomotukos. Kiista päättyi vasta vuonna 1980, jolloin M.R. deWoodin kykeni osoittamaan, että suurimmalta osalta potilaita löytyy valtimon tukkeava trombi, jos heidän sydämestään otetaan varjoaineröntgenkuva infarktin akuutissa vaiheessa.

Katso myös 

 Statiinit
 Kasvisterolit
 Stanolit

Lähteet

Aiheesta muualla 

Sydän- ja verisuonitaudit