Luettelo Wolfgang Amadeus Mozartin teoksista

Wolfgang Amadeus Mozart (27. tammikuuta 1756 – 5. joulukuuta 1791) oli tuottelias säveltäjä, joka sävelsi lähes kaikkia aikansa musiikin lajityyppejä.

Hänen ihailtuimpiin teoksiinsa kuuluvat oopperat, pianokonsertot ja sinfoniat sekä jousikvartetot ja -kvintetot. Mozart sävelsi myös soolopianoteoksia, muuta kamarimusiikkia, messuja ja muuta kirkkomusiikkia sekä loputtoman määrän tansseja, divertimentoja ja muuta aikansa kevyttä viihdettä.

Joistakin Mozartin teoksista on erillinen artikkeli, ja niihin on linkki tältä sivulta.

Mozartin teosten luetteloinnista 

Merkintä ”KV” viittaa Köchelin luetteloon, joka on Ludwig von Köchelin laatima kronologinen (sävellysajankohdan mukaan järjestetty) luettelo Mozartin teoksista. Luetteloa on uudistettu useita kertoja, mikä on johtanut joidenkin numeroiden epämääräisyyteen.

Alla olevassa luettelossa sävellykset on järjestetty temaattisesti eli teostyypin mukaan. Kaikilla Mozartin teostyypeillä ei ole yleisesti hyväksyttyä numerointia: Köchel numeroi ainoastaan sinfoniat (1–41), pianokonsertot (1–27, jättäen pois joitakin varhaisia Mozartin transkriptioita) ja eräitä muita tyyppejä; toisaalta esimerkiksi jousikvartetoilla ja useimmilla muilla kamarimusiikkiteoksilla ei ole vastaavaa yleisessä käytössä olevaa numerointia.

Vain muutamilla Mozartin sävellyksillä on opusnumero, sillä kovin montaa Mozartin sävellystä ei julkaistu hänen elinaikanaan; hänen teostensa luettelointi opusnumeron mukaan on siksi epäkäytännöllistä.

Sinfoniat 

Mozartin sinfoniatuotanto kattaa 24 vuoden ajanjakson, 1764–1788. Uusimpien tutkimusten mukaan Mozart kirjoitti yhteensä jopa 68 kokonaista sinfoniaa, vaikka perinteinen numerointi käsittää 41 sinfoniaa. Alkuperäistä numerointia kuitenkin noudatetaan vieläkin niin, että hänen viimeisen sinfoniansa numero on edelleen 41. Säveltäjä muokkasi uudelleen joitakin sinfonioita (KV 297, 385, 550) ensimmäisen version jälkeen.

Lapsuuden sinfoniat (1764–1771) 
Nämä ovat Mozartin lapsuusajan numeroidut sinfoniat. Tältä ajalta on myös useita numeroimattomia sinfonioita.

 Sinfonia nro 1 Es-duuri, KV 16
 Sinfonia nro 2 B-duuri, KV 17 (epäaito)
 Sinfonia nro 3 Es-duuri, KV 18 (epäaito, säveltänyt Karl Friedrich Abel)
 Sinfonia nro 4 D-duuri, KV 19
 Sinfonia nro 5 B-duuri, KV 22
 Sinfonia nro 6 F-duuri, KV 43
 Sinfonia nro 7 D-duuri, KV 45
 Sinfonia nro 8 D-duuri, KV 48
 Sinfonia nro 9 C-duuri, KV 73
 Sinfonia nro 10 G-duuri, KV 74
 Sinfonia nro 11 D-duuri, KV 84
 Sinfonia nro 12 G-duuri, KV 110
 Sinfonia nro 13 F-duuri, KV 112

Salzburgin kauden sinfoniat (1771–1781) 
Nämä sinfoniat jaetaan joskus ”varhaisiin” (1771–1773) ja ”myöhäisiin” (1773–1775) ja luokitellaan joskus ”saksalaisiksi” (menuetin kera) tai ”italialaisiksi” (ilman menuettia). Ainoatakaan ei painettu Mozartin elinaikana.

Vaikkei niitä ole numeroitu sinfonioina, kolmiosaisen italialaisen alkusoiton tyyliin sävelletyt kolme divertimentoa KV 136–138 luetaan joskus mukaan Salzburgin sinfonioihin.

 Sinfonia nro 14 A-duuri, KV 114 (1771)
 Sinfonia nro 15 G-duuri, KV 124 (1772)
 Sinfonia nro 16 C-duuri, KV 128 (1772)
 Sinfonia nro 17 G-duuri, KV 129 (1772)
 Sinfonia nro 18 F-duuri, KV 130 (1772)
 Sinfonia nro 19 Es-duuri, KV 132 (1772)
 Sinfonia nro 20 D-duuri, KV 133 (1772)
 Sinfonia nro 21 A-duuri, KV 134 (1772)
 Sinfonia nro 22 C-duuri, KV 162 (1773)
 Sinfonia nro 23 D-duuri, KV 181 (1773)
 Sinfonia nro 24 B-duuri, KV 182 (1773)
 Sinfonia nro 25 g-molli, KV 183 (173d B) (1773)
 Sinfonia nro 26 Es-duuri, KV 184 (1773)
 Sinfonia nro 27 G-duuri, KV 199 (1773)
 Sinfonia nro 28 C-duuri, KV 200 (1774)
 Sinfonia nro 29 A-duuri, KV 201 (1774)
 Sinfonia nro 30 D-duuri, KV 202 (1774)

Myöhäiset sinfoniat (1781-1791) 

 Sinfonia nro 31 ”Pariisilainen” D-duuri, KV 297 (KV 300a) (1778)
 Sinfonia nro 32 ”Italialainen alkusoitto” G-duuri, KV 318 (1779)
 Sinfonia nro 33 B-duuri, KV 319 (1779)
 Sinfonia nro 34 C-duuri, KV 338 (1780)
 Sinfonia nro 35 ”Haffner” D-duuri, KV 385 (1782)
 Sinfonia nro 36 ”Linziläinen” C-duuri, KV 425 (1783)
 Sinfonia nro 37 G-duuri, KV 444 (1784) (epäaito)
 Vuosien ajan tämä luokiteltiin Mozartin sinfoniaksi, mutta myöhempi tutkimus on paljastanut sen olevan Michael Haydnin sävellys, johon Mozart kirjoitti vain hitaan johdannon.
 Sinfonia nro 38 ”Prahalainen” D-duuri, KV 504 (1786)
Kolme viimeistä sinfoniaa valmistuivat kolmessa kuukaudessa vuonna 1788. On todennäköistä että Mozart aikoi julkaista ne yhtenä opuksena, vaikka ne jäivätkin julkaisematta hänen elinaikanaan. Yksi tai kaksi niistä on saatettu esittää Leipzigissa 1789.
 Sinfonia nro 39 Es-duuri, KV 543 (1788)
 Sinfonia nro 40 g-molli, KV 550 (1788)
 Sinfonia nro 41 ”Jupiter” C-duuri, KV 551 (1788)

Konsertot

Pianokonsertot 
Mozartin teokset pianolle ja orkesterille numeroidaan 1–27. Neljä ensimmäistä konserttoa ovat varhaisteoksia. Niiden osat ovat sovituksia aikalaissäveltäjien (Raupach, Honauer, C.P.E. Bach) pianosonaateista. 7. pianokonsertto on kolmelle pianolle ja 10. pianokonsertto kahdelle pianolle. Loput 21 ovat omaperäisiä sävellyksiä soolopianolle ja orkesterille. Mozart sävelsi niistä viisitoista vuosina 1782–1786, mutta viimeisen viiden elinvuotensa aikana hän sävelsi enää kaksi pianokonserttoa.

 Pianokonsertto nro 1 F-duuri, KV 37
 Pianokonsertto nro 2 B-duuri, KV 39
 Pianokonsertto nro 3 D-duuri, KV 40
 Pianokonsertto nro 4 G-duuri, KV 41
 Pianokonsertto nro 5 D-duuri, KV 175
 Pianokonsertto nro 6 B-duuri, KV 238
 Pianokonsertto nro 7 F-duuri kolmelle pianolle, KV 242
 Pianokonsertto nro 8 ”Lutzow” C-duuri, KV 246
 Pianokonsertto nro 9 ”Jeunehomme” Es-duuri, KV 271
 Pianokonsertto nro 10 Es-duuri kahdelle pianolle, KV 365
 Pianokonsertto nro 11 F-duuri, KV 413/387a
 Pianokonsertto nro 12 A-duuri, KV 414/385p
 Pianokonsertto nro 13 C-duuri, KV 415/387b
 Pianokonsertto nro 14 Es-duuri, KV 449
 Pianokonsertto nro 15 B-duuri, KV 450
 Pianokonsertto nro 16 D-duuri, KV 451
 Pianokonsertto nro 17 G-duuri, KV 453
 Pianokonsertto nro 18 B-duuri, KV 456
 Pianokonsertto nro 19 F-duuri, KV 459
 Pianokonsertto nro 20 d-molli, KV 466
 Pianokonsertto nro 21 C-duuri, KV 467
 Pianokonsertto nro 22 Es-duuri, KV 482
 Pianokonsertto nro 23 A-duuri, KV 488
 Pianokonsertto nro 24 c-molli, KV 491
 Pianokonsertto nro 25 C-duuri, KV 503
 Pianokonsertto nro 26 ”Kruunaus” D-duuri, KV 537
 Pianokonsertto nro 27 B-duuri, KV 595

Viulukonsertot 
Viisi viulukonserttoa on kirjoitettu myöhäisteini-iässä Mozartin vielä kierrellessä isänsä kanssa Eurooppaa, matkasäveltäjälle poikkeuksellisena saavutuksena. Mozartin viulukonserttojen erityispiirteitä ovat huomattavan kauniit melodiat ja viulun ilmaisullisten ja teknisten mahdollisuuksien taitava käyttö, vaikka Mozart ei hyödyntänytkään kaikkia viulun mahdollisuuksia kuten muut (esimerkiksi Beethoven ja Brahms) hänen jälkeensä. (Alfred Einstein huomauttaa että serenadien viulukonserttomaiset jaksot ovat virtuoottisempia kuin viulukonsertoiksi merkityt teokset.)

 Viulukonsertto nro 1 B-duuri, KV 207 (1775)
 Viulukonsertto nro 2 D-duuri, KV 211 (1775)
 Viulukonsertto nro 3 G-duuri, KV 216 (1775)
 Viulukonsertto nro 4 D-duuri, KV 218 (1775)
 Viulukonsertto nro 5 A-duuri, KV 219 (1775)
 Viulukonsertto Es-duuri, KV 268 (1780) (epävarma)
 Viulukonsertto D-duuri, KV 271a Kolb (1777) (epävarma)

Käyrätorvikonsertot 
Neljä käyrätorvikonserttoa ovat soitetuimpia lajissaan ja muodostavat merkittävän osan useimpien käyrätorven soittajien ohjelmistosta. Mozartin sanotaan kirjoittaneen ne ystävälleen ja elinikäiselle toverilleen Joseph Ignaz Leitgebille. Konsertot, erityisesti neljäs, on kirjoitettu virtuoosikappaleiksi joissa solisti pääsee esittelemään taitojaan laajasti. Mozartin aikana käyrätorvessa ei vielä ollut venttiilejä, mikä teki siitä erittäin vaikean instrumentin.

Käyrätorvikonserttoja luonnehtii elegantti ja humoristinen dialogi solistin ja orkesterin välillä. Monet alkuperäiskäsikirjoituksista sisältävät kantaesityksen solistille suunnattuja vitsejä.

 Käyrätorvikonsertto nro 1 D-duuri, KV 412 (1791)
  Numerostaan huolimatta tämä on sävelletty viimeisenä. Toisen osan lienee viimeistellyt Mozartin kuoleman jälkeen hänen oppilaansa Franz Xaver Süssmayr.

 Käyrätorvikonsertto nro 2 Es-duuri, KV 417 (1783)
  Osat: Allegro, Romanssi ja Rondo.

 Käyrätorvikonsertto nro 3 Es-duuri, KV 447 (c. 1784-87)
  Tämän konserton Rondo on ehkä Mozartin käyrätorvikonserttojen osista kuuluisin.

 Käyrätorvikonsertto nro 4 Es-duuri, KV 495 (1786)
  Mozart käytti alkuperäiskäsikirjoituksessaan monivärisiä musteita, ehkä hämätäkseen esittäjää.

Muita konserttoja 

 Fagottikonsertto B-duuri, KV 191 (1774)
 Konsertto harpulle, huilulle ja orkesterille, KV 299 (1778)
  Hyvin omaperäinen kahden hyvin erilaisen instrumentin yhdistelmä.
 Oboekonsertto C-duuri, KV 314 (periytynyt jälkipolville toisena huilukonserttona, mutta melko varmasti oboekonsertto)
 Klarinettikonsertto A-duuri, KV 622 (1791)
 Huilukonsertto nro 1 G-duuri, KV 313 (1778)
 Huilukonsertto nro 2 D-duuri, KV 314 (1778)
  Oboekonserton sovitus.
 Andante huilulle ja orkesterille C-duuri, KV 315 (1778)

Sinfonia concertantet

 Sinfonia concertante viululle, alttoviululle ja orkesterille Es-duuri, KV 364 (1779)
 Sinfonia concertante oboelle, klarinetille, käyrätorvelle ja fagotille Es-duuri, KV 297b, Anh.9 myöhemmin Anh. C 14.01 (1791)
 Sävellyksen autenttisuus on kyseenalainen, sillä Mozartin käsikirjoitusta ei ole. Todennäköisesti alkuperäinen instrumentaatio oli erilainen.

Soolopianomusiikki 
Mozartin varhaisimmat sävellykset olivat pianosonaatteja ja muita pianokappaleita, koska hän sai musiikkikasvatuksensa pianolla. Melkein kaikki Mozartin pianoteokset oli tarkoitettu hänen itsensä tai hänen sisarensa soitettaviksi. Esimerkkejä hänen varhaisimmista töistään on Nannerlin nuottikirjassa. Vuosina 1782 - 1786 Mozart kirjoitti 20 teosta soolopianolle, mukaan lukien sonaatteja, muunnelmia, fantasioita, sarjoja, fuugia, rondoja sekä nelikätisiä ja kahdelle pianolle sävellettyjä kappaleita.

 Nannerlin nuottikirja
 Andante C-duuri, KV 1a
 Allegro C-duuri, KV 1b
 Allegro F-duuri, KV 1c
 Menuetti F-duuri, KV 1d
 Menuetti G-duuri, KV 1e
 Menuetti C-duuri, KV 1f
 Menuetti F-duuri, KV 2
 Allegro B-duuri, KV 3
 Menuetti F-duuri, KV 4
 Menuetti F-duuri, KV 5
 Allegro C-duuri, KV 5a
 Andante B-duuri, KV 5b
 Pianosonaatti nro 1 C-duuri, KV 279 (München, kesä 1774)
 Pianosonaatti nro 2 F-duuri, KV 280 (München, kesä 1774)
 Pianosonaatti nro 3 B-duuri, KV 281 (München, kesä 1774)
 Pianosonaatti nro 4 Es-duuri, KV 282 (München, kesä 1774)
 Pianosonaatti nro 5 G-duuri, KV 283 (München, kesä 1774)
 Pianosonaatti nro 6 D-duuri, KV 284 (München, helmi-maaliskuu 1775)
 Pianosonaatti nro 7 C-duuri, KV 309 (Mannheim, 8. marraskuuta 1777)
 Pianosonaatti nro 8 a-molli, KV 310 (Pariisi, kesä 1778, joissakin luetteloissa a-molli- ja D-duurisonaatti on käänteisessä järjestyksessä)
 Pianosonaatti nro 9 D-duuri, KV 311 (Mannheim, marraskuu 1777, joissakin luetteloissa a-molli- ja D-duurisonaatti on käänteisessä järjestyksessä)
 Pianosonaatti nro 10 C-duuri, KV 330 (kesä 1778)
 Pianosonaatti nro 11 ”Turkkilainen marssi” A-duuri, KV 331 (kesä 1778)
 Pianosonaatti nro 12 F-duuri, KV 332 (kesä 1778)
 Pianosonaatti nro 13 B-duuri, KV 333 (kesä 1778)
 Pianosonaatti nro 14 c-molli, KV 457 (Wien, 14. lokakuuta 1784)
 Pianosonaatti nro 15 F-duuri, KV 533 (Wien, 3. tammikuuta, 1788)
 Pianosonaatti nro 16 C-duuri, KV 545 (lisänimeltään facile tai semplice sonaatti; Wien, 26. kesäkuuta 1788)
 Pianosonaatti nro 17 F-duuri, KV 547a (Wien, kesä 1788)
 Pianosonaatti nro 18 B-duuri, KV 570 (Wien, helmikuu 1789)
 Pianosonaatti nro 19 D-duuri KV 576 (Wien, heinäkuu 1789)
 Fantasia ja fuuga nro 1 C-duuri, KV 394 (Wien, 1782)
 Fantasia nro 2 c-molli, KV 396 (Wien, 1782)
 Fantasia nro 3 d-molli, KV 397 (Wien, 1782)
 Fantasia nro 4 c-molli, KV 475 (Wien, 20. toukokuuta 1785)
 Nelikätinen pianosonaatti C-duuri, KV 19d (Lontoo, toukokuu 1765)
 Nelikätinen pianosonaatti D-duuri, KV 381 / 123a
 Nelikätinen pianosonaatti B-duuri, KV 358 / 186c
 Nelikätinen pianosonaatti F-duuri, KV 497
 Nelikätinen pianosonaatti C-duuri, KV 521
 Nelikätinen pianosonaatti G-duuri, KV 357 (keskeneräinen)

Kamarimusiikki

Viulumusiikki 
Mozart kirjoitti musiikkia myös pianolle ja viululle (16 kokonaista sonaattia, useita fragmentteja ja kaksi sarjaa muunnelmia), joissa – etenkin kypsän kauden teoksissa – piano ei ainoastaan säestä toista instrumenttia vaan rakentaa sen kanssa dialogin.

Lapsuuden viulusonaatit (1763–66) 
 Viulusonaatti nro 1 C-duuri, KV 6
 Viulusonaatti nro 2 D-duuri, KV 7
 Viulusonaatti nro 3 B-duuri, KV 8
 Viulusonaatti nro 4 G-duuri, KV 9
 Viulusonaatti nro 5 B-duuri, KV 10
 Viulusonaatti nro 6 G-duuri, KV 11
 Viulusonaatti nro 7 A-duuri, KV 12
 Viulusonaatti nro 8 F-duuri, KV 13
 Viulusonaatti nro 9 C-duuri, KV 14
 Viulusonaatti nro 10 B-duuri, KV 15
 Viulusonaatti nro 11 Es-duuri, KV 26
 Viulusonaatti nro 12 G-duuri, KV 27
 Viulusonaatti nro 13 C-duuri, KV 28
 Viulusonaatti nro 14 D-duuri, KV 29
 Viulusonaatti nro 15 F-duuri, KV 30
 Viulusonaatti nro 16 B-duuri, KV 31

Kypsän kauden viulusonaatit (1778–88) 

 Viulusonaatti nro 17 C-duuri, KV 296
 Viulusonaatti nro 18 G-duuri, KV 301
 Viulusonaatti nro 19 Es-duuri, KV 302
 Viulusonaatti nro 20 C-duuri, KV 303
 Viulusonaatti nro 21 e-molli, KV 304
 Viulusonaatti nro 22 A-duuri, KV 305
 Viulusonaatti nro 23 D-duuri, KV 306
 Viulusonaatti nro 24 F-duuri, KV 376
 Viulusonaatti nro 25 F-duuri, KV 377
 Viulusonaatti nro 26 B-duuri, KV 378
 Viulusonaatti nro 27 G-duuri, KV 379
 Viulusonaatti nro 28 Es-duuri, KV 380
 Viulusonaatti nro 29 A-duuri, KV 402 (M. Stadlerin täydentämä)
 Viulusonaatti nro 32 B-duuri, KV 454
 Viulusonaatti nro 33 Es-duuri, KV 481
 Viulusonaatti nro 35 A-duuri, KV 526
 Viulusonaatti nro 36 F-duuri, KV 547

Muunnelmia viululle ja pianolle 
 Mozartin muunnelmat viululle ja pianolle ”La Bergère Célimène” G-duuri, KV 359 / 374a
 Mozartin muunnelmat viululle ja pianolle ”Hélas, j'ai perdu mon amant” g-molli, KV 360 / 374b

Jousiduot ja -triot 
 Duo viululle ja alttoviululle G-duuri, KV 423
 Duo viululle ja alttoviululle B-duuri, KV 424
 Trio viululle, alttoviululle ja sellolle Es-duuri, KV 563 (1788)
 Trio kahdelle viululle ja sellolle B-duuri, KV 266
 Preludit ja fuugat viululle, alttoviululle ja sellolle, KV 404a

Jousikvartetot 
Milanon kvartetot, KV 80 ja KV 155-160 (1770-1773)
 Tämä sarja kolmiosaisia jousikvartettoja on kiinnostava sikäli kun teoksia voidaan pitää myöhäisempien, täydellisempien kvartettojen esiasteina.
Jousikvartetto nro 1 G-duuri,  KV 80/73f (1770)
Jousikvartetto nro 2 D-duuri,  KV 155/134a (1772)
Jousikvartetto nro 3 G-duuri,  KV 156/134b (1772)
Jousikvartetto nro 4 C-duuri,  KV 157 (1772-3)
Jousikvartetto nro 5 F-duuri,  KV 158 (1772-3)
Jousikvartetto nro 6 B-duuri,  KV 159 (1773)
Jousikvartetto nro 7 Es-duuri,  KV 160/159a (1773)
Wienin kvartetot, KV 168-173 (1773)
 Wienin kvartetot ovat tyylillisesti huomattavasti edeltäjiään kehittyneempiä. Mozartin uskotaan kuulleen Wienissä Joseph Haydnin kvartetot opus 17 ja 20, ja olleen niistä syvästi vaikuttunut. Vaikka Mozart ehkä koettaakin näissä teoksissa jäljitellä vanhempaa kollegaansa, hän ei vielä pääse Haydnin tasolle tässä vaikeassa musiikin lajissa.
Jousikvartetto nro 8 F-duuri,  KV 168 (1773)
Jousikvartetto nro 9 A-duuri,  KV 169 (1773)
Jousikvartetto nro 10 C-duuri,  KV 170 (1773)
Jousikvartetto nro 11 Es-duuri,  KV 171 (1773)
Jousikvartetto nro 12 B-duuri,  KV 172 (1773)
Jousikvartetto nro 13 d-molli,  KV 173 (1773)
Haydn-kvartetot KV 387, 421, 428, 458, 464, 465, Opus 10 (1782–1785)
 Mozart alkoi taas säveltää kvartettoja muutettuaan Wieniin 1780-luvun alussa ja ystävystyttyään Haydnin kanssa. Haydnin juuri julkaisemaa kuuden kvarteton sarjaa opus 33 on pidetty kimmokkeena joka sai Mozartin palaamaan kvartettojen pariin. Näitä kvartettoja pidetään lajityyppinsä parhaimmistoon kuuluvana.
Jousikvartetto nro 14 G-duuri, (”Kevät”)  KV 387 (1782)
Jousikvartetto nro 15 d-molli, KV 421/417b (1783)
Jousikvartetto nro 16 Es-duuri, KV 428/421b (1783)
Jousikvartetto nro 17 B-duuri (”Metsästys”), KV 458 (1784)
Jousikvartetto nro 18 A-duuri, KV 464 (1785)
Jousikvartetto nro 19 C-duuri (”Dissonanssi”), KV 465 (1785)
Jousikvartetto nro 20 D-duuri (”Hoffmeister”), KV 499 (1786)
 20. jousikvarteton ja preussilaiskvartetot julkaisi Franz Anton Hoffmeister. Mozartin kolme viimeistä kvartettoa on omistettu Preussin kuninkaalle Fredrik Vilhelm II:lle, ja niitä yhdistää kuninkaan itsensä soittaman sello-osan cantabile (laulava) luonne, soinnin kauneus ja eri instrumenttien välinen tasapaino.
Preussilaiskvartetot KV 575, 589, 590 (1789-1790)
 Jousikvartetto nro 21 D-duuri, KV 575 (1789)
 Jousikvartetto nro 22 B-duuri, KV 589 (1790)
 Jousikvartetto nro 23 F-duuri, KV 590 (1790)

Jousikvintetot 
Mozart sävelsi kuusi jousikvintettoa (KV 174, 406, 515, 516, 593 ja 614) kahdelle viululle, kahdelle alttoviululle ja sellolle. Charles Rosenin mukaan ”vallitsee yhteisymmärrys siitä että Mozartin jousikvintetot kahdelle alttoviululle ovat hänen suurin saavutuksensa kamarimusiikin alalla.”

Jousikvintetto B-duuri, KV 174
Jousikvintetto C-duuri, KV 515
Jousikvintetto g-molli, KV 516
Jousikvintetto c-molli, KV 406 (516b)
Transkriptio aikaisemmasta puhallinserenadista ”Nacht Musique” (KV 388).
Jousikvintetto D-duuri, KV 593
Jousikvintetto Es-duuri, KV 614

Muu kamarimusiikki 
 Huilukvartetot (huilu, viulu, alttoviulu, sello) KV 285, 285a, 285b, 298 (1777–1787)
 Kvintetto pianolle ja puhaltimille (piano, oboe, klarinetti, käyrätorvi, fagotti) KV 452 (1784)
 Trio klarinetille, alttoviululle ja pianolle ”Kegelstatt” Es-duuri, KV 498 (1786)
 Klarinettikvintetto A-duuri, KV 581 (1789)

Serenadit, divertimentot ja muut orkesteriteokset 
Sinfonioiden lisäksi Mozart kirjoitti orkesterille useita divertimentoja, notturnoja, serenadeja, kassaatioita, marsseja ja tansseja. Mozart sävelsi teoksia jousiyhtyeille (kuten varhaiset divertimentot KV136–138) ja puhallinyhtyeille sekä erilaisille jousten ja puhaltimien yhdistelmille.

Serenadi Gran Partita (KV 361) on Mozartin huomattavin puhallinteos. Orkesterin kokoonpanoon kuuluu 2 oboeta, 2 klarinettia, 2 basettitorvea, 4 käyrätorvea, 2 fagottia ja 2 bassosoitinta (kontrafagotti tai kontrabasso).

Mozart jätti jälkeensä valtavan tuotannon orkesteritansseja, mukaan lukien yli sata menuettia sekä kontratansseja ja ”saksalaisia tansseja” (deutcheja ja ländlereitä).

Menuettien säveltämisessa Mozart noudatti useimmiten Haydnin esimerkkiä, mieltyen tanssin hitaaseen luonteeseen. Useimmat deutchet ja ländlerit sävellettiin Wienin julkisiin tanssiaisiin. Myös kontratanssit ovat pääasiassa Wienin tuotantoa, ja joillakin niistä on ohjelmallinen nimi kuten Il Temporale KV 535, La Bataille KV 600 ja Canarino KV 602 jne.

 Eine kleine Nachtmusik (Serenadi nro 13 jousikvartetolle ja kontrabassolle KV 525)
 Serenadi ”Gran Partita” (Serenadi nro 10 puhaltimille B-duuri KV 361)
 Divertimentoja (esimerkiksi 2 huilulle, 5 trumpetille ja 2 patarummulle, KV 188/240b)
 Divertimentot, KV 136–138 (1772)	 
 Vaikka divertimentot KV 136–138 onkin joskus luettu jousikvartetoihin, ne ovat oikeastaan kolmiosaisia italialaisia alkusoittoja.
 Divertimento kahdelle käyrätorvelle ja jousille ”Ein musikalischer Spass”, KV 522

Kirkkomusiikki 
Mozartin kirkkomusiikkituotanto koostuu lähinnä vokaaliteoksista, vaikka joitakin instrumentaalikappaleitakin on kuten vuosien 1767 ja 1780 välillä sävelletty Sonate da Chiesa 2 viululle, kontrabassolle ja uruille.

Mozartin kirkkomusiikissa on rikas tyylillinen mosaiikki: gregoriaaninen laulu kohtaa ankaran kontrapunktin, ja jopa oopperamaisiakin elementtejä esiintyy. Tyylin ykseys ja yhtenäisyys leimaavat koko hänen kirkkomusiikkituotantoaan.

Tähän tyylilajiin luetaan niiden liturgisen luonteen vuoksi myös vapaamuurariloošille tehdyt sävellykset kuten kantaatti ”Laut Verkünde unsre Freude”, KV 623 (jonka aitous on tosin epävarma) ja Maurerische Trauermusik, KV 477.

Messut 
Mozartin sakraalimusiikkiin sisältyy 18 messua, mukaan lukien Waisenhaus-messu c-molli, KV 139/47a, pääosin Salzburgissa sävellettyjä missa brevis -tyyppisiä messuja (KV 167, 192, 194, 195 ja 220 Spatzenmesse), Kruunajaismessu KV 317, ”Suuri” c-mollimessu KV 427/417a (joka jäi keskeneräiseksi sillä Credo jäi puolitiehen ja Agnus Dei puuttuu) ja Mozartin viimeiseksi jäänyt teos, Requiem d-molli KV 626.
 Missa Brevis G-dur KV 49
 Missa Brevis d-moll KV 65
 Missa Solemnis C-Dur "Dominicusmesse" KV 66
 Missa Solemins c-moll "Weisenhausmesse" KV 139
 Missa Brevis G-dur "Pastoralmesse" KV 140
 Missa Brevis C-dur "Trinitatis messe" KV 167
 Missa Brevis F-dur KV 192 
 Missa Brevis D-dur KV 194
 Missa Brevis C-dur "Spazenmesse" KV 220
 Missa Brevis C-dur "Credo-messe" KV 257
 Missa Brevis C-dur "Piccolominimesse" KV 258
 Missa Brevis C-dur "Orgelsolo-messe" KV 259
 Missa Longa C-dur KV 262
 Missa Brevis B-dur KV 275 
 Missa C-dur "Krönungsmesse" KV 317
 Missa Solemnis KV 337
 Missa c-moll "Grosse messe" KV 427
 Requiem d-molli, KV 626 (Franz Xaver Süssmayrin Mozartin kuoleman jälkeen täydentämä)

Muu kirkkomusiikki 
Messujen lisäksi Mozartin kirkkomusiikkituotanto sisältää kyrieitä, offertoriumeja, antifoneja ja motetteja kuten Exultate, Jubilate KV 165.
 Exsultate, jubilate, KV 165
 Ave verum corpus, KV 618
 Te Deum, KV 141
 Regina Coeli, KV 127 ja KV 276
 Litaniae Lauretanae KV 109 ja KV 195

Oopperat 

Die Schuldigkeit des ersten Gebotes, KV 35 (1767)
Apollo et Hyacinthus, KV 38 (1767)
Mozart sävelsi ensimmäisen näyttämöteoksensa 1767, mutta täysimittainen ooppera ei Salzburgin yliopiston kevätjuhlanäytelmän väliaikaviihdykkeeksi sävelletty intermezzo Apollo et Hyacinthus vielä ole.
Bastien und Bastienne, KV 50/46b (1768)
Ensimmäiseen yritykseen verrattuna saksankielinen singspiel Bastien und Bastienne tuotti aivan erilaisen tuloksen. Nuori muusikko pystyi jo hallitsemaan tekstiä ja hänen musiikkinsa säteilee pastoraalista iloa ja spontaania haltioitumista.
La finta semplice, KV 51 (1768)
La finta sempliceä voidaan pitää Mozartin ensimmäisenä – vain osittain onnistuneena – opera buffana.
Mitridate, re di Ponto, KV 87 (1770)
Ensimmäiset italiankieliset oopperat Mitridate, re di Ponto, Ascanio in Alba, Il sogno di Scipione ja Lucio Silla sävellettiin Milanosta ja Salzburgista saatujen tilausten johdosta. Näissä teoksissa Mozart osoittaa vielä tiettyä kömpelyyttä liikkuessaan perinteisen opera serian parissa. Libretot ovat usein draamallisesti heikkoja ja juoneltaan epäuskottavia. Siitä huolimatta oopperoissa voi kuulla erehtymättömästi mozartmaiset merkit vaikka paino, substanssi ja muodon täydellisyys eivät vielä olekaan Mozartin myöhemmin saavuttamalla tasolla.
Ascanio in Alba, KV 111 (1771)
Betulia Liberata, oratorio, KV 118/74c (1771)
 Oratorion aihe on Juuditin kirjasta.
Il sogno di Scipione, KV 126 (1772)
Lucio Silla, KV 135 (1772)
Thamos, König in Ägypten (1773, 1775)
La finta giardiniera, KV 196 (1774-5)
Mozart palasi opera buffan pariin La finta giardinierassa. Libretto on tässäkin oopperassa heikko, mutta henkilöt eivät enää ole luonnosmaisia vaan aidosti yksilöllisiä ja musiikin tukemia.
Il re pastore, KV 208 (1775)
Zaide, KV 344 (1779)
Idomeneo, KV 366 (1781)
Die Entführung aus dem Serail, KV 384 (1782)
Useita vuosia ensimmäisen singspielinsä jälkeen Mozart palasi tyylilajin pariin oopperassa Die Entführung aus dem Serail (Ryöstö seraljista) ja lopulta vielä toiseksi viimeisessä oopperassaan Die Zauberflöte (Taikahuilu).
L'oca del Cairo, KV 422 (1783)
Lo sposo deluso, KV 430
Der Schauspieldirektor, KV 486 (1786)
Le nozze di Figaro, KV 492 (1786)
Le nozze di Figaro (Figaron häät) on ensimmäinen kolmesta suuresta oopperateoksesta, jotka Mozart sävelsi Lorenzo da Ponten librettoihin.
Don Giovanni, KV 527 (1787)
Da Ponte -trilogia jatkui oopperoilla Don Giovanni ja Così fan tutte. Molemmat käsittelevät miehen ja naisen välistä rakkautta, vaikkakin aivan eri tavoin.
Così fan tutte, KV 588 (1789)
Die Zauberflöte, KV 620 (1791)
 Die Zauberflöte (Taikahuilu) on saanut osakseen kritiikkiä Emanuel Schikanederin nimissä kulkevan librettonsa absurdeista käänteistä. Ensiesitys ei ollut järin menestyksekäs, mutta ajan myötä teos on noussut yhdeksi Mozartin suosituimmista oopperoista.
La clemenza di Tito, KV 621 (1791)

Kirjallisuutta
 Poroila, Heikki: Mozartin sävellykset (1991) ISBN 8903-30-1

Lähteet

Aiheesta muualla 
 Heikki Poroila: Yhtenäistetty Wolfgang Amadeus Mozart  (koko sävellystuotanto listattuna)
 
 Äänite kaikista Mozartin teoksista 

 
Mozart