Mähkät

Mähkät (Selaginella) on sanikkaisten suku, jossa on 690 lajia. Monet lajit elävät autiomaassa, ja käpertyvät kokoon kuivan kauden ajaksi.

Mähkillä on neulasmaiset, mutta ohuet ja pehmeät, vaaleanvihreät hammaslaitaiset lehdet. 
Havukasveja muistuttavan ulkonäkönsä takia mähkiä on alettu käyttää koristekasveina muun muassa jouluistutuksissa.

Mähkät ovat mähkäkasvien (Selaginellaceae) heimon ja Selaginellales-lahkon ainoa suku. Lajit ovat monivuotisia ja maalla kasvavia, harvoin epifyyttejä eli päällyskasveja. Ne ovat erilaisitiöisiä, mikä tarkoittaa, että isoitiöistä kasvaa munasolullisia naarasgametofyyttejä ja pikkuitiöistä siittiöitä tuottavia koirasgametofyytteejä. Juuret ovat yksinkertaisia ja hapsimaisia. Itiöitä tuottavat sporofyytit ovat pystykasvuisia tai alustan myötäisiä; juurakoita ei ole. Lehdet ovat tyypiltään mikrofyllejä eli pikkulehtiä, kierteisesti järjestäytyneitä, kielekkeellisiä ja joko kaikki keskenään samanlaisia tai kahdenlaisia, jolloin ne ovat järjestyneet neljäksi riviksi. Iitöpesäkelehdet ovat lehtien kaltaisia ja muodostavat varren päähän pesäketähkän eli strobiluksen. Itopesäkkeet eli sporangiot sijaitsevat lehtien yläpinnoilla aivan kielekkeen yläpuolella ja ovat varrellisia. Isoitiöt ovat monenmuotoisia ja kuviopintaisia, pikkuitiöt taas vaihtelevissa määrin pallomaisia.

Levinneisyys 
Mähkäkasvit ovat levinneet ympäri maapallon, eniten lajeja on kuitenkin tropiikissa. Muutama laji elää arktisilla alueilla ja jokunen jopa kuivuusaavikoilla. Jälkimmäiset kuivuvat elottoman näköisiksi, mutta saadessaan kosteutta virkoavat eloon (englanniksi resurrection plants, 'ylösnousemuskasvit').

Evoluutio 
Mähkäkasvit ovat nykykasveista lähintä sukua lahnanruohokasveilla (Isoëtaceae); molemmat ovat erilaisitiöisiä ja sukusoluja tuottavat gametofyytit ovat endosporisia, itiöiden sisään jääviä. Mähkäkasvit lienevät kehittyneet jostakin hiilikauden erilaisitiöisistä ruohovartisten sanikkaisten ryhmästä. Pseudodendron-nimistä hiilikautista fossiilia pidetään nykyään mähkäkasveihin kuuluvana, vaikka se jossakin suhteessa muistuttaa sinettipuita (Sigillaria). Suurin osa mähkäkasvifossiileista on kuitenkin peräisin liitu- ja tertiäärikausilta. Joillakin mähkäkasveilla on lehdissään haaroittunut suonisto, kuten saniaisten ja siemenkasvien lehdissä, joita nimitetään makrofylleiksi. Makrofyllit ovat siten kehittyneet ainakin kahteen eri otteeseen versokasvien keskuudessa.

Lajeja 
 Selaginella apoda – keltamähkä
 Selaginella braunii – siromähkä
 Selaginella davidii – nauhamähkä
 Selaginella denticulata – hammasmähkä
 Selaginella dregei – liekomähkä
 Selaginella erythropus – hurmemähkä
 Selaginella haematodes – pitsimähkä
 Selaginella helvetica, Euroopassa ja Aasian itäosissa.
 Selaginella kraussiana – pikkumähkä
 Selaginella lepidophylla – peikonmähkä eli jerikonruusu
 Selaginella martensii – sammalmähkä
 Selaginella mittenii – suomumähkä
 Selaginella moellendorffii – havumähkä
 Selaginella pallescens – mätäsmähkä
 Selaginella peruviana – häntämähkä
 Selaginella rodriguesiana – mauritiuksenmähkä
 Selaginella sanguinolenta – nuoramähkä
 Selaginella selaginoides – mähkä eli lettomähkä eli pikkumähkä, Pohjois-Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa
 Selaginella substipitata – karibianmähkä
 Selaginella uncinata – sinimähkä

Lähteet 
 Christenhusz, Maarten J. M., Fay, M. F. & Chase, M. W. 2017: The Plants of the World. An illustrated encyclopedia of vascular plants. - 792 s. - Kew Publishing, Royal Botanic Gardens, Kew. ISBN 978 1 84246 634 6

Viitteet

Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Mähkät – Selaginella
 Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Mähkät (Selaginella)
 United States Department of Agriculture (USDA): Selaginella 
 Flora of China: Selaginella 

Mähkäkasvit