Kilpirauhasen vajaatoiminta

Kilpirauhasen vajaatoiminta eli hypotyreoosi johtaa kilpirauhashormonin esiasteen liian pieniin veripitoisuuksiin ja aktiivisen kilpirauhashormonin liian pieniin kudospitoisuuksiin. Tästä aiheutuu elimistön laaja-alaisia aineenvaihdunnallisia ja entsyymien toimintaan liittyviä häiriöitä.

Kilpirauhasen primäärin vajaatoiminnan diagnosointia ja hoitoa pidetään usein helppona. Vuonna 2016 julkaistussa yli 6000 potilaan seurantatutkimuksessa havaittiin kuitenkin, etteivät tavanomaisella tyroksiinilääkityksellä hoidetut potilaat parane yleensä terveen väestön tasolle, vaan heidän elämänlaatunsa, psyykkinen vointinsa ja kognitiivis-neurologinen suorituskykynsä jää merkittävästi heikommaksi. Monilla potilailla on tutkimusten mukaan myös liian pieni tai suuri lääkeannos, ja lisäksi merkittävä joukko viitealueelle sijoittuvista potilaista voi huonosti.

Kilpirauhashormonin liian pienet kudospitoisuudet saattavat johtua myös siitä, että maksa tuottaa liian vähän aktiivista kilpirauhashormonia. Tätä kutsutaan Wilsonin oireyhtymäksi.

Esiintyvyys 
Kilpirauhasen vajaatoiminta oli vielä 1980-luvulla erittäin yleistä esimerkiksi Himalajan vuoristossa, jonka maaperä on luontaisesti hyvin jodiköyhää. Osass a alueen kylistä havaittiin lähes puolten lapsista omaavan niin pahoja äidin kilpirauhasen vajaatoiminnasta johtuvia synnynnäisiä aivovaurioita, että he suoriutuivat vain kaikkein helpoimmista työtehtävistä. Vuoristoseuduilla asuvien struumakasvaimia on pidetty jopa normaalina ilmiönä maissa, jossa ruokasuolaan ei ole lisätty lisätä jodia. 

Kilpirauhasen vajaatoiminnan yleisyyttä Suomessa ei ole tutkittu, mutta tiedetään, että lähes kuusi prosenttia väestöstä eli 300 000 potilasta on kilpirauhaslääkityksellä. Kilpirauhasen vajaatoiminta yleistyy myöhäisessä keski-iässä, mutta sitä esiintyy myös nuoremmilla. 75 prosenttia kilpirauhaspotilaista on naisia. Naisilla esiintyy hormonaalisista syistä 4–5 kertaa miehiä enemmän kilpirauhasen autoimmuunisairauksia.

Vuonna 2018 julkaistussa paneurooppalaisessa tutkimuksessa havaittiin, että ME-potilailla on keskimääräistä pienemmät jodin sekä aktiivisen kilpirauhashormonin (T3) pitoisuudet. Aktiivisen kilpirauhashormonin alhaiset veripitoisuudet saattavat viitata vakaviin kilpirauhashormonipuutoksiin kudostasolla. ME-potilaiden joukossa oli myös kaksinkertainen määrä niitä, joiden aktiivisen kilpirauhashormonin pitoisuudet olivat viitearvojen ulkopuolella. Selitys alhaisille kilpirauhashormonipitoisuuksille näyttää olevan se, että elimistö tuottaa kilpirauhashormonin esiasteesta T4-hormonista aktiivisen kilpirauhashormonin sijaan inaktiivista eli niin sanottua käänteistä T3-hormonia (rT3). ME-potilailta löytyi myös merkkejä kilpirauhasen kroonisesta matala-asteisesta tulehduksesta. TSH-hormonipitoisuudet olivat kuitenkin viitearvojen sisällä.

Syyt 
Kilpirauhasen vajaatoiminnan tavallisin syy on kilpirauhasen krooninen autoimmuunitulehdus Hashimoton tauti eli Ordin tyreoidiitti. Elimistön immuunijärjestelmän tuottamat vasta-aineet vahingoittavat siinä kilpirauhasta, jolloin tyroksiinin tuotanto heikkenee. Kilpirauhanen saattaa tällöin myös surkastua. Myös muut tulehdukset voivat aiheuttaa vajaatoimintaa, mutta se on tällöin usein ohimenevää. Vajaatoimintaa voivat aiheuttaa myös jotkin lääkkeet. Esimerkiksi kaksisuuntaisen mielialahäiriön hoitoon käytettävä litium aiheuttaa sen lähes 30 prosentille käyttäjistään.

Muita vajaatoiminnan aiheuttajia ovat esimerkiksi leikkaus tai radiojodihoito (kilpirauhassyövän hoidon takia) taikka aivolisäkkeen vajaatoiminta.  

Kilpirauhasen vajaatoimintaan voivat johtaa myös eräiden hivenaineiden puutostilat. Esimerkiksi tyroksiinin (T4) rakenneaineena tarvittavan jodin puute on maapallon yleisimpiä ravitsemusongelmia, ja runsas kolmannes suomalaisista kärsi vuonna 2015 kohtalaisesta tai vakavasta jodin puutteesta. Puolet suomalaista vegaaneista kärsii lisäksi vaikeasta jodinpuutteesta.

Myös kuparia tarvitaan aktivoimaan entsyymiä, joka sitoo jodin tyroksiinirunkoon, ja sinkkiä aktivoimaan entsyymiä, joka irrottaa valmiin tyroksiinin kilpirauhasen hyytelöstä kulkeutumaan verenkiertoon. Seleeniä tarvitaan elimistössä solutasolla aktivoimaan entsyymiä, joka irrottaa yhden jodiatomin tyroksiinista, ja vasta silloin muodostuu kilpirauhashormonin aktiivinen muoto liotyroniini eli trijodityroniini (T3). 

Jos potilas sairastaa kllpirauhasen synnynnäistä puuttumista, kilpirauhashormoneita ei erity lainkaan.

Oireet 
Kilpirauhasen vajaatoiminnan oireet syntyvät ja pahenevat yleensä hitaasti ja ovat yksilöllisiä. Keskeisiä oireita ovat väsymys, unen tarpeen lisääntyminen, painonnousu, turvotukset, ummetus, muistihäiriöt, yleinen hidastuneisuus, hidastunut aineenvaihdunta ja masennus. Vajaatoimintaan liittyvä heikko verenkierto aiheuttaa usein palelua. Hiukset saattavat muuttua kuiviksi ja ohuiksi, ja hiustenlähtö on tavallista. Ääni voi olla käheä ja naisilla madaltunut. Lapsilla kasvun hidastuminen voi olla keskeinen oire. Vajaatoiminta voi aiheuttaa myös lapsettomuutta ja lisätä keskenmenon vaaraa. Tyroksiinin vajaatoiminnasta johtuvaa vajaaälyisyyttä ja lyhytkasvuisuutta kutsutaan kretinismiksi. Kilpirauhasen vajaatoiminta saattaa aiheuttaa myös seksuaalista haluttomuutta, kiihottumisvaikeuksia ja runsasta kuukautisvuotoa, kouristuksia, selkä- ja lihassärkyjä, rannekanavaoireyhtymää, lihasjäykkyyttä, sydämen vajaatoimintaa, psykoosin tai kooman. Kilpirauhasen vajaatoiminta saattaa myös hidastaa ruoansulatusta.

Lievä hypotyreoosi ei välttämättä alenna työkykyä.

Diagnosointi

Tyroksiini (T4) ja tyreotropiini (TSH) 
Kilpirauhasen primäärisessä vajaatoiminnassa tetrajodityroniinin eli kilpirauhasen tuottaman kilpirauhashormonin varastomuodon (T4-V) määrä on tyypillisesti pienentynyt ja aivoperäisen tyreotropiinin (TSH) määrä on tyypillisesti suurentunut. Joskus harvoin on kyseessä aivolisäkeperäinen vajaatoiminta, jolloin sekä TSH että T4V ovat matalat.  

Kilpirauhasen vajaatoiminnan diagnosoinnissa käytetään apuna potilaan oirekuvausta, kilpirauhasen palpointia ja laboratoriokokeita. Kilpirauhasen vajaatoimintaa ei voida diagnosoida pelkkien laboratoriokokeiden perusteella, koska sairaus ei näy aina viitearvojen ulkopuolella olevina laboratoriotuloksina. Etenkin viitearvojen alarajoille sijoittuvien tulosten ja sopivan oirekuvan yhdistelmä viittaa kilpirauhasen vajaatoimintaan. Tällöin on mahdollista aloittaa tyroksiinikorvaushoito, jotta voidaan nähdä, paraneeko potilaan vointi esimerkiksi puolen vuoden aikana.

Verinäytteistä tehdyssä laboratoriotutkimuksessa tutkitaan yleensä vähintään vapaan tyroksiinin (T4-V) ja kilpirauhasen toimintaa kiihdyttävän aivolisäkehormoni tyreotropiinin (TSH) pitoisuus. 

Kilpirauhasen vajaatoiminnan oireista kärsiviä potilaita voidaan alkaa hoitaa jo kohonneen TSH-pitoisuuden perusteella, vaikka vapaan tyroksiinin määrä (T4-V) olisi normaali. TSH-arvon on havaittu olevan alle 2,5 mU/l yli 95 prosentilla yhdysvaltalaisista, ja jos tarkastellaan ainoastaan afrikkalaistaustaista väestönosaa, jolla esiintyy äärimmäisen harvoin kilpirauhasen vajaatoimintaa, keskimääräinen TSH-arvo tippuu tasolle 1,18 mU/l. 

Kilpirauhasen vajaatoiminnan diagnosoinnissa käytetään muissa maissa nykyisin viitearvoa 0,4–2,5 mU/l, mutta Suomessa sitä sovelletaan vain raskautta suunnitteleviin ja raskaana oleviin naisiin. Suomessa katsotaan, että potilaalla on kliininen kilpirauhasen vajaatoiminta vasta kun veren TSH-pitoisuus on yli 10 mU/l ja subkliininen vajaatoiminta eli kliinisen vajaatoiminnan esiaste, jos arvo on yli 4:n. Subkliininen kilpirauhasen vajaatoiminta määritellään Yhdysvalloissa nykyisin toisella tavalla kuin Suomessa eli sillä viitataan ainoastaan oireettomiin potilaisiin. Osa lääkäreistä hoitaa myös oireettomia subkliinisiä tapauksia hormonikorvaushoidolla, jotta  sairaus ei pahenisi ja aiheuttaisi komplikaatioita.

Vasta-aineet (TPOAb ja S-TyglAb) 
Tarvittaessa voidaan tutkia myös tyreoideaperoksidaasi-entsyymin (TPOAb) ja tyreoglobuliinin (S-TyglAb) vasta-aineet. 

Tyreoideaperoksidaasi (S -TPO, P-TPO) on kilpirauhasen toiminnassa keskeinen entsyymi. Sen vasta-aineiden pitoisuus veressä tutkitaan, kun epäillään kilpirauhasen autoimmuunisairautta tai halutaan varmistua kilpirauhasen normaalista toiminnasta.

Suurentuneet vasta-ainearvot kertovat kilpirauhasen autoimmuunitulehduksesta. Kilpirauhasen autoimmuunitulehdus tuottaa vereen kyseisiä vasta-aineita. Kun niitä on yli 100 IU/ml, vasta-aineiden katsotaan olevan koholla ja lievästi koholla, kun niitä on 60–100 IU/ml.

Subkliiniseen vajaatoimintaan saatetaan aloittaa tyroksiinikorvaushoito, jos todetaan samalla autoimmuunityreoidiitin olemassaolo.

Vasta-aineiden määrää saatetaan seurata aktiivisesti silloin, kun tavoitellaan autoimmuunitulehduksen vähentämistä esimerkiksi allergisoivia ruoka-aineita karsimalla. Hormonikorvaushoidon säätäminen on helpompaa, jos autoimmuunisairaus aaltoile vähemmän. Taudin aaltoilu johtuu siitä, että tuhoutuvasta kilpirauhaskudoksesta vapautuu äkillisesti suuria määriä kilpirauhashormonia.

Alidiagnosointi 
Sisätautiopin professori Matti Välimäen mukaan kilpirauhasen vajaatoiminta on alidiagnosoitu sairaus, jota yritetään hoitaa usein tuloksetta masennuksena. Viitearvojen alarajoille sijoittuvat tutkimustulokset merkitsevät usein kilpirauhasen vajaatoimintaa, jolloin esimerkiksi väsymys, alakulo tai palelu paranevat puolessa vuodessa riittävällä kilpirauhashormonihoidolla.

Hoito 
Kilpirauhasen vajaatoimintaa hoidetaan yleensä elinikäisellä hormonikorvaushoidolla, joka voi olla kilpirauhashormonin esiasteella (tyroksiini eli T4-hormoni) suoritettavaa monoterapiaa tai esiasteesta ja aktiivisesta kilpirauhashormonista (trijodityroniini eli T3-hormoni) koostuvaa yhdistelmähoitoa.  

Talvisin joudutaan ehkä nostamaan annosta, koska vajaatoimintaa sairastavan kilpirauhanen ei kykene vastaamaan elimistön lisääntyneeseen hormonitarpeeseen. Tämä näkyy T3 ja T4-tasojen laskuna.

Tyroksiinimonoterapia (T4-hoito) 
Kilpirauhasen vajaatoimintaa on hoidettu 1980-luvulta alkaen ensisijaisesti nauttimalla loppuelämän ajan (L)T4-kilpirauhashormonia sisältävää (levo)tyroksiinivalmistetta. Levotyroksiini on kilpirauhashormonin esiaste, josta elimistö muodostaa aktiivisena hormonina toimivaa tetrajodityroniinia.  

Tyroksiinimonoterapian tehosta ei ole julkaistu yhtään kontrolloitua ja satunnaistettua interventiotutkimusta. Vuonna 2016 julkaistussa yli 6000 potilaan tanskalaisessa seurantatutkimuksessa havaittiin kuitenkin, etteivät tyroksiinilla ohjeiden mukaan hoidetut potilaat parane yleensä terveen väestön tasolle, vaan heidän elämänlaatunsa, psyykkinen vointinsa ja kognitiivis-neurologinen suorituskykynsä jää merkittävästi heikommaksi.  

Endokrinologian erikoislääkärin ja sisätautiopin professori Matti Välimäen mukaan lääkityksen aloituksen jälkeen saattaa kulua jopa useita kuukausia, ennen kuin oikea lääkitystaso löydetään ja potilaan olo paranee. Potilaista 95 prosenttia kuntoutuu hänen mukaansa kuitenkin oireettomiksi, jos tyroksiinilääkitys vain saadaan säädettyä sopivalle tasolle.  

Osa tyroksiinilla hoidetuista potilaista, joiden veren TSH-pitoisuus on viitearvojen sisällä, ei saavuta aktiivisen kilpirauhashormonin (T3-hormoni) ja sen esiasteen T4-hormonin fysiologisesti oikeaa suhdetta. Näiden potilaiden hoidosta huolimatta jatkuva oireilu saattaa johtua siitä, ettei heidän maksansa ja munuaisensa muunna tyroksiinia optimaalisella tavalla trijodityroniiniksi. Eläinkokeissa on lisäksi havaittu, ettei pelkkä levotyroksiini riitä kohdekudosten kilpirauhashormonin tasapainon palauttamiseen, vaan tarvitaan lisäksi myös lio- eli trijodityroniinia. 

Saksalaisen endokrinologian professorin Rudolf Hoermannin tutkimusryhmä osoitti vuonna 2013, ettei TSH:ta voi pitää hormonitasapainon luotettavana mittarina tyroksiinilla hoidetuilla potilailla. Kyseinen tulos on vahvistettu sittemmin useiden muiden tutkimusryhmien toimesta. Sisätautilääkäri Pertti Mustajoki kehotti silti vuonna 2018 määrittämään tyroksiiniannoksen koko ensisijaisesti säätämällä potilaan TSH-arvo viitearvojen alarajoille eli tasolle 1–2 mU/l. Kansainvälisissä tutkimuksissa saatetaan kuitenkin käyttää edellä mainittuja arvoja alempia tavoitearvoja kuten 0.5–1.5 mIU/ .

Suomalaiset lääkärit keskittyivät vuonna 2020 edelleen TSH-arvoon yhdistelmähoidon seurannassa, vaikkei matala TSH-arvo ole yleensä vaarallinen, jos aktiivisen kilpirauhashormonin tasosta kertova T3-arvo on hyvä. Sisätautiopin professori ja endokrinologian erikoislääkäri Matti Välimäki on huomauttanut, että TSH-arvon ollessa matala olisi tärkeämpää seurata aktiivisen kilpirauhashormoni T3:n arvoa. Lisäksi on havaittu, että potilaan vointi ei riipu TSH-arvosta vaan aktiivisen kilpirauhashormonin ja se esiasteen pitoisuuksista. 

Professori Välimäen mukaan myös kilpirauhasen subkliiniseen vajaatoimintaan eli viitearvojen sisällä mutta alarajoilla oleviin arvoihin olisi kiinnitettävä huomiota, ja potilaille olisi tehtävä tarvittaessa tyroksiinihoitokoe. Jo kilpirauhasen subkliinisen vajaatoiminnan havaittiin lisäävän väestön kuolleisuutta vuonna 2020 julkaistussa yhdysvaltalaisessa väestötutkimuksessa. Sisätautilääkäri Mustajoki on tästä huolimatta sitä mieltä ettei tyroksiinia saisi antaa ilman kliinisen vajaatoiminnan diagnoosia, koska tällöin on vaarana yliannostus. Lieväkin yliannostus johtaa lopulta kilpirauhasen liikatoimintaan kuuluviin oireisiin.

Yhdistelmähoito (tyroksiini + liotyroniini) 
Kilpirauhasen yhdistelmähoidolla tarkoitetaan kilpirauhashormonin varastomuotoa tyroksiinia (T4-hormoni) vapauttavan keinotekoisesti valmistetun natriumlevotyroksiinin ja keinotekoisesti valmistetun (natrium)liotyroniinin yhdistelmää tai sekä T4- että T3-hormonia sisältävän biologisen kilpirauhasvalmisteen käyttöä. Näiden kauppanimiä ovat Armour Thyroid, Nature-Throid, NP Thyroid ja Thyroid Erfa. Kilpirauhasen vajaatoimintaa hoidettiin ennen 1980-lukua ensisijaisesti näillä eläinperäisillä valmisteilla.

Toisin kuin Ruotsissa ja monessa muussa Euroopan maassa, T3-hormonia tai liorytoniinia sisältävän lääkkeen hankkimiseen tarvitaan Suomessa Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimean myöntämä käyttäjäkohtainen erityislupa, joka myönnetään, jos muu hoito ei ole tuonut toivottua tulosta. Lupa on lisäksi uusittava kerran vuodessa, mikä hankaloittaa hoitoa ja lisää hoitokustannuksia.

Euroopan kilpirauhasyhdistys on suosittanut jo vuodesta 2012 lähtien, että niitä potilaita, jotka eivät voi hyvin, vaikka tyroksiinin annostus on saatu kohdalleen, hoidettaisiin T4-/T3-yhdistelmähoidolla. Ennen yhdistelmähoidon alkua on suljettava pois muut mahdolliset syyt oireisiin ja T3-hormonia tulisi käyttää aluksi vain kolmen kuukauden koeaika tietyssä suhteessa T4-annokseen. Endokrinologian erikoislääkärin ja sisätautiopin professori Matti Välimäen mukaan noin 5 prosenttia kilpirauhasen vajaatoimintapotilaista tarvitsee yhdistelmähoitoa, jonka aloitusaiheena ovat väsymyksen, aloitekyvyttömyyden, käynnistymisvaikeuksien tai niin sanotun aivosumun kaltaiset keskushermosto-oireet. Vuonna 2021 julkaistun yhdysvaltalaistutkimuksen mukaan se kolmannes potilaista, joilla oli eniten oireita tyroksiinihoidon aikana, hyötyi yhdistelmähoidosta oireiden vähenemisen muodossa.

Vuoden 2012 yhdysvaltalaisissa hoitosuosituksissa todettiin, että jotkut potilaat kokevat olonsa paremmaksi yhdistelmähoidossa. Yhdistelmähoidon käyttöä ei kuitenkaan suositeltu tuolloin, koska sen vaikutuksia ei ollut tutkittu vielä tarpeeksi. Vuonna 2011 julkaistun interventiotutkimuksen mukaan yhdistelmähoitoa saaneet potilaat laihtuivat ja heidän veren rasva-arvonsa paranivat pelkällä levotyroksiinilla hoidettuihin verrattuna. Muista tutkimuksista oli saatu kuitenkin ristiriitaista näyttöä yhdistelmähoidon paremmuudesta. Näytön ristiriitaisuus saattoi selittyä esimerkiksi sillä, että vain geneettisesti poikkeavat potilaat, kuten DIO2-geenivariantin omaavat potilaat, voivat paremmin yhdistelmähoidolla. 

Yhdistelmähoidoksi suositellaan nykyisin ensisijaisesti synteettisesti valmistettuja hormoneita, mutta myös biologisia eli eläinperäisiä kilpirauhashormoneita voidaan käyttää, koska monet potilaat voivat niillä paremmin..   

Synteettisesti valmistettua natriumliotyroniinia (Liothyron tai Thybon) suositellaan T3-hormonin ensisijaiseksi lähteeksi, koska biologisilla hormonivalmisteilla on vaikeampi säädellä hormonien osuuksia oikein. Biologisten valmisteiden haittapuolena on myös niiden suhteellisen korkea hinta, ja se, ettei Kela maksa niistä lääkekorvausta.   

Liotyroniinista eli trijodityroniinin teollisesti valmistetusta natriumsuolasta vapautuu elimistössä hiljalleen aktiivista kilpirauhashormonia eli trijodityroniinia (T3-hormoni), jonka pitoisuus on suurimmillaan tyypillisesti 3-4 tunnin kuluttua liotyroniinin nauttimisesta. Liotyroniini jaetaan tämän vuoksi usein 2-3 päiväannokseen, jotta vältyttäisiin T3-hormonipitoisuuden liiallisilta heilahteluilta.   

Eläinperäinen kilpirauhashormoni sisältää tyroksiinin ja T3-hormonin lisäksi myös T1- ja T2-hormonia, joita ei synteettisissä valmisteissa ole. Suomen kilpirauhaspotilaat ry on esittänyt, että potilaiden parempi vonti saataisi selittyä sillä, että kyseisillä hormoneilla olisi sittenkin fysiologinen vaikutus.

T3-lääkityillä potilailla seurataan veren vapaan T3-hormonin pitoisuutta, koska TSH on heillä yleensä useimmiten viitealueen alapuolella ja T4v matalahko. T3-hoidon seurannan ensisijaisena mittarina ei voida käyttää TSH-arvoa, koska lääkkeeksi annettu T3-hormoni laskee voimakkaasti veren TSH-pitoisuutta. Potilaan matala TSH-arvo edellyttää kuitenkin veren T3-pitoisuuden normaalina säilymisen varmistamista.

Suomalaisten terveyskeskusten seurantaohjeet on rakennettu kuitenkin pelkkien TSH-mittausten varaan, koska Suomen Endokrinologiyhdistys on suositellut kyseistä käytäntöä. Suomalaiset lääkärit noudattavat yleensä kyseisen yhdistyksen laatimia hoitosuosituksia, koska Lääkäriseura Duodecim ei ole laatinut kilpirauhassairauksien Käypä hoito -suositusta. Paljon kilpirauhaspotilaita hoitaneen yleislääkäri Ville Pöntysen mukaan kaikki suomalaiset endokrinologit eivät kuitenkaan noudata endokrinologiyhdistyksen suosituksia.

Ruokavalio 
Potilaiden on huolehdittava riittävästä jodin, kuparin, sinkin ja seleenin saannista). Gluteenittoman ja maidottoman ruokavalion on havaittu tutkimuksissa lievittävän autoimmuunityreoidiittia. Soijaa, persikoita ja päärynöitä sekä raakaa pinaattia lanttua ja naurista ei kannata syödä runsaasti, ­koska ne saattavat estää elimistöä hyödyntämästä jodia.

Kilpirauhaspotilaiden hoitoon liittyviä ongelmia 

Kilpirauhasliitto ry:n vuonna 2022 suorittamassa jäsenkyselyssä kävi ilmi, että kilpirauhasen vajaatoimintaa sairastavien elämänlaatu oli huomattavasti heikompaa kuin muulla väestöllä ja se oli heikentynyt lähes kaikilla osa-alueilla. Tutkimukseen vastasi 2926 kilpirauhasen vajaatoimintaa sairastavaa. Hoidon tavoitteena pitäisi olla liiton mukaan oireiden lakkaaminen. 

Suomen kilpirauhaspotilaat ry:n (Kilpo) mukaan 15 000 - 60 000 suomalaista tarvitsisi tehokkaampaa hoitoa, koska tutkimuksissa on käynyt ilmi,  että 5-20 prosenttia kilpirauhasen vajaatoimintaa sairastavista ei voi hyvin pelkällä tyroksiini- eli T4-lääkityksellä. Tästä huolimatta vain 4000 kilpirauhaspotilasta saa T4/T3-yhdistelmähoitoa. Järjestö on kritisoinut myös Suomen Endokrinologiyhdistystä siitä, että se suosittaa käyttämään liian pieniä T3-annoksia, mikä jättää osan potilaista alihoidetuiksi. 

Neljä kansanedustajaa Keskustasta, Kokoomuksesta ja Vasemmistoliitosta teki vuonna 2019 kirjallisen kyselyn siitä, mihin toimiin sosiaali- ja terveysministeriö aikoo ryhtyä edistääkseen eri kilpirauhashoitojen saatavuutta ja terveydenhuollon ammattihenkilöiden tietämystä niistä sekä varmistaakseen biologisten kilpirauhashoitojen saatavuuden kaikkialla Suomessa. Perhe- ja peruspalveluministeri Krista Kiuru ilmoitti kyselyn johdosta kutsuvansa aiheen asiantuntijat koolle keskustelemaan jatkotoimista. 

Sosiaali- ja terveysministeriön vuonna 2023 julkaisemassa muistiossa todetaan, että kilpirauhaspotilaiden hoidossa on lukuisia ongelmia. Osassa Suomen julkista terveydenhoitoa esiintyy esimerkiksi liian pitkiä viiveitä hoitoon pääsyssä. Hoitohenkilökunnalla ei ole myöskään riittävää osaamista, koska kilpirauhassairauksien hoitoon ei tarjota lisäkoulutusta. Terveydenhuollon säästöpaineet ovat myös saattaneet johtaa siihen, että potilaiden on entistä vaikeampi saada tarvitsemiaan laboratoriotutkimuksia. Myös yhdistelmälääkityksen saatavuus julkisesta terveydenhuollosta on ollut huono esimerkiksi siksi, etteivät lääkärit ole uskaltaneet määrätä sitä potilaille. Julkisella puolella ei ole aina suostuttu edes uusimaan yksityislääkäreiden kirjoittamia reseptejä tai ottamaan lääkityksen edellyttämiä seurantakokeita. Sekin on ollut ongelma, että diagnostiikassa ja hoidon seurannassa on saatettu käyttää pelkkää TSH:n pitoisuuden määritystä. Suomessa ei ole kilpirauhassairauksien hoito- tai laaturekisteriä, jonka avulla voitaisiin arvioida diagnostiikan ja hoidon toteutumista ja laatua ja maasta puuttuu myös tutkimustoimintaa edistävä endokrinologian professorin oppituoli.,

Kilpirauhasliiton mukaan perusterveydenhuollon toimijoilla on puutteelliset tiedot oireettomuuteen johtavasta kilpirauhasen vajaatoiminnan hoidosta. Ongelmia esiintyy sekä lääkityksen tasoissa että siinä, ettei potilaiden kertomuksia oireistaan huomioida hoidossa. Potilaat jäävät perusterveydenhuollossa luvattoman usein vaille hoitoa, koska yleislääketieteen lääkärit eivät osaa tulkita kilpirauhasarvoja ja potilaan oireita kokonaisuutena. Jos oireilevan potilaan laboratoriotulokset ovat viitearvojen sisällä, potilas ohjataan usein psykiatrille, jossa hän saa masennusdiagnoosin. Tämä johtaa tyypillisesti pitkiin ja haitallisiin masennuslääkekuureihin. Kilpirauhasen vajaatoimintaa ei voida kuitenkaan diagnosoida pelkkien laboratoriokokeiden perusteella, koska sairaus ei näy aina viitearvojen ulkopuolella olevina laboratoriotuloksina.

Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira on rajoittanut potilaiden hoitoa T3-hormonilla kieltämällä seitsemää lääkäriä hoitamasta enää kilpirauhaspotilaita. Valvira määräsi kilpirauhaspotilaiden hoitamiskiellon jopa yhdelle kokeneelle sisätauteihin erikoistuneelle lääketieteen tohtorille. Lisäksi Valvira on kohdistanut muunlaisia rankaisutoimia yhteensä kahteenkymmeneen kilpirauhaspotilaita hoitavaan lääkäriin, vaikka yhdestäkään T3-hormonilla hoidetusta potilaasta ei ole tehty potilasvahinkoilmoitusta. Tuhannet potilaat ovat jääneet kiellon vuoksi ilman T3-lääkitystä.

Vajaa puolet Suomen kilpirauhaspotilaat ry:n jäsenistä kertoi vuonna 2020, ettei heidän lääkärinsä uskaltanut enää kirjoittaa heille edes T4/T3-yhdistelmähoitoa. Yhdistyksen puheenjohtajan Niina Lehtosen mukaan T3-hormonia määräävät enää lähinnä endokrinologit ja heistäkään ei kaikki. Yhdistys edustaa yhdistelmähoitoa tarvitsevia potilaita. Valvira ilmoitti myöhemmin, ettei se ole kieltänyt T3-hormonin lääkekäyttöä eikä edes T3-monoterapiaa, vaan ainoastaan monoterapian "liiallisen" käytön. T3-hoidon aloittamista voidaan Valviran mukaan harkita, jos T4-hoito ei ole tuottanut toivottua tulosta ja lääkärillä on vähintään perusteltu epäilys kilpirauhasen vajaatoiminnasta.

Liitännäissairaudet
Uniapnea on tavanomaista yleisempää kilpirauhasen vajaatoimintaa sairastavilla ja vajaatoiminnan hoitaminen saattaa jopa parantaa uniapnean. Kilpirauhasen vajaatoiminta heikentää myös luustoa ja lisää sydänsairauksien ja dementian riskiä.

Kilpirauhasen vajaatoiminta eläimillä
Kilpirauhasen vajaatoiminta on yleistä koirilla, mutta kissoilla sitä esiintyy hyvin harvoin. Kissoilla sen sijaan kilpirauhasen liikatoiminta on yleistä, mutta sitä taas ei esiinny juurikaan koirilla. Koirien kilpirauhasen vajaatoiminnan yleisin syy on autoimmuunisairauden aiheuttama folikkelisolujen tuhoutuminen kilpirauhaskudoksessa.

Potilasyhdistykset 
Suomen Kilpirauhasliitto ry on noin 10 000 kilpirauhaspotilaan yhdistys. Se on perustettu vuonna 1999.

Vuonna 2015 perustettiin Suomen kilpirauhaspotilaat eli Kilpo ajamaan vaativampaa hoitoa eli lähinnä T3-hormonia, tarvitsevien potilaiden asiaa. Kilpossa oli 700 jäsentä vuonna 2020. Yhdistyksen puheenjohtaja Niina Lehtonen siirtyi sairaseläkkeeltä täyspäiväiseen opiskeluun ja työntekoon LT4/T3-yhdistelmälääkityksen saatuaan.

Katso myös
Kretinismi

Lähteet

Aiheesta muualla
Thyrotropin Levels and Risk of Fatal Coronary Heart Disease 
Yle Olotila: Kilpirauhanen voi oireilla oudosti
Tunnista kilpirauhassairaus Yle 14.2.2011. Päivitetty 12.11.2014
 Kilpirauhasen vajaatoiminta, Suomen Kilpirauhasliitto ry

Kilpirauhasen sairaudet
Seulonnan keskeiset artikkelit