Väkivalta

Väkivalta on vallan tai ruumiillisen voiman tahallista käyttöä tai sillä uhkaamista, joka kohdistuu ihmiseen itseensä, toiseen ihmiseen tai ihmisryhmään tai yhteisöön ja joka johtaa tai joka voi hyvin todennäköisesti johtaa kuolemaan, ruumiillisen tai henkisen vamman syntymiseen, kehityksen häiriytymiseen tai perustarpeiden tyydyttymättä jäämiseen (Maailman terveysjärjestön määritelmä).

Kielitoimiston sanakirjan mukaan väkivalta on ruumiillista koskemattomuutta, oikeuksia tai etuja loukkaavaa tai vahingoittavaa voimakeinojen käyttöä. 

Väkivalta erotellaan yleensä henkiseen väkivaltaan, ruumiilliseen väkivaltaan ja seksuaaliseen väkivaltaan. Todellisuudessa käsitteet voivat olla päällekkäisiä. Useimmiten sanalla ”väkivalta” viitataan nimenomaan ruumiilliseen voimankäyttöön. Väkivalta voi olla taloudellista väkivaltaa, jos tekijä hyväksikäyttää eli riistää, tuhoaa tai kontrolloi kohteena olevan henkilön taloudellisia voimavaroja. 

Henkisellä väkivallalla viitataan toisen ihmisen loukkaamiseen tai pelotteluun esimerkiksi sanallisesti. Henkiseen väkivaltaan kuuluu myös esimerkiksi uhkaava ruumiinkieli (äkkinäiset liikkeet, äänen korotus, epämiellyttävä lähestyminen) jonka uhri voi kokea erittäin pelottavana, vaikkei varsinaista fyysistä kontaktia tapahtuisikaan.

Rakenteellinen väkivalta tarkoittaa epäsuoraa väkivaltaa, jossa pysyvähköt käyttäytymistä ohjaavat rakennelmat (esim. eduskunta ja sosiaaliset rakenteet kuten oikeus, politiikka, uskonto, kasvatus) vahingoittavat ihmisryhmiä estämällä perustarpeiden, kuten ravinnon, terveyden tai suojan, täyttymistä. Rakenteellisella väkivallalla on yhteys ilman välivaiheita tapahtuvaan suoraan väkivaltaan, koska rakenteellinen väkivalta usein altistaa fyysiselle väkivallalle. On myös puhuttu kulttuurisesta väkivallasta, joka viittaa kaikkeen sellaiseen kulttuurissa esiintyviin asioihin, jotka antavat syyn väkivallan käyttöön. Nykyään käytetään myös käsitettä digitaalinen väkivalta, jolla viitataan digitaalisin teknologioin tai netin välityksellä tehtyihin väkivallantekoihin.

Vihan yhteys väkivaltaan
Väkivalta liittyy useissa tapauksissa läheisesti aggression ja aggressiivisuuden käsitteisiin. Esimerkiksi Hannu Lauerman ja Kirsti Lagerspetzin mukaan: Aggressio ei itsessään ole hyvä eikä paha asia, vaan syvällä biologiassa oleva reagointitapa. Kyky aggressioon on ihmisissä synnynnäinen, perinnöllinen ja lajityypillinen piirre. Aggressio on elintärkeä voima, jota on tarvittu saalistamiseen, puolustautumiseen ja ryhmien ja laumojen sisäisen arvojärjestyksen säätelyyn. Parhaimmillaan aggressio on hyvää aikaansaava ja energiaa antava tekijä. Ihmisellä on kuitenkin evoluution seurauksena myös valmius sellaiseen kilpailullisuuteen ja aggressiivisuuteen, jonka hallitseminen nykykulttuurissa on vaativaa. Aggression ilmenemät voidaan nähdä vahvasti biologiaan ankkuroituvan ontogeneettisen tason pohjalta kehittyvinä kulttuurisesti kehittyvän psyykkisen minuuden ja kulttuurin vuorovaikutuksen värittäminä ja arvottamina heikkoina kohtina, jotka toisissa oloissa voivat muodostaa vahvuuden. Aggressionhallinta on seurausta monista tekijöistä, toiset hallitsevat aggressionsa huonommin kuin toiset. Osa syistä liittyy myös perimään. Miehen ja naisen aggressiot ilmenevät osin erilaisin tavoin, millä lienee jossain määrin evolutiivinen taustansa.

Eräs aggression motivoiman käyttäytymisen johdannaisista on väkivalta, jota paheksutaan ja kammoksutaan samalla kun sen viihteellinen, stimuloiva merkitys on populaarikulttuurin keskeinen osa. On muun muassa mediakasvatuksellisesti mielenkiintoista, että väkivallalla ja väkivaltaviihteellä ei ole rajoittajanaan samanlaista tabuluonnetta kuin seksillä, vaan kulttuurimme on sen kyllästämää lasten sotaisista leluista alkaen. Pienen lapsen ei kuitenkaan tarvitse oppia väkivaltaa sosiaalisten konfliktien ratkaisumallina, vaan se on eräs kasvusuunnan potentiaali ihmisen myötäsyntyisessä käyttäytymisvalikossa. Sosiaalistumisen eräänä keskeisenä osana onkin aggressiokasvu ja -kasvatus, oppia säätelemään aggressioitaan ja aggressiivisuuteen ohjaavia sisäisiä yllykkeitään hyvinkin monimutkaisen sääntöverkoston, rangaistuksen pelon, empatian ja yhteishengen määrittelemällä tavalla. Parhaimmillaan aggressio voi tällöin kesytettynä ja muuntuneena voimana palvella hyvinkin erityyppisiä päämääriä.

Syyt
On arvosteltu, että ihmisen mieltä tutkimalla ei voi ratkaista yhteisöille ja niiden jäsenille pahimmillaan tuhoisan käyttäytymisen, kuten väkivallan tai laajemmin rikollisuuden olemusta tai muitakaan yhteiskunnallisia ongelmia. Erityisesti 1990-luvulla onkin kritisoitu sitä, että poliittisia ja yhteiskunnallisia virtauksia on pyritty selittämään vain yksityisten ihmisten henkisillä erityispiirteillä. Siitä huolimatta väkivallan hyvin merkittäviä yksittäisiä taustasyitä ovat väkivaltaisten miesten ja naisten lapsuudenkohtelu, kasvatus ja perintötekijöistä johtuvat alttiudet.

Eräs hyvin merkittävä perheväkivallan syy on väkivallan sukupolvinen kierre eli hoivan ja huolenpidon sekä väkivaltaisuuden psykologis-sosiaalis-yhteiskunnallisen periytyminen oppimisen kautta. Tämä pätee paitsi ihmiseen, myös ainakin hiiriin ja useisiin apinalajeihin. Kirsti Lagerspetzin kokoaman useiden tutkimusten mukaan sekä väkivaltaan että perheväkivaltaan altistavat seuraavat taustatekijät:

 Lapsi on itse joutunut toisten aggressiivisuuden tai väkivallan kohteiksi,
 Hän on nähnyt muiden ihmisten, erityisesti läheisten ja hänelle merkityksellisten ihmisten käyttäytyvän aggressiivisesti tai väkivaltaisesti,
 Hänellä ei ole ollut lähiympäristössä samastumiskohteina ja sosiaalisen oppimisen malleina aikuisia, jotka ratkaisevat ristiriitatilanteita harkitusti,
 Hänen omaa aggressiivisuuttaan ei ole kontrolloitu ja ohjattu ilman väkivaltaa, kuritusta tms. väkivallattomaan konfliktinratkaisuun ja
 Näiltä lapsilta on puuttunut lämpöä ja empatiaa sekä riittävän turvallisia kiintymyssuhteita.

Yleensä tällaiset seikat ovat yhteydessä juuri perheväkivaltaan ja perheen sisäisiin ongelmiin, mutta lapsi voi joutua kokemaan niitä myös muun ympäristön taholta. Erityisesti Patricia Crittenden ja James Garbarino ovat puhuneet muun muassa väkivaltaisista ympäristöistä (slummit, sota-alueet, konfliktipesäkkeet) väkivaltaisesti myrkyllisinä ympäristöinä. Myös median mallien on todettu vaikuttavan erityisesti lapsiin, joilta puuttuu väkivallattomuuteen ohjaavia vastavoimia. Väkivallan sukupolvien kierteen takia juuri lasten kokemaan ja näkemään perheväkivaltaan tulisi kyetä puuttumaan erityisen hyvin.

Elbogenin ja Johnsonin tekemän tutkimuksen mukaan väkivaltaisen käytöksen riskiä ennustavat Yhdysvalloissa tilastollisesti merkitsevästi nuori ikä, aikaisemmat väkivallanteot, miessukupuoli, joutuminen nuorisorangaistuslaitokseen, viimeisen vuoden aikana koettu avioero, pienituloisuus, masennus yhdessä päihteiden väärinkäytön tai riippuvuuden kanssa, vanhempien väkivaltatausta, kaksisuuntainen mielialahäiriö yhdessä päihteiden väärinkäytön tai riippuvuuden kanssa, työttömyys, rikoksen uhriksi joutuminen, piilotettujen uhkien havaitseminen muiden sanoissa tai teoissa, vanhempien välisen väkivallan todistaminen ja päihteiden väärinkäyttö tai riippuvuus. Näistä muuttujista koostetun mallin selitysaste on kuitenkin vain 0,24.

Väkivaltaisuudelle altistavia henkisiä piirteitä

Väkivaltaan voivat altistaa tietyt persoonallisuuden piirteet. Tämä pitää paikkansa sekä miehillä että naisilla. Näitä ovat muun muassa antisosiaalinen persoonallisuushäiriö, sekä erityisesti psykopatian piirteet ja varsinainen psykopatia. Voimakas päihteiden käyttö lisää väkivaltaisuuden riskiä huomattavasti. Väkivaltaa käyttäville on myös ominaista empatiakyvyn puute. Monet väkivaltaa käyttävät ovat tunne-elämältään epävakaita ja ihmissuhteissaan epäonnistuneita.

Väkivaltaisuudelle altistavia aineenvaihdunnan piirteitä

Osalla ihmisistä lihasten verensokeri laskee tavallista matalammalle tasolle. Heillä saattaa olla tällöin muita suurempi taipumus käyttäytyä väkivaltaisesti etenkin jos he ovat nauttineet alkoholia.

Henkinen väkivalta 

Henkinen väkivalta on tahallisesta henkisesti satuttavaa kohtelua. Se on yleensä toistuvaa. Henkistä väkivaltaa voi olla vaikea tunnistaa ja nimetä väkivallaksi, minkä takia siihen ei aina haeta apua. Se ei myöskään jätä ulkoisia tuntomerkkejä, vaan kaihertaa sisältä päin mielenterveyttä. Henkinen väkivalta voi yhdistyä myös digitaaliseen väkivaltaan.

Ruumiillinen väkivalta
Fyysisen väkivallan piiriin kuuluva voimankäyttö voi tapahtua pelkkien raajojen varassa, tai siihen voidaan käyttää apuvälineitä (puukepeistä ydinaseisiin). Väkivaltaisen käytöksen motiivina voi olla melkein mikä tahansa. Äärimmäistä väkivaltaa esiintyy sodissa. Myös kulttuurissa esiintyy hallittuja väkivallan ilmiöitä, kuten erilaiset urheilulle sukua olevat kamppailut tai vaikka härkätaistelut. Väkivaltaa voidaan kulttuurista ja yksilöstä riippuen joko ihannoida tai sitä voidaan paheksua. Länsimaisessa kulttuurissa väkivalta näkyy myös toimintaelokuvissa.

Ruumiillinen väkivalta, valtio ja yhteiskuntajärjestys
Ruumiillisella väkivallalla on perustavanlaatuinen merkitys yhteiskunnan toiminnassa ja vallankäytössä. Max Weberin yhä suosittu määritelmä valtiolle on, että valtio on taho, jolla on yksin oikeutus käyttää väkivaltaa tietyllä alueella. Ajatus on sukua Thomas Hobbesin näkemykselle siitä, että luonnontilassa ei ole valtioita, vaan vallitsee väkivaltainen tila, kaikkien sota kaikkia vastaan ja vahvimman oikeus. Hobbesin teoriassa yksilöt sitten sopivat valtion perustamisesta päästäkseen eroon mielivaltaisesta väkivallasta. Weberin näkemykseen liittyen voidaan myös katsoa, että korkein valta yhteiskunnassa perustuu aina viime kädessä väkivallan hallintaan, vaikka tämä väkivalta olisi vain potentiaalista. Esimerkiksi jos joku ei suostu maksamaan laskua, rahat viedään häneltä lopulta vaikka väkivalloin. Samoin kansainvälisissä suhteissa peitetty mahdollisuus väkivallan käyttöön on erittäin suuressa roolissa.

Seksuaalinen väkivalta

Määritelmä 
Seksuaalista väkivaltaa on teko, jossa tekijä tai tekijät eivät kunnioita uhrin oikeutta päättää itse omasta seksuaalisuudestaan (seksuaalinen itsemääräämisoikeus).. 

Seksuaaliseen väkivaltaan voi kuulua ruumiillista tai henkistä väkivaltaa (pelottelua, kiristystä tai muuta uhkailua, esimerkiksi uhkailua ruumiillisella väkivallalla, työstä erottamisella tai haetun työpaikan saamatta jäämisellä). Henkilön itsemääräämisoikeuden rikkomista on myös se, että teon kohteena oleva henkilö on kykenemätön antamaan suostumustaan esimerkiksi päihtymyksen tai unitilan vuoksi tai jos hän on henkisesti kykenemätön ymmärtämään tilannetta.

Esimerkkejä seksuaalisesta väkivallasta:
 kumppanin tai tuntemattoman henkilön suorittama raiskaus
 järjestelmällinen raiskaus aseellisen konfliktin aikana
 epätoivotut seksuaaliset ehdotukset tai seksuaalinen ahdistelu mukaan lukien seksin vaatiminen vastapalveluksi jostakin teosta
 henkisesti tai ruumiillisesti vammaisten tai vammattomien, aikuisten tai alaikäisten seksuaalinen hyväksikäyttö
 avioliittoon tai parisuhteeseen pakottaminen, mukaan lukien lasten naittaminen
 ehkäisyn tai muun sukupuolitaudeilta suojautumistoimen käytön kieltäminen
 aborttiin pakottaminen
 seksuaaliseen koskemattomuuteen kohdistuvat väkivallanteot, mukaan lukien sukuelinten silpominen tai leikkaaminen ja väkisin suoritettu neitsyyden tarkistaminen
 henkilön pakottaminen myymään seksiä ja seksuaaliseen hyväksikäyttöön tähtäävä ihmiskauppa.
 painostaminen sellaiseen seksiin, jota henkilö ei halua
 seksin kuvaaminen tai kuvien julkaisu ilman lupaa
 sammuneeseen tai nukkuvaan kajoaminen

Syyt 
Seksuaalinen väkivalta voi johtua siitä että tekijä haluaa a. tyydyttää itsensä seksuaalisesti, b. tuntea hallinnan eli vallan tunnetta alistamalla uhria c. nöyryyttää uhria (myös järjestelmällisenä osana sodankäyntiä) d. rangaista uhria, koska tämä on tekijän mielestä rikkonut sosiaalista tai moraalista sääntöä (esim. ei suostu seksiin, vaikka on parisuhteessa tekijän kanssa, on pettänyt eli "tehnyt aviorikoksen", nähty humalassa tai uhmannut poliisia tai vanginvartijaa, joka haluaa kostaa).

Seuraukset 
Seksuaalinen väkivalta voi aiheuttaa uhrille syvää pahoinvointia, mielen ja ruumiin vammoja, lisätä seksuaali- ja raskausongelmien todennäköisyyttä joko välittömästi tai kauan teon jälkeenkin. Seksuaalisen väkivallan jälkeiset kuolemantapaukset saattavat olla itsemurhan, hiv-tartunnan tai murhan aiheuttamia. Murhat tapahtuvat joko raiskauksen aikana tai jälkeenpäin ”kunniamurhina”. Seksuaalinen väkivalta voi vaikuttaa syvällisesti uhrien hyvinvointiin: he saattavat joutua perheensä ja yhteisönsä leimaamiksi ja hylkäämiksi.

Rikoksena 

Seksuaalinen väkivalta voi olla joko laillista tai laitonta. Laiton seksuaalinen väkivalta on seksuaalirikos. Perinteisesti valtiot ovat sallineet suurimman osan seksuaalisesta väkivallasta laillisena. Yleensä lainsäädännöllä on kielletty raiskaaminen, mutta raiskauksen määritelmä on ollut ja on monissa maissa vieläkin hyvin kapea. Esimerkiksi Suomessa seksuaalirikoslainsäädäntö ei ole pysynyt muuttumattomana, vaan seksuaalirikosten määritelmiä on laajennettu ja uusia rikosnimikkeitä lisätty vielä 2010-luvullakin.

Poliisille ilmoitetut seksuaaliset väkivaltatapaukset ovat hyvin pieni osa kaikesta seksuaalisesta väkivallasta. Rikosuhritutkimusten ja kansalaisjärjestöjen kautta on saatu selville, että seksuaalinen väkivalta on paljon yleisempää. Rikosuhritutkimustenkaan avulla ei saada selville koko totuutta, koska kaikki eivät kerro väkivallasta tutkijoillekaan. Kun arvioidaan seksuaalisen väkivallan esiintyvyyttä eri puolilla maailmaa, on huomioitava, että eri kulttuureissa on merkittäviä eroja sen suhteen, miten avoimesti tutkijoille puhutaan seksuaalisesta väkivallasta. Useimmissa maailman maissa seksuaalista väkivaltaa oli 2000-luvun alussa tutkittu varsin vähän.

Taloudellinen väkivalta 
Taloudellinen väkivalta tarkoittaa vallankäyttöä, jossa toinen osapuoli hallitsee eli kontrolloi, hyväksikäyttää eli riistää, tai tuhoaa toisen henkilön taloudellisia voimavaroja. Tekijän tavoite voi olla alistaa, heikentää uhrin taloudellista tilannetta ja hallita eli kontrolloida uhria rahan avulla. Kohde ei saa esimerkiksi itse päättää mihin käyttää rahansa.

Esimerkkejä taloudellisesta väkivallasta:

 estää kohdetta saamasta omaa rahaa / omia rahojaan
 estää kohdetta käyttämästä omia rahojaan vapaasti
 estää kohdetta osallistumasta taloudelliseen päätöksentekoon
 käyttää kohteen omaisuutta tai hänen rahojaan ilman hänen lupaansa (esimerkiksi nostaa rahaa kohteen pankkitililtä omiin tarpeisiinsa)
 jättää elatusapua maksamatta
 kiristää rahaa kohteelta
 kontrolloi kohteena olevaa taloudellisesti (esim. vaatii tarkat tiedot kohteen menoista ja tuloista)
 painostaa kohde epäedulliseen sopimukseen (esim. painostaa kohde maksamaan koko vuokra yhteisestä asunnosta)
 painostaa tai pakottaa ottamaan lainaa eli velkaa eli luottoa
 rajoittaa kohteen pankkitilin tai pankkikorttien käyttöä
 tuhota kohteena olevan henkilön omaisuutta
 vaikeuttaa henkilön kouluttautumista, työn saamista tai työpaikan pitämistä, esimerkiksi häiritsemällä
 valehtelee raha-asioissa
 tehdä yksin yhteisiä taloudellisia päätöksiä
 uhata tehdä taloudellista väkivaltaa, esimerkiksi kiristäen

Seuraukset 
Pitkäkestoinen, kontrollointiin tai alistamiseen pyrkivä taloudellinen väkivalta on keino ylläpitää ylivaltaa. Taloudellinen väkivalta heikentää kohteen ruumiillista terveyttä ja henkistä hyvinvointia, huonontaa taloudellista tilannetta ja johtaa toisinaan köyhyyteen. Väkivalta saattaa vaikeuttaa kohteen mahdollisuutta ansaita rahaa ja työllistyä.

Taloudellinen väkivalta aiheuttaa taloudellista epätasa-arvoa. Erot varallisuudessa lisäävät rikoksiksi luokiteltujen tekojen tekemistä, vallan väärinkäyttöä sekä väkivaltaisia yhteenottoja Taloudellinen väkivalta luo turvattoman ympäristön, vaikka ihmisillä on oikeus elää turvallista elämää.

Digitaalinen väkivalta 

Digitaalinen väkivalta viittaa väkivallan tekoihin, jotka tapahtuvat netissä tai sosiaalisessa mediassa tai joiden välineenä käytetään uusia teknologioita kuten älypuhelimia, tietokoneita, sähköpostia, paikannuslaitteita, vakoiluohjelmia, pikaviestipalveluita (kuten WhatsApp, Facebook Messenger) tai verkkoon kytkettyjä IoT-laitteita. Digitaalista väkivaltaa on myös salakuuntelu tai salakatselu. Digitaalinen väkivalta ja vaino tarkoittavat monissa tapauksissa laajamittaisia yksityisyyden loukkauksia, jotka murentavat ihmisen turvallisuuden ja elämänhallinnan tunteen. Teknologiavälitteiseen väkivaltaan liittyy usein kokemus siitä, että on jatkuvan tarkkailun alaisena eikä minnekään pääse karkuun.

Digitaalinen väkivalta lähisuhteessa 
Digitaalinen väkivalta on yksi lähisuhdeväkivallan muoto. Väkivaltaisessa suhteessa teknologiaa voidaan käyttää esimerkiksi kumppanin tai muun läheisen kontrollointiin, eristämiseen, vakoiluun, häpäisemiseen, mustamaalaamiseen, pelotteluun tai rankaisemiseen. Digitaalista väkivaltaa on myös sähköisen tunnistautumisen tai verkkopankkitunnusten väärinkäyttö. Teknologiaa voidaan käyttää myös niin sanotun gaslightingin välineenä. Digitaalinen väkivalta kuuluu tyypillisesti lähisuhteeseen, jota luonnehtii pakottava kontrolli. Monissa tapauksissa digitaalinen väkivalta jatkuu eron tai välirikon jälkeen ´ digitaalisena vainona.

Digitaalinen vaino 
Vainoamiseen syyllistyy henkilö, joka toistuvasti uhkaa, seuraa, tarkkailee, ottaa yhteyttä tai muulla näihin rinnastettavalla tavalla vainoaa toista niin, että se on omiaan aiheuttamaan vainotussa pelkoa tai ahdistusta. Digitaalinen vaino viittaa tekoihin, joiden toteuttamisessa hyödynnetään uusia teknologioita. Digitaalinen vaino voi olla jatkuvia ei-toivottuja yhteydenottoja, tileille murtautumista tai vainon kohteen liikkeiden seuraamista älypuhelimen välittämien sijaintitietojen tai paikannuslaitteen avulla. Vainoaja saattaa myös mustamaalata vainon kohdetta sosiaalisessa mediassa tai levittää hänestä intiimiä kuvamateriaalia nettiin. Vaino voi lisätä väkivallan kohteen ahdistusta, vähentää yksityisyyttä ja aiheuttaa jopa taloudellisia tappioita. Väkivallan kokija voi tuntea itsensä vainoharhaiseksi, sillä hän ei tiedä, miten häntä seurataan. Yksi vainoamisen keino on puhelinterrori, jossa väkivallan tekijä soittelee ja viestittelee ylenmääräisesti. Jatkuvan yhteydenoton avulla tekijä voi pyrkiä kontrolloimaan väkivallan kohdetta. Hän saattaa esimerkiksi kysellä jatkuvasti väkivallan kohteen sijaintia ja henkilöitä, joiden kanssa tämä on. Vainon kohteeksi voivatkin joutua myös ystävät ja sukulaiset. Digitaalinen vaino on yleistä eron jälkeen. Tutkimuksista tiedetään, että eronjälkeinen vaino kestää yleensä kaksi vuotta. 

Vainoaja saattaa myös mustamaalata vainon kohdetta sosiaalisessa mediassa tai levittää hänestä intiimiä kuvamateriaalia nettiin. Sexting eli seksiviestittely, intiimien kuvien lähettäminen toisen osapuolen kanssa, on yleistä ja osa monen seksuaalista ilmaisua. Kuvien lähettäminen kolmansille osapuolille on puolestaan rikos, ja aina tekijän vastuulla. Intiimien kuvien tai videoiden luvatta levittäminen on kuviin ja kuvaamiseen liittyvää digitaalista väkivaltaa (engl. image-based abuse). Lähettämisen tai sen uhkaamisen motiivina voi olla esimerkiksi toisen häpäisy tai psyykkinen murtaminen. Kostoporno (engl. revenge porn) on yksi kuviin ja kuvaamiseen liittyvä digitaalisen väkivallan muoto. Siinä väkivallan tekijä jakaa seksuaalista videomateriaaliaa ilman toisen/toisten osapuolien suostumusta. Käsitettä kostoporno on kuitenkin kritisoitu siitä, että porno-sana viittaa seksuaaliseen nautintoon, vaikka kyse on häpäisystä ja väkivallasta.  Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen on Suomen rikoslaissa rangaistava teko.  Kuvien tai videoiden levittämisellä uhkaaminen tai pelkkä niiden hallussapito voi olla teon kohteeksi joutuneelle traumatisoivaa.

Katso myös

Aseet
Kidutus
Kiusaaminen
Lapsen kaltoinkohtelu
Mediaväkivalta
Sadomasokismi
Sota
Teloitus
Uskonnollinen väkivalta
Valta
Vauvan ravistelu
 Viha
Vihanhallinta (MAPA)
Väkivalta seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä vastaan
Väkivaltaviihde
Pahoinpitely
Psykopatia
Gore
Splatter

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla 

 Tapio Ollikainen: Työttömyys, viina, kirves ja perhe . Yliopisto-lehti 6/2008.
 Elämme maailmanhistorian rauhallisinta ja väkivallattominta aikaa. Ylen uutiset 23.10.2011.
 Ylen Elävä arkisto: Naiseuden pimeä puoli

Seulonnan keskeiset artikkelit