Suomen presidentinvaali 1943

Suomen kuudennen presidentinvaalin voitti valitsijamiesten suorittamalla ensimmäisellä äänestyskierroksella 15. helmikuuta 1943 Kansallisen Edistyspuolueen ehdokas, tasavallan presidentti Risto Ryti, jonka ainoana vastaehdokkaana oli kansanhuoltoministeri, vuorineuvos Väinö Kotilainen.

Risto Ryti halusi jatkaa presidenttinä ulkopoliittisista syistä, mutta halusi tulla valituksi valitsijamiesmenettelyllä. Rytin uudelleenvalinta hänen poikkeusoloissa joulukuussa 1940 alkaneen virkakautensa päättyessä ei kuitenkaan ollut itsestään selvä. Marsalkka Gustaf Mannerheim sai kannatusta erityisesti Maalaisliiton piirissä ja taustalla oli pyrkimys kaventaa maaseutuväestöä tiukoin ottein kohdelleen valtiovarainministeri Väinö Tannerin vaikutusvaltaa. Vielä vaalipäivän aamuna Mannerheimin takana näytti olevan valitsijamiesten niukka enemmistö. Mannerheim itse kieltäytyi kuitenkin ehdokkuudesta juuri ennen vaalitoimitusta, koska hänen vaatimaansa ehdotonta varmuutta valituksi tulemisesta ei pystytty takaamaan.

Sodan vuoksi vaaleja ei pidetty normaalissa järjestyksessä, vaan säädettiin poikkeuslaki, jonka nojalla vaalin toimittivat vuonna 1937 valitut valitsijamiehet. Lakiesityksen perusteluissa esityksen antanut Rangellin hallitus ei viitannut voimassa olleeseen sotatilaan, vaan vaaliteknisiin seikkoihin: vaikka suuri osa siirtoväestä oli palannut kotiseuduilleen jatkosodassa takaisin vallatuille alueille, huomattava määrä Viipurin läänin läntisen ja itäisen vaalipiirin kuntiin henkikirjoitetusta väestöstä oli yhä palaamatta. Lakiesitys tuli eduskunnan käsiteltäväksi 27. lokakuuta 1942, ja kolmannessa täysistuntokäsittelyssä 6. marraskuuta 1942 se julistettiin kiireelliseksi ja hyväksyttiin yksimielisesti. Lisäksi tällöin valitun presidentin toimikausi olisi saman lain mukaan kestänyt vain kaksi vuotta eli vuoteen 1945 – todellisuudessa se kuitenkin päättyi jo ennen sitä.

Valitsijamiesten suorittama vaali

Lähteet

1943
1943