Tarhakehäkukka

Tarhakehäkukka (Calendula officinalis) on yksivuotinen asterikasvien (Asteraceae) heimoon ja kehäkukkien (Calendula) sukuun kuuluva kasvi, jota käytetään koriste- ja hyötykasvina. Sen latinankielisessä nimessä sana calendula on johdos latinan kielen kalenteria tarkoittavasta sanasta, millä viitataan kukan pitkään kukinta-aikaan. Officinalis sana tulee kasvin käytöstä lääkinnällisiin tarkoituksiin. Officina oli aikoinaan luostarin lääkkeiden ja tarvikkeiden varasto.

Kehäkukkien (Calendula) suvussa on noin 20 eri lajia, joista Calendula officinalis on yksi. Muita lajeja ovat mm. peltokehäkukka (Calendula arvensis), nukkakehäkukka (Calendula incana), tähtikehäkukka (Calendula stellata) ja siipikehäkukka (Calendula tripterocarpa). 

Tarhakehäkukasta on useita eri lajikkeita, joiden kukat poikkeavat toisistaan väriltään, kerrannaisuudeltaan ja muilta ominaisuuksiltaan. Lajikkeiden kasvuvaatimukset, kasvutapa, lehdet ja muut ominaisuudet ovat hyvin samanlaiset.

Ulkonäkö ja koko 
Tarhakehäkukka on yksivuotinen ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 20–50 senttimetriä. Kasvutapa on pysty tai varret kasvavat viistosti ylöspäin maasta. Osa varsista on haaroittuneita. Varret ovat kauttaaltaan karvaiset. Lehdet kasvavat kierteisesti ja noin 5–15 cm pitkiksi. Alemmat lehdet ovat palleruotisia, ylemmät ruodittomia ja kasvavat tyveltään vartta ympäröiden eli ovat sepiviä.

Tarhakehäkukan kukintona on asterikasveille ominainen mykerökukinto, ja sen halkaisija on 4–7 senttimetriä. Kukinnon laitakukat ovat yksinkertaisia tai kerrottuja, kielimäisiä, kärjestä kolmihampaisia, väriltään keltaisia, oransseja tai punakeltaisia. Jalostetuissa muodoissa on myös punaisen eri sävyjä ja monivärisiä kukkia. Kukinnon keskellä olevat kehräkukat ovat väriltään tummempia, keltaruskeita, torvimaisia, hyvin pieniä. Tarhakehäkukan kukinta-aika on pitkä, Suomessa kesäkuusta syyskuuhun. Hedelmä on pitkänokkainen tai käyrä, piikkiselkäinen pähkylä.

Alkuperä 

Kehäkukkien suvun lajit on kotoisin Välimeren alueelta ja Lounais-Aasiasta. Tulokaslajeina kehäkukkia kasvaa luonnonvaraisina nykyisin kaikkialla maailmassa. Tarhakehäkukka kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Euroopassa, mutta sen varsinaista alkukotia ei tunneta. Osa tarhakehäkukan lajikkeista on luonnossa syntyneitä risteymiä, mutta suurin osa on jalostustyön tuloksena syntyneitä lajikkeita. Suomessa tarhakehäkukkaa on kasvatettu jo 1300-luvulta lähtien.

Elinympäristö 
Kesäkukka viihtyy parhaiten aurinkoisella ja lämpimällä kasvupaikalla, multavassa, kosteassa ja ravinteikkaassa maassa, missä sen kasvustoista tulee reheviä ja runsaskukkaisia. Kasvi selviytyy myös hiekkapitoisessa maassa. Luonnossa se esiintyy tienvarsilla, kaatopaikoilla, joutomailla, nurmikoilla ja kukkapenkeissä, tavallisesti viljelykarkulaisena.

Käyttö elintarvikkeena 
Vanhoina aikoina salaatin sekaan laitettiin usein kukkia, ja lisäksi keskiajalla ruokaa haluttiin usein värjätä. Kehäkukan terälehtiä on Etelä-Euroopassa käytetty riisin, voin ja leivonnaisten värjäämiseen. Parhaimmillaan kehäkukasta saatu väri vastaa voimakkuudeltaan sahramia.

Lähteet

Aiheesta muualla 
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tarhakehäkukka (Calendula officinalis)
Coloria.net: Värjäys, Kehäkukka (Calendula officinalis)
Den virtuella floran: Ringblomma (Calendula officinalis) 
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Calendula officinalis 
United States Department of Agriculture (USDA): Calendula officinalis 
Flora of China: Calendula officinalis 
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Calendula officinalis  

Kehäkukat
Maustekasvit
Värikasvit