Smaug

Smaug on lohikäärme ja antagonisti J. R. R. Tolkienin fantasiaromaanissa Hobitti eli sinne ja takaisin. Smaug asuu Yksinäisellä vuorella, jossa se vartioi kauan sitten kääpiöiltä ryöstämäänsä aarretta.

Smaug on tunnetuin kirjallisuudessa esiintyvä lohikäärme. Tolkien itse otti hahmoonsa vaikutteita erityisesti Beowulfin lohikäärmeestä ja Fafnirista.

Nimi

Nimen historia ja etymologia 
Alkujaan Tolkien käytti Smaugista nimeä Pryftan, joka tulee kymrin kielen sanoista pryf (’mato’) ja tan (’tuli’). Kymrin kieli oli kiehtonut häntä jo lapsena, ja hän alkoi opetella sitä Oxfordin yliopistossa opiskellessaan.

Nimi Smaug on johdettu germaanisen kantakielen verbistä smugan, joka tarkoittaa ’puristua läpi aukosta’. Muita verbin merkityksiä ovat ’sujahtaa’, ’hiipiä’ ja ’varastaa’.

Nimet suomennoksissa 
Alkuteoksen The Hobbit ensimmäinen suomennos ilmestyi vuonna 1973 Tammen kustantamana nimellä Lohikäärmevuori eli erään hoppelin matka sinne ja takaisin. Risto Pitkänen käänsi sen alkuteoksen mukaisesti lastenkirjaksi, minkä takia hän muutti ”vaikeita” nimiä äänne- ja kirjoitusasultaan yksinkertaisemmiksi. Lohikäärmevuoressa Smaugista käytetään nimeä Kyty.

Samoihin aikoihin WSOY:ssa tehtiin Taru sormusten herrasta -trilogian ensimmäisen osan The Fellowship of the Ring () suomennosta. Sen suomentamiseen osallistunut Kersti Juva sai tietää ennen kummankaan kirjan menemistä painoon, että Tammessa oli tekeillä suomennos The Hobbit -kirjasta, jossa on samoja nimiä kuin hänen käännöksessään. Tolkien oli antanut kääntäjille ohjeet nimistön kääntämisestä ja sanalistan käännettävistä nimistä. Niitä noudattanut Juva kävi Tammen kanssa keskusteluja käännösten yhdenmukaistamisesta mukanaan Tolkienin nimilista kääntämistä varten, mutta kumpikaan osapuoli ei suostunut joustamaan eikä asiassa päästy yhteisymmärrykseen, joten teokset julkaistiin erilaisella nimistöllä. Kersti Juvan ja Eila Pennasen suomennos Sormuksen ritarit julkaistiin vuonna 1973.

Kun Taru sormusten herrasta oli lyönyt läpi 1980-luvulla ja Tolkienin lukijat olivat tykästyneet Juvan ja Pennasen käännökseen, paineet kääntää The Hobbit uudelleen kasvoivat. WSOY julkaisi vuonna 1985 Kersti Juvan suomennoksen Hobitti eli sinne ja takaisin, jonka nimistö oli käännetty samalla periaatteella kuin Tarussa sormusten herrasta. Siitä tuli nopeasti standardisuomennos ja Lohikäärmevuori jäi unholaan, mutta Lohikäärmevuorta pidetään sinänsä hyvänä suomennoksena.

Käännösten eroja nimistön osalta tutkineen Hanna Hohtari-Slant pyrkii selittämään Lohikäärmevuoren käännösvalintaa: ”Smaug-nimen muutosta Kyty-nimeksi ei ole helppo selittää, sillä sana kyty merkitsee ’miehen tai vaimon veljeä’, millä ei ole mitään tekemistä lohikäärmeiden kanssa. Kohdekielinen nimi voi myös viitata verbiin kyteä. Tämän johdoksiin kuuluu mm. sana kytö, jonka kirjoitusasu on lähellä sanan kyty kirjoitusasua. Kyteminen liittyy lohikäärmeen ominaisuuteen syöstä tulta: lohikäärmeen tulihan kytee sen vatsassa, ennen kuin lohikäärme puhaltaa sen ulos suustaan.”

Lisänimet ja puhuttelunimet 
Smaugilla on useita lisänimiä ja puhuttelunimiä. Taru sormusten herrasta -romaanin liitteissä siitä käytetään nimeä Smaug Kultainen. Hobitissa Bilbo Reppuli puhuttelee Smaugin kanssa keskustellessaan tätä nimillä Valtava, Suurin ja Hirvein kaikista Kamaluuksista, Mahtava, Pistämätön ja Ihmeellisyys. Vuoden 1973 suomennoksessa, Lohikäärmevuoressa, Bilbo puhuttelee Smaugia nimillä Mahtava (kaksi kertaa), Maanvaivoista Ensimmäinen ja Suurin, Läpitunkematon ja Teidän Suuruutenne.

Esikuvat 
Tolkien kirjoitti esseessään Saduista toivoneensa lapsena, että lohikäärmeitä olisi olemassa. Vaikka hän ei ollut halunnut niitä naapureikseen, hänelle ”maailma, joka sisälsi edes kuvitelman Fafnirista, oli rikkaampi ja kauniimpi, vaikka siihen sisältyi vaaroja”.

Opiskellessaan Oxfordin yliopistossa Tolkien tutustui muinaisenglantilaiseen eeppiseen sankarirunoon Beowulf, jossa pohjoisen sankari surmaa lohikäärmeen ja muita yliluonnollisia olentoja. Siitä tuli Tolkienin muinaisenglantilaisen kirjallisuuden suosikki, josta hän luennoi vuosikymmeniä nostaen esiin sen taiteelliset ansiot. Tolkienin luentosarjaan perustuvaa esseetä Beowulf: The Monsters and the Critics pidetään modernin Beowulf-tutkimuksen kivijalkana. Aiemmin sitä oltiin luettu lähinnä anglosaksisen muinaishistorian dokumenttina tai kielentutkijoiden materiaalilähteenä. Tolkien käänsi Beowulfin nykyenglanniksi, joskin käännös julkaistiin vasta postuumisti vuonna 2014. Beowulf innoitti häntä myös fiktiivisissä teoksissaan. Niin Tolkienin teoksissa kuin Beowulfissa oli vaikutelma todellisesta historiasta ja sitä edeltävistä tapahtumista.

Tapa, jolla retkikunta pääsee Smaugin vartioiman aarteen luo salaista käytävää pitkin, on otettu suoraan Beowulfista. Beowulfin lohikäärmeen tavoin Smaug nukkui aarteensa päällä, suuttui varkaan varastettua maljan aarteestaan ja lähti kostamaan väkivalloin, mikä päättyi sen kuolemaan. Smaug kuitenkin kuoli eri tavoin kuin Beowulfin lohikäärme.

Tolkien piti Beowulfin lohikäärmettä ja Fafniria ainoina Pohjolan kirjallisuuden merkittävinä lohikäärmeinä. Fafniria Tolkien piti jopa parempana kuin Beowulfin lohikäärmettä. Kuten sekä Beowulfissa että Sigurdin ja Fafnirin tarinassa, Smaugin kuolema ja aarteen saaminen eivät tuo lopullista ratkaisua, vaan synnyttävät uusia konflikteja. Smaug pystyi Fafnirin tavoin puhumaan. Vaikka Hobitissa Smaugin tappamisessa käytetty ase oli eri kuin jolla Fafnir tapettiin ja Bilbo ei tapa Smaugia kuten Sigurd tappaa Fafnirin, kuolettavan haavan paikka on molemmissa lohikäärmeissä sama.

Historia  

Smaug Kultainen on ovela, kullanpunainen lohikäärme. Bilbo Reppuli, Gandalf Harmaa ja Thorin Tammikilven johtamat kolmetoista kääpiötä lähtevät hakemaan Smaugilta takaisin kääpiöiden tarumaista aarretta, jonka se on kauan sitten ryöstänyt. Tolkien kertoo Smaugin olevan suuri ja suomujen peittämä lukuun ottamatta sen pehmeää vatsaa. Vatsan suojaksi oli kuitenkin tarttunut kääpiökuninkaiden jalokiviä vuosikausien aarrekasan päällä makoilun tuloksena. Smaug asuu Yksinäisellä vuorella eli Ereborissa. Kun kääpiöiden retken vorona toimiva Bilbo lähtee vakoilemaan Yksinäisen vuoren saleja hän tapaa Smaugin, joka Bilbon yllyttämänä kehuskelee jalokivipeitteisellä vatsallaan. Silloin tarkkaavainen hobitti huomaa rinnan vasemmalle puolelle jääneen tyhjän kohdan. Bilbo kertoo matkatovereilleen tästä hyödyllisestä havainnostaan, jolloin vuorella asuva rastas kuulee kertomuksen ja rientää heti kertomaan asiasta järvikaupunki Esgarothissa asuvalle Bardille, jonka esi-isä Girion oli Smaugin tuhoaman Laakson kaupungin kuningas. Laakson ruhtinailla oli kyky puhua rastaiden kanssa, joten myös Bard kykenee puhumaan rastaan kanssa. Smaug hyökkää lopulta Esgarothiin. Sen asukkaat yrittävät puolustaa kaupunkiaan, mutta lopulta palavassa kaupungissa on jäljellä taistelemassa enää Bard. Taistelussa Smaug saa surmansa Bardin ampumasta Mustasta nuolesta ja putoaa Esgarothin päälle tuhoten sen. Ihmiset alkavat rakentaa uutta kaupunkiaan pohjoisemmaksi, sillä he pelkäävät vesiä, joihin Smaug upposi. Matalavetisessä Pitkäjärvessä Smaugin luut erottuvat vielä kauan jälkeenpäin Esgarothin paalujen raunioissa. Vain harva uskaltaa soutaa paikan yli eikä kukaan uskalla sukeltaa sinne eikä noutaa Smaugin ruhosta irronneita jalokiviä.

Viihteessä

Elokuvissa

The Hobbit (1967) 

Smaug esiintyi elokuvissa ensimmäisen kerran vuonna 1967 julkaistussa Gene Deitchin ohjaamassa noin 12 minuutin mittaisessa lyhytanimaatiossa The Hobbit. Siinä Smaugista käytetään nimeä Slag ja koko elokuvalla on muutenkin hyvin vähän tekemistä Tolkienin Hobitti-romaanin kanssa. Animaatiosta oli tarkoitus tehdä täyspitkä elokuva, mutta tuottajalle tuli elokuvaoikeuksiensa jatkon varmistamisen takia kiire saada Hobitin filmatisointi valmiiksi, joten Deitchille annettiin ainoastaan kuukausi aikaa saada elokuva valmiiksi. Ääniraidan teki Herb Lass.

The Hobbit (1977) 

Pääosin lastenelokuvia ja -sarjoja tehnyt yhdysvaltalainen Rankin/Bass julkaisi vuonna 1977 lapsille suunnatun animaatioelokuvan The Hobbit, jossa Smaugin ääninäyttelijänä toimi möreä-ääninen Richard Boone. Animaatiossa Smaug on liskomaisen eurooppalaisen lohikäärmeen, jollaiseksi Tolkien Smaugin kuvaili, sijasta kissamainen, mikä näkyy muun muassa tuntokarvoina ja kissan silminä.

Neuvostoliittolainen televisioelokuva 

Neuvostoliittolainen Lentelefilm julkaisi vuonna 1985 ilman lisenssiä lapsille suunnatun televisioelokuvan Skazotšnoje putešestvije mistera Bilbo Begginsa, Hobbita (Сказочное путешествие мистера Бильбо Беггинса, Хоббита; vapaasti suomennettuna Hobittiherra Bilbo Reppulin ihmeellinen seikkailu). Smaugin rooli tehtiin nukella siinä missä hobitteja, kääpiöitä ja örkkejä näyttelevät oikeat ihmiset.

Vladimir Latyševin ohjauksessa hahmojen vuorosanat ovat hyvin samankaltaiset kuin Tolkienin kirjassa, mutta televisionäytelmä eroaa alkuperäisteoksesta sikäli merkittävästi, että televisionäytelmässä hypätään monien kirjan tapahtumien ylitse. Ylitse hypätyt kohtaukset selittää erillinen kertoja. Elokuvasta puuttuvat muun muassa peikot, Rivendellin tapahtumat ja Beorn. Smaugin roolin ääninäytteli neuvostoliittolainen Aleksei Tsukanov.

Hobitti-elokuvatrilogia 
Peter Jacksonin ohjaamassa Hobitti-elokuvatrilogiassa (2012–2014) brittinäyttelijä Benedict Cumberbatch tekee Smaugin äänen ja liikkeet liikkeenkaappaustekniikalla. Liikkeenkaappauksista Smaugin muotoilu luotiin avainkehystekniikalla käyttäen Weta Digitalin ohjelmistoa. Visuaalisten tehosteiden ohjaaja Joe Letteri on kertonut, että he käyttivät klassisia eurooppalaisia ja aasialaisia lohikäärmeitä inspiraationa Smaugin luomisessa.

Teknisesti Smaugin hahmoa pidetään hyvin toteutettuna. Trilogian kahden viimeisen osan vastaanottoa koskevan tutkimuksen mukaan Smaugista pitivät nekin, jotka eivät yleisesti ottaen pitäneet elokuvien tietokoneohjelmalla tuotetusta grafiikasta ja jotka kritisoivat elokuvaa siitä, että se poikkesi liikaa Tolkienin kirjasta.

Ensimmäisessä elokuvassa Odottamaton matka Smaug nähtiin vain vilaukselta elokuvan alussa ja lopussa, mutta hänet mainittiin muutamaan otteeseen. Smaug nähtiin ensi kertaa kokonaan toisessa elokuvassa Smaugin autioittama maa. Siinä Smaugia kuvaillaan suureksi punasuomuiseksi jättiläislohikäärmeeksi, jolla oli pitkä käärmemäinen kaula, suuri pitkä liskomainen häntä sekä neljä raajaa (kaksi takajalkaa sekä kaksi etujalkaa, joissa on myös suuret siivet). Smaug erosi elokuvassa kovasti kirjaversiostaan, jossa hänellä oli kuusi raajaa (neljä jalkaa ja siivet). Lisäksi elokuvassa Smaugin silmät ja kaulan suomut hohtavat aina, kun hän valmistautuu syöksemään tulta. Elokuvissa Smaug on myös huomattavasti suurempi kuin Tolkienin kirjoissa.

Smaug vaikutti myös olevan tietoinen siitä, mikä Bilbon kantama taikasormus todella oli. Hän joutuu Bilbon lisäksi kohtaamisiin myös Thorin Tammikilven ja muiden kääpiöiden kanssa. He yrittivät hukuttaa Smaugin sulaan kultaan, mutta epäonnistuivat, ja Smaug päätti lähteä tuhoamaan järvikaupunki Esgarothin kostoksi siitä, että kaupungin asukkaat olivat auttaneet retkikuntaa. Mustat nuolet olivat ainoita aseita, jotka voisivat läpäistä Smaugin panssarin. Laakson kaupungin kuningas Girion oli yrittänyt kauan sitten surmata Smaugin niiden avulla, mutta hän onnistui vain irrottamaan yhden suomuista. Mustista nuolista viimeinen oli yhä Girionin jälkeisen, Bardin, hallussa. Smaugin herättyä Bard yritti valmistautua tämän tuloon viemällä nuolen Esgarothin torniin pystytettyyn jouseen. Kaupungin Isäntä, joka piti Bardia uhkana vallalleen, määräsi hänet pidätettäväksi. Bard ehti ennen kiinni jäämistään antaa nuolen pojalleen Bainille. Viimeisessä elokuvassa, Viiden armeijan taistelu, Smaugin hyökättyä Esgarothiin, Bard pakeni vankilasta ja ampui Smaugia aluksi jousellaan. Kun Bain antoi Mustan nuolen Bardille, joka jousensa mentyä rikki, rakensi yhteen tornista uuden jousen ja ampui nuolen Bainin olkapäältä Smaugin rinnassa olevaan paljaaseen kohtaan, surmaten Smaugin ja pudottaen sen ruumiin Esgarothin Isännän päälle.

Esittävässä taiteessa

Suomalaiset teokset 
Suomessa on esitetty ainakin kaksi Hobitti-romaaniin perustuvaa esittävän taiteen teosta, joissa Smaug esiintyy: vuonna 2001 kantaesityksensä Kansallisoopperassa saanut Hobitti-baletti ja vuonna 2021 ensi-iltansa Turun kaupunginteatterissa saanut Hobitti-näytelmä. Kansallisoopperan suurella näyttämöllä 26. lokakuuta 2001 kantaesitetyn Hobitin lavastuksessa yhdistettiin perinteistä lavastustaidetta videotekniikkaan ja Smaug toteutettiin videoprojisoinnin avulla.

Turun kaupunginteatterin päänäyttämöllä 13. marraskuuta 2021 ensi-iltansa saaneessa Hobitissa Smaug toteutettiin valtavana nukkena, jonka liikuttamiseen tarvittiin useita henkilöitä. Nukke pystyi sulkemaan luomiaan, hengittämään, hakkaamaan hännällään ja syöksemään tulta. Smaugin suunnitteli lavastaja Teemu Loikas ja äänenä nauhoitteella toimi Eero Aho. Sen noin tuhannen suomun ompelemisessa auttoi teatterin asiakaspalvelutiimi, kun esitystoiminta oli keskeytettynä keväällä 2020 koronaviruspandemian takia.

Peleissä 

Vuoden 1982 ylistetyssä ja ajalleen teknisesti kehittyneessä tekstiseikkailupelissä The Hobbit pelaajan tehtävänä on Bilbo Reppulina varastaa Smaugin ryöstämä aarre. Kirjasta poiketen pelissä Bilbolla on apunaan ainoastaan Thorin Tammikilpi. Vuoden 2003 ristiriitaiset arvostelut saaneessa toimintaseikkailupelissä The Hobbit pelaajan tavoitteena on Bilbo Reppulina saada takaisin Smaugin ryöstämä aarre kääpiöiden ja Gandalfin kanssa. Smaugin ääninäyttelijänä toimi yhdysvaltalainen James Horan. Lisäksi Smaug esiintyy Lego-teemaisessa vuoden 2014 toimintaseikkailupelissä Lego The Hobbit, joka seuraa kahden ensimmäisen Hobitti-elokuvatrilogian elokuvan juonta. Pelin äänet on pääosin otettu elokuvista ja Smaug muistuttaa siinä Lego-hahmoaan.

Iron Crown Enterprises julkaisi vuonna 1988 ensisijaisesti roolipeleille Keski-Maa roolipeli ja Roolimestari tarkoitetun lisäosan Creatures of Middle-earth, joka sisältää Ardassa eläviä olentoja, kuten kotkia, vesieläimiä ja lohikäärmeitä sisältäen Smaugin. Lisäosassa kerrotaan Smaugista jo ajalta ennen kuin se hyökkäsi kääpiöiden asuttamaan Ereboriin. Sen mukaan Smaug oli ikivanha lohikäärme, joka selvisi ensimmäisen ajan lopulla Morgothin valtakunnan tuhonneesta Vihan sodasta. Smaug muutti pohjoisesta asumaan Varjovuorten Alasinvuoreen ennen vuotta 1600 kolmatta aikaa. Alasinvuorelta se löysi vanhan edainin haudan, jonka se ryösti, mutta suuttui vaatimattomasta saaliistaan. Saatuaan tietää Ereborin kääpiöiden rikkauksista Smaug hyökkäsi sinne. Ace-pelit julkaisi samana vuonna suomenkielisen käännöksen Keski-Maan olennot: valikoima eläimiä ja hirviöitä. Iron Crown Enterprises julkaisi lisäosastaan vuonna 1995 toisen, laajennetun laitoksen.

Smaug liittyy yhteen vuonna 2016 julkaistuun flipperipeliin The Hobbit.

Sarjakuvissa 
Tolkienin teoksista on yleisesti ottaen tehty vähän sarjakuvaversioita. Englantilainen Fleetway julkaisi lapsille suunnatussa Princess and Girl -lehdessä jatkosarjana vuosina 1964–1964 Hobitin lyhennetyn version. Puhtaan sarjakuvan sijasta se oli kuitenkin kuvakirjamainen työ, jossa kuvien alla juoksutettiin tekstiä suoraan Tolkienin romaanista. Tolkien ei ollut tyytyväinen hahmoihin, ja jatkosarjaa ei koskaan julkaistu itsenäisenä teoksena. Smaugin hahmo sai vaikutteita John Tennielin kirjaan Liisan seikkailut peilimaailmassa piirtämästä Pekoralistihirviöstä.

Käsikirjoittaja Charles Dixon ja kuvittaja David Wenzel tekivät Hobitista alun perin kolmiosaisen sarjakuvaversion, joka julkaistiin 1989. Vuonna 2006 ilmestyi kahtena niteenä alkuperäiseen versioon perustuva suomenkielinen versio, jossa käytettiin Kersti Juvan ja Panu Pekkarisen käännöstä. Sen ensimmäisessä osassa, joka päättyy retkikunnan vierailuun Beornin luona, Smaug kuvataan vain yhdessä takaumassa, jossa Thorin kertoo alussa Bilbon luona sukunsa historiasta ja kohtalosta Ereborissa. Sarjakuva on uskollinen alkuteokselle, mitä siitä kirjoittanut Juri Nummelin pitää sarjakuvan keskeisenä ongelmana: ”Säilyttäessään Tolkienin kerronnan ja tyylin Dixon ja Wenzel ovat saaneet aikaan jäykän sovituksen, joka jää puoliväliin sarjakuvaa ja romaania.”

Radio-ohjelmissa 
BBC Radion vuonna 1968 julkaisemassa radiosarjassa The Hobbit Smaugin roolin ääninäytteli englantilainen Francis de Wolff. Kahdeksanosainen, puolen tunnin jaksoista koostuva sarja esitettiin BBC Radio 4 -kanavalla.

Tolkienin kuvat Smaugista 

Tolkien sai kuulla 11. toukokuuta 1937, että yhdysvaltalainen kustantaja halusi julkaista Hobitin. Se kuitenkin halusi kirjaan neljä värikuvaa, jotka tekisi joku hyvä yhdysvaltainen taiteilija. Hobitista alun perin kustannussopimuksen kirjoittaneen brittiläisen Allen & Unwinin tuotantopäällikkö Charles Furth ehdotti, että Tolkien tekisi kuvat itse. Tämä sopi ja Tolkien maalasi heinäkuun loppuun mennessä neljä vesivärimaalausta: Bilbo Bilbo heräsi siihen että aikainen aurinko otti häntä silmiin, Bilbo saapumassa lautturihaltiain kylään, Rivendell sekä Bilbo Reppulin ja Smaugin kohtaamista Ereborissa kuvaava Keskustelu Smaugin kanssa. Lisäksi hän teki alkuperäistä yksityiskohtaisemman värillisen version teoksestaan Kukkula: Hobittila Virran tuolla puolen. Nämä kuvat eivät ehtineet eikä niitä kustannussyistä olisi voitu ottaakaan Allen & Unwinin 21. syyskuuta 1937 julkaisemaan ensimmäiseen painokseen, joka oli alun perin tarkoitus julkaista ilman kuvitusta, mutta johon kuitenkin otettiin kahdeksan kuvalaattatekniikalla painettua mustavalkokuvaa, kaksi musta-punaista karttaa, yksi rasterikuva ja suojapäällyskuvitus. Tammikuussa 1938 ilmestyneessä toisessa painoksessa olivat mukana kaikki vesivärimaalaukset paitsi Bilbo heräsi siihen että aikainen aurinko otti häntä silmiin. Yhdysvaltalainen kustantaja Houghton Mifflin otti omaan painokseensa kaikki paitsi Bilbo saapumassa lautturihaltiain kylään, mutta rajattuina tai maskattuina. Houghton Mifflin ei halunnut käyttää Allen & Unwinin käyttämää suojapäällyskuvitusta, joten ensimmäisessä painoksessa kirjan etukannessa oli maalaus Kukkula: Hobittila Virran tuolla puolen ja takakannessa Keskustelu Smaugin kanssa.

Värikäs vesivärimaalaus Keskustelu Smaugin kanssa kuvaa aarrekasan päällä makaavan Smaugin ja valtasormusta käyttämällä näkymättömäksi muuttuneen Bilbo Reppulin kohtaamista Ereborin suuressa salissa. Aarrekasan huipulla on kimalteleva Arkkikivi. Ereboria kerran asuttaneista kääpiöistä on jäljellä ainoastaan luita ja aseita. Etualalla vasemmalla on valtava kullalla ja jalokivillä täytetty terrakottaruukku, johon on kirjoitettu kirous haltiakielellä. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun haltiakielissä käytettyä tengwar-kirjoitusmerkkijärjestelmää näkyi. Tolkienin Hobitti-aiheisista kuvituksista kirjan kirjoittaneet Wayne G. Hammond ja Christina Scull pitävät maalausta ja muita yhdysvaltainpainosta varten tehtyjä vesivärimaalauksia Tolkienin taiteilijauran hienoimpina.

Karkeassa Smaugin kuolema -nimisessä piirustuksessa on Mustasta nuolesta osuman saanut Smaug palavan ja savuavan Esgarothin yllä Musta nuoli vatsaassaan kiinni. Esgarothin suuri puusilta on tuhottu Pitkäjärven vesiin. Kaukaisuudessa erottuvan Ereborin huippu on punainen ja savuaa. Tolkien arveli paljon myöhemmin, että hän teki piirustuksen vuonna 1936. Se saattaa kuitenkin olla hahmotelma värikuvasta, jollaisia Tolkien sopi tekevänsä vuonna 1937 tai hänen Hobitin kirjoittamisessa käyttämänsä aiemmin tehty apuväline. Tolkielle kuvataide ja satunnaiset piirustelut näet olivat tärkeä osa luomistyötä, sillä niiden avulla hän saattoi hahmottaa kuvitteelliset maailmansa paremmin kuin ainoastaan kirjoittamalla. Hän ei itse ollut tyytyväinen teokseensa, vaan kirjoitti kuvan marginaaliin siinä esiintyvät virheet: piirustuksessa Smaugin vatsapanssarissa ei ollut Mustan nuolen osumakohdassa paljasta kohtaa, Bard Jousimies oli väärässä kohdassa Esgarothia ja kuun vaihe oli väärä. Tolkien toimitti myöhemmin kuvan kustantamo Allen & Unwinille vuoden 1966 painosta varten, mutta sanoi ettei olisi erityisen iloinen, jos piirustusta käytettäisiin kansikuvana. Tästä huolimatta piirustusta käytettiin vuoden 1966 taskukirjaversion kansikuvana. Paperin toiselle puolelle Tolkien harjoitteli kalligrafiaa sekä englanniksi että haltiakielissä käytetyllä tengwar-kirjoitusmerkkijärjestelmällä ja teki tussi- ja vesivärikokeiluja.

Tolkien teki neljä erilaista kuvaa, joissa Smaug lentää Ereborin ympäri. Niihin hän lainasi materiaalia piirustuksestaan Valkea lohikäärme ajaa takaa Roverandomia ja Kuukoiraa, jonka hän oli piirtänyt lastensatuunsa Roverandomiin liittyen vuonna 1927. Lisäksi Tolkien piirsi kuvan Lentävä Smaug ja marssivat kääpiöt, jossa Smaug lentää neljän marssivan kääpiön yläpuolella. Samaa lohikäärmettä Tolkien käytti uudelleen Hobitin suojapäällyksessä ja eräässä kartassa. Kaikki teokset omistaa englantilaisen Oxfordin yliopiston pääkirjasto Bodleian Library, jolla on muutenkin suurin kokoelma Tolkienin piirroksia.

Kulttuurissa 

Uusiseelantilainen Air New Zealand -lentoyhtiö koristeli yhden Boeing 777-300 -lentokoneistaan molemmilta puolilta 54-metrisellä Smaugin kuvalla hieman ennen Uudessa-Seelannissa kuvatun elokuvatrilogian toisen osan, Smaugin autioittama maa, ensi-iltaa. Lentokoneen kuvitus julkistettiin 2. joulukuuta 2013 ja sillä lennettiin samana iltana Los Angelesiin elokuvan ensi-iltaa varten. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Smaugin elokuvaversio nähtiin kokonaan, sillä ensimmäisessä elokuvassa Smaugista nähtiin vain silmä.

Lego-setissä ”The Lonely Mountain” () Smaug on yksi päähahmoista. Koko setissä on 866 palikkaa, ja tummanpunainen 47,5 senttimetriä pitkä Smaug koostuu 36 palikasta. Setti oli näytteillä ensi kertaa heinäkuussa 2014 ja se julkaistiin virallisesti lokakuussa 2014.

Talouslehti Forbes valitsi Smaugin vuonna 2012 maailman rikkaimmaksi kuvitteelliseksi hahmoksi Forbes Fictional 15 -listallaan. Omaisuuden arvoksi arvioitiin 62 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Vuonna 2011 Smaug sijoittui seitsemänneksi 8,6 miljardin dollarin omaisuudellaan ja vuonna 2013, kun lista julkaistiin viimeisin kerran, toiseksi 54,1 miljardin dollarin omaisuudellaan.

Smaugin mukaan on nimetty Smaug Glacier -jäätikkö Antarktiksella ja useita eläimiä sekä muita eliöitä, kuten kämmekkäkasveihin kuuluva Dracula smaug ja Drosophilassa esiintyvä RNA:n sitojaproteiini Smaug.

Smaugin mukaan nimettyjä eläimiä ovat Planois smaug -niminen lehvälude, Tetramorium smaug -niminen pistinmuurahainen, Liolaemus smaug -niminen lisko ja  Cnemaspis smaug -niminen gekkolisko, minkä lisäksi sen mukaan on nimetty  eteläisessä Afrikassa elävä piikikkäiden liskojen suku. Liskosuvun nimivalinta johtuu siitä, että liskot Smaugin tavoin elävät maan alla ja ovat raskaasti panssaroituja ja suvun tyyppilajin ydinasuinalue on Tolkienin synnyinalueelta Vapaavaltiossa. Planois smaug -nimen antaneen biologi Mariom Carvajalin mukaan lehväluteisiin kuuluva laji nimettiin Smaugin mukaan, sillä se on Smaugin tavoin kooltaan suuri, sen löytöpaikka muistutti häntä Keski-Maasta ja se uinui yliopiston kokoelmissa noin 60 vuotta ennen heräämistään samalla tavoin kuin Smaug nukkui Yksinäisen vuoren sisuksissa.

Huomautukset

Lähteet 
 
 
  https://urn.fi/URN:NBN:fi:jyu-2004997136.
 
 Nummelin, Juri. ”Tolkien muissa taiteissa ja medioissa.” Teoksessa 

 Sisättö, Vesa. ”Hobitin suomennoksista.” Teoksessa 
 Thompson, Kristin: ”Film Adaptions.” Teoksessa  
 Tolkien, J. R. R.: Hobitti eli sinne ja takaisin. (The hobbit, or There and back again, 1937.) Kuvittanut Tove Jansson. Suomentanut Kersti Juva. Runot suomentanut Panu Pekkanen. Tarkistettu laitos. Helsinki: WSOY, 2003. ISBN 951-0-28267-7.
 

 ”Tolkien ja elokuva.” Teoksessa

Viitteet

Aiheesta muualla 

 Smaug – Kontuwiki
 Smaug – The Lord of the Rings Wiki 
 Smaug – Tolkien Gateway 

Keski-Maan henkilöhahmot
Lohikäärmeet
Kuvitteelliset joukkomurhaajat
Seulonnan keskeiset artikkelit