Mihail Kutuzov

Mihail Illarionovitš Goleništšev Kutuzov (, 16. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1745 Pietari – 28. huhtikuuta (J: 16. huhtikuuta) 1813 Bolesławiec) oli venäläinen ruhtinas ja sotamarsalkka. Kutuzovia pidettiin generalissimus Aleksandr Suvorovin jälkeen toiseksi maineikkaimpana upseerina Venäjän keisarikunnassa. 

Kutuzov aloitti opinnot sotilasinsinöörikoulussa 12-vuotiaana. Hänestä tuli korpraali 14-vuotiaana. 

Kutuzov osallistui Puolan (1764-1769) ja Turkin sotiin (1770-1774 ja 1787-1791). Kutuzov haavoittui useasti ja menetti oikean silmän. 

Kutuzov oppi sotilasstrategioista ja -taktiikoista kenraali Suvorovilta, kun hän palveli Krimillä. 

Kutuzov ylennettiin everstiksi vuonna 1777, kenraalimajuriksi vuonna 1784 ja jalkaväenkenraaliksi vuonna 1798. 

Hän toimi Venäjän suurlähettiläänä Konstantinopolissa vuosina 1792-1794. Kutuzov neuvotteli lukuisia ulkopoliittisia ja kauppapoliittisia etuja Venäjälle.  

Kutuzov johti Venäjän joukkoja Vanhassa Suomessa vuosina 1795-1796. Hän harjoitti diplomaattitehtäviä Ruotsin ja Preussin suuntaan.     

Kutuzov jäi eläkkeelle vuonna 1802. Keisari Aleksanteri I tarvitsi hänen apuaan Napoleonin joukkoja vastaan, jonka takia Kutuzov palasi armeijan palvelukseen vuonna 1805.  

Keisari Aleksanteri I ei hyväksynyt Kutuzovin sotasuunnitelmia Ranskan joukkoja vastaan. Aleksanteri I otti armeijan johtamisen itselleen, joka johti tappioon Austerlitzissa vuonna 1805.

Kutuzov toimi Kiovan ja Liettuan sotilaskuvernööreinä.

Kutuzov voitti taistelun Ottomaanien imperiumia vastaan vuonna 1811, joka johti Bukarestin sopimuksen syntymiseen vuonna 1812.

Napoleon hyökkäsi Venäjälle kesäkuussa 1812. Aleksanteri I ylensi Kutuzovin Venäjän armeijan komentajaksi ja ruhtinaaksi. Kutuzov joukkoineen koki tasaväkisen taistelun Borodinossa. Napoleonin joukot pääsivät etenemään kohti Moskovaa ja miehittivät kaupungin. Kutuzov vetäytyi armeijan kanssa Moskovan eteläpuolelle. 

Ranskalaisten peräännyttyä Moskovasta, Kutuzov seurasi joukkojensa kanssa Napoleonin joukkoja ja saavutti voiton Ranskan joukoista Smolenskissa vuonna 1812. Kutuzovin joukot ryhtyivät seuraamaan Ranskan perääntyvää armeijaa. Kutuzovin joukot vapauttivat miehitettyjä kaupunkeja Puolassa ja Preussissa.

Kutuzov menehtyi sairauteen Puolassa vuonna 1813. Hänet haudattiin Kazanin katedraaliin Pietarissa. Suomen suuriruhtinaskunnan Viipurin rykmentti osallistui Kutuzovin suruparaatiin, jota komensi suomalainen majuri Berndt Jonas Aminoff. 

Napoleonin joukkojen kukistaminen Smolenskissa nosti Kutuzovin sotasankarin asemaan.

Lähteet

Aiheesta muualla 

Venäjän marsalkat
Vuonna 1745 syntyneet
Vuonna 1813 kuolleet