Theater am Kärntnertor

Kärntnertortheater ehk Theatre am Kärntnertor (täisnimetusega Kaiserlich-königliches Hoftheater nächst dem Kärntnertor – Keiserlik õukonnateater, lähim Kärntneri väravale) oli Viini 18. sajandi lõpu ja 19. sajandi esimese kolmandiku tähtsaim ooperi-, balleti- ja draamateater. Etendas Kesk-Euroopa ooperikultuuri arendamisel väga olulist rolli. Koos Michaelerplatzil asuva Burgtheateriga on tegemist Viini Staatsoperi eelkäijaga.

Ajalugu   

Teater ehitati Antonio Beduzzi projekti järgi algselt draama- ja komöödiateatrina endise Kärntnertori lähedale, kus praegu asub hotell „Sacher”. Teatri ehitamise kulud kandis Viini linn ja see oli mõeldud „kõigi Viini klasside” meelelahutuseks. Avati 30. novembril 1709. aastal ühe Itaalia draamatrupi etendusega. Seal esitati ka saksa ja itaalia intermetsosid ning ballette. Kuid keisri käsul hakati kohe ette kandma meelelahutuse eliitvormina Itaalia oopereid. Kaks aastat hiljem võttis teater algselt kavandatud kombinaatteatri ilme. Itaalia tükke esitati tavaliselt saksa keeles.

Esimene teater hävis 1761. aastal Christoph Willibald Glucki balleti Don Juan esitamise ajal puhkenud tulekahjus. See ehitati kahe aasta jooksul uuesti üles õukonnaarhitekt Nicolò Pacassi projekti järgi. Teater avati 9. juulil 1763 Friedrich Wilhelm Weiskerni Festspieli etendusega. Esialgu palgati esinema prantsuse truppe. 1776. aastal võttis keiser teatrimaja õukonna kontrolli alla, mis tähendas, et publik ei pääsenud enam vabalt teatrisse. Teater sai Viini keiserliku ja kuningliku õukonnateatri staatuse (Kaiserliches und Königliches Hoftheater zu Wienina). 

1810–1814 domineerisid repertuaaris balletid ning itaalia ja saksa ooperid. 1821–1828 oli teatri juht tunnustatud itaalia impressaario Domenico Barbaia, kes kutsus teatrile uusi oopereid komponeerima Gioachino Rossini. Ühtegi teost spetsiaalselt sellele teatrile Rossini siiski ei komponeerinud, küll aga kanti ette tema Tancredi, Otello, La gazza ladra, Il barbiere di Siviglia, La donna del lago, La Cenerentola, Le comte Ory ja Guillaume Tell/Wilhelm Tell.

Viinis toimunud revolutsiooniliste sündmuste tõttu oli teater 1848. aasta märtsis mõned päevad ja oktoobris-novembris 1,5 kuud suletud. Austria elanike meeleolud olid Itaalia suhtes vaenulikud ning Itaalia ooper kadus mängukavast. Mozarti Die Zauberflöte avas 29. aprillil 1848 uue ajastu. Esitati ka esmakordselt saksa päritolu prantsuse helilooja Giacomo Meyerbeeri Les Huguenots originaalversioon. Prantsuse repertuaar oli tugevalt esindatud. Esietendus neli Daniel-François-Esprit Auberi, kaks Adolphe Adami ja üks Fromental Halévy ooper. Saksa ooperit esindasid oma uudisteostega Otto Nicolai, Friedrich von Flotow, Johannes Hager, Josef Dessauer, Carl Ferdinand Füchs ja Ernst Herzog von Sachsen-Coburg-Gotha. Itaalia ooperid ilmusid repertuaari Verdi Macbethi esietendusega, kuid see oli tõlgitud saksa keelde. Verdi oligi peamiseks itaallaste esindajaks oma kaheksa uue ooperi esietendustega, nende hulgas Rigoletto, Il trovatore ja La traviata. Mozarti ooperid Don Giovanni, Le nozze di Figaro ja Così fan tutte esitati originaalkeeles, ehk itaalia keeles.

1861. aasta lõpus alustati uue ooperimaja  ehitamist. Sellest sai Viini Staatsoper, mille avamine toimus 25. mail 1869 Mozarti Don Giovanni etendusega. Kärntnertortheateri viimane etendus oli 17. aprillil 1870 Rossini ooperi Wilhelm Tell saksakeelse versioon. 9. juulil 1870 vana teatrihoone suleti ning 1873–1874. aastal maja lammutati. Enne teatri sulgemist oli seal etendatud sageli ka operette.

Maailma esiettekandel olnud teosed 
Aegade jooksul on Kärntnertortheater olnud kohaks kus ooperiliteratuur teoseid, samuti ballette, operette ja sümfooniaid on maailma esmaettekandena publiku ette toodud. Need on olnud:

 Il giorno felice (Antonio Vivaldi, 1737)
 Der krumme Teufel (Joseph Haydn, 1753, nüüdseks kadunud)
 L'Olimpiade (Florian Leopold Gassmann, 1764)
 Il viaggiatore ridicolo (Gassmann, 1766)
 Die Aufnahme der Sancho Panza in der Insel Barataria (Joseph Starzer, 1773)
 Les Horaces et les Curiaces (Starzer, 1774)
 Il ritorno di Tobia (Haydn, 1775)
 Il convitato di pietra (Vincenzo Righini, 1777)
 Zermes (Zerbes) und Mirabelle (Anton Teyber, 1799)
 Die Pilgrime auf Golgatha (Johann Georg Albrechtsberger, 1781)
 Der Dorfbarbier (Johann Baptist Schenk, 1785)
 Der Schauspieldirektor (Wolfgang Amadeus Mozart, 1786)
 Doktor und Apotheker (Carl Ditters von Dittersdorf, 1786)
 Betrug durch Aberglauben  (von Dittersdorf, 1786) 
 Das unterbrochene Operfest (Peter von Winter, 1796)
 Im Finstern ist nicht gut tappen (Schenk, 1789)
 Die gute Mutter (Paul Wranitzky, 1795)
 Die edle Rache di  (Franz Xaver Süßmayr, 1795)
 Palmira, regina di Persia (Antonio Salieri, 1795)
 Il fanatico in Berlina (Ferdinando Paër, 1797)
 L’accademia del maestro (Joseph Weigl, 1798)
 Falstaff (Salieri, 1799)
 Camilla (Paër, 1799)
 Il morto vivo (Paër, 1799)
 Cesare in Farmacusa (Salieri, 1800)
 Ginevra degli Almieri (Paër, 1800)
 L'Angiolina (Salieri, 1800)
 Poche ma buone (Paër, 1800)
 Achille (Paër, 1801)
 Selico (Adalbert Gyrowetz, 1804)
 Emericke (Gyrowetz, 1807)
 Der betrogene Betrüger (Gyrowetz, operett, 1810)
 Dera Augenarzt (Gyrowetz, 1811)
 Der kaisers Genesung (Gyrowetz, 1826)
 Der Geburstag (Gyrowetz, 1829) ja veel 15 tema ooperit ja operetti
 Faniska (Luigi Cherubini, 1806)
 Kaiserin Adrian (Weigl, 1807)
 Ostade (Weigl, 1807)
 Der Bergsturz (Weigl, 1813)
 Edmund und Caroline (Weigl, 1821) ja veel 10 tema ooperit
 Fidelio (II red, Ludwig van Beethoven, 1814)
 Zwillingsbrüder (Franz Schubert, 1820)

-         Libussa (Kreutzer, 1822)

-         Euryanthe (von Weber, 1823)

-         Das Nachtlager in Granada (uus redaktsioon, Kreutzer, 1837)

-         Linda di Chamounix (Donizetti, 1842)

-         Maria di Rohan (Donizetti, 1843)

-         Die Heimkehr des Verbannten (Nicolai, 1844)

-         Dom Sébastien (uus versioon, Donizetti, 1845)

-         Der Tempelritter (Nicolai, 1945)

-         Martha (von Flo­tow, 1847)

-         Die Kinder der heide (Rubinstein, 1861)       

-         Die Rheinnixen (Offenbach, 1864)

Selles teatrisaalis on olnud esiettekandel Beethoveni üheksas sümfoonia (7.05.1824), Mozarti sümfoonia, n 34 (3.04.1781), Mozarti Sonata, K 379 ja Sonata, K 454 viiulile ja klaverile (29.04.1784), Mozarti kontsert klaverile ja orkestrile, K. 503 (7.03.1787) ja Mozarti Adagio ja rondò klaasharmoonikale (19.08.1791).

Allikad 
 Kurt Gänzl. The Encyclopedia of the Musical Theatre, New York, 2001
 Tiit Made. Ooperimaailm I köide, Tallinn, 2012
 Stanley Sadie  (toimetaja).  New Grove Dictionary of Opera, Vol Two, London, 1992

Viin