Enesetapumõtted

Enesetapumõtted ehk suitsiidimõtted on mõtteprotsess, mille käigus tekivad ideed või mõtted oma elu lõpetamisest. See ei ole diagnoos, vaid mõne psüühikahäire või psühhoaktiivsete ravimite tarvitamise sümptom ning võib ilmneda ka ilma psüühikahäireta, reaktsioonina rasketele elusündmustele.

Enesetapumõtted võivad ulatuda põgusatest mõlgutustest kuni üksikasjaliku planeerimiseni. Passiivne enesetapumõte on elutüdimusest mõtlemine või enese surnuna kujutlemine. Aktiivsed enesetapumõtted hõlmavad enesetapuks valmistumist või selle kavandamist.

Enamik enesetapumõtetega inimesi ei tee enesetapukatset, kuid siiski enesetapumõtteid peetakse ohuteguriks. 2019. aastal mõtles 12 miljonit USA täiskasvanut tõsiselt enesetapule, 3,5 miljonit kavandas enesetapukatset, 1,4 miljonit tegi enesetapukatse ja enam kui 47 500 suri enesetapu läbi. Enesetapumõtted on levinud kõigis vanusegruppides, alates teismelistest kuni eakateni.

Suitsiidimõtted on seotud depressiooni ja muude meeleoluhäiretega, samuti võivad paljud muud vaimsed häired, elusündmused ja perekondlikud sündmused suurendada enesetapumõtete riski. Vaimse tervise teadlased viitavad sellele, et tervishoiusüsteemid peaksid suitsidaalsete tegude ja enesetapumõtetega seotud korduvate probleemide tõttu pakkuma ravi suitsiidimõtetega inimestele sõltumata diagnoosist. Enesetapumõtetega inimeste jaoks on mitmeid ravivõimalusi.

Enesetapumõtete tunnused 
Võimalikud tunnused:

 enesetapust rääkimine ja naljatamine
 avaldab selliseid mõtteid, et oleks parem kui teda poleks
 räägib surmast positiivses ja lootusrikkas toonis, kirjutab surmateemalisi jutte ja luuletusi
 käitub enda suhtes hoolimatult, satub sageli tõsiste vigastustega õnnetustesse
 annab ära või viskab ära väärtuslikke esemeid
 jätab perega ja sõpradega hüvasti tavapärasest erineval moel
 varub relvi, ravimeid või muid enesetapuvahendeid
 kirjutab enesetapukirju
 teeb arusaamatuid või veidraid mõtteavaldusi

Definitsioonid 
RHK-11 kirjeldab enesetapumõtteid kui "mõtteid, ideid või mõtisklusi oma elu lõpetamise võimalustest, alates mõtlemisest, et oleks parem surra, kuni põhjalike plaanide koostamiseni".

DSM-5 defineerib seda kui "enesevigastamise mõtted, kaaludes või kavandades tahtlikult põhjalikke viise enda surma põhjustamiseks".

Terminoloogia 
Teine mõiste enesetapumõtete kohta on enesetapumõtted . 

Kui keegi, kellel pole varem esinenud enesetapumõtteid, kogeb järsku selget mõtet sooritada tegu, mis paratamatult tooks kaasa tema surma, nimetavad psühholoogid seda pealetükkivaks mõtteks. Selle üks ilming on kõrge koha efekt , mida nimetatakse ka sügaviku kutseks – ootamatu soov hüpata kõrgest kohast alla.

Riskitegurid 
Suitsiidimõtete riskitegurid võib jagada kolme kategooriasse: psühhiaatrilised häired, elusündmused ja perekondlik soodumus.

Psühhiaatrilised häired 
Enesetapumõtted on paljude psüühikahäirete sümptom; need võivad ilmneda reaktsioonina ebasoodsatele elusündmustele ka ilma psüühikahäireta.

On mitmeid psühhiaatrilisi häireid, mis näivad kaasuvat enesetapumõtetega või suurendavad märkimisväärselt enesetapumõtete tekkimise riski. Näiteks esineb paljudel piirialase isiksusehäirega inimestel korduvat suitsidaalset käitumist ja enesetapumõtteid. Ühes uuringus leiti, et 73% piiripealse isiksusehäirega patsientidest on proovinud enesetappu teha, kusjuures keskmine patsient on teinud 3,4 katset. Järgmine loend sisaldab häireid, mis on osutunud enesetapumõtetega tugevaimalt seoses, kuid need ei ole ainsad häired, mis võivad suurendada enesetapumõtete riski. Häired, mille puhul risk on kõige suurem, on järgmised: 

 Ärevushäired
 Autismispektri häire 
 Suur depressiivne häire 
 Depressioon (meeleolu)
 Düstüümia
 Bipolaarne häire
 Tähelepanupuudulikkuse hüperaktiivsuse häire (ADHD)
 Premenstruaalne düsfoorne häire (PMDD)
 Posttraumaatiline stressihäire (PTSD) ja keeruline posttraumaatiline stressihäire (C-PTSD) 
 Isiksusehäired
 Psühhoos (reaalsusest eraldumine)
 Paranoia
 Skisofreenia 
 Ainete tarvitamise häired   sissehingatavate ainete tarvitamise häired 
 Keha düsmorfne häire 
 Õudusunenägude häire 
 Sooline düsfooria 
 Käitumishäire 
 Spetsiifiline õppimishäire

Ravimise kõrvaltoimed 
Mõõduka kuni raske kliinilise depressiooniga patsientide sümptomite vähendamiseks kasutatakse tavaliselt antidepressante ning mõned uuringud näitavad seost enesetapumõtete ning antidepressantide tarvitamise vahel, suurendades mõnedel patsientidel enesetapumõtete riski.

Mõnede ravimite, nagu selektiivsed serotoniini tagasihaarde inhibiitorid (SSRI-d), kõrvaltoimena võivad patsiendil tekkida enesetapumõtted. Lisaks võib nende ravimite kavandatud toimel endal olla soovimatuks kõrvaltoimena suurenenud individuaalne risk ja suitsidaalse käitumise määr: ravimeid võtvate inimeste hulgas tunneb mõni end piisavalt halvasti, et tahta enesetappu proovida (või ihaldada enesetapu oletatavaid tagajärgi), kuid depressiooni põhjustatud sümptomid, nagu energia- ja motivatsioonipuudus, pärsivad enesetapukatset. Selle alamrühma hulgas võib leiduda "ala-alarühm", kellel ravim leevendab füsioloogilisi sümptomeid (nt energiapuudus) ja sekundaarseid psühholoogilisi sümptomeid (nt motivatsioonipuudus) enne või väiksemate annuste korral, kui see leevendab nende esmaseid psühholoogilisi depressiivse meeleolu sümptomeid. Selle grupi hulgas püsib enesetapu või selle mõjude soov ka siis, kui on kõrvaldatud peamised suitsidaalse tegevuse takistused, mistõttu enesetappude ja -katsete esinemissagedus suureneb.

2003. aastal andis USA Toidu- ja Ravimiamet (FDA) välja rangeima hoiatuse kõigi antidepressantide (sealhulgas tritsükliliste antidepressantide [TCA] ja monoamiini oksüdaasi inhibiitorite ) tootjatele  kuna need on seotud enesetapumõtete ja -käitumisega. Edasised uuringud ei toeta hoiatust, eriti kui seda väljastatakse täiskasvanutele, väites, et uuemad uuringud on ravimite ja enesetapumõtete vahelise seoses ebaselged.

Ärevushäiretega inimestel, kes püüavad ärevust leevendada uimastite või alkoholiga, võib see suurendada enesetapumõtete tõenäosust.

Elusündmused 
Elusündmused suurendavad tugevalt enesetapumõtete riski. Lisaks võivad elusündmused põhjustada või olla kaasuvad eelnevalt loetletud psühhiaatrilistele häiretele ja suurendada nende vahendite abil enesetapumõtete ohtu. Elusündmused, millega täiskasvanud ja lapsed kokku puutuvad, võivad olla erinevad ja seetõttu võib riski suurendavate sündmuste loetelu täiskasvanutel ja lastel erineda. Elusündmused, mis on näidanud, et suurendavad riski kõige märkimisväärselt, on järgmised:

 Alkoholism
 Uuringud on näidanud, et inimestel, kes joovad alkoholi mitteseltskondlikult, on suurem enesetapumõtete määr
 Teatud uuringud seostavad neid, kes kogevad enesetapumõtteid, suurema alkoholitarbimisega 
 Mõned uuringud näitavad mitte ainult seda, et üksinda alkoholi tarvitamine võib suurendada mitte ainult enesetapumõtteid, vaid on ka vastupidine seos – need, kellel on rohkem enesetapumõtteid, tarbivad üksinda päevas rohkem alkoholi 
 Vähendatud sooline väljendus ja/või seksuaalsus 
 Töötus 
 Krooniline haigus või valu 
 Pereliikmete või sõprade surm
 Suhte lõpp või romantilise huvi tõrjumine
 Suur elumuutus (nt välismaale kolimine)
 Teised uuringud on leidnud, et suitsetamine on korrelatsioonis depressiooni ja enesetapumõtetega 
 Sotsiaalne isolatsioon
 Soovimatu rasedus
 Kiusamine, sealhulgas küberkiusamine ja töökiusamine 
 Eelnevad enesetapukatsed
 Varasem enesetapukatse on üks tugevamaid tulevaste enesetapumõtete või enesetapukatsete soosijaid 
 Sõjakogemus
 Sõjaväelastel, kellel on PTSD, depressioon, alkoholitarbimise ja üldised ärevushäire sümptomid, on suurem enesetapumõtete tase 
 Kogukondlik vägivald 
 Soovimatud muutused kehakaalus 
 Naised: suurenenud KMI suurendab enesetapumõtete tekkimise võimalust
 Mehed: KMI tugev langus suurendab enesetapumõtete tekkimise võimalust
 Üldiselt on rasvunud elanikkonnal suurenenud suitsiidimõtete tõenäosus võrreldes keskmise kehakaaluga inimestega.
 Kokkupuude enesetapuga seotud piltide või sõnadega ja neile tähelepanu pööramine

Perekondlik soodumus 

 Vanemad, kellel on esinenud depressioon
 Valenstein et al. uurisid 340 täiskasvanut, kelle vanemad olid kogenud depressiooni. Nad leidsid, et ainuüksi eelneval kuul oli 7% järglastest esinenud enesetapumõtteid 
 Väärkohtlemine 
 Lapsepõlv: füüsiline, emotsionaalne ja seksuaalne väärkohtlemine 
 Noorukieas: füüsiline, emotsionaalne ja seksuaalne väärkohtlemine
 Lähisuhtevägivald
 Ebastabiilsus lapsepõlves
 Teatud uuringud seostavad enesetapumõtetega inimesi perekonna lagunemisega.

Suhted vanemate ja sõpradega 
Ruth X. Liu läbi viidud uuringuga leiti märkimisväärne seos varases, keskmises ja hilises noorukieas olevate noorukite vanemate ja laste suhete ning viimaste enesetapumõtete tõenäosuse vahel. Uuring hõlmas emade ja tütarde, isade ja poegade, emade ja poegade ning isade ja tütarde vaheliste suhete mõõtmist. Isade ja poegade vahelised suhted varases ja keskmises noorukieas näitavad pöördvõrdelist seost enesetapumõtetega. Lähedus isaga hilises noorukieas on oluliselt seotud enesetapumõtetega. Samuti leiti, et poisid on enesetapumõtete eest paremini kaitstud, kui nad on emaga lähedased läbi varajase ja hilise noorukiea, samas kui tüdrukuid kaitsevad paremini lähedased suhted isaga keskmises noorukieas.

Zappulla ja Pace'i 2010. aastal avaldatud artiklis leiti, et teismeliste poiste enesetapumõtteid võimendab nõrk side vanematega, kui lapsel on juba eelnevalt depressioon. Suitsiidimõtete eluaegne levimus noorukite mittekliinilistes populatsioonides on üldiselt vahemikus 60–75% ja paljudel juhtudel suurendab nende raskusaste enesetapuriski.

Ennetamine 
Varajane avastamine ja ravi on parim viis enesetapumõtete ja enesetapukatsete ärahoidmiseks. Kui avastada tunnused, sümptomid või riskitegurid varakult, võib inimene enne endalt elu võtmise katset otsida ravi ja abi. Uuringus enesetapu teinud inimestest oli 91 protsendil tõenäoliselt üks või mitu vaimuhaigust, kuid ainult 35% neist isikutest raviti või olid ravil vaimuhaiguse tõttu. See rõhutab varajase avastamise tähtsust: kui avastatakse psüühikahäire, saab seda ravida ja kontrollida, et vältida enesetapukatseid. 

Teises uuringus uuriti ainult enesetapumõtteid noorukitel. Selles uuringus leiti, et juba 9. klassi noorukite depressioonisümptomid ennustavad enesetapumõtteid. Enamik pikaajaliste enesetapumõtetega inimesi ei otsi professionaalset abi.

Eelnevalt mainitud uuringud toovad välja raskused, miks on vaimse tervise spetsialistidel raske motiveerida inimesi ravi otsima ja jätkama. Ravile pöörduvate isikute arvu suurendamise viisid võivad hõlmata järgmist:

 Terapeutilise ravi kättesaadavuse suurendamine varases staadiumis
 Avalikkuse teadlikkuse suurendamine sellest, millal võib neile psühhiaatrilisest abist kasu olla
 Neil, kellel on rasked elutingimused, näib olevat sama suur enesetapurisk kui psüühikahäirega inimestel 

Austraalia teadlaste uuringu eesmärk oli määrata kindlaks teismeliste enesetapumõtete varajase avastamise viis, milles väideti, et "suitsidaalsusega seotud riskid nõuavad viivitamatut keskendumist enesevigastuslike mõtete vähendamisele, et tagada ohutus enne haigasliku käitumise aluseks oleva etioloogiaga tegelemist". Psühholoogilise stressi skaalat, mida tuntakse kui K10, kasutati iga kuu juhuslikul valimil. Tulemuste kohaselt 9,9% inimestest, kes teatasid "psühholoogilisest stressist (kõik kategooriad)", teatas 5,1% enesetapumõtetest. Osalejad, kes said psühholoogilise stressi skaalal "väga kõrge" hinde, "teatasid enesetapumõtetest 77 korda tõenäolisemalt kui madala kategooria osalejad".

Soomes läbi viidud üheaastases uuringus pöördus tervishoiutöötaja, enamik psühhiaatri poole 41% hiljem enesetapu tagajärjel surnud patsientidest. Neist vaid 22% rääkis oma viimasel külastusel enesetapukavatsusest. Enamasti toimus külastus nädala jooksul enne enesetappu ning enamikul oli diagnoositud depressiivne häire.

On palju keskusi, kus saab abi enesetapumõtete ja enesetapu vastu võitlemisel. Hemelrijk jt (2012) leidsid tõendeid selle kohta, et enesetapumõtetega inimeste abistamine interneti kaudu võrreldes otsesemate vormidega, näiteks telefonivestlustega, avaldab suuremat mõju. 2021. aasta uuringus leidsid Nguyen jt. (2021), et võib-olla eeldus, et enesetapumõtted on teatud tüüpi haigus, on olnud takistuseks suitsiidimõtetega tegelemisel. Nad kasutavad Bayesi statistilist uuringut koos mõttekäsna teooriaga, et uurida protsesse, kus psüühikahäired on mänginud väga väikest rolli, ja järeldavad, et on palju juhtumeid, kus enesetapumõte kujutab endast teatud tüüpi kulude-tulude analüüsi elu/surma kaalutlusel ja neid inimesi ei tohiks nimetada "patsientideks".

Hindamine 
Hindamisel püütakse isikut mõista, integreerides teavet mitmest allikast, näiteks kliinilistest intervjuudest, meditsiinilised läbivaatused ja füsioloogilised meetmed, standardiseeritud psühhomeetrilised testid ja küsimustikud, struktureeritud diagnostilised intervjuud, dokumentide läbivaatamine ja intervjuud.

Intervjuud 
Psühholoogid, psühhiaatrid ja teised vaimse tervise spetsialistid viivad läbi kliinilisi intervjuusid, et teha kindlaks patsiendi või kliendi probleemide olemus, sealhulgas isikul esineda võivad haigusnähud või sümptomid. Kliinilised intervjuud on struktureerimata selle poolest, et iga arst arendab küsimuste esitamiseks konkreetse lähenemisviisi, järgimata tingimata eelnevalt määratletud struktuuri. Struktureeritud (või poolstruktureeritud) intervjuud näevad ette küsimused, nende esitamise järjekorra, "sondid" (päringud), kui patsiendi vastus ei ole piisavalt selge või konkreetne, ning meetodit sümptomite sageduse ja intensiivsuse hindamiseks.

Standardiseeritud psühhomeetrilised meetmed 

 Becki enesetapumõtete skaala
 Õdede üldine enesetapuriski hinnang
 Suitsiidsete mõjude – käitumise ja tunnetuse skaala (SABCS) 
 Columbia enesetappude raskusastme hindamisskaala

Ravi 
Suitsiidimõtete ravi võib olla problemaatiline, kuna mitmed ravimid on tegelikult seostatud patsientide enesetapumõtete suurendamise või põhjustamisega. Seetõttu kasutatakse enesetapumõtete raviks sageli mitmeid alternatiivseid vahendeid. Peamised ravimeetodid hõlmavad järgmist: teraapia, haiglaravi, ambulatoorne ravi ja ravimid või muud meetodid.

Teraapia 
Psühhoteraapias uuritakse inimese probleeme, mis tekitavad enesetapumõtteid, ja ta õpib oskusi, mis aitavad emotsioone tõhusamalt juhtida.

Haiglaravi 
Haiglaravi võimaldab patsiendil viibida turvalises, järelevalve all olevas keskkonnas, et vältida enesetapumõtete muutumist enesetapukatseteks. Enamikul juhtudel on inimestel vabadus valida, millist ravi nad enda jaoks sobivaks peavad. Siiski on mitmeid olukordi, kus inimesed võivad enda soovi vastaselt haiglasse sattuda. Need asjaolud on:

 Kui isik ohustab ennast või teisi
 Kui inimene ei suuda enda eest hoolitseda

Haiglaravi võib olla ka ravivõimalus, kui isikul:

 on juurdepääs surmavatele vahenditele (nt tulirelv või ravimite varu);
 pole sotsiaalset tuge ega inimesi, kes neid jälgiks;
 on enesetapuplaan;
 on psühhiaatrilise häire sümptomid (nt psühhoos, maania jne).

Ambulatoorne ravi 
Ambulatoorne ravi võimaldab inimestel jääda oma elukohta ja saada ravi vastavalt vajadusele või regulaarselt. Kodus olemine võib mõne patsiendi elukvaliteeti parandada, sest neil on juurdepääs oma isiklikele asjadele ning ta saab vabalt liikuda. Enne ambulatoorse raviga kaasneva vabaduse andmist patsientidele hindavad arstid mitmeid tegureid: näiteks patsiendi sotsiaalse toetuse taset, impulsside kontrolli ja otsustusvõime kvaliteeti. Pärast seda, kui patsient läbib hindamise, küsitakse neilt sageli allkirja "mitte enesevigastamise lepingule". See on leping, mille koostavad arst ja patsiendi perekond. Lepingu raames kohustub patsient end mitte kahjustama, jätkama arsti juures visiite ning võtma vajadusel ühendust arstiga. Vaieldakse selle üle, kas sellised lepingud on tõhusad. Seejärel kontrollitakse neid patsiente regulaarselt, et olla kindel, et nad järgivad lepingut ja väldivad ohtlikke tegevusi (alkoholi joomine, kihutamine ja turvavöö kinnitamata jätmine jne).

Ravimid 
Ravimite määramine enesetapumõtete raviks võib olla keeruline, kuna paljud ravimid tõstavad enne tuju tõstmist patsientide energilisust. See tekitab suurema riski, et nad teevad enesetapukatse teoks. Kui inimesel on lisaks kaasuv psühhiaatriline häire, võib olla raske leida ravimit, mis raviks nii psühhiaatrilist häiret kui ka enesetapumõtteid.

Antidepressandid võivad olla tõhusad. Sageli kasutatakse TCA-de asemel SSRI-sid, kuna neil on üleannustamise korral kahju tavaliselt suurem.

Antidepressandid on osutunud väga tõhusaks vahendiks enesetapumõtete ravimisel. Ühes korrelatsiooniuuringus võrreldi enesetappudest tingitud suremust teatud piirkondades SSRI antidepressantide kasutamisega. Piirkondades, kus SSRI-sid kasutati rohkem, oli enesetappudest põhjustatud surmajuhtumite arv oluliselt väiksem. Lisaks jälgiti eksperimentaalses uuringus depressiooniga patsiente ühe aasta jooksul. Selle aasta esimese kuue kuu jooksul uuriti patsiente suitsidaalset käitumist, sealhulgas enesetapumõtteid. Seejärel määrati patsientidele antidepressandid kuue kuu jooksul pärast esimest kuut vaatluskuud. Kuue ravikuu jooksul leidsid uurijad, et enesetapumõtted vähenesid 47 protsendilt patsientidest 14 protsendini. Seega ilmneb praegustest uuringutest, et antidepressantidel on suitsiidimõtete vähendamisel kasulik mõju.

Kuigi uuringud pooldavad suures osas antidepressantide kasutamist enesetapumõtete raviks, väidetakse mõnel juhul antidepressante olevat enesetapumõtete põhjus. Antidepressantide kasutamise alustamisel märgivad paljud arstid, et mõnikord võivad raviga kaasneda ootamatult enesetapumõtted. Seetõttu väljastas USA toidu- ja ravimiamet (FDA) hoiatuse, et mõnikord võib antidepressantide kasutamine suurendada enesetapumõtteid. Meditsiinilised uuringud on leidnud, et antidepressandid aitavad ravida enesetapumõtete juhtumeid ja töötavad eriti hästi psühholoogilise teraapiaga. Liitium vähendab meeleoluhäiretega inimeste enesetapuriski. Esialgsed tulemused näitavad, et klosapiin vähendab skisofreeniaga inimestel enesetapuriski.

Vaata ka 

 Eksistentsiaalne äng
 Soome-ugri enesetapuhüpotees
 Vaimse tervise esmaabi
 Enesetapp
 Suitsiidikriis
 Enesetapusild
 Tervisekontroll

Viited 

Psüühika- ja käitumishäired
Ärevushäired
Enesetapp
Ülevaatamata tõlgetega leheküljed