Lämmastikväetised

Lämmastikväetis ehk N-väetis on mineraalväetis, mida kasutatakse taimede lämmastikutarbe rahuldamiseks.

Erinevalt orgaanilisest väetisest, mis on laialt levinud põllumajanduses erinevate põllukultuuride kasvatamisel on teaduslikult kindlaks tehtud, et erinevad kultuurid vajavad soovitud saagi (SV) kätte saamiseks kas lämmastik-, fosfor- või kaaliumväetisi.

Ajalugu 
Lämmastikväetiste kasutamisel, näiteks loomasõnniku näol, on pikk ajalugu. Haljasväetiseid kasutati laialdaselt Kesk-Aasia põllumajanduses. Mineraalväetised tulid kasutusele hiljem, sest teadus polnud veel nii palju arenenud. Esimeseks väetiseks oli naatriumnitraat, mis saadi 19. sajandi keskel Tšiili looduslikest ressurssidest. 1900. aastatel kasutati väetist keskmiselt 300000 tonni. Järgnevatel aastatel hakati tootma ammooniumsulfaati, kaltsiumtsüanamiidi ja kaltsiumnitraati. 1913. aasta lämmastikväetiste maailmatoodang oli ligikaudu 700 000 tonni. Tootmine suurenes 1966. aastal kuni 19 200 000 tonnini, kõige suuremateks tootjateks olid Ameerika Ühendriigid, Lääne-Saksamaa ja Prantsusmaa.

2018. aastaks oli lämmastikväetiste maailmatoodang kerkinud 115,7 miljoni tonnini. Kõige suuremateks tootjateks Hiina, Ameerika Ühendriigid ja India.

Kasutus 
Lämmastiku (N) sisaldus lämmastikväetistes jääb vahemikku 24-27%, millest lähtuvalt tuleb agronoomil kindlaks teha soovitud lämmastiku kogus mulda viimiseks.Taimed vajavad lämmastikku kogu kasvuperioodi jooksul, millest lähtuvalt sõltub N omastamine taimede kasvu faasist ning mulla pH-st. Eristatakse kahte erinevat lämmastikku lämmastikväetistes:
 Nitraatlämmastik- omastatakse kiirelt ja kohe 
 Ammooniumlämmastik- taimele kätte saadav pikema perioodi jooksul

Viited 

Väetised