Uudisväärtus

Uudisväärtus on tunnus, mis teeb uudise inimestele huvitavaks ja uudislikuks. Uudis, millel esineb rohkem uudisväärtusi, saab tõenäolisemalt kajastust ja on inimeste jaoks huvitavam. Uudisväärtused aitavad toimetajatel ja ajakirjanikel otsustada, mis on uudis ja mis ei ole. 

Läbi ajaloo on uudisväärtusi defineeritud mitmeid kordi. Ühe levinuma – Denis McQuaili teooria järgi on lääne meedias esinevad peamised uudisväärtuse kriteeriumid sündmuse ulatus, lähedus, selgus, värskus, relevantsus, kooskõla, personifitseeritus, negatiivsus, dramaatilisus ja aktiivne köide.

Ajalugu 
Esimesena defineerisid uudisväärtused Norra teadlased Johan Galtung ja Mari Ruge. Nende nimekiri koosnes 12 uudisväärtusest: 
 sagedus
 künnise ületamine
 üheseltmõistetavus
 tähenduslikkus lugejale
 seotus suurema sündmusega
 ebaharilikkus
 väljaande kompositsiooniga sobimine
 viited eliitriikidele
 viited eliitinimestele
 viited isikutele (personifitseeritud uudis)
 viited negatiivsetele asjaoludele

Uudisväärtused Eestis 
Eestis on uudisväärtuste sõnastamise ja uurimisega peamiselt tegelenud Tiit Hennoste. Oma teoses "Uudise käsiraamat" tõi ta välja seitse peamist uudisväärtust: mõjukus, ebatavalisus, prominentsus, konfliktsus, lähedus (nii füüsiline kui ka psüühiline), värskus, päevakajalisus.

Viited 

Ajakirjandus