Rooma Il Gesù kirik

Il Gesù kirik (täisnimi Santissimo Nome di Gesù) on Jeesuse Seltsi peakirik Roomas, mis on pühendatud Jeesuse Pühale Nimele. Kirik ehitati ajavahemikus 1568–1584.

Il Gesù oli mitmete baroki ja vastureformatsiooni aja katoliku kirikute ehituseeskuju ning Vignola(pärisnimi Giacomo da Barozzi) loodud sisekujundusest sai Rooma kiriku interjööri prototüüp.

Ajalugu

Esimene kirik 

Esimeseks jesuiitide kirikuks oli Santa Maria della Strada Roomas, mis asus orduliikmete elu-ja töömaja kõrval. Kui see kitsaks jäi, tehti otsus uue pühakoja ehitamiseks.

Uus kirik, 16.–17. sajand 

Uue kiriku planeerimine peatati 1551. aastal, aga hiljem alustati sellega uuesti. 1554. aasta juulis palgati kiriku arhitektiks Michelangelo. Samal aastal peatati planeerimine teist korda. Kui Püha Ignatius 1556. aastal suri, anti projekt üle Vignolale. Uue pühakoja ehitust, mis algas 1568. aastal, rahastas-haldas paavst Paulus III lapselaps kardinal Alessandro Farnese. Peale Vignola surma 1573. aastal võttis ehitustöö üle Giacomo della Porta, kelle joonestatud fassaad 1575. aastal kirikule lisati. Uus pühakoda pühitseti sisse 1584.aastal.

17. sajandi II poolel otsustasid jesuiidid Il Gesùt kaunistada ordu võidukäikude illusteerimiseks ja selle lihtne välimus muudeti barokseks.

Arhitektuur

Eksterjöör 

Il Gesù kirik on ühelööviline ladina risti kujuline kirik. Praeguste külgkabelite ja apsiidi jälgi on ilmenud selle esimestes, Michelangelo-aegsetes kavandites.

Vignola ühendas pühakoja ehitamisel keskaegse basiilika pikihoone ning kõrgrenessansi tsentraalplaneeringu. Pikihoone ja transeptide ristumiskohas asuvad külglööve asendavad külgkabelid ning ehisviiludega nelitiskuppel- renessansi pärandid, mille barokk üle võttis. Della Porta baroki-ja renessansi elementidega fassaadi, mis on varaseim näide vastureformatsiooni arhitektuurist, kaunistavad voluudid, pilastrid ning sammaste ja karniisidega kesktelg peaportaali ning ülemise fassaadi aknaga.

Interjöör 

Kiriku algne interjöör oli cinquecento dekooriga enne, kui see Vignola projekti järgi ümber ehitati. Arhitekti kujundatud ristikujuline siseruum seob selle koos apsiidi ja nelitisega, mille kaared toetavad poolkera kupliga lõppevaid silindertambuure, üheks avaraks barokseks kirikusaaliks. Raskuspunktiks olevatele kesklöövi piilarisarnasteks kandetarindudeks liigendatud seintele toetub silindervõlvistik ning seda valgustavad akendega lünetid. Pilastrite vahel asuvad kaaristud, millest pääseb privaatseks palvetamiseks mõeldud külgkabelitesse.
Nelitiskupli alaosas asuvad aknad, millest tulev valgus koondub altaripiirkonda kiriku idaosas, aidates seda esile tõsta. Algse barokse peaaltari asemele ehitati aastavahemikul 1834–1843 Antonio Sarti projekti järgi neoklassitsistlikus stiilis altar, mida on kõikjalt näha ja mis on kaunistatud eri värvi marmorite ning kullatud pindadega.

Fresko “Jeesuse nime võit” 

Kiriku kesklöövile on maalitud üks barokse dekoratiivmaali meistriteoseid – fresko “Jeesuse nime võit”. Töö teostas Il Baciccia(pärisnimi Giovanni Battista Gaul) toonase jesuiitide orduülema isa Olivia tellimusena aastavahemikul 1676–1679.  Freskos kasutas kunstnik trompe-lœil tehnikat, jättes illusiooni selle“elavast” olekust. Fresko raamistikku “kannavad” valged inglid. Maalil on kujutatud lunastatud hingi ja kuplialustel viklitel nelja prohvetit. Figuurid ümbritsevad helendavat taevast pildi keskel, millel paistab lapsinglitega ümbritsetud IHS, Kristuse monogramm.

Püha Ignatiuse kabel ja altar 

Kiriku vasakpoolses transeptis asub Püha Ignatiuse kabel samanimelise altariga, mis on püstitatud Ignatius de Loyola hauale. Altari autor oli Andrea Pozzo, kes oli jesuiitide liige. Teos ehitati aastavahemikul 1696–1700.

Altari vasakul küljel asub Pierre Legros’ barokne figuurigrupp, milles kujutatakse Usu võitu Ketserluse üle. Paremal küljel vastab sellele Giovanni Théodoni skulptuurigrupp, milles Usk Ketserluse sügavikku heidab. Altarit kroonib Püha Kolmainsus, millel Isa hoiab maakera sümbolina käes suurt lasuriiditükki. Altari keskel asub Püha Ignatiuse kuju, mis seisab nelja lasuriitsamba vahel. Hõbedast originaal, mille valmistas 1697.aastal Pierre Legros, hävitati  1797.aastal, kui paavst Pius VI pidi kuju Napoleoni Tolentino lepingu reparatsioonide tasumiseks üles sulatama. Hävitatud teos asendati hiljem Antonio Canova tehtud pronkskoopiaga.

Altari all asub Alessandro Algadi 1637.aastal valmistatud kullatud pronksurn, milles hoitakse Ignatiuse säilmeid.

Il Gesù kõrvalkabelid

Püha Francuscus Xavieri kabel 

Püha Ignatiuse kabeli vastas asub Püha Franciscus Xavieri kabel. Aastavahemikul 1674–1678 ehitatud kabelis, mille ehitas kas Giacomo della Porta või Pietro da Cortona, asub barokne altar Carlo Maratta maaliga pühaku surmast ning relikviaaria ühe tema käsivarrega.

Santa Maria degli Astalli kabel 

Santa Maria degli Astallile pühendatud kabel asub Ignatiuse kabeli kõrval. Selles hoitakse 15.sajandi maali Madonna della Strada ehk Tee Madonna, mis illustreerib ordu kasvu. Ikoon oli olemas juba esimeses kirikus.

Püha Südame kabel 

Kabelit omistatakse della Portale. Seda ehivad Baldassaare Croce freskod 1599.aastast ning 18.sajandist pärinev Pompeo Batoni Jeesuse Püha Südame maal.

Püha Robert Bellarmine altar 

Kiriku vasakul küljel asub Püha Robert Bellarmine altar. Teost kroonib Lorenzo Bernini valmistatud büst antud pühakust.

Viited