Keekandja

Keekandja (soome keeles ketjunkantaja) on rauaaegse riietuse juurde kuulunud ehtedetail, pronksist plaadike, mille külge kinnitusid rinna- või vööketid. Rinnaehte keekandjad võisid olla kinnitatud ehtenõelte paari või paarissõlgede (ovaal- või ketassõled) külge.

Jaotus 
Eesti arheoloogilises materjalis eristatakse järgmisi tüüpe:
 segmendi- ehk luunulakujuline keekandja
 ilmapuukujuline ehk viisnurkne võreline keekandja
 liivipärane võreline keekandja
 poolovaalne keekandja
 silmusekujuline keekandja

Keekandja võimaldas rinnale riputada mitu rida kette (rinnakees võis olla üks kuni kuus õlgadelt kõhuni rippuvat ketirida) ja neid on kantud juba rooma rauaajal. I aastatuhande lõpu keekandjaid on Eestist leitud vähe, üksikuid ilmapuukujulisi ja segmendikujulisi keekandjaid, mille eeskujud on balti aladel. Segmendikujulised keekandjad olid kasutusel veel 11. saj esimesel poolel. Neist hilisemad on ilmapuu motiiviga võrejad valatud keekandjad. Sellised keekandjad võeti kasutusele tõenäoliselt päris viikingiaja lõpul, 11. saj teisel veerandil.

Tartumaalt on leitud üks liivipärane võrejas keekandja, nagu neid liivlased kasutasid 10.–14. sajandil.

Silmusekujulisi kahe spiraaliga keekandjaid on leitud mõni üksik Saaremaalt.

Viited

Välislingid 
 Eestist leitud keekandjad TLÜ arheoloogia fotokogus
 Foto: kahe spiraaliga keekandja Saaremaalt

Ehted
Aksessuaarid
Eesti rauaaeg