Tšetšeeni-Inguši ANSV

Tšetšeeni-Inguši Autonoomne Nõukogude Sotsialistlik Vabariik, lühendatult Tšetšeeni-Inguši ANSV, oli autonoomne vabariik Vene NFSV koosseisus, mis eksisteeris aastatel 1936-1944 ja 1957-1992. Selle pealinn oli Groznõi. 1979. aasta rahvaloenduse andmetel oli territooriumi pindala 19 300 ruutkilomeetrit ja rahvaarv 1 155 805: 611 405 tšetšeeni, 134 744 ingušši ja ülejäänud olid venelased ja muud etnilised rühmad.

Ajalugu

Vene impeerium 
1858. aastal vallutas Inguššia Venemaa Keisririik  ja 1859. aastal liideti pika Kaukaasia sõja ajal 1817–1864 Venemaaga ka ajalooline Tšetšeenia.

Nõukogude periood 
Pärast 1917. aasta revolutsiooni Venemaal ühinesid 20. jaanuaril 1921 Tšetšeenia ja Inguššia Mägilaste ANSV-ga. Mägilaste ANSV jagamine algas varsti pärast selle moodustamist ja selle Tšetšeenia ringkond eraldati 30. novembril 1922 Tšetšeenia autonoomseks oblastiks. 7. juulil 1924 jagati Mägilaste ANSVi säilmed Põhja-Osseetia autonoomseks oblastiks ja Inguši autonoomseks oblastiks. 15. jaanuaril 1934 liideti Tšetšeenia ja Inguši autonoomsed oblastid Tšetšeenia-Inguši autonoomseks oblastiks, mille staatus tõsteti 5. detsembril 1936 ANSV-ks (Tšetšeenia-Inguši ANSV).

Teine maailmasõda 
Teise maailmasõja ajal aastatel 1942–1943 okupeeris vabariiki osaliselt Natsi-Saksamaa, samal ajal kui 40 000 tšetšeenid võitlesid Punaarmees. 7. märtsil 1944 saadeti Jossif Stalini korraldusel vabariik laiali ja selle elanikkond küüditati sunniviisiliselt, süüdistatuna koostöös teljeriikidega ja separatismis.  ANSV territoorium jagunes Stavropoli krai, Dagestani ANSV, Põhja-Osseetia ANSV ja Gruusia NSV vahel.

Sõjajärgne periood 
9. jaanuaril 1957 rakendas Nikita Hruštšov poliitikat, mis lubas inimestel tagasi tulla ja vabariik taastati.

Tšetšeenia-Inguši ANSV kokkuvarisemine 
27. novembril 1990 võttis Tšetšeenia-Inguši ANSV Ülemnõukogu vastu deklaratsiooni Tšetšeenia-Inguši Vabariigi riikliku suveräänsuse kohta,  ja 24. mail 1991  hakati autonoomset vabariiki nimetama Tšetšeenia-Inguši NSV-ks .   

8. juunil 1991 kogunes Džohhar Dudajevi algatusel osa Tšetšeenia Esimese Rahvuskongressi delegaatidest Groznõis, mis kuulutas end Tšetšeeni Rahvakongressiks (OKChN).  Seejärel kuulutati välja Itškeeria Tšetšeeni Vabariik.  

1991. aasta Augustiputš said Tšetšeenia-Inguššias toimunud muutuste katalüsaatoriks. Massiliikumise korraldaja ja juht oli Džohhar Dudajevi juhitud OKChNi täitevkomitee. OKChNi täitevkomitee ja rahvuslik-radikaalse tiiva organisatsioonid esitasid nõude Tšetšeenia-Inguši ANSV Ülemnõukogu tagasiastumiseks ja uute valimiste korraldamiseks. 1.–2. septembril kuulutati OKChN-i 3. istungjärgul Autonoomse Vabariigi Ülemnõukogu "tagasiastunuks" ja anti kogu võim vabariigi Tšetšeenia osas üle OKChN-i täitevkomiteele. 

6. septembril 1991 teatas Dudajev vabariiklike jõustruktuuride laialisaatmisest. OKChN-i relvastatud toetajad hõivasid telekeskuse hoone ja raadiomaja, vallutasid tormijooksuga Ülemnõukogu istungi.  Sel päeval kogunes ülemnõukogu täies koosseisus, nõupidamistele olid kutsutud kohalike volikogude juhid, vaimulikud ja ettevõtete juhid. Rohkem kui 40 Tšetšeenia-Inguši parlamendi saadikut said peksa ning Groznõi linnavolikogu esimehe Vitali Kutšenko viskasid separatistid aknast välja. Doku Zavgajev astus protestijate survel Tšetšeenia-Inguššia Ülemnõukogu esimehe kohalt tagasi. 

15. septembril saabus Groznõisse Vene NFSV Ülemnõukogu esimees Ruslan Hasbulatov.  Tema juhtimisel toimus kvoorumi puudumisel  vabariigi Ülemnõukogu viimane istungjärk, millel saadikud otsustasid parlamendi laiali saata.  Hasbulatovi ja OKChN-i täitevkomitee kui ajutise võimuorgani juhtide vahel enne valimisi (kavandatud 17. novembrile) moodustati Tšetšeenia-Inguši NSVL Ajutine Ülemnõukogu 32 saadikuga  , mis vähendati peagi 13 saadikuni,  seejärel üheksani.  Dudajevi liitlane Hussein Ahmadov valiti Tšetšeenia-Inguššia Ajutise Ülemnõukogu esimeheks. Hasbulatovi assistent Juri Tšernõi sai nõukogu aseesimeheks. 

1991. aasta oktoobri alguseks tekkis Ajutises Kõrgemas Nõukogus konflikt OKChNi toetajate (4 liiget eesotsas Hussein Akhmadoviga) ja tema vastaste (5 liiget, eesotsas Juri Tšernõiga) vahel. Akhmadov andis kogu nõukogu nimel välja rea seadusi ja dekreete, mis lõid õigusliku aluse OKChNi täitevkomitee kui kõrgeima võimuorgani tegevusele, 1. oktoobril teatas ta Tšetšeenia-Inguši Vabariigi jagunemisest iseseisevaks Itškeeria Tšetšeeni Vabariigiks ja Inguši autonoomseks vabariigiks Vene NFSV koosseisus. 

5. oktoobril tegi seitse üheksast Ajutise Ülemnõukogu liikmest otsuse Ahmedovi tagasiastumise ja ebaseaduslike direktiivide kaotamise kohta. Samal päeval konfiskeeris OKChNi rahvuskaart täitevkomitee ja Tšetšeenia-Inguši ANSV KGB hooned.  6. oktoobril teatas OKChNi täitevkomitee Ajutise Ülemnõukogu laialisaatmisest "õõnestava ja provokatiivse tegevuse eest". Volikogu seda otsust ei täitnud ja tegi juba järgmisel päeval otsuse täies mahus tegevust jätkata (32 saadikut). Uueks esimeheks valiti jurist Badruddin Bakhmadov. 

8. oktoobril kuulutas Vene NFSV Ülemnõukogu Presiidium Ajutise Ülemnõukogu ainsaks legitiimseks riigivõimuorganiks Tšetšeenia-Inguššia territooriumil kuni vabariigi Ülemnõukogu uue koosseisu valimiseni. 

27. oktoobril 1991 OKChNi toetajate kontrolli all oleva vabariigi Tšetšeenia osas toimusid Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi presidendi- ja parlamendivalimised. Džohhar Dudajev valiti vabariigi presidendiks.   Valimiste tulemusi ei tunnustanud Tšetšeenia-Inguššia ministrite nõukogu, ettevõtete ja osakondade juhid ning mitme autonoomse vabariigi piirkonna juhid.  2. novembril 1991 kuulutas Vene NFSV Rahvasaadikute Kongress need valimised ebaseaduslikuks.  Eelmise võimu struktuurid püsisid pärast Dudajevi septembriputši veel mitu kuud, Tšetšeenia-Inguššia siseministeerium ja KGB kaotati alles 1991. aasta lõpuks  

7. novembril andis Vene NFSV president Boriss Jeltsin välja dekreedi, millega kuulutas Tšetšeenia-Inguššia territooriumil välja eriolukorra.  Praktilised meetmed selle rakendamiseks on aga ebaõnnestunud. Tšetšeeni separatistid piirasid ümber kaks Khankala lennuväljale maandunud lennukit koos eriüksustega.  Dudajevi-vastaste parteide ja liikumiste juhid läksid üle tšetšeeni separatistide poolele. Tšetšeenia-Inguššia ajutine ülemnõukogu ja selle miilits lagunesid kriisi esimestel päevadel.  

8. novembril piirasid tšetšeenid ümber siseministeeriumi ja KGB hooned ning kohalikud sõjaväebaasid.

11. novembril keeldus Vene NFSV Ülemnõukogu kinnitamast president Jeltsini dekreeti erakorralise seisukorra kehtestamise kohta Tšetšeenia-Inguššias. 

30. november – 1. detsember 1991 toimus kolmes Tšetšeenia-Inguššia Inguši piirkonnas – Malgobekis, Nazranis ja Sunžas – rahvahääletus Inguši Vabariigi loomiseks Vene NFSV koosseisus. Rahvahääletusel osales 75% Inguššia elanikkonnast, poolt oli 90%. 

Tšetšeenia revolutsiooni tulemusena jagunes Tšetšeenia-Inguššia de facto Itškeeria Tšetšeeni Vabariigiks ja Inguššiaks,  mis jäi territoriaal-haldusjaotusest väljapoole. 

16. mail 1992 sai de facto lagunenud Tšetšeenia-Inguši ANSV vastavalt Vene NFSV põhiseaduse muudatusele nimeks Tšetšeenia-Inguši Vabariik. 

4. juunil 1992 võttis Vene Föderatsiooni Ülemnõukogu vastu Inguši Vabariigi haridusseaduse.  Vabariigi loomise esitas kinnitamiseks Venemaa kõrgeim võim – Rahvasaadikute Kongress.  10. detsembril 1992 kiitis Venemaa Rahvasaadikute Kongress oma resolutsiooniga  heaks Inguši Vabariigi moodustamise ja tegi vastava muudatuse Vene NFSV 1978 põhiseadusesse, mis jagas Tšetšeenia-Inguši vabariigi ametlikult Inguši ja Tšetšeenia Vabariigiks.  See muudatus avaldati 29. detsembril 1992 Rossiyskaja Gazetas ja jõustus 9. jaanuaril 1993 pärast 10 päeva möödumist ametlikust avaldamisest.

Demograafia

Viited 

Nõukogude Liidu autonoomsed vabariigid
Tšetšeenia
Inguššia
Kaukaasia ajalugu