REST

REST (representational state transfer) on tarkvaraarhitektuuri laad, mis seab veebirakenduse loomisele kindlad piirid. Tihti kutsutakse sellised veebirakendusi ka RESTful veebirakendusteks. Veebirakendused, mis on ehitatud REST arhitektuuril, tagavad internetis rakenduste koostoimimise. RESTful rakendused lubavad teistel süsteemidel juurde pääseda ja manipuleerida enda ressursse, kasutades selleks eelnevalt kindlaks määratud ilma olekuta päringuid. Muud arhitektuurid, näiteks SOAP, kasutavad omaenda toimingukomplekte.

REST arhitektuuri põhiidee seisneb selles, et tehakse erinevat tüüpi päringuid REST-arhitektuuriga üles seatud erinevatele URI-dele, mis seejärel vastavad sobiva vastusega. Vastuse vorming ei ole kindlaks määratud ja oleneb rakenduse tüübist. Levinumad vormingud on JSON, HTML ja XML. Rakenduselt saadud vastus sisaldab staatuse koodi, mis ütleb, kas tehtud päring oli edukas, ja olenevalt päringust ka lisaandmeid, mida rakenduselt küsiti. Kui kasutatakse HTTP-d, mis on kõige levinum protokoll RESTful rakenduste jaoks, siis olemasolevate toimingute hulka kuuluvad GET-, POST-, PUT-, DELETE- ja PATCH-toimingud, tihti tuntud ka kui CRUD-toimingud.

Kasutades sobivaid protokolle ja standardseid toiminguid, püüavad RESTful-süsteemid komponentide uuesti kasutamise ja värskendamisega saavutada suurt jõudlust, töökindlust ja võimet laieneda, ilma kogu töötavat süsteemi mõjutamata.

Termini representational state transfer defineeris ja võttis kasutusele Roy Fielding 2000. aastal oma doktoritöös. Fieldingi töö seletas RESTi põhimõtteid, mida senimaani nimetati "HTTP objekti mudeliks", mis oli kasutusel aastast 1994 ja seda kasutati HTTP 1.1 ja URI standardite disainimiseks. Mõiste eesmärk on kujundada hästi kavandatud veebirakenduse käitumine: see on veebiressursside võrk (virtuaalne olek-masin), kus kasutaja edastab rakenduse kaudu, valides lingid, näiteks /user/tom ja sellised toimingud nagu GET või DELETE (seisundi muudatus), mille tulemuseks edastatakse kasutajale järgmine ressurss, mis esindab rakenduse järgmist seisundit.

Ajalugu 

Roy Fielding määratles REST arhitektuuri oma 2000. aasta doktoritööga "Arhitektuurilaadid ja võrgupõhiste tarkvaraspetsifikaatide projekteerimine" California Ülikoolis. Ta arendas 1996.–1999. aastal HTTP 1.1 protokolli, mis põhines 1996. aastal loodud HTTP 1.0-l. Tagasiulatuvalt REST arhitektuuri arendamisele ütles Fielding järgmist:

Arhitektuuri omadused 
REST arhitektuuri stiili piirangud mõjutavad järgmisi arhitektuurilisi omadusi:

 komponentidevaheliste interaktsioonide jõudlus, mis võib olla kasutaja tajutava jõudluse ja võrgu tõhususe domineeriv tegur;
 skaleeritavus, mis võimaldab toetada suurt hulka komponente ja nendevahelisi interaktsioone;
ühtse liidese lihtsus;
 komponentide muutmine uute vajaduste rahuldamiseks, isegi kui rakendus töötab;
 teenindusagentide ja komponentide vahelise kommunikatsiooni läbipaistvus;
 komponentide teisaldatavus programmi koodi ja andmete abil;
 süsteemi stabiilsus pistikühendustes, komponentides või andmetes esinevate tõrgete korral.

Roy Fielding kirjeldab RESTi skaleeritavust järgmiselt:

URLi ja sobivate HTTP meetodite kasutamine 
Järgnev tabel demonstreerib, kuidas HTTP meetodeid tavaliselt REST API-des kasutatakse:

Viited 

Tarkvaraarendus
Veeb 2.0