Helmekaktus

Helmekaktus (Rhipsalis) on epifüütsete kaktuste perekond, mis kuulub kaktuseliste sugukonda. Ligi 60 liigiga on see suurim ja looduses levinuim epifüütsete kaktuste perekond. Eestis on helmekaktused populaarsed toataimed (näiteks juusjas helmekaktus ehk Rhipsalis capilliformis ja niitjas helmekaktus ehk Rhipsalis baccifera).

Helmekaktusi kirjeldas esimesena 1788. aastal Joseph Gaertner, kes siiski ei mõistnud, et tegu on kaktusega. Selle asemel pidas ta helmekaktust parasiitliku loorberilise Cassytha uueks liigiks. Seetõttu esineb botaanilises kirjanduses segadust ning vahel võrdsustatakse Cassytha ja Rhipsalis sünonüümidena, ehkki tegelikult on taimed eri sugukondadest.

Ökoloogia ja leviala 
Helmekaktus elutseb epifüüdina troopilistes vihmametsades, kuid mõni liik võib kasvada ka maapinnal. Helmekaktused on levinud Kesk-Ameerikas, osalt Kariibi mere piirkonnas ja ka suures osas Lõuna-Ameerika põhja- ja keskosast.

Helmekaktuste diversiteedikese paikneb Kagu-Brasiilias Mata Atlantica vihmametsades. Lisaks Uuele Maailmale leidub perekonna üht liiki, niitjat helmekaktust ka troopilises Kesk-Aafrikas, Madagaskaril ja Sri Lankal. See on ainus kaktuste perekond (ja liik), mis esineb looduslikult väljaspool Ameerikat.

Morfoloogia
Helmekaktuste morfoloogia varieerub suuresti. Enamik neist kasvavad rippudes, kuid mõned ka püstiselt või õhujuurte abil roomavalt. Varred on lülilised ja sukulentsed, mõnel liigil jämedad (nt Rhipsalis neves-armondii), teistel peened (nt Rhipsalis baccifera ja Rhipsalis clavata). 

Helmekaktuste õied, mis kasvavad lülide äärtel või tipus, on väikesed, tavaliselt umbes 1 cm läbimõõduga ja valged, harvem kollased. Õitsevad helmekaktused valdavalt novembris-detsembris, kuid üksikuid õisi esineb aasta läbi. Kaktuseviljad on valkjad, roosad, punased või kollased helmekujulised marjad.

Kasvatamine
Erinevalt teistest kaktustest vajavad helmekaktused otsese päikesevalguseta, ehkki pigem valget kui varjulist, sooja (16–20 °C) ja niisket keskkonda. Neil pole talvist puhkeperioodi ning kuiva ja jahedasse jätmine ei mõju helmekaktustele hästi. Selle asemel tuleks taimi regulaarselt kasta (kord 7–10 päeva takka), suvel ka piserdada, ning koht otse radiaatori kohal võib olla neile liiga kuiv.

Paljundada võib helmekaktusi nii seemnest kui ka varrelülidest, kuid enne juurduma panekut tuleks lasta pistikul paar päeva kuivada. Helmekaktustele sobib mõõdukalt happeline huumuse- ja toitainerikas muld, väetada tuleks harva või üldse mitte. Ümber istutada soovitatakse märtsikuus 2-3 aasta takka.

Helmekaktus kultuuriloos
2017. aastal nimetas Eesti moedisainer Mariliis Soobard oma moefirma Marimo uues kollektsioonis helmekaktuse järgi pusa Rhipsaliseks.

Liigid
Käsiraamatu "New Cactus Lexicon" (Hunt et al. 2006) järgi kuulub helmekaktuste perekonda 35 liiki.

 Rhipsalis agudoensis N.P. Taylor
 Rhipsalis baccifera (J.S.Muell.) Stearn (niitjas helmekaktus)
 Rhipsalis burchellii Britton & Rose
 Rhipsalis campos-portoana Loefgr.
 Rhipsalis cereoides Backeb. & Voll
 Rhipsalis cereuscula  Haw. (küünal-helmekaktus)
 Rhipsalis clavata F.A.C.Weber
 Rhipsalis crispata  Pfeiff. (kähar helmekaktus)
 Rhipsalis cuneata  Britton & Rose
 Rhipsalis dissimilis K.Schum.</small>
 Rhipsalis elliptica G.Lindb. ex K.Schum.
 Rhipsalis ewaldiana  Barthlott & N.P. Taylor
 Rhipsalis floccosa Salm-Dyck ex Pfeiff.
 Rhipsalis grandiflora  Haw.  (köis-helmekaktus)
 Rhipsalis hoelleri Barthlott & N.P.Taylor
 Rhipsalis juengeri Barthlott & N.P.Taylor
 Rhipsalis lindbergiana  K.Schum.
 Rhipsalis mesembryanthemoides  Haw.
 Rhipsalis micrantha  Kunth
 Rhipsalis neves-armondii  K.Schum.
 Rhipsalis oblonga  Loefgr.
 Rhipsalis occidentalis  Barthlott & Rauh
 Rhipsalis olivifera  N.P.Taylor & Zappi
 Rhipsalis ormindoi  N.P.Taylor & Zappi
 Rhipsalis pacheco-leonis  Loefgr.
 Rhipsalis pachyptera  Pfeiff. (tiivuline helmekaktus)
 Rhipsalis paradoxa  Salm-Dyck (tavatu helmekaktus)
 Rhipsalis pentaptera  Pfeiff.
 Rhipsalis pilocarpa  Loefgr. (karvaseviljane helmekaktus)
 Rhipsalis pulchra  Loefgr.
 Rhipsalis puniceodiscus  G.Lindb.
 Rhipsalis russellii  [Britton & Rose]]
 Rhipsalis sulcata  F.A.C. Weber
 Rhipsalis teres Steud. (tihe helmekaktus)
 Rhipsalis trigona Pfeiff.

Eestikeelses nomenklatuuris esinevad ka niitjas helmekaktus (Rhipsalis capilliformis (J.Mill.) Stearn), suureõieline helmekaktus (Rhipsalis megalantha Loefgr.), padjand-helmekaktus (Rhipsalis pulvinigera Lindb.) ja romb-helmekaktus (Rhipsalis rhombea (Salm-Dyck) Pfeiff.).

Kirjandus
 E. F. Anderson (2001): The Cactus Family. Timber Press.
 W. Barthlott & N.P. Taylor (1995): Notes towards a Monograph of Rhipsalideae (Cactaceae). Bradleya 13, pp. 43–79.
 W. Barthlott (1983): Biogeography and evolution in neo- and palaeotropical Rhipsalinae (Cactaceae). In: Kubitzki, K. (Ed.) Proc. Int. Symp. Dispersal and Distribution, Sonderbd. naturwiss. Ver. Hamburg 7: 241-248.
 J. Hugo Cota-Sánche [Vivipary in the Cactaceae: Its taxonomic occurrence and biological significance], Flora - Morphology, Distribution, Functional Ecology of Plants ; Volume 199, Issue 6, 2004, Pages 481-490 
 D. Hunt, N. Taylor, G. Charles (2006): The New Cactus Lexicon. dh books.
 N. P. Taylor, D. Zappi (2004): Cacti of Eastern Brazil. Kew Publishing.

Viited

Välislingid
 Astrid Lepik Helmekaktus – natuke teistmoodi kaktus Maakodu, 17.02.2010

Kaktuselised