Adrenergilised retseptorid

Adrenergilised retseptorid ehk adrenoretseptorid on retseptorid, mida aktiveerivad adrenaliin ja noradrenaliin. Seega on nad vastutavad adrenaliini ja noradrenaliini vahendatud toimete eest. 

Adrenergilised retseptorid etendavad olulist osa eriti sümpaatilise närvisüsteemi poolt innerveeritud kudedes ja vereliistakutel.

Adrenergilised retseptorid on A-klassi G-valguga seotud retseptorid, nii et nad on lähedases suguluses rodopsiiniga.

Liigitus 

Üheksa teadaolevat inimese adrenergilist retseptorit jaotatakse farmakoloogiliste ja molekulaarbioloogiliste omaduste järgi kolmeks perekonnaks:
 α1-adrenoretseptorid tüüpidega  α1A, α1B ja α1D, mis leiduvad põhiliselt veresoontes;
 α2-adrenoretseptorid tüüpidega α2A, α2B ja α2C, mis leiduvad näiteks vereliistakutel ja vegetatiivse närvisüsteemi neuronitel. 
 β-adrenoretseptorid tüüpidega β1, β2 ja β3, mis vastutavad eriti südametegevuse regulatsiooni (inotroopia, kronotroopia ja dromotroopia) ja silelihaste lõõgastumise eest (näiteks bronhides ja veresoontes). β2-retseptorid on ka leukotsüütidel ning neil on oma osa kesknärvisüsteemi ja immuunsüsteemi kommunikatsioonis.

Peale selle postuleeriti hälbivate farmakoloogiliste omaduste põhjal "α1L"-adrenoretseptor kui α1A-adrenoretseptori fenotüüp ja "β4"-retseptor kui  β1-retseptori madala afiinsusega variant. α2D-adrenoretseptoriks nimetatud retseptor osutus inimese α2A-adrenotseptori ortoloogiks. 

Esimest korda liigitas adrenergilisi retseptoreid 1948. aastal farmakoloog Raymond P. Ahlquist.

Struktuur 
Nagu kõigile G-valguga seotud retseptoritele, omistatakse adrenergilistele retseptoritele seitsmest rakumembraani läbistavast alfaheeliksist koosnev struktuur. Seda on röntgenstruktuurianalüüsiga kinnitatud vähemalt β1- ja β2-retseptori puhul. Nagu rodopsiinilgi, on adrenergilistel retseptoritel rakusisene 8. heeliks (Hx8). Erinevalt teistest G-valguga seotud retseptoritest, mille kristallistruktuur on teada, tõestati nii β1- kui ka β2-retseptorite puhul täiendav heeliksstruktuur teises rakuvälises silmuses  (ECL2) ligandi seondumistasku lähedal.

Farmakoloogia
Raviaineid, mis on interaktsioonis adrenergiliste retseptoritega, kasutatakse farmakoteraapia mitmesugustel viisidel. Kasutatakse nii agoniste kui ka antagoniste. Adrenaliini ja noradrenaliini endid kasutatakse erakorralises ravis. 

α1-adrenoretseptorite inhibiitoreid, mis kuuluvad alfablokaatorite hulka, kasutatakse eriti hüpertensiooni ravis. α1A-tüübi suhtes selektiivsetel alfablokaatorid, näiteks tamsulosiin,  on end peale selle tõestanud eesnäärme healoomulise suurenemise ravis. α2-adrenoretseptoril johimbiinil oli tähtsus erektsioonihäire sümptomaatilises ravis. Alfaagoniste, aineid, millel on α-adrenoretseptoritele agonistlik toime, kasutatakse muu hulgas ninaspreides nina limaskesta paistetuse alandamiseks. α2-agonistidel on peale selle vererõhku alandav toime ja neil on tähtsus glaukoomi sümptomaatilises ravis.

Väga lai kasutamisspekter on beetablokaatoritel . Neid kasutatakse eriti südamepärgarteritõve, kroonilise südamepuudulikkuse, südame rütmihäirete ja migreeni raviks. Nende avastamise eest sai Sir James Whyte Black 1988. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. β2-agoniste kasutatakse bronhiaalastma ja kroonilise obstruktiivse kopsuhaiguse akuutses ravis ning tokolüütikumidena.

Viited

Kirjandus 
 S Guimarães, D Moura. Vascular adrenoceptors: an update. – Pharmacol. Rev., 2001, 53, 2, lk 319–356. Resümee.  
 PP Griffin, M Schubert-Zsilavecz, H Stark. Hemmstoffe von Beta-Adrenozeptoren. – Pharmazie in unserer Zeit, 2004,  33, 6, lk 442–449. Resümee.

Välislingid 
 David Goodsell. Molecule of the Month: Adrenergic Receptors

Retseptorid