Mittesõnalised suhtlusvahendid

Mittesõnalise ehk mitteverbaalse suhtlemise (kõnekeeles  kehakeele) puhul kasutab inimene suhtluseks oma keha liigutusi, hääle omadusi jt vahendeid, mis pole otseselt sõnad, kuid võivad neid nii asendada kui täiendada. Mittesõnaline suhtlus inimeste vahel on vanem kui sõnaline suhtlus. Mittesõnaline suhtlus on kiirem suhtlusviis.

Spontaansed ja mittespontaansed suhtlusvahendid 
Enamikku mittesõnalisi eneseväljendus- ja suhtlusviise-/vahendeid kasutab suhtleja ilma selge teadvustamiseta ja mõtlemata, kuidas need suhtluspartnerile paistavad. Kohati on oma mittesõnalist käitumist siiski võimalik teadlikult kontrollida. Kui eesmärk on ehe kontakt ja koostöine suhe, siis selleni viib loomulik ja sisemisest vabadusest lähtuv, mitte manipuleeriv käitumine.

Kahe inimese suhtluses sisaldab kummagi osapoole mittesõnaline käitumine igas ajaühikus nii palju muutusi, et kõigi nende teadlik märkamine pole võimalik, kuigi alateadvus suure osa neist registreerib. Alateadvusse pääsenud info alusel võivad teise osapoole suhtes tekkida sümpaatia ja usaldustunne, kuid ka kahtlus ebasiiruses ja varjatud eesmärkides.

Nähtavad ehk visuaalsed mittesõnalised suhtlusvahendid 
Nähtavad suhtlusvahendid on:

 kehahoiak ja pea asend
 pinged eri kehapiirkondades
 suletud/avatud poos
 näoilme, mh emotsioonide väljendumine näos
 pilgu suund, pilkkontakt teise osapoolega (silmadega antakse edasi informatsiooni sümpaatsuse, külgetõmbe, kompetentsuse, usaldusväärsuse ning enda psüühilise seisundi kohta)
 ruumiline distants suhtlemisel ehk prokseemika (nt eri distantsil toimub suhtlemine erineva lähedusastmega: sõpradevaheline, ametlik jne distants)
 oma isikliku füüsilise ja psühholoogilise suhtlusruumi suurus ja kaitstus
 kehaosade liikumine e žestid

Populaarteaduslikus kirjanduses on kirjeldatud nähtavate mittesõnaliste suhtlusvahenditena eelkõige žeste. Uurijad on žeste klassifitseerinud järgmiste tunnuste alusel:

 Embleemid: iseseisvad žestid, kokkuleppelised (nt võidu žestina v-kujuline sõrmede asend, tunnustus pöidla ülestõstmisena)
 Illustraatorid – seotud kõnega
 rütmurid (toksimised)
 ideograafid (vehkimised)
 osutavad žestid
 ruumižestid (ruumisuhe, nt nii pikk, nii lai)
 kinetograafid (keha tegevuse kirjeldused)
 piktograafid (kujutatav asi, nt selline)
 Tundežestid (nt süü puhul silmade katmine käega)
 Vestluse reguleerijad (emotsioonid)

 Adaptorid (kohendamised, nt kella näppimine, prillide sättimine)

Kuue põhiemotsiooni – rõõmu, kurbuse, viha, üllatuse, hirmu ja vastikuse – väljendumist näoilmes mõistetakse eri kultuurides ühtemoodi, kuid muu miimilise eneseväljenduse kohta kultuurideülesed normid puuduvad. Tänapäeval võib kultuuride vahel (ida-lääs) mõne põhiemotsiooni äratundmine siiski teatud määral erineda.

Suurem osa võõra kultuuri mittesõnalistest suhtlusviisidest vajab õppimist analoogselt võõrkeele omandamisega.

Jälgida saab ka tahtele allumatuid kehareaktsioone, nt punastamist, higistamist, hingeldamist jms, mis tekivad nii füüsilise pingutuse tagajärjel kui ka füüsilise pingutuse puudumisel. Hingamissageduse muutused tulenevad nii negatiivsetest kui positiivsetest mõjuritest.

Kuuldavad mittesõnalised vahendid ehk paralingvistiline keel 
Kuuldavaid suhtlusvahendeid võib jagada:

a) kõnega seotud helilisteks signaalideks, mille ühisnimetaja on intonatsioon:
 hääle valjus (nt hääle valjenemine viitab ärritusele) ja kõrgus, hääle värin
 kõne tempo ja rütm (nt kiire tempoga kõne mõjub ärevust tekitavalt, samas aeglane tempo pigem rahustavalt)
 kõnepausid (nt rääkija tekitatud paus võib mõjuda järgnevat teksti eristavalt, rõhutavalt, samas tahtmatult tekkiv paus võib väljendada ebakindlust)

ja

b) kõnega kaasnevateks helideks:
 partiklid (üksikud muutumatud mittetäistähenduslikud sõnad, mille eesmärk on anda teada oma suhtumist (nt vau, assaa, ptüi, muidugi) või võita aega, et ennast paremini väljendada (nt noh...noh, eee, äää)
 naer
 ohkamine
 käteplaksud
 nutt jms

Negatiivse värvinguga helid (kõrge tämber, vali hääl) varjavad või muudavad sõnalist infot rohkem kui positiivse värvinguga helid.

Haistetavad ehk olfaktoorsed suhtlusvahendid 
Lõhnana tajutavad suhtlusvahendid on:

 inimese individuaalne loomulik lõhn
 tehislõhnad (parfüüm, deodorant, alkoholi-, tubakalõhn)
 keskkonnalõhnad, mida inimene endaga kaasa toob (haigla lõhn, tööstuslikku päritolu lõhnad)

Puudutusega seotud ehk taktiilsed suhtlusvahendid 
Suhtlemine füüsilise kontakti kaudu toimub:
 puudutustega (nt kätlemine, õlalepatsutus, suudlus, paitus, embus, kallistus)
 otsese füüsilise mõjutamisega (nt paaristants, tõukamine, kaklus)

Mittesõnaliste suhtlusvahendite kasutamine 
Suhtlemine sujub tulemuslikumalt, kui
 aeg-ajalt teadvustada oma nähtavaid ja kuuldavaid suhtlusviise (nt olukorras, kus teine pool avaldab survet)
 osata tähele panna muutusi teise poole mittesõnalises käitumises (nt mis toimus suhtluses vahetult enne, kui teine pool oma avatud kehaasendi kinnise vastu vahetas)

Oma suhtlusoskusi teadlikult arendades tuleb õppida märkama muutusi teise poole mittesõnalises käitumises ja selle info abil teadlikult mõjutada suhtluse kulgu.

Mittesõnalisi suhtlusvahendeid soovitatakse vaadata tervikuna, mitte teatud signaale üle tähtsustada või kontekstist välja rebida.

Vaata ka 

 Kontaktioskus
 Kuulamine
Veenmine
Mõjutamine suhtlemisel
 Koostööoskus
 Kehakeel

Viited 

Kommunikatsioon