Csángó'd

{{PEALKIRI:Csángó'd}}

Csángód (loe [tšaangood]; ungari keeles csángók, rumeenia keeles ceangăi) on ungarlaste etniline rühm Rumeenias Moldova lääneosas, valdavalt Bacău maakonnas. Vähemal määral elab neid ka Ungaris (Tolna komitaadis) ja mujal Rumeenias.

Nime etümoloogia 
Csángóde omanimetuse päritolu on ebaselge. Ühe teooria kohaselt tuleb sõna csángó seekäi murdesõnast csángál ('rändama, ära minema'), mis väidetavalt viitab sibilantide kasutamisele mõnede kaashäälikute puhul csángóde poolt. See tulenevat sellest, et seekäide arust rääkisid csángód "vigaselt" või "valesti".

Teise teooria järgi kasutasid karjused seda sõna karjast ära eksinud looma kohta. Nad ütlesid, et ta on siis csangban ('eksiteel, karjast hälbinud').

Muude teooriate järgi on sõna csángó tulnud sõnast csángat/csenget 'kella kõlistama' ja tulevat lehmade koju kutsumisest kellaga, või sõnast cángó, mis tähendab Mezőségi murrakus 'hulkurit'.

Csángód ise nimetavad end sõltuvalt piirkonnast erinevalt, levinumad nime variandid on csángú, sángó, sángú, sangó, csangó ja csangú.

Ajalugu 
Csángóde ajalugu algas Kumaania piiskopkonna loomisega 1228. aastal Sireti jõe läänekaldale Ungari kuninga András II poolt. Selle mõte oli luua "puhvertsoon" Ungari ja stepirahvaste vahele. Katoliikluse levitamise eesmärgil toodi Ungarist (peamiselt Transilvaaniast) piiskopkonna aladele ungarlasi ja sakse. Mongolite invasiooni tulemusel hävines piiskopkond aastal 1241, kuid sissetoodud katoliiklased (ungarlased) jäid alles, kuigi asustus oli kannatada saanud. Moldova sai püsiva ungari asustuse, kui tatarlased 13.-14. sajandil välja tõrjuti ja rajati eraldi uus piiskopkond. Enne seda elasid seal valahhid, bulgaarid ja teised rahvad läbisegi. Läbi aegade on see eeskätt perifeerse mägedetaguse asupaiga tõttu olnud paikkond, kuhu vajaduse korral tuldi pakku pärisorjuse, tagakiusamiste ja ülemääraste maksukohustuste eest. Sealt tuleneb ka csángóde nimetus, mis viitab rändele või põgenemisele. Suurem põgenemine Moldovasse toimus 16.–17. sajandil, kui paljud ungarlased (katoliiklased) põgenesid Transilvaanias toimuvate ususõdade eest. Viimane laine oli vastureformatsiooni ja Habsburgide pealetungi ajal, mil seekäid kaotasid suure osa oma piirirahva privileegidest ja nad pärisorjastati, mistõttu paljud pagesid Moldovasse. Rohkelt on olnud ka hilisemaid seadusesilma eest põgenejaid.

Csángóde diskrimineerimisel on pikk ajalugu. Juba frantsiskaanidest itaalia rändjutlustajad eelistasid oma töös kasutada rumeenia keelt, mis on suguluses ladina ja itaalia keelega. Et csángód jäid seetõttu ilma omakeelsest vaimulikust haridusest, oli neid hõlbus paganarahvaks kuulutada ning nimetada ungari keelt kohaliku rahva seas paganate ja vanakuradi omaks. 19. sajandi lõpul ei saanud Moldova csángód omakeelset algharidustki, ka kirikus ei lubatud ungari keelt kasutada. Valdavalt õigeusklikud rumeenlased suhtusid csángódesse eriti halvasti, algul usulistel, hiljem rahvuslikel põhjustel. Kogu 20. sajandi vältel on Moldovas ungari keelt ametlikult õpetatud vaid 13 aastat (1947–1961), seejärel suleti kohalikud algkoolid ja õpetajate seminar põhjendusega, et neis kasvatatakse "rahvuslikult meelestatud natsionaliste". Sellega võeti lõplikult ära võimalus kohalikku ungari keelt kõneleva õpetajaskonna ja intelligentsi pealekasvuks. Tänapäeval on kirjaoskamatus csángóde seas endiselt probleem, omakeelne kooliharidus on piiratud või olematu. Moldova csángósid on toetanud tagasihoidlike summadega Ungari haridusministeerium.

Kultuur 
 Tänu ääremaisusele on csángóde kultuur säilitanud paljuski oma arhailise olemuse. Csángóde kultuur on tihedalt seotud katoliiklusega, peaaegu kõik csángód on katoliiklased. Csángóde pärimuses on säilinud teataval määral ka eelkristlikke jooni. Csángód on suuri mõjutusi saanud ka rumeenlastelt, kellega kõrvuti on elatud juba pea 800 aastat.

Csángó muusika on ungari rahvamuusika kõige ehedamalt säilinud vorm, mis ei ole hiliskeskajast peale palju muutunud. Levinumad instrumendid on löökpillid (trumm ja ütőgardon, mis on ühtlasi ka keelpill). Tähtis koht on ka flöödimängul. Hilisemast ajast on csángó muusikat kõvasti mõjutanud mustlasmuusika.

Keel 
Csángó murre on keskajast peale arenenud eraldi ülejäänud ungari murretest, selle tulemusel on csángó murre ainus ungari murre, mida võib pidada omaette murdekeeleks (enamik ungari murdeid erinevad üksteisest vaid vokaalselt). Kuna enamik csángósid elas väljaspool endise Ungari piire ja neil puudus hariduselu täielikult, jäid csángód Ungaris 19. sajandil toimunud keeleuuendustest puutumata. Csángó murdes on säilinud hulgaliselt arhailisi sõnu, millele standardses ungari keeles enam vasteid pole, näiteks filjesz (ungari nyúl, 'jänes'), hét (ungari mikor, 'kui'), bücsü (ungari becsület, 'au'), csúkmony (ungari tojás, 'muna'), jü (ungari ő, 'tema') jne. Seetõttu on keskmisel ungarlasel csángóst raske aru saada. Csángó murdega on kõige sarnasemad seekäi, Mezőségi ja Tisza-körösi äärsed murded. Kõige rohkem on csángód laenanud sõnu rumeenia keelest, pikaajalise tagakiusamise ja rumeeniastamise tõttu räägib enamik csángósid nüüd rumeenia keelt.

Rühmad 
 Csángósid jaotatakse põhiliselt kolme suuremasse rühma:
 Moldova csángód (moldvai csángók, moldvai magyarok), kõige suurem csángóde rühm, kes elavad Sireti jõe (ungari Szeret) ja Trotuşi jõe (ungari Tátros) kallastel. Moldova csángósid jaotatkse omakorda põhja-csángódeks (északi csángók) ja lõuna-csángódeks (déli csángók).
 Gyimesi csángód ehk Gyimesi oru csángód (gyimesvölgyi csángók, gyimesvölgyi magyarok) elavad Hargitha mäestikus Gyimesi (loe [djimäši]) orus, Trotuşe jõe ülemjooksul, Transilvaania ja Moldova piiril. Nende peamine tegevusala on olnud karjakasvatus ning metsaraie. 
 Barcasági csángód ehk Hétfalu csángód (barcasági csángók, hétfalusi csángók) elavad Burzenlandis (ungari Barcaság) Kagu-Transilvaanias Brașovi maakonnas. Sarnanevad kultuurilt ja kõnepruugilt rohkem seekäide kui teiste csángódega. Transilvaania saksidega koos elamise mõjul pöördusid paljud csángód 17. sajandil luterlusse.

Väiksemaid csángóde kogukondi leidub ka muudes paikades, näiteks Dobrudžas, Bessaraabias ja Budžakis. Vanasti oli csangosid ka Bukarestis ja Bulgaarias, kuid tänaseks neid seal enam pole. Csángód rändasid nendele aladele 19. sajandi algul.

Rahvaarv 
Csángóde täpse rahvaarvu kohta puuduvad kindlad andmed. Hinnanguliselt on pakutud 250 000 (katoliiklaste koguarv piirkonnas). 2002. aasta Rumeenia rahvaloenduse järgi pidasid Bacău maakonnas end ungarlasteks 4317 ja csángódeks 796 inimest, kokku seega 5794 inimest. Sellist vastuolu statistikas võib selletada sellega, et rahvuse mõiste oli csángóde ja ka teiste ümbruskonna rahvaste seas pikka aega sekundaarne ning tähtsam oli kiriklik kuuluvus. Teiseks põhjuseks võib olla, et pideva diskrimineerimise hirmus (eriti Ceaușescu ajal) varjab enamik csángósid oma identiteeti.

Csángó murde rääkijate arv on viimaste aastatega järsult kahanenud. Kuulsa Ungari folkloristi Vilmos Tánczosi sõnul räägib seda murret veel umbes 43 000 inimest, 1990. aastatel oli neid arvatavasti 50 000–80 000. Enamik csángósid räägib tänapäeval ainult rumeenia keelt. UNESCO on csángó murde paigutanud "tõsiselt ohustatud keelte" hulka.

Viited

Välislingid 
 Csángó murdekeele näide 1
 Csángó murdekeele näide 2
 Csángóde koduleht
 Csángó ungarlaste ühing Moldovas

Ungari
Soome-ugri rahvad