Schafbergbahn

Schafbergbahn on meetrilise rööpmelaiusega ratasajamiga raudtee Ülem-Austrias ja Salzburgi liidumaal, viies St. Wolfgang im Salzkammergutist üles Schafbergile (1783 m). Kogupikkusega 5,85 km saavutab see kõrguste erinevuse u 1200 m.

Schafbergbahni ehitust hakati ette valmistama 1892. aastal ja töid alustati järgmisel aastal. Selle omanik on Österreichische Bundesbahnen (ÖBB) ja sellega opereerib kohalik ettevõte SchafbergBahn und Wolfgangsee Schifffahrt (SLB), mis on Salzburg AG osa. Raudteel on nii traditsioonilised auruvedurid kui ka diiselvedurid, sealhulgas vagunid. Väidetavalt on see vanim auru jõul töötav ratasajamiga raudtee Austrias.

Ajalugu 

19. sajandil sai Schafberg populaarseks mägironijate seas, eriti oma tipuvaate tõttu, kust võib näha kuni viit Austria järveringkonna järve. 1839. aastast on tipus olnud mägironijate hütt, et paremini rahuldada kasvavat külastajate arvu. Sajandi lõpu poole kutsuti üles ehitama mäest üles raudtee, et neist liikumistest kasu saada; kontseptsiooni põhiline pooldaja oli ettevõtja Bertholt Curant. Algusest peale oli raudtee mõeldud peamiselt turistidele. Samuti tunnistati, et saab pakkuda ühisteenuseid parvlaevadega üle kõrvaloleva järve.

1892. aasta aprillis algatati Schafbergbahni ehitamine. Selle ehitas peamiselt Itaalia tööjõud, arvuliselt u 350, samal ajal kui praktiliselt kõik materjalid, sealhulgas tööriistad ja elamisvahendid, transporditi muuladega, kes teostasid liini ehitamise ajal väidetavalt üle 6000 reisi erinevatele töökohtadele. Töö jätkus läbi kogu 1892/93. aasta talve, peatades vaid lühiajaliselt kõige äärmuslikumate ilmastikutingimuste korral. Teepõhi tuli mäeküljest välja lõigata koos arvukate kaevandite, truupide ja sildadega; peamised tsiviilehituslikud tunnused hõlmavad 24 m pikkust viadukti, mitut kivist kaarsilda, kaljukärpeid ja paari tunnelit, millest pikim on 91 m. Hoolimata töö väljakutsest ja liinile sageli muljetavaldava tsiviilehituse lisamisest kulges ehitamine suhteliselt kiiresti.

Ligikaudu ühe aasta jooksul olid kõik liini põhifunktsioonid lõpule viidud, mis võimaldas raudtee avada 1. augustil 1893. Ühest otsast teise on liini ulatus 5,85 km, järveäärse St. Wolfgang Schafbergbahnhofi jaama ja Schafbergspitze tipujaama vahel, kattes nende kahe koha vahel kõrguste erinevus 1220 m. Schafbergbahn on ratasajamiga raudtee, mis kasutab Abt süsteemi rööpmelaiusega 1000 mm.

Algselt telliti raudteele tööle kolm vedurit, millest viimane tarniti 1894. aastal. Selle aja jooksul tehti lisaks raudteele endale ka täiendavaid toetavaid projekte; liini tipus puudus reisijate jaoks enamik mugavusi kuni sajandivahetuseni. Umbes kümme aastat pärast raudtee avamist ehitati külgnev hotell, kus külastajatele oli palju vahendeid. Hotellikompleksi laiendas selle omanik, Österreichische Bundesbahnen, varsti pärast Teise maailmasõja lõppu ning see on aktiivne ja populaarne peatus tänapäevani.

1932. aastal anti Schafbergbahni omandiõigus üle Österreichisches Verkehrsbürole, mille kuus aastat hiljem võttis alatult üle Deutsche Reichsbahn. Teise maailmasõja järel läks liin Österreichische Bundesbahnen (ÖBB) kontrolli alla. Kuigi raudtee kuulub ÖBB-le, haldab seda kohalik ettevõte SchafbergBahn und Wolfgangsee Schifffahrt (SLB), mis on osa Salzburg AG-st, mis opereerib ka laevatamisega külgneval Wolfgangsee järvel.

Veerem 

Traditsiooniliselt on raudteel kasutatud auruvedureid; kogu veerem ühildub liini Abt süsteemiga. Kuigi diiselvedurid on olnud Schafbergbahnil kasutusel alates 1960. aastatest, on raudtee juhtkond tunnustanud auru veojõu jätkamise kasulikkust, meelitades piirkonda turiste; vastavalt sellele tarnis Schafbergbahn 1996. aastal mitu uut Šveitsis Winterthuris SLM toodetudauruvedurit. Need uuemad vedurid on erinevalt varasematest konstrueeritud töötama raskema diislikütuse asemel kerge õliga ja neid saab käitada üks inimene.

Alates 2016. aastast opereerib Schafbergbahnil auruvedurite park (nii nafta- kui ka kivisöeküttel), töötab kaks tänapäevast Stadleri toodetud diiselvedurit ja üks diiselvagun. Kui mõned neist on suhteliselt hiljutised üksused, mis pärinevad 1990. aastatest, siis kolm vedurit pärinevad Schafbergbahni varasematest päevadest ja on seega regulaarselt opereerinud juba üle sajandi. Neid kasutatakse spetsiaalsetes pärandrongides, mis sõidavad ainult suviti, samal ajal kui suuremal osal regulaarliinidest sõidavad raudtee õliküttega vedurid.

Auru jõul töötavad rongid kasutavad puitkerega vaguniparki, mis suudab vedada maksimaalselt 60 inimest, diiselveduriga saab aga ühe reisiga vedada kuni 74 inimest. Sõiduaeg alumisest jaamast tipujaama on auru jõul 59 minutit, samas kui diiselrongiga saab kiiremini – 39 minutit. Vedurit 999.105, mis lükkas vagunit raudteel üles, esitati lühikese lõiguna 1965. aasta muusikalises mängufilmis "Helisev muusika", mille peaosas oli Julie Andrews. Mitme minuti pikkune kaader raudteest lisati 1987. aasta Ameerika-Austria telefilmile "Christmas with Flicka".

Marsruut 

Alumine jaam asub St. Wolfgangi idaosas (Ülem-Austria liidumaal), Wolfgangsee ees. Pärast linnast lahkumist ja mäkke ronimise alustamist siseneb liin St. Gilgeni territooriumile Salzburgi liidumaal. Lähim raudtee oli Salzkammergut-Lokalbahn Salzburg-Bad Ischl (suletud 1957. aastal), millel oli St. Wolfgangi jaam järve vastaskaldal, mis oli Schafbergbahni vastava jaamaga ühendatud parvlaevaga.

Galerii

Vaata ka 

 Salzkammergut-Lokalbahn
 Eisenbahn-Romantik
 Christmas with Flicka

Viited 

Austria raudteed