Kirchhoffi kiirgusseadus

Kirchhoffi kiirgusseadus kirjeldab termilises tasakaalus olevas kehas neelduva ja sellest kiirguva energia vahelist seost.

 

Keha kiirgusvõime antud sagedusel ja temperatuuril on võrdeline neelamisvõimega: keha, mis kiirgust hästi absorbeerib (neelab), on ka hea kiirgusvõimega. 
Kiirgusseaduse sõnastas Saksa füüsik Gustav Kirchhoff 1859. aastal, kui tegeles spektroskoopia-alaste uuringutega. 

Kui elektromagnetkiirgus langeb mingile kehale, siis osa sellest peegeldub ja osa neeldub. Antud sagedusel ja temperatuuril neelduvat kiirguse osa iseloomustab keha [[neelamisvõimet .

Iga keha kiirgab sõltuvalt oma absoluutsest temperatuurist energiat (peamiselt soojuskiirgusena)  kindla seaduspärasuse järgi; seda nimetatakse keha kiirgusvõimeks .

Suurused  ja   võivad eri kehadel olla väga erisugused, aga kiirgusvõime ja neeldumisvõime suhe on Kirchhoffi kiirgusseaduse kohaselt keha olemusest (materjalist, kujust, pinna omasustest) sõltumatu ning esitatav universaalse funktsioonina sagedusest  ja absoluutsest temperatuurist :
.
Absoluutselt must keha neelab vastavalt definitsioonile kogu talle langeva kiirguse. Sel juhul  ja funktsioon  väljendab keha kiirgusvõimet, mida kirjeldab Plancki kiirgusseadus. Reaalsete kehade neelamisvõime on väiksem kui 1 ja vastavalt on väiksem ka kiirgusvõime. Tume pind on hea absorbeerija ja kiirgaja. Kui sama pind näiteks hõbetada, väheneb nii neelamis- kui ka kiirgamisvõime järsult. Absoluutselt musta ja ka ideaalselt halli pinna neeldumis- ja kiirgamisvõime ei sõltu sagedusest,

Viited 

Füüsikaseadused