Tšifiir

Tšifiir (ka tsifiir, vene чифирь, чифир) on erakordselt kange tee, mis on seotud nõukogude ja nõukogude järgsete kinnipidamisasutustega, nagu gulagid ja vanglad.

Valmistamine 
Tšifiiri valmistatakse tavaliselt 5–8 supilusikatäie (50–100 ml) lahtist teega (või teekottidega) inimese kohta, mis valatakse keedetud vette.  Seda keedetakse segamata, vähemalt seni, kuni lehed tassi põhja langevad. Valmistamise käigus hakkab lehtetest vette eralduma adeniini ja guaniini, mida traditsioonilise tee valmistamise ajal ei juhtu.  Vahel lisatakse suhkrut; pruuli iseloom kipub andma mõrkja maitse.

Seda tuleb hoolikalt rüübata, muidu võib see põhjustada oksendamist. Tšifiiri valmistamine eeldab suure hulga musta tee keetmist pikka aega. Sellel võib lasta üleöö tõmmata ja juua nii kuumalt kui külmalt. Chifir-il on joojale mõõdukalt psühhotroopne mõju.

Popkultuuris 

 Irina Ratušinskaja kirjeldab oma poliitvangiaastate mälestustes "Hall on lootuse värv" narkootiliselt kange tšifiiri valmistamist.
 Vassili Aksjonovi romaanis "Ožog" ("Põletus") valmistab süüdimõistetu Shilo tušonka-purgis tšifiiri ja annab selle Tolja von Steinbockile. Tolja langeb õndsasse unenäolisesse olekusse, kuid on piisavalt ärkvel, et kuulda põgenemisplaani haudumist.
 Gabriele Salvatoresi filmis "Surmav kood" valmistab John Malkovich ikehastatud tegelane noorele Kolymale tšifiiri.
 Martin Cruz Smithi romaanis "Gorki park" (1981) joob peategelane Arkadi Renko tšifiiri rongis töötajatega, kes on teel töölaagrisse.

Viited 

Tee
Narkootilised ained
GULAG