Erutuse juhtimine

Erutuse juhtimiseks nimetatakse loomafüsioloogias ja meditsiinis erutuse edasijuhtimist neuronites ja lihasrakkudes, näiteks neuronis aktsioonipotentsiaali edasijuhtimist mööda aksonit, mis võib olla mitmel viisil kaetud gliiarakkudega. Vastavalt gliiakatte iseloomule on võimalikud erinevad erutuse juhtimise liigid; tugevalt väljakujunenud müeliintupp suurendab närvikiudude juhtekiirust tunduvalt.

Väga lühikese vahemaa taha saab erutust kiiresti edasi juhtida juba ainuüksi elektrotooniliselt, kuid langeva potentsiaalide vahega. Suuremate kauguste puhul on seetõttu vajalik aeglustav aktsioonipotentsiaalide moodustumine tänu ioonivoolude, mis võib toimuda pideva edenemisena. Alles piisav isolatsioon paljude müeliini sisaldavate ümbristega võimaldab hüppelist protsessi, mille puhul lühikeste isoleeritud lõikudena (internodaalsete segmentidena) elektrotooniliselt edasijuhitav depolarisatsioon vaheldub aktsioonipotentsiaalide ülesehitamisega aksoni nende vahel vabalt asetsevas membraanipiirkonnas (Ranvier' soonises).

Alused 

Lihtsustatult saab aksonit vaadelda pika silindrina, mis koosneb järjestikustest lõikudest. Selle silindri seina moodustab aksonimembraani lipiidide topeltkiht, mille elektrilisi omadusi võib kirjeldada takisti (takistus ) ja kondensaatori (mahtuvus ) rööplülitusena.  Membraani takistus on erutuseta olekus nii suur, et lipiidide topeltkiht etendab dielektriku osa, nii et elektrostaatilised jõud, mis toimivad üle membraani rakusisese ja rakuvälise membraani vahel, tekitavad mahtuvuse . Selle väärtus on võrdeline membraani pindalaga ja pöördvõrdeline selle paksusega.