Franjo Jelačić

Franjo Jelačić Bužimski (14. aprill 1746 – 4. veebruar 1810) oli Austria väejuht, feldmarssal-leitnant ja Horvaatia aadlik, kes osales Austria-Türgi sõjas, Prantsuse revolutsioonisõdades ja Napoleoni sõdades. Ajaloolane Gunther E. Rothenberg on teda iseloomustanud kui "märkimisväärselt õnnetut ja saamatut kindralit."

Sõjaväekarjääri algus 
Franjo Jelačić sündis 14. aprillil 1746 Horvaatias Petrnjas. 1763. aastal astus ta Austria sõjaväkke ja hakkas Banaati grenzerirügemendis N. 1 kadetiks. 1772. aastal ülendati ta kapteniks ning 1783. aastal majoriks. Jelačić võitles Austria-Türgi sõja ajal Horvaatias ning ülendati selle eest ooberstleitnandiks, paistes seal sõjategevuses välja.

1791. aastal viidi ta üle Ogulini grenzerirügementi ning kolm aastat juhatas ta Sluini grenzerirügementi. Peatselt asus ta juhtima hiljaaegu moodustatud Horvaatia täpsuslaskurkorpust (Scharfschützenkorps).

Osalus Prantsuse revolutsioonisõdades 
1793. aastal osales Jelačić oma üksusega koalitsiooniarmee koosseisus ülem-Reini ääres sõjategevuses. 22. mail 1794 toimunud Tournay lahingus paistis ta oma vaprusega eriti silma. Lahingu ajal kaitsesid tema täpsuslaskurid ühte silda, kuid hakkasid siis Prantsuse surve all taganema. Jelačić jäi aga kohale ning kutsus oma sõdureid tagasi. Tänu tema julgusele taastati ridades kord. Hiljem osales ta veel Meisenheimi, St. Wendeli ja Würzburgi lahingutes. 1. märtsil 1797 ülendati ta kindralmajoriks.

1799. aasta sõjakäigu ajal juhatas Jelačić feldmarssal-leitnant Hotze korpuses ühte diviisi. Hiljem oli ta ka Suvorovi alluvuses.

Feldkirchi lahing 

Jelačići sõjaväekarjääri tipphetkeks osutus 23. märtsil toimunud Feldkirchi lahing, kus tema 5500 meest lõid tagasi 12 000-mehelise Prantsuse armee, mida juhatas Andre Massena. Austria armee oli asunud kaitsepositsioonidele Feldkirchi küla ümbruses ning kaitsesid sinna viivat kolme teed. Prantsuse väed tegid Austria positsioonidele korduvaid rünnakuid, kuid ükski neist suurt edu ei näinud. Jelačić kasutas oma arvulises vähemuses vägesid hästi ära ning asus siis ka ise vasturünnakule. Peale rasket võitlust olid prantslased sunnitud taganema. Selle võidu eest autasustati Jelačićt Marie Theresia militaarordeni rüütliristiga.

29. oktoobril 1800 ülendati Jelačić feldmarssall-leitnandiks. 1802. aastal sai tast jalaväerügemendi N. 62 Inhaber.

Osalus Napoleoni sõdades 
1805. aastal oli Jelačić ertshertsog Ferdinandi ja Karl Mack von Leiberichi armee koosseisus. Algselt asusid tema sõdurite kaitsepositsioonid Biberach an der Rissis, kuid liikusid siis Macki käsul Ulmi poole. Mack tegi Jelačići 12. oktoobril üheks oma korpuseülemaks ning käskis siis tal erilise põhjuseta Ochsenhauseni kaudu Tirooli minna.

Jelačići väed suutsid Ulmi katastroofist pääseda ning jõudsid Bodeni järve äärde. Napoleon saatis tema üksust hävitama marssal Augreau koos 12 000 mehega. Nende vahel toimusid kergemad kokkupõrked ning 13. novembril alistus Jelačić Augreaule oma järele jäänud 4000-mehelise korpusega. Varsti peale seda läks Jelačić erru.

Osalus viienda kolitsiooni sõjas 
1809. aastal alanud viienda koalitsiooni sõjaks määrati erust välja toodud Jelačić Johann von Hilleri armeekorpuse diiviülemaks. Peale Ausria vägede ebaedu sama aasta aprillis taganes Jelačić Salzburgi.

Järgmisena määrati Jelačići 10 000-meheline diviis ertshertsog Johanni armeesse. Kui Baieri üksused 29. aprillil Salzburgi hõivasid, taandus Jelačić lõunapoole. Ta pani Baieri üksustele edukalt vastu ning saatis siis enda ratsaväe peaarmeega ühinema. Johann tahtis, et Jelačići terve vägi temaga ühineks. Johanni käsk oli aga kahtlaselt sõnastatud ning Jelačić jäi kuni 19. maini Golling an der Salzachi juurde paigale. Kui Jelačić lõpuks aru sai, kui ohtlikus situatsioonis ta on, asus ta kohe Grazi poole. Kuna ta arvas, et tema kahuriväest pole mägedes kasu, saatis ta sellest suurema osa oma kolonnist ette, jättes vägede juurde vaid neli kahurit.

25. mail jõudsid neile järgi 12 000-meheline Prantsuse üksus Paul Grenieri juhtimisel. Osapoolte vahel toimus samal päeval lahing, kus Jelačić kahuri- ja ratsaväe puudumise tõttu alla jäi. Jelačić liitus siis oma ülejäänud vägedega ertshertsog Johanni armeega. 14. juunil võttis ta osa Raabi lahingust, kus juhatas paremal tiival 7500 meest. Tema positsioone ründasid Prantsuse ja Itaalia üksused, kelle ta suutis algul tagasi lükata. Siiski lõppes lahing Austria kaotusega. Hiljem juhatas ta veel Wagrami lahingus diviisi, kuid kuna ertshertsog Johann jõudis lahinguväljale liiga hilja, ei saanud ka Jelačić lahingus osaleda.

Franjo Jelačić läks sõjakäigu lõppedes erru ja suri 4. veebruaril 1810 Zalaapatis.

Viited

Allikad 

 Dodge, Theodore Ayrault. Warfare in the Age of Napoleon: The Egyptian and Syrian Campaigns and the Wars of the Second and Third Coalitions, 1798–1805. Vol. 2. USA: Leonaur Ltd. 2011.
 Kagan, Frederick W. The End of the Old Order: Napoleon and Europe, 1801–1805. Cambridge, MA: Da Capo Press, 2006.
 Bowden, Scotty & Tarbox, Charlie. Armies on the Danube 1809. Arlington, Texas: Empire Games Press, 1980.
 Schneid, Frederick C. Napoleon's Italian Campaigns: 1805–1815. Westport, Conn.: Praeger Publishers, 2002.
 Rothenberg, Gunther E. Napoleon's Great Adversaries, The Archduke Charles and the Austrian Army, 1792–1814. Bloomington, Ind.: Indiana University Press, 1982.

 Smith Digby. The Napoleonic Wars Data Book. London: Greenhill, 1998.

Prantsuse revolutsioonisõdade Austria väejuhid
Napoleoni sõdade Austria sõjaväelased
Sündinud 1746
Surnud 1810