Isetus

Isetus ehk minatus (sanskriti keeles anātman; paali keeles anattā; tiibeti keeles bdag med; hiina keeles 無 我 wu wo; jaapani keeles muga) on üks kesksemaid mõisteid budismis, mis otsetõlkes tähendab omaenda "mina" ehk "iseenda" puudumist.

Pärast virgumist andis Buddha oma esimese õpetuse kannatusest, selle põhjustest ning juhiseid sellest vabanemiseks. Seejärel andis ta "Isetuse õpetuse". 

Enesetunnetus tekib paljude tingimuste mõjul, mis omakorda muutuvad ja teisenevad pidevalt. Endast kinni hoidmine  põhjustab valu, rahulolematust ja kannatusi.  

Isetus koos püsituse ja kannatusega on üks kolmest olemasolu tunnustest. 

Oma esimeses õpetuses loetles Buddha mitmesuguseid kannatuse põhjuseid ning tõi siis esile algpõhjuse, milleks on  klammerdumine iseendasse.

Etümoloogia ja tõlkevasted 

Sanskritikeelne ātman ja paalikeelne attā (mina, ise) on algtekstides kasutusel tavalise enesekohase asesõnana. Eesti keeles vastab sellele "mina" või "ise" (käänduvana "enda ~ enese", "end ~ ennast" jne.) Etümoloogiliselt võib sanskritikeelne ātman ja paalikeelne attā tuleneda sõnast, mis algselt tähendas "hingamist". 

Eitava prefiksiga mõisted anātman ja anattā tähendavad seega kedagi, kes on "isetu", "ilma endata", "minata", või kelle tunnuseks on "isetus" või kes ei tähtsusta ennast. 

Sanskriti- ja paalikeelsetele sõnadele ātman ja attā lähedased mõisted on ka jīva (hing), puggala (isiksus) ning sattva, satta (olend). 

Kõrvuti attā otsese tõlkevastega "ise" on kasutusel ka muid vasteid nagu "mina", "isiksus", "ego" vmt.

Interpretatsioonid 

"Endana" tundmine tuleneb mõttelisest abstraheeringust, sõnakasutusest, millega seotakse kokku oma kogemuste, vaimsete ja füüsiliste nähtuste mitmekesine voog.

Millelgi ei ole tegelikult püsivat sisu, mõtet, tähendust ega väärtust. Kõik mõisted, väited ja seisukohad, aga ka kõik meie tajud, kogemused ja teadvuse seisundid on suhtelised, subjektiivsed ja sõltuvad kontekstist. Kõik need on omandatud ja omaks võetud teiste inimeste abil ja nende kaudu, läbi ühiskonna, kasvatuse jmt. Tähendus, mõte, otstarve, väärtus või eesmärk omistatakse isiklikult, läbi suhete, läbi parajasti enda omaks peetavate vaadete ja arvamuste. Keelekasutus ja mõtlemine võib luua veel teisi, suhtelisi ja üksnes  ettekujutuses eksisteerivaid nähtusi ja aspekte, nagu aeg, ruum, minevik, tulevik ja olevik jmt. 

Kõik objektid ja subjektid on loodud meeles, kokku pandud tingimustest ja põhjustest ning seetõttu oma olemuselt meelepettelised ja ebapüsivad. Teatud tingimuste ja põhjuste koosluses võib ilmneda midagi neile tingimustele ja põhjusele vastavat, kuid see kaob kohe, kui lakkavad selle aluseks olevad põhjused ja tingimused. Kuna kõik olemasolev on pidevas tekkimises ja lakkamises, siis pole ka võimalik, et eksisteeriks püsiv ja iseseisev "mina". 

"Mina" või "ise" on vaid asesõna, millega määratletav koostisosade kogum on pidevas muutumises. Selle püsivaks pidamist ja sellesse klammerdumist peetakse Buddha õpetuses dukkha ehk kannatuse põhjuseks. Kuna "tõelist mina" pole olemas, siis ei saa selleni ka jõuda.

Kolm aspekti 

Paali kaanoni tekstides võib eristada kolme käsitlust isetusest (anatta). 

 Ontoloogilises mõttes puudub omaolek või iseseisev olemine kõigil asjadel ja nähtustel (sabbe dhamma anatta), mistõttu on isetus nende kõigi üldine omadus või tunnus, nii nagu ka püsitus (anicca). 
 Psühholoogilises mõttes pole "ennast" ("hinge", "isiksust" vmt) kellelgi (etam mamam eso 'ham asmi, eso me atta ti), mistõttu on see vaid ettekujutus, mis on moodustunud ebapüsivatest koostisosadest. 
 Tekstides eristatakse "iseendana olemist" kui "valet vaadet" ja "isetust" ehk "minatust" kui "õiget vaadet".

Budism 

Budismis, sealhulgas theravaada koolkondades, ei peeta püsivat "hinge" (jīva), "mina" (attā), "aatmani" (ātman), "olendit" (satta) ega "isiksust" (puggala) kuidagi tõeliseks ega päriselt olemasolevaks ning sellele ei omistata erilist tähtsust ega tähendust. 

Selles suhtes eristub budism selgesti nii kristlusest kui hinduismist. Enese tähtsustamist, iseenda üle uhkuse tundmist vmt peetakse üheks suuremaks takistuseks vaimse arenemise teel. Seetõttu on oma "tõelise mina" otsimine ja/või avastamine, omaenda isiksuse analüüsimine, iseenda vahekorrad maailma, universumi või jumala(te)ga jmt vaid ekslikel eeldustel rajanev meelepetteline tegevus.

Mahajaana 

Mahajaana koolkondades on mõisted 'hing', 'ise', 'olend' või 'isiksus' samuti väärvaated, millel ei ole iseseisvat olemist ega tähendust. 

Teemantsuutra: “Ei saa rääkida, et ta on bodhisattva, kui temas toimib mõiste ‘ise’ või mõiste ‘olend’ või mõiste ‘hing’ või toimib mõiste ‘isiksus’.”

Šuunjavaadas peetakse kõiki nähtusi ja sündmusi tühjadeks ja isetuteks, sest need on ilma püsiva olemuse ja kindla tähenduseta, eksisteerides vaid tinglikult põhjuslikkuse tõttu. 

Südasuutra: “Kõik dharmad on märgistatud tühjusega. Need ei teki ja need ei kao, need ei ole määrdunud ja neid ei saa määrida, neid ei saa lihtsamaks teha ja neid ei saa keerulisemaks teha.”

Praktika 

Pühendunud mungad ja nunnad on loobunud nimest ja omandist, kannavad ühesuguseid rüüsid, neil on paljaks aetud pea, nad söövad vaid päikesetõusu ja keskpäeva vahel ja nad elatuvad üksnes annetustest. Hommikuti kõnnivad nad paljajalu ümbruskonnas, silmi maast tõstmata, kelleltki midagi palumata ega ootamata, võttes vastu vaid seda, mida neile vabatahtlikult antakse. Nad on valinud tsölibaadi ja vaesuse; maistest asjadest vaba, isetu ja alandliku elu.

Paali kaanoni tekstides leidub õpetusi, kuidas mõista ja arendada isetust läbinägemise teel, mille käigus teadvustatakse ja vaadeldakse klammerdumise kogumikke läbi olemasolu tunnuste. Keha ja meelega seotud aspektide vaatlemisel ja teadvustamisel võidakse jõuda sügava mõistmiseni, et tunnete, tajude, moodustiste, teadvuse jmt elementide gruppides ei ole midagi sellist, mille kohta saaks öelda, et „see on minu“ (etaṁ mama), „see olen mina“ (esoham asmi) või „see on mina ise“ (eso me attā). Sel teel nähakse sellest kõigest läbi ja jõutakse järjest süveneva mõistmiseni, et olemasolu on isetu, minatu ehk tühi.

Vaata ka 

 Isetuse õpetus
 Isikupõhine vaade
 Isiksuse moodustajad
 Olemasolu tunnused
 Püsitus
 Kannatus
 Sõltuvuslik tekkimine
 Aatman

Viited

Välislingid 

 Neuroscience backs up the Buddhist belief that “the self” isn’t constant, but ever-changing.

 Reconstructing and deconstructing the self: cognitive mechanisms in meditation practice. 

Budism