2. diviisi tagavarapataljon

2. diviisi tagavarapataljon oli Eesti Rahvaväe väeüksus aastatel 1919–1920, Puiestee tänava kasarmutes.

2. diviisi tagavarapataljoni formeerimist alustati 29. detsembril 1918 Haapsalus, 15. veebruaril 1919 paigutati pataljon Haapsalust Tartusse ja allutati 2. diviisi ülemale.  

Pataljon tegutses kuni 20. maini 1920.

Juhid ja koosseis

Pataljoniülem 
 staabikapten Arnold Hinnom 
15. jaanuar 1919 – 25. detsember 1919, kapten Villem Marder

Pataljoni staap koosnes 
rivi- ja majandusjaoskonnast.
Tagavarapataljoni koosseisus olid ette nähtud 
roodud (a` 225 sõdurit) vastavalt olemasolevate sõdurite arvule
õppekomando, 
komandandikomando, 
pommipilduritekomando, 
kuulipilduriterood, 
töörood, ambulants ja orkester.

1919. aasta suvel viidi Haapsalust üle Tartusse tsaariaegse Krasnojarski polgu kasarmusse Puiestee tänava ääres, mobiliseeritud mehed, kes sündinud aastatel 1882–1898 ning kes olid seni sõjamehe kohustustest kehaliste puudujääkide tõttu või perekondlikel põhjuste vabastatud. Mobiliseeritute allumatuses ehk 2. diviisi tagavarapataljoni mässus süüdistatuna mõisteti 13. juulil 1919 sõjaväljakohtu poolt surma, 20 mahalaskmise ja kaks poomise läbi. 21 mehe hukkamispaik (üks pääses ratsahobusel põgenema ja avaldas hiljem oma memuaarid) oli Ülejõe kasarmuõu.

Viited

Välislingid
2. Diviisi Tagavarapataljon (1919 - 1920), The National Archives of Estonia

 
Eesti endised väeüksused