Suitsutuba

Suitsutuba (Lõuna-Eestis ka suitsutare, setudel sautare) on ahiküttega korstnata üheruumiline elamu, vanimaid ja algelisemaid elamutüüpe.

Ajaloost 
Euroopa kirdeosa metsavööndis kujunes palkseintega suitsutuba põhiliseks elamutüübiks 1. aastatuhande lõpul eKr ning oli kasutusel mitmesugustes vormides kuni 19. sajandini. Tüübilt oli suitsutoaks ka rehetuba, mis oli Eesti talurahva tavaline eluruum. Eestis leidus suhteliselt harva rehest lahku ehitatud suitsutubasid, need ehitati peamiselt kehvikute elamutena. Elamiseks kasutati ka suitsusaunasid, mis olid olemuselt samuti suitsutoad. Rannikule rajatud ajutised kalurielamud ehk kalamajad olid ehituselt suitsutoad. Kuna 19. sajandi teises pooles hakati elamutele korstnaid ehitama, kadusid suitsutoad kasutuselt.

Kirjeldus 
Palkidest ehitatud suitsutoas tuli suits ahjust tuppa ja välja lasti kas ukse või laes(seinas) olnud suitsusaugu kaudu. Mõnikord ehitati toa ühele küljele laut, teisele küljele kamber. 

Setude sautare nurgas oli palkalusele ehitatud umbahi, ahju kõrval kivist magamispink (lesanka) ja taga sängünulk, ahju ees kolle. Ahju vastas oli anomanulk, kus tehti majapidamistöid. Diagonaalselt ahju vastas oli pühäsenulk, kus oli pühasekapp ikooniga. Toal oli alati laudpõrand ja selle alla oli tehtud tihti kelder. Toa kõrval oli suur esik (seenine) ning mõnikord teisel pool veel üks elutuba.

Vaata ka
 Kalamaja
 Moonakamaja
 Palkmaja
 Pikkmaja
 Sulasemaja
 Taluarhitektuur
 Talumaja
 Talumuuseum

Viited

Kirjandus 

 Tamara Habicht. Rahvapärane arhitektuur.  Kirjastus: Kunst, Tallinn, 1977.
 Ain Lavi. Asulakohad 13.-17. sajandi talurahvaehitiste ajaloo allikana. Eesti Arheoloogia Ajakiri, 1997 nr 1
 Ilmari Manninen. Setude ehitused. ERM Ar.1, 1925

Välislingid 
 Suitsutare Jõelähtmes  Johannes Pääsuke, foto 1913. 
 Suitsutoa ahi. Eesti Vabaõhumuuseum.
 Suitsutare mudel. Eesti Rahva Muuseum

Maaehitised
Eesti taluarhitektuur
Maaelu
Eesti talurahvas