Kõnnitavus

Kõnnitavus on linnaplaneerimise termin, mis tähistab linnapiirkonna sobivust jalgsi liikumiseks. Termin sobib planeerimiskontseptsioonide kohta, kus inimestel on võimalik pääseda jalgsi mugavalt ning ohutult oma sihtpunkti. Kõnnitav linnaruum peaks olema jalakäijale mugav elamiseks, ostlemiseks või lihtsalt vaba aja veetmiseks. Oluliseks teguriks on lühikesed vahemaad ja avaliku ruumi olemasolu, kas parkide või erinevate kogunemiskohtade näol, mis annavad inimesele põhjuse jala linnas ringi liikuda. Samuti on oluline tänavate pilkupüüdev arhitektuur ja jalakäijakeskne tänavadisain, et muuta liikumine jalakäija jaoks võimalikult huvitavaks, turvaliseks ja mugavaks.

Kõnnitavuse mõõtmine 

Kõnnitavus mõõdab seda, kui hästi sobib määratletud koht jalutamiseks. Kõnnitavuse mõõtmiseks on mitu viisi. Üks mõõtmise viise on kõnnitavuse indeks (ingl.k. the walkability index), mis on välja töötatud UBC's Health and Community Design Lab-is. Sellel indeksil on 5 erinevat indikaatorit. 

Esimene indikaator on ehitustihedus (ingl.k. residential density). Mida suurem on hoonete tihedus, seda tõenäolisemalt inimesed kõnnivad.

Teine indikaator on maakasutuse varieeruvus (ingl.k. Land Use MIx), mis näitab erinevaid linnaruumi kasutuse viise.

Kolmas indikaator on kõnniteede sidusus (ingl.k. sidewalk completeness). See näitab, kui palju on kõnniteid linnaosa kindlalt määratletud alal.  Mida rohkem on kõnniteid seda meeldivam ning mugavam inimestel jala kõndida. 

Neljas indikaator on kommertspinna koefitsient (ingl.k. Commercial Floor Area Ratio (FAR)). See indikaator arvutatakse hoone kogu ruumala ja esimese korruse pinna suhte abil. Rohkem kommertspinda tähendab enim sihtkohti, kuhu inimestel jalutada. 

Viimane indikaator on ristmike tihedus. See on ristmike kontsentratsioon linnaruumis. Arvestatakse, et ristmikeküllus annab inimestele võimaluse lihtsamalt liikuda.

Seniajani ei ole konkreetset kõnnitavuse mõõtmise viisi. Praegu uurivad teadlased, näiteks Andres Sevtšuk, kas linnade sobilikkust kõndimiseks on võimalik hinnata tehisintellekti abil.

Kõrge kõnnitavusnäitajatega linnades on täheldatud linnakodanike paremat tervist, vähenenud õhusaastet ja väiksemat ökoloogilist jalajälge. Inimene, kes elab kõnnitavas linnaruumis on tõenäoliselt kehaliselt aktiivsem ja kasutab vähem liiklusvahendeid. Kõnnitav infrastruktuur võtab enda alla vähem ruumi ja on ehitatud tihedamalt kui autokeskne linnaruum.

Viited