Sularahata ühiskond

Sularahata ühiskond tähistab majandussüsteemi, kus finantstehinguid ei tehta mitte paberraha ja müntidega, vaid tehingu osaliste vahelise digitaalse teabe (tavaliselt raha elektroonilise ekvivalendi) edastamise teel.

Mitmel pool maailmas kasutatakse kaubanduses, investeerimises ja ka igapäevaelus digitaalset raha üha rohkem ning tehinguid, mida ajalooliselt oleks võetud ette sularahaga, tehakse nüüd sageli elektrooniliselt. Mõned riigid seavad tänapäeval piiranguid kas tehingutele, mille jaoks üldse võib mitteelektroonilist makset seaduslikult kasutada, või selliste tehingute väärtusele. On ka leitud, et sularaha käibelt kadumine kujutab ohtu finantssüsteemile, sest muudab riigi haavatavamaks küberrünnakutele.

Sularahata arveldamise esiletõus
Trend sularahata tehingute ja arveldamise kasutamise suunas igapäevaste toimingute jaoks algas 1990. aastatel, mil elektrooniline pangandus muutus populaarseks. 2010. aastateks olid digitaalsed makseviisid mitmes riigis väga levinud, sealhulgas on levinud nii teenuste vahendajad (nt PayPal), digitaalse rahakoti süsteemid (nt Apple Inc. ja teiste sarnaste ettevõtete süsteemid), viipe- ja NFC-maksed elektroonilise kaardi või nutitelefoni abil kui ka elektroonilised arved ja elektrooniline pangandus. 2010. aastateks oli mõne tehingutüübi jaoks, mille eest ajalooliselt oleks olnud väga tavapärane füüsilise maksevahendiga tasuda, sularaha suurde ebasoosingusse langenud ning suuremaid summasid sularahas käsitleti teatud olukordades kahtlasena. See on nii sularaha mitmekülgsuse tõttu kui ka seetõttu, et seda oli lihtne kasutada rahapesus ja terrorismi rahastamises. Mõned tarnijad ja jaemüüjad on piiranud sularaha kasutamist sel määral, et esile on kerkinud väljend "sõda sularahale".

Aastal 2016 Suurbritannias tehtud uuringust selgus, et üks britt seitsmest ei kanna enam kaasas ega kasuta sularaha. Sama aasta Ameerika Ühendriikide tarbijauuringu järgi eelistas 75% vastajatest makseviisina krediit- või deebetkaarti ja vaid 11% vastajatest eelistas sularaha.

Kriitika
Sularahata ühiskonna ideed on kirjeldatud ka ülimalt vastuolulise ja kohati pahaendelise käiguna. Sularahata ühiskonda kui kontseptsiooni on peetud seotuks negatiivsete intressimäärade, pangatehingute maksu ja ülemaailmse maksusüsteemiga, sest selline muutus oleks potentsiaalselt nii kasulik kui ka ühiskondlikult ohtlik ning sellel oleks ühiskonnale laialdane mõju. Süsteemil on potentsiaali olla väga kasulik keskvalitsustele ja majandusele üldiselt – seda ülemaailmse deflatsiooni ja kvantitatiivse lõdvendamise ning ka rahapakkumise keskse juhtimise kontekstis. Ent kuna üksikisik ei saa vältida seda, et tema raha hoitakse reguleerimis- ja kontrollimisvõimelises välises süsteemis, annab sularaha kadumine täieliku kontrolli tehingute, intressi ja raha individuaalse kasutamise üle koos kõige selle kohta käiva teabega riigi või kolmandatest osalistest teenusepakkujate kätte.

Paljud riigid on reguleerinud ja piiranud digitaalsete privaatvaluutade, näiteks bitcoin'i kasutamist või selle üldse keelanud. Kuigi eeldatakse, et see on kasulik nii globaalsele majandusele kui ka kuritegevuse ning terrorismi vastu võitlemisel, on tõstatatud siiski mitmeid probleeme seoses selle ohtlike tahtmatute tagajärgedega. See tähendaks muu hulgas, et negatiivseid intressimäärasid saaks täielikult jõustada ja raha saaks väga üksikasjalikult kontrollida. Näiteks võidakse teatud tüüpi raha määrata järk-järgult devalveeruma või aeguma ja väärtusetuks muutma juhul, kui seda ei kulutata konkreetsetel viisidel või kindlaks ajaks. Sularahata ühiskonnas muutuks igale andmetele ligipääsu omavale osalisele ligipääsetavaks isiklikud säästud ning andmed üksikisikute sissetulekute ja tehingute kohta kas seaduslikult (politsei ja maksudega seoses) või mitte (häkkerid ja isikud, kellel on ligipääs andmetele) ja see lihtsustaks järelevalvet rahvastiku üle. See tähendab ka, et eri rühmi, üksikisikuid ja ettevõtteid on võimalik rahast ilma jätta, takistades neile juurdepääsu sularahata tehingute sooritamise vahenditele.

Sularahata ühiskond on küll mugav ja kiiresti toimiv, kuid samas suurendab see teadmatust isiklike kulutuste asjus ja haavatavust pettuste suhtes. Kui tehingu sooritamiseks tuleb pangakaardiga vaid viibata, siis tarbija teadmatus oma kulutuste suhtes suureneb. Ka krediitkaardipettusi võib rohkem tulla, sest erinevalt sularahatehingutest peavad korporatsioonid krediit- ja deebetkaardiga sooritatud tehingute üle arvestust.

Ringluses oleva sularaha kogus
Hoolimata sularahata ühiskonda puudutavatest aruteludest enamik riike hoopis suurendab valuutavarusid. Aastatel 2011–2015 suurendasid enim oma valuutavarusid Türgi (12,1%), Lõuna-Korea (11,9%), Mehhiko (8,0%) ja India (7,9%). Erandid olid Lõuna-Aafrika Vabariik, kus paberrahavaru suurus kõigub enamiku riikidega võrreldes väga palju, ning Rootsi, mis on valuutavarusid alates 2007. aastast järsult vähendanud.

Sularahata tehingud ja vähem sularaha
Levinud näitaja selle kohta, kui lähedal on riik sularahata ühiskonnaks muutumisele, on sularahata maksete arv või eraisikutevaheliste tehingute hulk seal riigis. Näiteks sooritatakse Põhjamaades teiste Euroopa riikidega võrreldes rohkem sularahata tehinguid. "Euroopa maksekaartide aastaraamatu 2015–2016" (European Payment Cards Yearbook 2015–16) järgi oli uuringuga hõlmatud 33 riigi keskmine kaardimaksete arv elaniku kohta 88,4. Seevastu keskmine taanlane tegi 268,6, keskmine soomlane 243,6, keskmine islandlane 375,5, keskmine norralane 353,7 ja keskmine rootslane 270,2 kaardimakset aastas. Seega on Põhjamaades kaardimaksete keskmine arv Euroopa keskmisest 2,5 korda suurem.

Ent sularaha võib sama moodi kui teemandid, kuld, hõbe, plaatina, kinnisvara ja antiikvara toimida väärtuse säilitajana. Ringluses oleva sularaha hulk võib suuresti erineda ka kahe sarnase sularahata tehingute määraga riikide vahel. Näiteks Taanis on Rootsiga võrreldes ringluses peaaegu kaks korda rohkem sularaha ja seal on kasutusel ka suurema vääringuga paberraha (1000-kroonine paberraha).

Lõuna-Korea võttis 2016. aastal vastu otsuse lõpetada müntide kasutamine seadusliku maksevahendina aastaks 2020. Seega peab tulevikus Lõuna-Koreas sularahaga arveldades arvestama sellega, et väikseima paberraha (1000 vonni) väärtusest väiksema tehingu puhul tuleb loobuda vahetusrahast. See suurendab kindlasti elektrooniliselt tehtud tehingute hulka, kuid suurima paberraha (50 000 vonni) suure ringluse tõttu tähendab see siiski, et kodanikud saavad sularaha endiselt lihtsasti kasutada mugava väärtuse säilitajana.

Suurima vääringuga käibel olevat paberraha seostatakse sageli kriminaalse tegevuse, võltsimise või maksudest kõrvale hoidmisega. Natsi-Saksamaa võltsrahade kartuses kuulutas Suurbritannia pärast II maailmasõda välja olukorra, kus seaduslike maksevahenditena kehtisid vaid kuni 5-naelase väärtusega paberrahad. Aastal 1969 teatas Ameerika Ühendriikide valitsus, et kõik paberrahad väärtusega üle 100 dollari jäävad seaduslikuks maksevahendiks, kuid valitsuse käes olevad paberrahad hävitatakse ja tulevikus neis vääringutes uut paberraha ei trükita. Sellises väärtuses paberraha trükiti Ameerika Ühendriikides viimast korda 1945. aastal.

Rootsi trükkis aastatel 1939 ja 1958 ka 10 000-kroonise vääringuga paberraha, kuid kuulutas need alates 1991. aasta 31. detsembrist kehtetuks. Kanada tegi aastal 2000 sama 1000-dollarise rahatähega ja ka Singapur on teatanud, et enam 10 000-dollarilisi rahatähti juurde ei toodeta. Euroopa Keskpank teatas 2016. aasta mais, et 2018. aasta lõpust alates ei hõlma euro paberrahade järgmised seeriad enam 500-eurost paberraha.

Vaata ka
 Maailmamajandus

Viited 

Rahandus