Ülo Tambek

Ülo Tambek (1. juuli 1922 Tartu – 31. mai 1979 Tallinn) oli eesti filmirežissöör ja tõlkija.

Aastatel 1941–1945 võttis ta Punaarmeesse mobiliseerituna Eesti Laskurkorpuse ridades osa Teisest maailmasõjast. 1952. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina. 

Aastatel 1947–1953 töötas Õhtulehe toimetuses. 1954. aastast töötas Tallinna Kinostuudios, hilisema nimega Tallinnfilmis dokumentaalfilmide toimetaja, stsenaristi ja režissöörina. 1966. aastast oli ta Tallinnfilmi kroonika- ja dokumentaalfilmide loomingulise tootmisühenduse režissöör. Režissöörina tegi ta üle 40 dokumentaal-, õppe- ja muusikafilmi ning 66 kinoringvaadet "Nõukogude Eesti". Mõned tema tehtud filmid keelati ideoloogilistel põhjustel. 1968. aastal filmitud dokumentaalfilm "Talupojad" linastus alles 1989. aastal.

Ta on tõlkinud eesti keelde väliskirjandust, sealhulgas kaks romaani sarjast "Seiklusjutte maalt ja merelt": Robert Louis Stevensoni "Must nool" ja James Fenimore Cooperi "Viimane mohikaanlane".

Filmograafia

Tunnustus
1977 – Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Isiklikku
Tema isa oli Elmar Tambek. 

Irene Tambek (Irene Kivi) on tema lapselapselaps.

Viited

Eesti filmitegijad
Eesti tõlkijad
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna vilistlased
Eesti NSV teenelised kunstitegelased
Sündinud 1922
Surnud 1979