Vandelnokk-kuningrähn

Vandelnokk-kuningrähn (Campephilus principalis) on linnuliik rähniliste seltsist rähnlaste sugukonnast kuningrähni perekonnast. Vandelnokk-kuningrähn pesitseb Ameerika Ühendriikide lõunaosa põlismetsades. Ta on üks suurimaid rähnlasi maailmas, sest ta on umbes 50 cm kehapikkuse ja 76 cm tiivaulatusega.

Vandelnokk-kuningrähnil on kaks alamliiki: ameerika vandelnokk-kuningrähn (Campephilus principalis principalis) ja kuuba vandelnokk-kuningrähn (Campephilius principalis bairdii), kellest hilisem on välja surnud.

Välimus 

Vandelnokk-kuningrähn meenutab välimuselt ameerika musträhni (Dryocopus pileatus). Peamiseks erinevus seisneb noka värvuses: vandelnokk-kuningrähn on valge nokk, kuid samas ameerika musträhni nokk on hall või osaliselt must.

Vandelnokk-kuningrähni kaunistab läikiv must sulestik, mis erineb valgetest triipudest, mis kulgevad iga tiiva alt kuni pea küljeni. Lindude sisemised primaarsed ja sekundaarsed tiivasuled on samuti valge värvusega. Tiibade kokkuvoltimisel moodustavad suled seljale valge kilbi. Lisaks on lindude ninasõõrmeis valged sulgede kimbud, mis hoiavad prahi eemale. Isastele on omane pea tagaküljel terav punane hari. Emastel on see must. Lindude silmavärv on erekollane, jalad ja varbad on hallid ning varustatud tugevate mustade küünistega.

Toitumine 
Vandelnokk-kuningrähn toitub peamiselt putukatest, kuid eelistab mardikate vastseid. Harvemal juhul sööb ka mahlaseid taime vilju või pähkleid.

Elupaik 
Vandelnokk-kuningrähn avastati Ameerika Ühendriikide lehtpuumetsadest ja Kuuba mägimetsadest. Kunagi olid need linnud Ameerika Ühendriikide kaguosas ja terve Kuuba territooriumil laialdaselt levinud. Kahjuks muutus see olukord märkimisväärselt ulatusliku metsaraiete tõttu. Vandelnokk-kuningrähn kuulutati väljasurnud liigiks 1980ndatel, kuid aastal 2004 lind taasavastati.

Arkansase osariigis asuv looduskaitseala Cache River National Wildlife Refuge on ainus kindel teadaolev asukoht, kus vandelnokk-kuningrähn pesitseb. Kuubal nähti seda lindu viimati 1987. aastal. Linnud vajavad pesitsemiseks väga suurt areaali, mis peab sisaldama surnud või suremisjärgus puid. Laia tiivaulatuse tõttu vajavad nad hõreda võraga metsi. Sellised tingimused kärbivad suurel määral lindude tulevast leviala. Vandelnokk-kuningrähni suurimaks ohuks võibki lugeda liigset raiumist ja kollektsionääride ülemäärast huvi.

Ajalugu 
1930. aastatel paiknes viimane vandelnokk-kuningrähni asurkond Kirde-Louisiana põlismetsades, mida kutsuti nimega Singer Tract. Kahjuks hoolimata looduskaitsjate protestile raiuti see asurkond siiski maha. 1880. aastatel kanti vandelnokk-kuningrähn hävinud liikide nimekirja, kuid lindu nähti veel aastaid hiljem. Viimast vandelnokk-kuningrähn emaslindu nähti 1944. aastal. Vandelnokk-kuningrähni alamliiki Campephilius principalis bairdii suudeti pildistada veel aastal 1956 ja 1980-ndatel. Kahjuks hiljem neid linde enam ei suudetud seirata.

2004. aasta veebruaris taasavastas Gene Sparling Arkansase osariigis vaatluse tulemusena vandelnokk-kuningrähni. Kuigi kohtamiskuuldusi oli ka varem levinud, selgus lähedasel vaatlusel alati, et tegemist oli hoopis ameerika musträhniga (Dryocopus pileatus). Gene Sparling suutis leida seitse vandelnokk-kuningrähnile omast diagnostilist tunnust. Peale avastust süvenesid linnu otsingud. Leitud asupaika paigaldati liikumisanduriga kaamerad. Aastatel 2004–2009 viidi otsinguid läbi asukohtades, mis jäid leiupaiga lähedale. Lisaks määrati otsingute läbiviimiseks 50-liikmeline meeskond. 2003. aasta oktoobrist 2013. aasta septembrini oli Ameerika Ühendriikide siseministeeriumi kalanduse ja looduse teenistus (United States Fish and Wildlife Service; USFWS) kulutanud 20,3 miljonit dollarit otsingute läbiviimiseks ja dokumenteerimiseks. Samuti on otsinguid korraldatud Kuubas.

Viited

Välislingid 
 "Linnu-uurijad leidsid rähni, keda peeti väljasurnuks". Postimees. 29. aprill 2005
 "Mid-Pleistocene divergence of Cuban and North American ivory-billed woodpeckers"

Rähnlased
Põhja-Ameerika linnud