Lammimullad

Lammimullad ehk alluviaalmullad on mullad, mis tekivad pinnavee ladestumise tulemusel.  Lammimullad asuvad enamasti jõgede ääres, lammidel, deltadel, ojaterrassidel ja loopealsetel.  Eesti pinnasel olevatest muldadest moodustavad lammimullad 1% muldkattest, asudes suures osas Emajõe Suursoo, Kasari ja Taheva piirkondades.

Moodustumine 
Lammimuldadele iseärasuseks on mulla moodustumine, mis toimub pika kivimite muundamise tulemusel ja võib võtta aega koguni aastatuhandeid.  Muld kujuneb sagedaste üleujutuste ja nendega kaasnevate setete kuhjumisel.  Muldade tekkele võivad kaasa aidata ka metsade raie, maade kündmine ning ehitustegevus, mis suurendavad kõrgustike erosiooni ning setted hakkavad liikuma allavoolu ladustumisalale.

Mulla profiil 
Lammimullad on väga toitainerikkad ja võivad sisaldada ka raskmetalle.  Muld on toitevee pideva rikastamise tulemusel ühed viljakamaid pinnased looduses.  Toitveega on lammimullad rohkelt küllastunud kevadiste üleujutuste ajal. Sisalduselt koosneb lammimuld kruusast, liivast ja mudast. Lammimullad on kaetud enamasti looduslike rohumaadega, mis loovad eeldused kamardumisprotsessile.  Kõikide lammimuldadele on iseloomulik toorhuumuslik huumuskate süsinikusisaldusega 3,0–3,5%.

Lammimulla liigitus 
Liigitus sõltub mulla gleistumise ja turba akumuleerimise järgi.  Võimalik on eristada kolme liiki lammimuldasid: 

 Gleistunud lammimullad (tüüpprofiil AA-Cag) – gleistumise tunnused esinevad profiili alumises osas
 Lammi-gleimullad (tüüpprofiil ATa-CaG) – alaliselt liigniisked
 Lammi-turvastunud mullad (tüüpprofiil Ta-CaG) – moodustunud turbahorisondi tüsedus 30 cm.

Viited 

Mullad