NASA X-43A

NASA X-43A oli eksperimentaalne mehitamata ülehelikiirus lennuk, mille eesmärk oli testida erinevaid ülehelikiiruse lendamise aspekte. Lennukile kavandati mitu mõõtkava variatsiooni ning see kuulus X-lennukite seeriasse ja NASA Hyper-X programmi. X-43 püstitas mitmeid kiirusrekordeid jetil töötavate lennukite hulgas ning on umbkaudu Mach 9,6-ga kiireim lennuk ajaloos.

Loomise ajalugu 
NASA lennundustehnoloogia valdkonna üks peamisi eesmärke, nagu on sätestatud NASA strateegilises plaanis, on õhuhingavate ülehelikiirustelendude tehnoloogiate arendamine ja demonstreerimine. Pärast Rahvusliku Kosmoselennuki programmi (NASP)  katkestamist 1994. aasta novembris puudus Ameerika Ühendriikidel ühtne ülehelikiirustetehnoloogiate arendamise programm. Üks programmidest, mille NASA arendas välja 1990. aastate lõpus, Hyper-X kasutas National Aerospace Plane'i tehnoloogiat ja liikus selle järgmise sammu suunas, mis oli ülehelikiiruse õhuhingamispropulsiooni demonstreerimine lennul. Hyper-X programmi eesmärk oli kinnitada lendu võtmise tehnoloogiad õhuhingavate ülehelikiiruste lennukite jaoks. Esimesed kaks X-43 sõidukit kavandati lendama Mach 7 kiirusega, mis ületas oluliselt kõigi teiste õhuhingavate õhusõidukite lennu kiirust.

Disain 

X-43A oli väike, pilootideta katselennuk, mille pikkus oli veidi üle 3,7 meetri. Selle kere kujundus võimaldas sellel lendamiseks kasutada tõstejõudu, mille tekitas lennuki kere, mitte aga tiivad. Lennuk kaalus umbes 1400 kg ja oli mõeldud kõrge kiirusega lendude täielikuks juhtimiseks, sealhulgas liuglemiseks ilma tõukejõuta. Siiski polnud see loodud maandumiseks ja taaskasutamiseks ning katselennud lõppesid selle kukkumisega Vaiksesse ookeani.

Esialgsed testid

Esimene lend 
Esimese X-43A stardi viis läbi NASA B-52B 2. juunil 2001. Pärast Pegasus-raketi süütamist tekkis rike, mis sundis ohutusametnikku selle hävitama. Hilisem uurimine tuvastas, et rikke põhjus oli lennujuhtimissüsteemi probleem, mis tulenes sellest, et jõud, mis tekkisid 6100 meetri kõrgusel startimisel, olid valesti modelleeritud. Selleks, et X-43 saavutaks Mach 7 kustumiskiiruse, oli vaja madalamat langemiskõrgust kui tavalist 12200 meetrit.

Teine lend 
Teine X-43A lendas edukalt 27. märtsil 2004. Pärast eraldumist Pegasusest süttis X-43A scramjet. Mootor suutis arendada piisavalt tõukejõudu, et ületada sõidukile mõjuv takistus ja seda kiirendada, mis oli üks lennu uurimise eesmärkidest. X-43A saavutas rekordkiiruse 6,83 Mach ehk umbes 8350 km/h, mis oli esimene kord, kui scramjet mootor lennu ajal töötas. Pärast mootori põlemise lõppu tegi X-43A manöövreid, et koguda ülehelikiirusi aerodünaamilisi andmeid ja lõpuks kukkus see Vaiksesse ookeani planeeritud mõjutsoonis.

Kolmas lend 
Kolmas X-43A lend toimus 16. novembril 2004 ja saavutas Mach 9,6 kiiruse ehk peaaegu 11850 km/h. X-43A saavutas sel kiirusel kruiisimise võimekuse, mis tähendab, et mootori tõukejõud tasakaalustas takistust. Sellel kiirusel kruiisimine oli sõiduki disainieesmärk ning selle võimekuse demonstreerimine oli missiooni eesmärk. Scramjet töötas ootuspäraselt, mis näitab, et varasemad simulatsioonid olid täpsed.

Viited 

Lennukid
NASA