Toiduga sarnanevate kosmeetikatoodete müügi piiramine Euroopa Liidus

Toiduga sarnanevate kosmeetikatoodete müügi piiramine Euroopa Liidus artikkel annab kokkuvõtte Euroopa Liidu kohtuasjast C-122/21 seoses toiduainetega sarnaneva kosmeetika ohutusega ning ülevaate selle teemaga seonduvatest õigusaktidest ja kohtupraktikast nii Eestis kui ka Euroopas.

Sissejuhatus 
Inglismaal asutatud ettevõte Get Fresh Cosmetics, mille tegevuse keskpunktiks on kosmeetikatoodete tootmine, turundas Leedu tooteid veebisaidi kaudu. 2. mail 2018 teatas tarbijakaitseamet Get Fresh Cosmetics Leedu turustajat veebilehe müüdavate kosmeetikatoodete kontrolli läbiviimisest.
 
Pärast vaidlusaluste toodete määruse nr 1223/2009 ja tooteohutuse seaduse nõuetele vastavuse kontrolli, tegi tarbijakaitseamet 29. augustil 2018 otsuse, milles leidis, et GFC tooted ei vasta määruse nr 1223/2009 artikli 3 punkti a ja artikli 20 lõike 1 nõuetele, kuna tooted jäljendasid välimuselt, lõhnalt, kujult ja suuruselt toiduaineid ning ohustasid eksitava välimuse tõttu tarbjatele, eriti lastele ja eakate inimeste turvalisust või tervist. Käesoleva otsusega keelas tarbijakaitseamet toodete turuleviimise, millega kaasnes kohustus tooted turult kõrvaldada.
 
Vilniuse piirkondlik halduskohus rahuldas osaliselt GFC hagi, tühistades tarbijakaitseameti poolt tehtud otsuseid ja kohustades viimast uuesti läbi vaatama vaidlusaluste toodete vastavust määruse nr 1223/2009 artikli 3 punktis a sätestatud nõuetega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tühistas eelmainitud otsuse tarbijakaitseameti apellatsioonkaebuse alusel ning saatis asja Vilniuse piirkondlikule halduskohtule tagasi. GFC esitas peale rahuldamata jäetud kaebust apellatsioonkaebuse, põhjendades, et Vilniuse piirkondlik halduskohus oli direktiivi 87/357/EMÜ artikli 1 tõlgendamisel rikkunud õigusnormi. GFC väidete kohaselt tuli vastavalt direktiivi 87/357 artikli 1 lõikele 2 tõendada, kas kõnealuseid tooteid võib ekslikult pidada toiduaineteks ning teha laboratoorsete testide ja katsete abil kindlaks, et selline eksitus on kauba tarbijate tervisele ohtlik. GFC arvamusel oli vaja eelkõige uurida, kas toode võib puruneda ja seega põhjustada suhupaneku, imemise või allaneelamise korral mürgistuse ohtu. Tarbijakaitseamet omakorda väitis, et kuna kosmeetikatooted ei ole mõeldud toiduna tarbimiseks, siis toiduks sobimatu toote ja toiduaine vaheline sarnasus, mis võiks tõenäoliselt põhjustada toote suhu panemist, on piisav tarbijate tervisele ohtlikkuse eeldamiseks.

Asjakohased õigusaktid Euroopa Liidus

Direktiiv 
Peamine kohtuasjas käsitletud õigusakt oli direktiiv 87/357/EMÜ. See käib tervist või turvalisust ohustavaid eksitava välimusega tooteid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta. Mitmetes liikmesriikides kehtisid õigusaktid teatavate toodete kohta, mis eksitava välimuse tõttu ohustavad tarbijate turvalisust või tervist. Need sätted lahknevad aga sisu, reguleerimisala ja kohaldamisala poolest ning käsitlevad teatavates liikmesriikides kõiki tooteid, mis meenutavad toiduainet. Puudu oli aga regulatsioon nende toodete kohta, mida võib ekslikult pidada toiduaineteks, eelkõige kondiitritoodeteks.

Antud vaidluse puhul olid asjakohased direktiivi artikkel 1 lõiked 1 ja 2. Lõige 1 näeb ette, et käesolevat direktiivi kohaldatakse lõikes 2 määratletud toodete suhtes, mis eksitava välimuse tõttu ohustavad tarbijate tervist või turvalisust. Lõike 2 kohaselt on lõikes 1 nimetatud tooted, mis ei ole toiduained, kuid kujult, lõhnalt, värvilt, välimuselt, pakendilt, märgistuselt, mahult või suuruselt sellised, et on tõenäoline, et tarbijad, eriti lapsed, võivad neid ekslikult toiduaineks pidada ja seetõttu suhu panna või imeda või alla neelata, mis võib olla ohtlik ning põhjustada näiteks lämbumist, mürgistust või seedetrakti lõhkemist või ummistumist. Artikklis 2 on kirjas, et liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed käesolevas direktiivis nimetatud toodete turustamise, impordi ja tootmise või ekspordi keelamiseks. Artikli 3 kohaselt peavad liikmesriigid eeskätt tagama, et turul olevaid tooteid kontrollitakse, et veenduda, et ühtki käesoleva direktiivi reguleerimisalasse kuuluvat toodet ei turustata ning võtavad kõik vajalikud meetmed tagamaks, et nende pädevad asutused kõrvaldavad oma turgudelt kõik käesoleva direktiiviga reguleeritavad tooted või korraldavad nende kõrvaldamise.

Määrus 
Lisaks käsitletakse otsuses Euroopa Liidu õigust kirjeldavas osas ka Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30.10.2009 määruse (EÜ) nr 1223/2009 kosmeetikatoodete kohta põhjendusi 9 ja 10. Põhjendus 9 näeb ette, et kosmeetikatooted peaksid olema ohutud tavalistes või mõistlikult ettenähtavates kasutustingimustes. Riski ja kasu põhjendustega ei tohi õigustada riski inimeste tervisele. Põhjendus 10 kohaselt ei tohiks kosmeetikatoote esitlus, vorm, lõhn, värvus, välimus, pakend, märgistus, maht või suurus ohustada tarbijate tervist seetõttu, et tarbija peab seda toiduaineks. Kõnealuse määruse artikli 3 punktis A on sätestatud, et turult kättesaadav kosmeetikatoode peab tavalistes või mõistlikult ettenähtavates kasutustingimustes olema inimeste tervisele ohutu, arvestades eelkõige selle esitlust, sealhulgas vastavust direktiivile 87/357/EMÜ.

Kohtuasi

Eelotsuse küsimused ja probleemkoht 
Esitades eelotsusetaotluse, arvas kohus, et määruse nr 1223/2009 ja direktiivi 87/357 kohaldamisest nähtub, et sarnasus, mis esineb kosmeetikatoode ja toiduaine vahel on tegur, mis ipso facto ehk faktiliselt toob kaasa võimaliku ohu tarbijate, eriti laste tervisele. Eelmainitud direktiivi probleemikoht tuleneb küsimustest, kas on vaja tõendada, et kõnealuses sättes välja toodud tooted on tegelikult inimese tervisele ohtlikud ning kes osapooltest on kohustatud võtma tõendamiskoormise. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et vastavalt määrusele nr 1223/2009 peab vastutav isik tagama, et kosmeetikatoode vastab direktiivi 87/357 nõuetele enne turuleviimist ning eelkõige peavad sellel isikul olema andmed, mis tõendavad seda vastavust.
 
Eespool nimetatud asjaolude põhjal otsustas Leedu kõrgeim halduskohus (Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
 
"Kas direktiivi 87/357 artikli 1 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selle artikli lõikes 1 on viidatud toodetele, mis on toiduks sobimatud, kuid kuju, lõhna, värvuse, välimuse, pakendi, märgistuse, mahu või suuruse poolest sellised, et on tõenäoline, et tarbijad, eriti lapsed, võivad neid ekslikult toiduaineteks pidada ja seetõttu suhu panna, imeda või alla neelata, mis võib olla ohtlik, sest objektiivsete ja põhjendatud andmete kohaselt võib see põhjustada lämbumist, mürgistust või seedetrakti lõhkemist või ummistumist?"
"Kas esimesele küsimusele jaatavalt vastamise korral lasub sellekohane tõendamiskoormis liikmesriigi pädeval asutusel, kes teeb kontrolli?"

Euroopa Kohtu seisukoht 
Euroopa Kohus leidis, et kõnealuses kohtuasjas tuleb leida, kas direktiivi 87/357 artikli 1 lõikes 2 on kehtestatud toiduaine välimusega toodete ohtlikkuse presumptsioon – fakti tõeliseks pidamine nii kaua, kuni pole tõestatud vastupidist, või tuleneb nende ohtlikkus objektiivsetest ja põhjendatud andmetest.
 
Kõnealust direktiivi kohaldatakse toodete suhtes, mille välimus on eksitav ja mis ohustavad tarbijate turvalisust või tervist. See hõlmab tooteid, mis on toiduks sobimatud, kuid on kuju, lõhna, värvuse, pakendi, märgistuse, mahu või suuruse poolest sellised, et on suur tõenäosus, et tarbijad ja eriti lapsed võivad neid ekslikult toiduaineteks pidada. Seetõttu võivad nad kõnealuseid tooteid suhu panna, imeda või alla neelata, mis omakorda võib olla ohtlik ning põhjustada näiteks lämbumist, mürgistust, seedetrakti lõhkemist või ummistust.
 
Euroopa Kohus võttis seisukoha, et kõnealune direktiiv ei sätesta eksitava välimusega toodete ohtlikkuse presumptsiooni. Samuti mitte ka liikmesriigi ametiasutustele kohustust tõendada, et sellised tooted võiksid olla ohtlikud tarbijate tervisele või turvalisusele. Direktiivi kohaselt on oluline vaid see, et toode kuuluks direktiivis sätestatud turustamise, impordi, tootmise või ekspordi keelu kohaldamisalasse ning vastaks neljale kumulatiivsele tingimusele. Seega ei sätesta direktiiv põhjusliku seose vajalikkust toote välimuse ja tarbijate ohustamise vahel.
 
Need tingimused on järgmised:
 Toode on toiduks sobimatu, kuid sellel on toiduaine kuju, lõhn, värvus, välimus, pakend, märgistus, maht või suurus.
 On tõenäoline, et tarbijad, eriti lapsed, peavad toodet ekslikult toiduaineks.
 On tõenäoline, et tarbijad panevad toote suhu, imevad seda või neelavad selle alla.
 Toote suhupanek, imemine või allaneelamine on ohtlik.
 
Lisaks märkis kohus, et ohtu tuleb hinnata juhtumipõhiselt. Direktiivi eesmärgiks ei ole keelata kõigi selliste toodete müümist, mis toiduks tegelikult ei sobi, kuid mida võib ekslikult selliseks pidada. Tegelikult on direktiivi eesmärk kõrvaldada vaba liikumise takistused, mida võivad riigisisesed õigusnormid põhjustada, tagades samal ajal ka tarbijate kaitse taseme ühtluse erinevates liikmesriikides. Liikmesriigi ülesanne on juhtumipõhiselt hinnata, kas eelnimetatud tingimused on täidetud ja kas nendega saab põhjendada toote keelustamise otsust. Lisaks on oluline kaaluda ka seda, et kas kõnealune tegevus (suhupanek, imemine või allaneelamine) on tarbijatele ohtlik. See tähendab, et toodet, mis välimuse või lõhna poolest sarnaneb ainult pealiskaudselt toiduga, ei peeta automaatselt kohe toiduaineks. Samuti peab kaasneva ohu kindlaks tegema, lähtudes eelkõige toote koostisest. Hindamise käigus tuleb vaadelda ka tootega tõenäoliselt kokku puutuvate isikute ja eesotsas laste haavatavust.
 
Võttes arvesse eelpool nimetatud eelotsusetaotluse esimese küsimuse vastust, leidis Euroopa Kohus, et teisele küsimusele vastamiseks ei ole vajadust.

Euroopa Liidu kohtupraktika

Kohtuasi C-277/18 
Lissaboni ringkonna halduskohus (Tribunal Administrativo de Círculo de Lisboa) on 24.04.2018 esitanud Euroopa Kohtule eelotsustustaotluse. Portugali riigisisene seadus keelab tooted, mis võivad seada ohtu tarbijate tervise, kuna neid peetakse toiduaineteks. Küsimus tekkis aga selles, et kas seadus keelustab ka selliste toodete turustamise, mis võivad seada ohtu tarbijate tervise, kuna neid peetakse välimuse tõttu muudeks tooteks, eelkõige mänguasjadeks, on kooskõlas muuhulgas ka direktiiviga 87/357/EMÜ. Kuna Get Freshi lahendis leidis kohus, et ohtlikkust tuleb hinnata juhtumipõhiselt, siis on Portugali riigisisene seadus, mis keelustab kõik eksitava välimusega tooted, mis võivad olla tervisele ohtlikud, on vastuolus direktiiviga. Kuna aga taotlus võeti kaebuse esitaja poolt tagasi, siis Euroopa Kohus selles asjus otsust ei teinud ja puudub vastus küsimusele, kas direktiivi alla kohalduvad ka muud eksitava välimusega tooted, mis võivad olla tervisele kahjulikud.

Kohtuasi C-4/21 
Prantsusmaa riiklik ravimi- ja tervisetoodete ohutuse amet otsustas, et pealejäetavad kosmeetikatooted, mis sisaldavad fenoksüetanooli, tuleb märgistada lisamärkega, mis keelab nende kasutamist kuni kolmeaastaste laste istmikul. Iluettevõtjate liit leidis, et otsus läheb vastuollu kosmeetikamäärusega ning kohustus kehtestati vaatamata sellele, et kõnealuse määruse artikli 27 kaitseklausli kohaldamise tingimused ei olnud täidetud.

Eelotsustustaotluses sooviti vastust küsimusele, kas kosmeetikamääruse artiklist 27 tuleneva kaitseklausli kohaldamisel võib võtta vastu meetmeid sama ainet sisaldavate tootekategooriate kohta. Artikkel 27 kohaselt peab pädev asutus kahtluse korral, et nõuetele vastavad kosmeetikatooted on inimese tervisele ohtlikud, kehtestama ajutised meetmed, et tooted turult kõrvaldada, tagasi võtta või piirata kättesaadavust.

Euroopa Kohus asus seisukohale, et kosmeetikamääruse artikkel 27 kaitseklausli kohaldamisel, ei saa kehtestada piiranguid sama ainet sisaldavate tootekategooriate kohta. Meetme kohaldamiseks tuleks hinnata ühte või mitut toodet individuaalselt ning lähtuda ka sellest, mis on antud kosmeetikatoodete mõistlik kasutamisviis. Sisuliselt eksis Prantsusmaa riiklik ravimi- ja tervisetoodete amet sellega, et kehtestas lisanõude kõigile fenoksüetanooli sisaldavatele kosmeetikatoodetele, selle asemel, et vaadata konkreetsemalt, millised tooted oma kasutuseesmärgi ja muude tunnuste poolest võivad inimeste tervisele ohtu kujutada.

Kohtuasi C‑321/14 
Karnevalservice turustas Saksamaal kontaktläätsi, mis olid mõeldud ilu eesmärgil kandmiseks. Pakendil oli aga märge, et tegemist on kosmeetiliste silmatarvikutega, mis kuuluvad kosmeetikatoodete direktiivi kohaldamisalasse. 2013 pöörduti Saksamaal Krefeldi ringkonnakohtusse kaebusega, et nende pakendil on puudu määruses nr 1223/2009 toodud kohustuslikud andmed. Nimetatud kohus jättis kaebuse rahuldamata, leides, et kõnealuseid kontaktläätsi ei saa pidada kosmeetikatoodeteks kosmeetikamääruse tähenduses ning seetõttu ei ole see määrus kohaldatav.

Niisiis esitas Krefeldi ringkonnakohus Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse, et kas vaatamata sellele, et tegemist pole kosmeetikatootega, peab toode vastama määruse nõuetele ainuüksi seetõttu, et pakendile on märgitud, et toode kuulub kosmeetikamääruse kohaldamisalasse. Euroopa Kohus aga leidis, et vaatamata pakendil kirjutatule, ei kuulu antud toode kosmeetika määruse kohaldamisalasse, sest ei vasta kosmeetika määruses toodud kosmeetikatoote nõuetele toote laadi, kontaktis oleva keha välispinna osa ning kasutuseesmärgi tõttu.

Käsitlus Eestis

Regulatsioon 
Eesti riigisisesesse õigusesse on kõnealune direktiiv üle võetud ilmselt ühel kõige lihtsamal viisil. Nimelt ütleb Rahvatervise seaduse (RTerS) § 122 lg 1: “isik, kes vastutab kosmeetikatoodete tootmise, turule laskmise või kättesaadavaks tegemise eest, peab tagama, et on täidetud Euroopa Parlamendi ja Nõukogu määruses (EÜ) nr 1223/2009 kosmeetikatoodete kohta (ELT L 342, 22.12.2009, lk 59-209) (edaspidi kosmeetikamäärus) sätestatud asjakohased nõuded”. Seega ütleb seadusandja sisuliselt, et antud küsimust reguleeritakse Euroopa Liidus ühtselt ja viitab allikale, kust selle info saab. Seaduses viidatud kosmeetikamääruse artikkel 3 ütleb, et kosmeetikatooted peavad olema oma kasutustingimustes inimestele ohutud ning sama artikli punkt A ütleb, et oma esitluselt peavad nad vastama direktiivi 87/357/EMÜ nõuetele. Lisaks tuleneb RTerS § 131 lõikest 3, et kosmeetikatoodete valdkonnas on pädev asutus Terviseamet, kes muuhulgas teostab ka vastavat kontrolli.

Kohtupraktika 
Terviseamet leidis 2019. aastal, et Living Minerals OÜ turustatud tootes “MMS mineraalne suuloputusvahend” on ohtliku kemikaali sisalduse protsent liiga kõrge ning tegi ettekirjutuse rikkumise ja ohu kõrvaldamiseks. 2019. aasta augustis tuli Living Minerals OÜ turule tootega „Mineraalne lahus MMS“. Terviseamet tuvastas ettekirjutuse kontrolltoiminguid tehes, et mõlemad tooted on koostiselt identsed. Lisaks leidis kohus, et pakendite kujundus ja toodete nimetused on nii sarnased, et keskmine tarbija võib tõenäoliselt neid samaks tooteks pidada. Katsete käigus ilmnes, et käsitletavate toodete koostises oli kaks ainet, mis koosmõjus tekitavad kloordioksiidi. Kloor on määruse nr 1223/2009 järgi kosmeetikatoodetes täielikult keelatud aine, sest võib põhjustada tervisekahjustusi. See tähendab, et on rikutud RTerS § 122 lõiget 1, mis käsib kosmeetikatoote turustajal tagada, et määruse 1223/2009 nõuded oleksid täidetud. Living Minerals OÜ eksitas tarbijat, sest koostiselt olid tooted samad ning tarbijale ohtlikud.

Viited