Jüri Jaama

Jüri Jaama (29. detsember 1936 Tallinn – 8. august 2004 Tallinn) oli eesti arhitekt, Eesti Arhitektide Liidu liige ja juhatuse esimees, Tallinna linna peaarhitekt.

Elukäik 
Sündis pangaametniku perekonnas.

Jaama koolitee algas 1944. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi Harjutuskoolis. Hiljem astus ta Tallinna 2. keskkooli, mille lõpetas 1955. aastal.

Pärast keskkooli astus Jüri Jaama Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonda tsiviil- ja tööstusehituse erialale. Eriala kolmandal kursusel läks üle Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri teaduskonna teisele kursusele. ERKI arhitektuuri eriala diplomi ja arhitekti kvalifikatsiooni sai Jaama 1963. aastal. Samal aastal astus Eesti NSV Arhitektide Liitu.

Õpingute ajal töötas Jaama Tsentrosojuzprojekti Tallinna filiaalis tehnikuna, Riiklikus Projekteerimise Instituudi Eesti Tööstusprojekt arhitektina ning RPI-s Eesti Projekt vanemarhitektina. 1966. aastast RPI Maaehitusprojekt grupijuhi, projekti peaarhitekti, osakonna peaarhitekti ja arhitektuurse planeerimise töökoja juhatajana

1978–1993 oli Jaama juhtiv arhitektuuriametnik Tallinna Linnavalitsuses. 1980–1990 oli Jaama linna peaarhitekt. 1990–1993 Tallinna Linnaplaneerimise Ameti juhataja.

1993. aastast tegutses oma büroos Esperon (hilisem Jüri Jaama Arhitektuuribüroo).

Jaama abiellus 1963. aastal.

Tegevus Arhitektide Liidus 
Aastatel 1984–1989 oli Jaama Eesti Arhitektide Liidu juhatuse esimees. Jaama juhtis liitu tormilistel aegadel, kui Liidu ja Riikliku Ehituskomitee vahel arenenud vastasseis Ehituskomitee arhitektuurivaenuliku poliitika pärast lahenes soodsalt just arhitektidele ja 1987. aastal loodi komitee juurde Eesti Arhitektuuri Peavalitsus. Selle sünni juures oli olulisel kohal 1986. aastal esimees Jaama partei keskkomitee sekretärile ja ministrite nõukogu esimehele saadetud pikk kiri, mis kirjeldas arhitektide ja Ehituskomitee vahelisi keerulisi suhteid – muuhulgas takistusi näitustegevusele, liidu esitatud žüriiliikmete väljavahetamist võistlustel ja muud sarnast õõnestavat tegevust.

Liiduga korraldati ka vastuolulisi kohaliku ehituskunsti mainet tõstnud näitusi: 1985. aastal Tallinna Matkamajas ja Riias Peetri kirikus ning 1986. aastal Moskva Arhitektide Majas.

1987. aastal loodi just arhitektide juhtimisel loomeliitude kultuurinõukogu. Selle kroonina korraldati 1988. aasta Loomeliitude ühispleenum, kus arhitektid muuhulgas kritiseerisid masselamuehituse kehva kvaliteeti ja kiirustamise tõttu elamurajoonides ehitamata jäänud polikliinikuid, saunu ja raamatukogusid ning nõudsid võimalust ehitada ka eriprojektide mitte vaid tüüpprojektide järgi.

Samal aastal hakati välja andma Eesti Nõukogude Arhitektide Liidu esimese esimehe Alar Kotli nimelisi arhitektuuripreemiaid.

1988. aastal alustati arhitektide liidu eraldumisega Moskva alluvusest, mis lõppes 27. juunil 1989 sõltumatu loomingulise ühenduse väljakuulutamisega, mille asutamisaeg oli 1921. aastal. Sellega taastati Eesti Arhitektide Liit.

Looming 
Projekteeris modernistlikke avalikke hooneid ning linna- ja maaelamuid.

Uus raadiomaja 
Grigori Šumovski Kreutzwaldi tänavale projekteeritud 1952. aastal valminud stalinistliku dekooriga vana raadiomaja jäi kitsaks juba vähem kui paari aastakümnega. Seda seoses raadioside kiire arengu ja tähtsuse suurenemisega. 1972. aastal valmis Jüri Jaama ja Ado Eigi juurdeehitis aadressil Gonsiori 21. Tegemist on ühe efektseima Nõukogude modernismi näitega Tallinnas.

Hoone koosneb kahest korpusest – saledast kümnekorruselisest tornmajast ja selle kontrastina postidele tõstetud tummseinte ja katuseakendega terrasiitkrohvitud nn valge saali osast. Madalama ploki nurka ehib Riho Kulla valge rahutuvi skulptuur. Vana ja uut raadiomaja ühendab pikk galerii, mis saab alguse tornist.

Uue raadiomaja torniplokile on projekteeritud mõjuvaim ribifassaad Tallinnas. Olude sunnil asendati metallribid raudbetoonribidega. Eenduv valge ribistus ning mustjad klaasitud pinnad ja aknad jätavad vastavalt lähenemise suunale erinevaid muljed – Gonsiori tänavalt liikudes paistab tegemist olevat valge fassaadiga, Politseipargist või Kreutzwaldi tänavat mööda liikudes avaneb aga läikivmust. Nõukogude arhitektide leidlikkust kasina materjalivaliku juures ilmestab see, et mustade klaaspindade saavutamiseks kasutati toonklaasi asemel tavalist 4 mm kirgast klaasi, mille taha oli asetatud mustaks värvitud eterniiditahvel.

Detailideni viimistletud interjööri eest hoolitsesid Ado Eigi ja Aate-Heli Õun. Valge saali uhkuseks on Enn Põldroosi mosaiikpannoo "Raadiolill".

2014. aastal taasavati arhitekt Andres Kase projekti järgi renoveeritud uus raadiomaja. Kahjuks on originaalne betoonribi rekonstrueerimise käigus vahetatud alumiiniumribistuse vastu. Seetõttu kaotas hoone ka osa omanäolisusest.

Pärnu KEK-i administratiivhoone 
1960. aastate lõpul hakkas Kolhoosi Ehitus Keskus Pärnu piirile rajama suurt tootmis- ja elamukompleksi. Sinna kuulusid lisaks Jüri Jaama ja Andres Ringo projekteeritud administratiivhoonele ka Ringo projekteeritud puidu- ja metallitsehhid, Toomas Reinu projekteeritud kortermajad ja lasteaed ning Ell Väärtnõu elamud.

Ridaelamu "Kuldrannake" 
1971. aastal Pärnu KEK-ile ehitatud viiest neljatoalisest korterist koosnev ridaelamu kuulub esimeste neofunktsionalistlike majade hulka Eestis, esindades üleminekut karniisarhitektuurilt.

Krundi väiksuse tõttu ei ole ridaelamu juures neile nii tüüpilist aiaosa. Ristkülikukujulist hoonet liigendavad põikkandeseinte eenduvad otsad ja kahe erineva materjali, krohvi ja puidu, vaheldumine. Iseloomulikud on rohked rõdud (avar rõdu elutoa juures, mis moodustab varikatuse sissepääsule, lisaks kaks väiksemat rõdu magamistubade ees). Kuldrannakese näol on tegemist ühega vähestest 3-korruselisest ridaelamutest.

Kakumäe küla, Pajusti 
Maaehitusprojektis 1974. aastal planeeritud uus eksperimentaalne kolhoosiasustuse tüüp. Küla asub 12 hektaril. Hoonestus koosneb kahekümnest majast, mis valmisid 1985. aastal. Kasutati mitut tüüpi maju ja hoonestama hakati mitmest küljest korraga. Eesmärk oli luua hajaasustuse simulatsioon – individuaalelamud asetsevad ümber väikeste küngaste. Põhjaservas paiknevad ühekorruselised madala viilkatusega elamuhooned, mis on liidetud majandushoonega, on Jüri Jaama projekteeritud.

Tähtsamad projektid 

 Osales I-318 tüüpelamuseeria projekteerimises RPI Eesti Projekt autorite kollektiivis, 1963
 Pärnu Staadioni tribüün (Ranna pst 2) teenindusplokkide juurdeehitus, 1960ndad
 Uus raadiomaja Tallinnas (koos Ado Eigiiga), 1965
 Glehni lossi rekonstruktsioon (koos Arpad Andrelleriga), 1966
 K/K “Saare Kaluri” klubi-võimla-kontor Kuressaares, 1967
 Pärnu KEK-i administratiivhoone (Savi tn, Pärnu) (koos Andres Ringoga), 1968
 Pärnu Rannakohvik (Ranna pst 3) uue rannahooneosa juurdeehitus, 1970
 Pärnu KEK-i olmehoone (koos Andres Ringoga) (Savi tn, Pärnu), 1971
 Ridaelamu “Kuldrannake” Pärnu KEK-ile (Papli 10a, Pärnu) (koos Andres Ringoga) 1971
 Ranna sovhoosi veetorn-elamu Tabasalus Harku vallas Harjumaal 1973
 Kolhoosiasutuse tüüp Kakumäe Küla (Pajusti aleviku kõrval, Vinni vald), 1974
 Ranna sovhoosi elamu Tabasalus Harku vallas Harjumaal, 1982
 Olustvere tehnikumi õppe- ja olmehooned (koos Krista Karuga), 1985

Viited

Kirjandus 
 Arvo Jaama “Koolide spordiehitused”. Arvo Jaama, Jüri Jaama, Ivo Jürviste. Valgus, 1968

Välislingid 
 Uus raadiomaja. JOONISED. Eesti Arhitektuurimuuseum
 Uus raadiomaja. FOTO. Eesti Arhitektuurimuuseum
 Pärnu KEK haldushoone. FOTO. Eesti Arhitektuurimuuseum
 Kooperatiivelamu Kuldrannake. FOTO. Eesti Arhitektuurimuuseum
 Tabasalu veetorn-elamu. FOTO. Ajapaik
 Tabasalu tornelamud. FOTO. Ajapaik
 Kakumäe küla. FOTOD. Autor Mart Kalm

Eesti arhitektid
Tallinna Reaalkooli vilistlased
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2004