Bunmei-kaika

Bunmei-kaika (jaapani keeles 文明開化 – 'tsivilisatsioon ja valgustus') oli ühiskondliku läänestumise fenomen Jaapanis Meiji ajastul (1868–1912), mis viis laialdastele muutustele ametlikes institutsioonides ja kommetes. 

Enamasti kasutatakse mõistet "Meiji ajastu" alguse perioodi kohta, kus oli väga kiire muutus ühiskonnas võrreldes eelneva feodaalse korraga. Õpetlaste nagu Fukuzawa Yukichi juhtimisel arvati, et lääne kultuuri omaksvõtmisel on võimalik üle saada traditsioonilise kultuuri nõrkustest.

Taust Meiji ajastu kohta 
Bunmei-kaikale pani aluse Meiji restauratsioon – suurte ühiskondlike muutuste protsess Jaapanis 19. sajandi teises pooles. 

Vahemikus 1639–1854 oli Jaapan Tokugawa šogunaadi juhtimisel sakoku poliitikaga välismaailmale suletud. Keelustatud oli ristiusklikesse riikidesse minemine, Euroopa riikide nagu Hispaania ja Portugali laevade sisenemine Jaapanisse ja lõpetati suhteid kagu-aasia riikidega. 

1854. aastal avas USA mereväe kommodoor Matthew C. Perry Jaapani väliskaubandusele Kanagawa konventsiooni allakirjutamisega. Sellega lõppes sakoku isolatsiooni poliitika ja Jaapani rahvas hakkas kasvama arusaam vajadusest oma riiki kaitsta.

Samal ajal levis riigis idee šogunaadi kukutamisest. Paljud nõudsid, et šogun Tokugawa Yoshinobu annaks keisrile tagasi kogu võimu riigi juhtimisel. Pärast Taisei Hōkan (大政奉還) kokkuleppe sõlmimist lubas šogunaat anda riigi juhtimise võimu tagasi keisrile. Sellega pandi ametlikult alus uuele keisri valitsusele.

1868 alistas Boshini sõjas keiser Meiji valitsuse armee, mis koosnes Satsuma ja Chōshū hani vägedest, Tokugawa jõud. Sellega pandi alus uuele keisririigile. Valitsus viidi Kyōtost Tōkyōsse. Uus valitsus otsustas ehitada ühiskonna struktuuri ja seadused Euroopa riikide, eriti Saksamaa järgi.

Ülevaade 
Uus Meiji valitsus pidas väga oluliseks tööstuse, majanduse ja sõjaväe arendamist. Suhtumist majanduse arengu suunda kirjeldab hästi valitsuse loosung Fukoku kyōhei (富国強兵 – rikasta riiki, tugevda armeed"). Jaapani riigi ja rahva kaitseks otsustati järgida Euroopa riike arhitektuuris (Giyōfū arhitektuur), moes, toidus ja ka soengutes. Enamus nendest ühiskondlikutest muudatused olid Meiji ajal pigem piiratud linnadesse ja väikese grupi haritlaste sekka. 

Pärast Jaapani välismaailmale avamist oli valitsusele väga tähtis, et Jaapani külastavad välismaalased ei saaks moderniseeruvast riigist valesti aru. Et teha riiki rohkem "läänelikuks", keelustati paljusid Jaapani põlisrahvaste traditsioone, mida peeti halvaks ja vanaks. Lisaks budismi keelustamisega Haibutsu kishakul (廃仏毀釈 – "lõpeta budism ja hävita "Shākyamuni") keelustas Hariduse Ministeerium Yamabushi, Šamanismi ja palju teisi tüüpi õnnistamis palve rituaale aastal 1873. Keelustati veel tätoveeringud ja iomante, mis mõjutasid tugevalt Ainude ja Ryuku rahvaste kultuuri. 

Jaapani rahva seas levis sellel perioodil uudishimu lääne kultuuri vastu. Samas oli eri staatuses rahva suhtumine muutustesse väga erinev. Vaesemad tavainimesed olid raskelt maksustatud ja korraldasid läänestumise vastaseid ikki (一揆) mässe.

Läänestumine mõjutas väga Jaapani inimeste mõttemaailma. Bunmei-kaika viis klassisüsteemi lõpetamiseni ja arusaamani, et kõik inimesed on võrdsed. Inimesed, keda kutsuti eta'deks (穢多 – "rüvetamise rohkus" või "mustuse rohkus") ja hinin-iteks (非人). keda enne ei koheldud kui võrdseid inimesi said ka kodanikeks. Kuigi see ei teinud inimesi täiesti võrdseks oli see alus ideele demokraatlikust ühiskonnast.

Muutused bunmei-kaikast

Sõjavägi 

 ajateenistus – jaanuaris 1873 jõustus kohustuslik ajateenistus, mille pidid läbima kõik meesoost 20 aastat vanad riigi kodanikud. Sõjaväeteenistus oli kolm aastat, pärast mida teeniti riiklikus sõjaväe reservis. Sõjaväeteenistusest pidid osa võtma kõik, lisaks samuraidele ka tavainimesed ja ka endised ühiskonnast välja heidetud keda peeti "mitteinimesteks". Suur osa tavainimesi leidis et väljaheidetutele kodakondsuse andmine ja nende segregeerimise lõpetamine oli otsene rünne nende aule. Sarnast tundsid ka samuraid, kes enne ajateenistust hoidsid monopoli sõjategevusele. See monopol sõja üle oli suur osa nende enesepildist ja elustiilist. 
 vere maksu mässud – ajateenistuse kutsesse tõlgiti otse prantsuse keelest väljend impôt du sang (vere maks). hariduseta talupojad said sellest aru kui tegelikust vere andmise maksust sõjaväele.

Transportatsioon ja side 

 Raudteed – Jaapani raudteefirma (日本鉄道会社, Nihon tetudou gaisya) sai alguse aastal 1881. Esimene raudtee avati Shinbashi ja Yokohama peatuste vahel aastal 1872. Uus tehnoloogia üllatas rahvast ja sai üheks bunmei-kaika sümbolitest. 
 Hoburaudtee – 1882 avati Tokyo esimene hobuse veetud raudtee. Hiljem asendati see trammidega ja on praeguse trammisüsteemi Tokyo Todeni eelkäija
 rikša (rickshaw)
 aurulaevad
 elektriline telegraaf
 postiteenistus – sai alguse aastal 1871 liinina Tokyo ja Osaka vahel. Aastal 1872 muutus üleriigiliseks.

Arhitektuur ja linnad 
Hooneid ehitati lääne arhitektuuri hoonete sarnaselt Giyōfū stiilis. Mis kujutab endast lääne stiilis hoonete välimusega aga Jaapani tehnikaga ehitatud ehitisi. Suur osa hoonetest oli disainitud välismaa arhitektide poolt. Briti arhitekt Josiah Conder disainis Rokumeikani, mis sai hiljem väga oluliseks diplomaatiliseks hooneks. Üle aja suurenes Jaapani arhitektide arv, näiteks Tatsuno Kingo kes disainis palju lääne stiilis hooneid. Tema töödeks oli näiteks Tokyo kesk raudteepeatus.

Veel näiteid sellest stiilist on Tsukiji hotell (築地ホテル館, Tsukiji Hoteru-kan) ja Ginza tellislinn

Riietused ja mood 

 Soengud – sel perioodil muutus lühike Euroopa stiilis soeng harituse ja klassi sümboliks. Ajalooperioodi sümboliseerib kuulus väljend "kui toksata vastu pead inimesele, kellel on juuksed lühikeseks (散切り, zangiri) lõigatud, kuuled tsivilisatsiooni häält." 1871 anti välja kord soengute lõikamiseks. 
 Mõõkade keelustamise seadus – (廃刀令, Haitōrei) oli seadus antud välja aastal 1876 mis keelustas inimestel, väljaarvatud endistel valitsejatel, sõjaväel ja politseil, kanda avalikes kohtades relva. Seaduse rikkujatelt konfiskeeriti relvad.
 Sõjaväevorm
 läänelik riietus – võeti üle 1870ndate lääneriikide rõivamoodi.

Toit 
Lihasöömine – enne Meiji ajastut ei olnud Jaapanis mitte mereandide liha söömise kultuuri. Selle põhjuseks oli Budistlik arvamus, et loomade liha oli mittepuhas. Et Suurendada liha söömist Jaapani rahva seas kasutati keisri toitus rikkalikult liha aastast 1871. Sellest räägiti palju ajakirjades ja uudistes, et soosida seda ka tavarahva seas.

Sellel perioodil algas ka kohvi ja või importimine riiki, aga neid ei saanud väga populaarseks. Esimest korda valmistati ja müüdi Jaapanis õlut Osakas aastal 1972. 1877 müüdi seda esimest korda Tokyosse ja ühel ajahetkel oli riigis peaaegu 100 õlut tootvat firmat. Lisaks hakati jooma piima ja leiutati anpan.

Haridus 
 Koolisüsteemi rakendamine (学制)
 Randoseru – nahast tugevate külgedega algklasside seljakotid
 Ingliskeelse hariduse võimalus
 Õpilaste välismaale õppima saatmine – Tsuda Umeko

Ajakirjandus ja kirjastused 

 ajalehed ja uudised
 Lääne raamatute tõlkimine jaapani keelde

Teater 

 Teatri parendamise liikumine (演劇改良運動, engeki kairyō undō)
 Shingeki – ( 新劇 – 'uus draama') teatrivorm, mis põhines modernsel realismil. Mängiti kreeka klassikat, William Shakespeare'i, Molière'i, Henrik Ibseni, Anton Tšehhovi, Tennessee Williamsi ja teiste teoseid. Lasi naised tagasi jaapani teatrilavale.

Rahandus 
Algselt üritas valitsus lahendada raha puudumist eelmise perioodi sularaha ja müntide kasutamisega. Hiljem võeti kasutusele kullastandard ja Sinka Jourei (新貨条例) seadus aastal 1871, mis lasi kulda kasutada ülemaailmse valuutana. Lisaks võeti USA eeskujul vastu Kokuritu Ginkou Jourei (国立銀行条例), et ühendada rahandussüsteemi riigis. Aastaks 1979 oli rajatud 153 riikliku panka üle Jaapani, mis said teatud tingimustel anda välja sularaha.

Kalender 
1. jaanuaril 1873 võeti ametlikult kasutusele Gregoriuse kalender. Enne seda kasutati Tenpō kalendrit, mille kohaselt oli viimane päev enne muutmist 2. detsember 1872.

Viited 

Jaapani ajalugu