Esituspraktika

Esituspraktika (saksa keeles Aufführungspraxis, inglise keeles performance practice) on muusikas kogum omadusi, kuidas muusikat esitatakse ning on varem esitatud. 

Esituspraktika uurimine võib keskenduda
 muusika noodikirja rakendamisele esituse käigus, st milline on helide ja neid tähistavate noodikirja märkide suhe. Seejuures on uuritud eelkõige rütmi, tempo ja artikulatsiooni tähistamist noodikirjas;
 improvisatsioonile kui heliteose esituse komponendile;
 ornamentide kasutamisele;
 muusikainstrumentidele, nende ajaloolistele ja füüsilistele omadustele ning mänguvõtetele;
 hääle tekitamisele;
 häälestusele ja intonatsioonile;
 esituskoosseisudele, nende suurusele, paigutusele ning juhtimise struktuurile;
 esitust puudutavate kaasaegsete reeglite kogumite, muusikatraktaatide, muusikakriitika, ikonograafilise info ja muusikainstrumentide kõrvutamisele heliteostega.

Esituspraktika uurimine muutus oluliseks seoses ajalooteadliku esituse (historically informed performance) tekkimisega.

Muusikateadus