Põhumaja

Põhumaja on põhupakkidest või -plaatidest ehitatud keskkonnasõbralik hoone.

Liigid
Põhumajad on ehituslikult peamiselt kahte liiki: 
 kandva puitsõrestikuga,
 kandvate põhupallidega.

Esimesel juhul lisandub põhitoormele põhule ka puidu kasutamine. Mõlemal juhul lisaks veel ka seinapindade krohv.

Ehitus 
 Hoone aluseks (vundamendiks) võib olla nii tavaline lintvundament, plaatvundament kui ka vaivundament. Vundamendi väline soojustus peaks olema põhu suurema vastuvõtlikkuse tõttu niiskusele olema tehtud tavalisest penoplastist või muust samalaadsest materjalist.

 Põhumajade kandetarindites kasutatakse kas puitsõrestikku või põhupalle.

Puitkandesõrestiku puhul pääseb tavalisest puitkarkassmajast erinevalt lihtsamini. Kuna põhumaja on kergem, võib tavalise 50×150 mm läbimõõduga prusside asemel kasutada vabalt 50×100 millimeetrise või isegi 50×50 mm läbimõõduga prusse. Põhupallid on ka soojustuse eest. Seega on sein paksem pole vaja ka õhema karkassi puhul külma karta. Kandvate põhupallide puhul tuleb need hästi kõvasti kokku pingutada.

Puitkarkassil majale kõrguspiiranguid ei ole. Kandvate põhupallidega saab ehitada vaid kuni kahekorruselise hoone.

 Valminud seintele kantakse sisse ja välja seitsme- kuni kümnesentimeetrine krohv. Materjaliks sobivad hingavad looduslikud krohvid, näiteks savi- või lubikrohv. Mittehingav kunstmaterjalist krohv ajab maja hallitama ja mädanema.

 Katusekatte valikul ei ole tavalisest majast erinevust. Katus tuleks teha kindlasti räästaga. Et põhumaja kardab vett keskmisest hoonest enam, peab räästa laius olema vähemalt 70 cm.

Põhumaja näol on sisuliselt tegemist ikkagi puitkarkassmajaga, kuigi kandekonstruktsiooni prussi läbilõige ei pea olema sama suur kui puitkarkassmajal. Selle ehitamine hoiab kindlasti kõvasti raha kokku ja säästab üsna tugevalt ka keskkonda.

Viited

Välislingid
 Heli Raamets. Põhumaja on kõige rohkem paisid saanud maja Eestis. Maaleht, 23. juuli 2017