Optofluidika

Optofluidika on uurimis- ja tehnoloogiavaldkond, milles on ühendatud fluidika (eelkõige mikrofluidika) ja optika eelised. Selle tehnoloogia rakenduste hulka kuuluvad näidikud, biosensorid, laboriseadmed, läätsed, molekulaarse pildi ja energia vahendid.

Ajalugu 

Vedelikuoptiliste seadmete idee ulatub tagasi vähemalt 18. sajandisse, mil pakuti välja (ja lõpuks arendati välja) elavhõbeda pöörlevad basseinid vedelik-peegelteleskoopidena. 20. sajandil töötati välja uued tehnoloogiad, nagu värvainelaserid ja vedeliku südamiku lainejuhid, mis kasutasid ära häälestatavust ja füüsikalist kohandatavust, mida vedelikud pakkusid nendele uutele fotoonilistele süsteemidele. Optofluidika valdkond hakkas ametlikult tekkima 2000. aastate keskel, kui mikrofluidika ja nanofotoonika valdkonnad küpsesid ning teadlased hakkasid otsima sünergiat nende kahe valdkonna vahel. Üks selle valdkonna peamisi rakendusi on lab-on-a-chip ja biofotoonilised tooted.

Ettevõtted ja tehniline üleminek 

Optofluidika ja sellega seotud teadusuuringud on toonud kaasa uute toodete ja alustavate ettevõtete loomise. Varioptic on spetsialiseerunud elektrifiltril põhinevate läätsede arendamisele arvukateks rakendusteks. Optofluidics, Inc. asutati 2011. aastal Cornelli ülikoolist, et arendada molekulaarse püüdmise ja haiguste diagnoosimise vahendeid, mis põhinevad fotooniliste resonaatorite tehnoloogial. Liquilume UC Santa Cruzist on spetsialiseerunud molekulaardiagnostikale, mis põhineb noole lainerjuhtidel.

Euroopa Komisjon käivitas 2012. aastal uue COSTi raamistiku, mis tegeleb üksnes optofluidikaga ja selle rakendamisega.

Viited

Nanotehnoloogia