Śramaṇa

Šramana (sanskriti: श्रमण śramaṇa; pali: समण samaṇa; tamili: samanam) vaste on erak.

Šramana tähendab "inimest, kes teeb tööd, näeb vaeva või pingutab (mingil eesmärgi nimel)"  või "otsija, kokkuhoidlik askeet". 

Vanaindias viitas šramana mõiste mitmele vaimulike (braahmanite) vastasele askeetlikule liikumisele, mis eraldusid veda aegsest elukorraldusest ja usundist. Šramana traditsioon hõlmas lokaajata, adžiivika, adžnaana, džainismi ja budismi. Šramanate rajatud mõttekunsti ühisnimetja on nāstika.

Etümoloogia ja päritolu 
Sõna śramaṇa üks varasemaid kirjalik kasutusalasid on umbes 7. sajandil e.m.a koostatud Bṛhadāraṇyaka-upaniṣad´i salmis 4.3.22. Loobumise ja erakutaolise elustiili kontseptsiooni leidub vedalikus kirjanduses selliste terminitega seoses nagu yati, rishi ja śramaṇa.

Arvatakse, et sõna śramaṇa tuleneb verbitüvest śram, mis tähendab "pingutama, vaeva nägema või rassima". Šramana liikumine oli vastu brahminismile ja kastisüsteemile ning otsis päästmist taassündide tsüklist (mokṣa). Osa šramana traditsioonidest säilitas oma eristuva hinduismi enesetaju, lükates tagasi vedade teadmuse olulisuse, samas kui osa šramana traditsioonist sai hinduismi osaks, kui üks etapp ashrama dharmas. Rändajate ja erakute ajaloo algus vanaindias on osaliselt jälgimatu.

Allikad 

India filosoofia