Odessa filmistuudio

Odessa filmistuudio (ukraina keeles Одеська кіностудія художніх фільмів) on Ukraina ja endine Nõukogude Liidu filmistuudio Odessas, üks esimesi Vene Keisririigis ja Nõukogude Liidus. See kuulub osaliselt valitsusele ja selle järelevalvet teostab Ukraina riigivarafond koos kultuuriministeeriumiga. Koos Dovženko filmistuudioga on nad ainsad riigi omanduses olevad ja suuremad filmitootjad riigis. Stuudio asub Odessas aadressil Frantsuzki 33. Selle vahetus läheduses asub väiksem filmistuudio "Maskide maja".

Ajalugu ja ümberkorraldamine
  See asutati 23. mail 1919 Ukraina NSV Odessa kubermangu täitevkomitee otsusega Mõron Grossmani, Dmitrõ Haritonovi ja Borisovi kinostuudiote jäänustest. See kuupäev oli riigi esimese filmistuudios sünnikuupäev. Algul oli see loetletud kui "Punaarmee 41. diviisi poliitikaosakonna ja poliitikafilmide sektsioon" ning esimene siin filmitud mängufilm oli "Ämblikud ja kärbsed". Algsed stuudiod langesid pärast Venemaa kodusõda ja Ukraina iseseisvussõda, kuna nende omanikud emigreerusid poliitilise süüdistuse eest. Grossmani filmistuudio "Mõrograph" eksisteeris Odessas alates 1907. aastast ja oli teadaolevalt vanim filmistuudio Ukrainas.
  1922. aastal reorganiseeriti "filmi sektsioon" Üle-Ukraina fotokino administratsiooni (VUFKU) Odessa Filmitehaseks. Odessa filmistuudio, mis oli VUFKU peamine tootmisüksus, läbis ulatuslikud renoveerimistööd. Stuudio soetas oma uued kaasaegsed seadmed läänest, mis võimaldas stuudiol filmida, valgustada ja töödelda filmimaterjali tipptehnoloogia abil. 1926. aastal lõid Vjatšeslav Levandovski ja Devjatkin VUFKU animatsioonistuudio.
  1930. aastal reorganiseeriti VUFKU "Sojuzkino" (liidu kino) "Ukrainafilmiks".
 Aastatel 1938–1941 - Odessa filmistuudio.
 Teise maailmasõja aastatel (idarinne 1941-1945) kuulus see Taškendi filmistuudiole.
  1954 - töötab taas Odessas.
  1955. aastal alustas Odessa filmistuudio taas oma filmitootmist. Režissöör Aleksander Gorki mitte ainult ei saanud loa stuudio taaselustamiseks, vaid lahendas ka personaliprobleemi, kutsudes kohale VGIKi lõpetanud režissöörid, operaatorid, kunstnikud ja majandusteadlased. Siis said endised õpilased, kes tavaliselt käisid aastaid assistentidena, kiiresti iseseisva töö. 26. novembril 1956 ilmus Felix Mironeri ja Marlen Khutsievi film “Kevad Zaretšnaja tänaval”, millest sai märkimisväärne sündmus mitte ainult stuudio, vaid kogu Nõukogude kino jaoks.
  2005. aastal reorganiseeriti Odessa filmistuudio suletud aktsiaseltsiks (enamusaktsiatest kuulus valitsusele).

Kirjeldus

Stuudio asub kesklinnas otse Musta mere kalda lähedal ja hõlmab umbes 7 hektarit ja koosneb kolmest paviljonist suurusega 600 ruutmeetrit, 432 ruutmeetrit ja 240 ruutmeetrit. Stuudiohoone sees asub veel üks filmistuudio, Vira Holodna filmistuudio ja Odessa filmikool. Odessa filmistuudiol on oma kino "U-Cinema", mis asub samuti samas majas.

Stuudio territooriumil asub Kinomuuseum, kust võib leida huvitavaid fakte kino ajaloost. Sealt leiab ajaloolisi materjale alates kino leiutamisest kuni postmodernse, digitaalse ja avangardini.

2019. aastal lasi Ukraina keskpank välja Odessa filmistuudio 100. aasta juubeliks mälestusmündi.

Lisaks andis Ukraina peamine postiteenistus välja Odessa filmistuudiole pühendatud aastapäeva erimargi.

Kinomuuseum
Odessa filmistuudio territooriumil asub Ukraina Rahvusliku Kinematograafide Liidu Odessa osakonna kinomuuseum. Muuseumis hoitakse Odessa filmistuudio eksisteerimise aastate jooksul kogutud materjale, filmikatalooge, näitlejatestide fotoalbumeid, teavet režissööride ja produtsentide kohta, filmitehnikat, raamatuid, ajalehti, filmiajakirju, jne. Kokku rohkem kui kaksteist tuhat „salvestusühikut”.

Direktorid

Vaata ka
 Dovženko filmistuudio

Viited

Välislingid
 Odessa filmistuudio mitteametlik koduleht

Ukraina filmistuudiod