Rannakaitse

Rannakaitse (ka rannikukaitse) on sõjaliste meetmete kogum rannalähedase akvatooriumi (sealhulgas territoriaalvete) ja rannalähedaste laevateede, rannajoone, sadamate ning kaldal asuvate sõjaliselt oluliste objektide kaitseks akvatooriumilt lähtuvate rünnakute või muu vaenuliku tegevuse eest.

Kirjeldus 
Rannakaitset teostavad mere- ja maajõu asjakohased üksused, kasutades näiteks raketipatareisid (varem rannapatareisid), miinitõkkeid, kaldal asuvaid välikindlustusi.

Tänapäevase rannakaitse teostamise meetodid üldiselt:
 Merel
 Miinitõkete (meremiinid) veeskamine
 Miinitõkete julgestamine ujuvvahenditega patrullides ja kaitse demineerimise eest
 Patrullimine ujuvvahenditega veekogul, avastamaks, tuvastamaks ja hindamaks varakult vastase tegevusi vee peal ja vee all
 Maismaal
 Optilise vaatluse teostamine veekogu rannalähedasel alal
 Veekogu ja õhuruumi elektrooniline seire 
 Veekogu tulega kaitsmiseks kaudtulerelvastuse ja rakettrelvastuse kasutamise ettevalmistamine ja rakendamine
 Maabunud dessandi tõrjeks vajaliku lahinguüksuste ja lahingutoetusüksuste reservi hoidmine ja rakendamine
 Õhus
 Väiksemate miinitõkete operatiivne veeskamine transpordilennukitelt
 Vaatluslennud vastase pealvee-ujuvvahendite avastamiseks ja miiniväljade kaitse demineerimise eest
 Vastase õhuvahendite tuvastamine ja ründamine veekogu kohal
 Maabuva dessandi tõrje õhurünnakutega

Eesti rannakaitse ajalugu
Eestis kasutati enne II maailmasõda rannakaitses eelkõige rannakaitsesuurtükke. Samuti kasutati I maailmasõjas kasutusel olnud Peeter Suure merekindlust.

Viited

Kirjandus

Heino Gustavson. Merekindlused Eestis 1913-1940. Tallinn: Olion, 1993

Sõjandus
Meresõjandus