Gravitas

Gravitas (klassikalises ladina keeles [ˈɡrawɪt̪aːs̠]) oli üks vanadest Rooma voorustest, mis tähistas tõsisust. Seda on samuti tõlgitud veel ka kaalukuseks, väärikuseks ja tähtsuseks ning ta kannab endas edasi vaoshoitust ja moraalset rangust. Samuti annab ta edasi ka vastutustundlikkust ja pühendumust ülesande täitmisele.

Koos pietas'i (distsipliini ja autoriteedi austamine), severitas'e, gloria, simplicitas'e (selgus), integritas'e, dignitas'e ja virtus'ega oli juhtide ideaalomadusena eriti hinnatud just gravitas. Gravitas ja virtus loetakse olevat teistest voorustest kanoonilisemad.

Rooma kontseptsioon 

Gravitas oli üks voorustest, mis võimaldas kodanikel, eriti riigimeestel, kehastada mõistet romanitas, mis tähistab seda, mida tähendas olla roomlane ja kuidas roomlased endasse suhtusid, muutudes lõpuks rahvuslikuks iseloomuks. Paljud Rooma filosoofid kiitsid konstantiat (sihikindlus, vastupidavus ja julgus), dignitas’t ja gravitas’t kui kõige tähtsamaid voorusi; see on sellepärast nii, et see muutis väärikad mehed ka võimekateks. Need on täiendavad mõisted, mis kaasnevad roomlaste tegevustes. Valitseva ülem- ja ülemkeskklassi mehed said hariduse avalikus koolisüsteemis, kus klassikaline keel ja kirjandus moodustasid õppekava põhielemendid.  

Eelkõige võimaldas gravitas või siis väärikas ja tõsine käitumine üldse roomlastel säilitada püsivat konservatiivsuse ja traditsionalismi joont. Rooma keisri ja filosoofi Marcus Aureliuse sõnul hõlmab gravitase viljelemine siirast ja väärikalt tegutsemist ning väidetavalt saavutatakse see nii kommete ja kõne mõõdukusega kui ka autoriteetse käitumisega. Teised allikad seostavad seda jälle lihtsa elustiiliga, mis oli üks Rooma tsensorite sanktsioneeritud kontrolli moraalsetest alustest (vt Rooma tsensorid). Ühes juhtumis kirjeldatakse, kuidas vanad riigimehed, aru saades, et nad ei vasta enam romanitase standarditele, sest nad ei täitnud oma avalikku ülesannet väärikuse ja gravitasega, sooritasid enesetapu või lihtsalt keeldusid toitu vastu võtmast. See näitab seda, kuidas roomlased ennast ja oma au määratlesid.

Augustuse valitsemise ajal ei kuulunud gravitas enam nelja peamise vooruse (virtus, clementia, justitia ja pietas) hulka, mis võeti kasutusele, et luua müüt Rooma keisrist kui heast valitsejast.

Kreekalik mõjukus 
Aristoteles identifitseeris kolm veenva kommunikatsiooni alust, mis moodustavad suure osa isiklikust mõjukusest:

 Loogiline argument (oskus oma seisukohti selgelt sõnastada)
 Emotsioon (võime luua või kontrollida kuulajate emotsioone)
 Iseloom (oskus edastada ausameelsust ja head tahet)

Kaasaegsed kontseptsioonid 
Briti haridussüsteemis peeti gravitast viktoriaanlikul ja Edwardi ajastul inglise härrasmehe moraalse kujunemise üheks alustalaks. See tuleneb osaliselt aristokraatlikust põlvnemisest, millega kaasnevad elegantsus ja peened kombed aga ka väärikas esinduslikkus. Briti impeerium tulenes ka impeeriumi moraalsest kontseptsioonist, nii et gravitast ja teisi Rooma vooruseid idealiseeriti tema keiserlikus ühiskonnas ja asumaade valitsemises. Näiteks Indiat valitsesid mehed, kelle võimutaju oli läbi imbunud Rooma voorustest. Impeeriumi kontseptsioon domineeris ka koloniaalses avalikus teenistuses. Ühendkuningriigi alamkoda kasutab samuti ka terminit bottom, mis on konservatiivide kood mõistele gravitas.

Gravitast kasutatakse ka suhtluses, eriti kõnes, kus see tähistab rõhuasetuse kasutamist teatud sõnadele kaalu andmiseks. Asjakohased enesekontrolli küsimused aitavad tagada käitumise väljendusrikkuse ja tunnetele mõjuva esituse, mis võib väljenduda gravitases selles viisis, kuidas inimene käitub või räägib. Enesekontrolli küsimused võivad olla näiteks sellised: kas ma olen täiesti erapooletu, kas ma takistan edasiliikumist, või aitan ma oma osalusega tõesti panustada eesmärgi saavutamiseks?

Viited

Välislingid 

 
Ladinakeelsed väljendid