Ohvrimentaliteet

Ohvrimentaliteet on omandatud isiksuslik kalduvus pidada ennast ohvriks või kannatajaks teiste inimeste pahatahtliku tegevuse tõttu. Ohvrimentaliteedi puhul süüdistatakse ebaõnnestumiste ja ebameeldivuste puhul teisi, aga mitte iseennast. 

Ohvrimentaliteet võib sageli olla alguse saanud juba lapsepõlvest. Sarnasel viisil võivad ka kurjategijad oma tegevust õigustada, pidades ennast ühiskonna ülekohtu ohvriteks ja kannatajateks.

Avaldumine 

Ohvrimentaliteet võib avalduda paljudes erinevates käitumis-, mõtlemis- ja väljendusviisides.
 Ebameeldivate olukordade puhul osutatakse teistele, välistades enda vastutust. 
 Jälgitakse kõrgendatud tähelepanuga teiste inimeste käitumist. 
 Kahtlustatakse pahatahtlikkust teiste poolt.
 Ollakse kaitsepositsioonis, eeldatakse rünnakut, pärsitakse lahendusvõimalusi.
 Ületähtsustatakse negatiivseid tagajärgi, üritades riske vältida.
 Ületähtsustatakse oma kannatusi, teiste omi ignoreerides, puudulik empaatia.
 Usutakse, et teised on kuidagi rohkem soositud. 
 Tuntakse rahulolu enesehaletsusest või teiste kaastundest.
 Vajatakse teiste tunnustust, ka kaheldava väärtusega toimingute puhul.
 Tuntakse ennast moraalselt üle olevana.
 Keskendutakse kannatustele ja nende põhjustele, aga mitte lahenduste otsimisele.

Ohvrimentaliteeti iseloomustab tüüpiliselt pessimism, enesehaletsus ja mahasurutud viha. Ohvrimentaliteegiga inimesel võib olla välja arenenud põhjalik õigustuste süsteem, et selgitada oma olukorda nii endale kui teistele. 

Ohvrimentaliteeti võib esineda ka grupikäitumises – kollektiivides, vähemusrühmades, subkultuurides jm. Ohvrimentaliteet aitab kinnitada ja kindlustada grupi identiteeti, olles osa vastavast narratiivist. Ohvrimentaliteeti toetavad ka paljud vandenõuteooriad.

Vaata ka 

 Õpitud abitus
 Ohvrisüüdistamine
 Enesekehtestamine
 Minapilt
 Enesehinnang

Viited 

Sotsiaalpsühholoogia
Isiksusepsühholoogia