Implikatsioon

Implikatsioon ehk materiaalne implikatsioon on tõeväärtuste algebras ehk loogikaalgebras binaarne tehe, mille tulem on väär parajasti siis, kui tehte esimene operand on tõene ja teine operand on väär.

Implikatsiooni saab tähistada järgnevalt:
 𝑝 ⊃ 𝑞 (Seda sümbolit kasutatakse ka alamhulga-ülemhulga seose tähistamiseks hulgateoorias);
 𝑝 ⇒ 𝑞
 C𝑝𝑞 (kasutades poola kuju)

Ülal tähistatud implikatsioonitehete juures kutsutakse lausemuutujaid järgmiselt:
 p on implikatsiooni eeldus (ehk antetsedent ehk alus) ja
 q on implikatsiooni järeldus (ehk konsekvent ehk tagajärg).

Klassikalises loogikas on lausearvutuse valem  samaväärne tehtega  ning De Morgani seadust kasutades on see ekvivalentne tehtega .

Loomulikus keeles vastab implikatsiooni tehtele kõige lähedamalt lausekonstruktsioon "kui ..., siis ...". Nt "Kui täna on esmaspäev, siis homme on teisipäev."

Definitsioonid
Loogikutel on erinevad vaated materiaalse implikatsiooni olemusest ja erinevad lähenemised selle kirjeldamiseks.

Boole'i funktsioonina
Klassikalises loogikas on tehe  loogiliselt ekvivalentne lausega: mitte p ja q eitus korraga. Seega on tehe  väär parajasti siis, kui p on tõene ja q on väär. Samal põhjusel on  tõene siis ja ainult siis, kui p on väär või q on tõene (või mõlemad korraga). Seega on → funktsioon, mis võtab argumendiks tõeväärtuste paari p, q ning viib selle vastavusse tõeväärtusega , mille tõeväärtus sõltub vaid argumentide tõeväärtustest. Seega sellist interpretatsiooni kutsutakse tõefunktsionaalseks.

Tõeväärtustabel
Implikatsiooni  tõeväärtustabel on järgmine:

Tasub mainida, et Boole'i algebras võib tõeväärtusi tõene ja väär kujutada ka numbrite 1 ja 0 abil, vastavalt.

Omadused

 kommutatiivsus: ei
 assotsiatiivsus: ei
 distributiivsus: iseendaga jah. 
 transitiivsus: jah. 
 refleksiivsus: jah. 
 tõesust säilitav: jah
 eelduste kommutatiivsus: jah.

Filosoofilised probleemid implikatsiooniga 

Klassikalise loogika materiaalse implikatsiooni definitsiooni kasutades on võimalik koostada valemeid, mis on loogiliselt tõesed, kuid millest on intuitiivselt keeruline aru saada. Neid kutsutakse implikatsiooniparadoksideks. Need on näiteks:

Idee paradoksidega tegelemiseks pakkus välja vene filosoof Ivan Jefimovitš Orlov, ja sellist loogika ülesehitust kutsutakse relevantsusloogikaks (relevance logic). Relevantsusloogikaid on mitmeid ning nendes nõutakse, et tehtest  räägitaks ainult siis, kui on tagatud, et q tõestamise juures läheb vaja p-d.

Viited

Lisalugemine 
 Brown, Frank Markham (2003), Boolean Reasoning:  The Logic of Boolean Equations, 1st edition, Kluwer Academic Publishers, Norwell, MA.  2nd edition, Dover Publications, Mineola, NY, 2003.
 Edgington, Dorothy (2001), "Conditionals", in Lou Goble (ed.), The Blackwell Guide to Philosophical Logic, Blackwell.
 Quine, W.V. (1982), Methods of Logic, (1st ed. 1950), (2nd ed. 1959), (3rd ed. 1972), 4th edition, Harvard University Press, Cambridge, MA.
 Stalnaker, Robert, "Indicative Conditionals", Philosophia, 5 (1975): 269–286.

Loogika