Vahelduvpinge

Vahelduvpinge on perioodiliselt muutuva polaarsusega pinge. Kõige laiemalt on kasutusel siinusfunktsiooni kohaselt muutuv vahelduvpinge ‒ siinuspinge.

Vahelduvpinget iseloomustavateks põhisuurusteks on hetkväärtus u, efektiivväärtus U ja amplituudväärtus Um. Siinuspinge  efektiivväärtus: U =  ehk U = Um*0,7071.

Amplituudiväärtus Um = 1,4142*U ehk nimipinge 230V efektiivväärtus tähendab 325,2691V amplituudväärtust ehk tippväärtust.

Elektrivõrgu vahelduvpinged 
Vahelduvvooluvõrkude pinged on kindlaks määratud standardis EVS-EN 60038:2012.

Madalpingelise vahelduvvoolu elektrivõrgu nimipinge efektiivväärtus on Euroopas 230 V (faasijuhi ja neutraaljuhi vahel) või 400 V (kahe faasijuhi vahel) ning sagedus 50 Hz. Kuni 1987. aastani olid need nimipinged vastavalt 220 V ja 380 V.

Elektritarbija juures võib vahelduvpinge erineda nimiväärtusest standarditega lubatud piires. Näiteks vahemikus 230 V ±10% on võrgupinge piirid 207 V kuni 253 V. Pinge amplituudväärtus on  ehk 1,4142 korda suurem, seega kuni 325 V.

230V nimipingega elektriseadmete isolatsiooni vastupidavus  peab seega olema kontrollitud vähemalt 326 V alalispingega. 

Samal põhjusel on inverterite väljundisse kvaliteetse 230V siinuspinge moodustamiseks vaja inverteri sisendisse 325V alalispinget, mille jaoks võib nn. madalpinge inverterisse ehitatud ka sisendpinge muundur.

Vana, enne 1960ndaid ja osaliselt enne Teist maailmasõda ehitatud 3×220V pingesüsteemi on veel kasutusel mõnes Tallinna linnaosas, näiteks kesklinnas ja vanalinnas, aga osaliselt ka Majaka, Kalamaja ja Kopli piirkonnas. Üleminekul 3×220 V süsteemilt 230/400 V süsteemile on võimalik sama peakaitsme nimivoolu juures tarbida 1,7 korda suuremat võimsust; see eeldab ka vastavat juhistikusüsteemi.

Vaata ka
Pinge (elekter)
Alalispinge
Alalisvool
Vahelduvvool

Viited

Elekter
Elektrotehnika