Firenze Keskrahvusraamatukogu

Firenze rahvusraamatukogu (itaalia Biblioteca Nazionale Centrale di Firenze, lühend BNCF) on avalik juhtiv rahvusraamatukogu Itaalias Firenzes.

Arno jõe ja Ratsaväelaste väljaku vahelisel alal asuv raamatukogu on Itaalia suurimaid ning täidab koos Rooma rahvusraamatukoguga keskse rahvusraamatukogu ülesandeid.

Raamaturiiulite kogupikkus on 150 km, mis suureneb iga aastaga enam kui pooleteise kilomeetri võrra.

Kujunemine
Raamatukogu tuumikuks sai Itaalia erudiidi ja bibliofiili Antonio Magliabechi (1633–1714) umbes 30 000 teosest koosnev kogu, mille ta pärandas tervikuna Firenze linnale.

1737. aastal andis suurhertsogi valitsus korralduse iga Firenzes trükitud teose ühe eksemplari deponeerimiseks raamatukogus, 1743. aastal laienes korraldus kõigile Toscana suurhertsogkonnas väljaantud trükistele.

Raamatukogu avati esimest korda avalikkusele 1747. aastal Biblioteca Magliabechiana ('Magliabechi raamatukogu') nime all. Järgnevatel aastatel täienesid raamatukogu fondid tänu mitmele annakule ja annetusele. Aja jooksul lisandusid alates 1770. aastatest alla suruma hakatud religioossete ordude ja ühingute raamatukogud.

1861. aastal ühendati Magliabechi raamatukogu Palee raamatukoguga (Biblioteca palatina), mille oli asutanud Lorraine, kes oli pärinud suurhertsogi tiitli ja võimu Firenze üle pärast Medicite väljatõrjumist linnast. Ühendatud kollektsiooni rajajaks oli Toscana suurhertsog Ferdinando III, kogu jätkas tema järeltulija Leopold II. Pärast raamatukogude ühendamist hakati kollektsiooni nimetama rahvusraamatukoguks, 1885. aastal lisandus nimele täiend "juhtiv" (centrale). 1870. aastal sai raamatukogu õiguse saada sundeksemplare kõigist Itaalias avaldatud trükistest (Firenze oli 1865–1871 Itaalia kuningriigi pealinn).

Asukoht
Raamatukogu asus algselt Uffizi palee ruumides. 1935. aastal koliti raamatukogu selle praegusse asukohta Ratsaväelaste väljakul (Piazza dei Cavalleggeri). Raamatukogukompleksi ehitamist alustati arhitekt Cesare Bazzani projekti järgi 1911. aastal, projekti täiendas hiljem Vincenzo Mazzei.

Raamatukogu fondid said tugevalt kahjustada 1966. aasta 4. novembri Firenze üleujutuses, kui hoone kõrval asuv Arno jõgi tõusis üle kallaste.

Vaata ka
 Rahvusraamatukogu
 Rooma Keskrahvusraamatukogu

Märkus
Ajaloolistest iseärasustest tulenevalt (riigi suhteliselt hiline ühendamine) on Itaalias mitmeid rahvusraamatukogusid (Firenzes, Roomas, Napolis, Milanos, Palermos jm); üksnes Roomas ja Firenzes asuvad raamatukogud on "kesksed rahvusraamatukogud" (biblioteca nazionale centrale).

Viited

Kirjandus 
 G. Ratti, Dal libro alla biblioteca. Le biblioteche italiane, Alessandria, Dell'Orso, 1993
 L'edificio della Biblioteca Nazionale di Firenze, 1986
 Borsi F., L'architettura dell'unità d'Italia, 1966
 Cozzi M., Carapelli G., Edilizia in Toscana nel primo Novecento, 1993
 
 
 Gobbi G., Itinerari di Firenze moderna 1987
 Rotondi C. Progetti e polemiche per la nuova sede della Biblioteca Nazionale di Firenze tra la fine dell'800 e i primi anni del '900, 1978
 Cresti C., Firenze capitale mancata. Architettura e città dal piano Poggi a oggi, Milano 1995

Välislingid

 Koduleht

Itaalia raamatukogud
Firenze