Kaudne kõneviis

Kaudne kõneviis ehk kvotatiiv väljendab kaudset (st kelleltki kolmandalt kuuldud) teatelaadi, 
nt Laps jonnivat väga palju. Ta nägevat tööga suurt vaeva.
Kõneleja ei võta ise öeldu suhtes seisukohta, vaid edastab kelleltki teiselt pärineva info koos tõeväärtushinnanguga. 

Kaudse kõneviisiga võib väljendada ka seda, et kaheldakse öeldu sisus. 
nt Nad olevat ära kolinud. 
 Enda kohta käivaid väiteid kvotatiivis esitades näidatakse, et need ei ole esitaja veendumustega kooskõlas.
nt Mina ei oskavat naelagi seina lüüa. Ma ei teadvat sellest loost midagi.

Kvotatiivi tunnus on vat, 
nt söövat, vaatavat
Kaudsel kõneviisil on kaks aega – olevik  ja üldminevik.
Olevik: nägevat,  rääkivat.
Üldminevik: olevat näinud, olevat rääkinud.

Kvotatiivi funktsioonis toimivad mõningad tarindid ja vormid, millel on enamasti vaid üks aeg.
 Verbi pidama kindla kõneviisi lihtmineviku vorm, eitavas kõnes ka kaudse kõneviisi oleviku vorm koos põhiverbi ma-tegevusnimega (tarind väljendab ainult olevikku).
nt Nüüd pidi ka meil ruumis suitsetamist lubatama.  Mina ei pidavat oskama naelagi seina lüüa.
 Kindla kõneviisi enneminevik, kui see esineb lihtmineviku ajalises plaanis.
nt Kui Mari eile läbi metsa koju oli läinud, oli ta suure põdrapulliga vastamisi sattunud.
 da-infinitiiv (kõnekeelne, väljendab olevikku.
nt Minust hoovata seletamatut võlu.
 nagu (justkui-, justnagu-, otsekui)- kõrvallause, kus verb on tingivas kõneviisis.
nt Minu sõber väidab, nagu ei oskaks mina naelagi seina lüüa.

Vaata ka
Evidentsiaalsus

Keeleteadus