Käsnalainelane

Käsnalainelane (Lymantria dispar) on liik liblikalisi Erebidae sugukonnast ja lainelaste (Lymantriidae) alamsugukonnast. 

Inimkonna hinnangul on tegemist ühe tuntuma metsakahjuriga Euraasias ja sissetooduna ka Põhja-Ameerikas, kes võib süüa lehtedest tühjaks kümneid hektareid metsapinda. 

Eestis registreeriti esimene käsnalaineline 1967. aastal, kuid kuni eelmise sajandi lõpuni olid liigi isendid Eestis vaid harvad eksikülalised. 2010. aastatest on käsnalainelane Eestis paikseks jäänud, eriti saartel.

Välimus 
Käsnalainelane on omapärane selle poolest, et isased ja emased liblikad on erinevalt värvunud. Isased liblikad on väiksemad kui emased ja nende sügavpruunidel tiibadel on tumepruun muster. Emased on kollakasvalge ja teravapiirilise musta tiivakirjaga ning hästi tüseda kehaga.

Elukäik 
Kevadel, tavaliselt mai esimeses pooles kooruvad pisikesed karvased röövikud kooruvad munadest ja ronivad puuvõrasse. Tuule käes oksalt kukkudes lasevad nad välja pika võrgendiniidi, mis kannab rööviku allatuult teise puu või põõsani. Röövikute karvad ja isegi niidikese otsas rändlevad pisikesed röövikud võivad inimese nahale sattudes kutsuda esile allergilise reaktsiooni. Isased röövikud kestuvad kasvades neli korda, emased viis korda. Täiskasvanuks saavad röövikud kuue kuni kaheksa nädala jooksul.

Röövikud eelistavad toitudes tammelehti, ent nad ei jää nälga ka teistel puudel-põõsastel. Põhjamaades on käsnalainelase peamised toidutaimed kased ja pajud, Eestis toitub ta lisaks sellistest liikidest nagu vaher, viirpuu, õunapuu, toomingas, kuid on kahjustanud ka kuuski ja mände ning isegi hundinuia, pilliroogu ja angervaksa. Kokku on käsnalainelaste röövikuid registreeritud enam kui sajal taimeliigil. See-eest kirss, saar, türnpuu, kontpuu, humal, kadakas ja paakspuu käsnalainelasele ei meeldi. Üks ablas emane röövik võib arengu kestel ära süüa kuni ruutmeetri ulatuses lehepinda.

Vastsed nukkuvad koorepragudes puude võrades ja tüvedel, veetes seejärel umbes 2–3 nädalat nukuvõrgendis. Tavaliselt kooruvad valmikud augustis või juuli teises pooles – isased veidi varem, emased veidi hiljem. Nii valmikud kui ka vastsed võivad tuule abil levida kaugele alguspunktist. Liblikate eluiga on lühike. Emased paarituvad kohe pärast tiibade sirgumist ja liblikas munevad samal ööl. Kui liblikat ei häirita, muneb ta kõik ühte kämpu puutüvedel paarikümne sentimeetri kuni poole meetri kõrgusel, kleebib munad kokku ja katab selle tagakeha näärmete sekreedi ja tagakeha tipust eralduvate soomustega. Munemise järel emasliblikas hukkub.

Ühes kogumikus paikneb tavaliselt umbes 300–450 muna. Kollakaspruunikaid munakogumikud on lihtsasti märgatavad ja näevad puutüvel välja nagu käsn, mille järgi on liik ka nimetuse saanud. Linnud neid „käsnasid“ ei noki. Sekreet, millega kämp on kaetud, on toksiline mitte vaid inimestele, vaid nähtavasti neilegi.

Aasta jooksul areneb vaid üks põlvkond käsnalainelasi. Suuremas osas oma levialast ja enamikul aastatel on tema arvukus madal, aga ajuti toimuvad käsnalainelaste puhangud, mille jooksul kasvab korraga palju röövikuid. Puhangute ajal söövad röövikud peremeespuud tavaliselt täiesti raagu, kokku kuni mitukümmend hektarid maad. Käsnalainelaste puhang kestab üldjuhul 1–5 aastat. Massilise paljunemise puhangu ajal munetakse kõikjale: kändudele, oksarisule, kividele, ehitistele, postidele jne. Puhangu lõpul käsnalainelased enamasti surevad, sest neile ei jätku toitu või tekivad haigused.

Levik 
Peamiselt on käsnalainelane levinud metsastepis ja metsavööndite lõunaosas Euraasias ning sissetooduna ka Põhja-Ameerikas. Ulatuslikke käsnalainelase tekitatud taimekahjustusi on esinenud Eesti lähipiirkondadest näiteks Lätis, kus 2008. aastal oli Liepāja linna territooriumil täielikult raagu söödud umbes 40 ha puistuid.

Kliima soojenemisega kaasnevad soojemad talved on võimaldanud käsnalainelastel paikseks muutuda ka Eestis; esimesed käsnalainelaste tekitatud taimekahjustused leiti 1967. aasta augustis Kohtla-Järvelt. 2009. aastal leiti kaks Lymantria dispar liblikat Tartu maakonnas ning 2011. aasta augustis oli ta olemas kuues paigas Saare- ja Hiiumaal. Järgnenud soojad talved võimaldasid sel liigil Hiiu- ja Saaremaal paikseks jääda. 2014. aastani tuvastati käsnalainelast Eestis vaid liblikana, 2017. aastast on leitud ka röövikuid ja mune. Esimene teadaolev puhang Eestis registreeriti Sõrvel aastatel 2017–2018, kui röövikud sõid 2017. aastal Kõrkkülas hinnanguliselt 10 hektari suurusel alal enamiku puudest lehtedest paljaks ja 2018. aastal, kui röövikud kahjustasid samal moel 20 hektari suurust ala. Kui käsnalainelase puhang on juba käes, on Eesti spetsialistid soovitanud oodata puhangu lõppu; kahjurite munemisajal võiks kinnitada puutüvedele liimivööd.

Vaata ka 
 Lymantria dispar dispar
 Lymantria dispar asiatica
 Lymantria dispar japonica

Viited

Välislingid 
 

Eesti liblikalised