Õigusfilosoofia

Õigusfilosoofia on õiguse aluseid käsitlev filosoofia haru. Õigusfilosoofia erineb ülejäänud filosoofiast sellega, et siin käsitletakse õiguse põhimõttelisi küsimusi, juriidilisi põhiprobleeme.

Õigusfilosoofia teemade ringi kuuluvad järgmised probleemid:
õigusfilosoofia olemus,
õiguse olemus,
õiguse muutumine e. ajaloolisus, 
õiguskorra struktuur,
õiguse tunnetamise võimalikkus ja viisid, 
õiguse kehtimise alused,
põhiväärtuste roll õiguses,
õiguse põhistatus jm.

Teoreetiline õigusfilosoofia uurib õiguse tekkimise ja arengu esmaseid aluseid ehk põhjuseid ja tegeleb õiguse olemuse probleemiga ning hindab konkreetseid õiguslikke nähtuseid sellelt aluselt. Praktiline õigusfilosoofia seevastu tegeleb õiguse lõppeesmärgi probleemiga, mis annab ka aluse konkreetsete õiguslike nähtuste hindamiseks.

Õigusfilosoofia põhisuunad

Õiguspositivism 

Õiguspositivism on õigusfilosoofiline mõttesuund, mis annab õiguse sisu üle otsustamise inimese meelevalda ja ei anna mingeid sisulisi õiguse õigsuse kriteeriume.

Positivismi põhitunnused on:
Keskendumine positiivsele ehk kehtivale õigusele, mitte niivõrd ideaalile või mõtisklusele sellest, milline õigus peaks olema. Eesmärgiks on kogu metafüüsika eemaldamine õigusteadusest.
Õigus ja eetika on erinevad valdkonnad, mis tuleb lahus hoida, nende vahel puudub vältimatu seos.
Õigussüsteem kujutab endast suletud loogilist süsteemi, milles õiged otsused tuletatakse loogiliste võtetega varem kindlaksmääratud õigusnormidest.
Juriidiliste mõistete analüüsi kuulutamine oluliseks õigusteaduse ülesandeks ning selle eristamine sotsioloogilistest, ajaloolistest ning kriitilis-hinnangulistest uurimustest.
Seisukoht, et erinevalt faktiväidetest pole moraaliotsusi võimalik ratsionaalselt tõestada ega argumenteerida.

Loomuõigusfilosoofia 

Loomuõigusfilosoofia on universaalsete ning üldiste seaduste kogu või ka moraali- ja õigusteoreetiline süsteem, mis neid seadusi kirjeldab ja süstematiseerib. Selle suuna põhiküsimus on, kas inimene võib vabalt otsustada õiguse sisustamise üle või eksisteerivad mingid piirid, millest ta ei või üle astuda ja mida ta ei saa muuta.

Loomuõiguse põhitunnused on:
Looduses kui harmoonilises tervikus või inimloomuses eksisteerib mingi ratsionaalne kord ehk sisemine korrastatus.
Loomuõigus on kõrgem positiivsest, inimeste poolt loodud ajutistest ja muutuvatest seadustest ning kujutab endast kriteeriumi otsustamaks, kas need seadused on inimeste jaoks moraalselt siduvad või mitte.
Loomuõiguseni jõutakse mõistuse ehk mõtlemise abil.

Alternatiivsed lähenemised õigusele

Õigusrealism 

Realistide väitel on traditsioonilised õiguskäsitused liig formaliseeritud. Nende põhinõudeks on loobuda abstraktsetest konstruktsioonidest ning rääkida õigusest nii nagu see tegelikkuses funktsioneerib. Õigusrealism jaguneb kaheks: Skandinaavia õigusrealism ning Ameerika õigusrealism.

Kriitiline õigusõpetus 

Kriitiline õigusõpetus oli õigusteoreetiline liikumine, mis rakendas õigusteaduses Frankfurdi koolkonna kriitilise teooria meetodeid. Liikumise peaeesmärgiks oli vaidlustada ja ümber lükata väljakujunenud tõekspidamisi õigusteoorias ja -praktikas.

Tähelepanuväärsed õigusfilosoofid 

Platon
Aristoteles
Thomas Aquinas
Francisco Suarez
Francisco de Vitoria
Hugo Grotius
Benedict de Spinoza
John Locke
John Austin
Frederic Bastiat
Jeremy Bentham
Emilio Betti
Joseph Boyle
António Castanheira Neves
Jules Coleman
Ronald Dworkin
John Finnis
Lon L. Fuller
Leslie Green
Robert P. George
Germain Grisez
H.L.A. Hart
Georg Wilhelm Friedrich Hegel
Oliver Wendell Holmes, Jr.
Rudolf Jhering
Immanuel Kant
Hans Kelsen
Kenneth Kipnis
Joel Feinberg
David Lyons
Neil MacCormick
Karl Marx
William E. May
Adolf Merkl
Jeffrie Murphy
Gustav Radbruch
Joseph Raz
Jeremy Waldron
Friedrich Karl von Savigny
Robert Summers

Vaata ka 

Filosoofia
Õigus
Positivism
Loomuõigus
Realism
Kriitiline õigusteadus

Filosoofia
Õigusteadus