Kuninga-kuuskjalg

Kuninga-kuuskjalg ehk  suur  kuuskjalg (Pedicularis sceptrum-carolinum) on soomukaliste sugukonda kuuskjala perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Varem kuulus kuuskjala perekond mailaseliste (Scrophulariaceae) sugukonda.

Eestis on kuninga-kuuskjalg haruldane ja looduskaitse all. Aastal 2014 arvati kuninga-kuuskjalg kaitstavate liikide II kategooriasse.

Bioloogia 

Kuninga-kuuskjalga iseloomustab 30–80, mõnikord kuni 100 cm kõrgune vars. Varre alaosale on kinnitunud sulgjalt lõhestunud laiovaalsete hõlmadega lehed. Õied on torujad, 3–4 cm pikkused, koondunud varre ülemises osas asuvasse hõredasse õisikusse. Õie ülahuul on kollane, kolmeosaline alahuul punakaskollane. Õie viis tupplehte on kokku kasvanud.
 
Taim õitseb Eestis juunist kuni augustini. Seemnete mõõtmed on ligi 3×2 mm ning nad on ümbritsetud võrkja kestaga. 1000 seemne mass on 0,44 g. Seemned levivad peamiselt tuule abil.
Kuninga-kuuskjalg on poolparasiittaim, kes hangib juurte abil teistelt taimedelt osa eluks vajalikke toitaineid. Liigiliselt on peremeestaimi väga vähe uuritud, väheste teadaolevate liikide hulka kuuluvad mätastena kasvavad tarnad (hästi sobiv peremeestaim on luhttarn).

Levik ja ökoloogia 

Kuninga-kuuskjalg on haruldane jääaja relikt, kes on tänapäeval levinud Euraasia lähisarktilises ja parasvöötmes ning alpiinses vööndis.

Kuninga-kuuskjala elupaikadeks on Kesk-Euroopas valdavalt lubjarikkad madal- ja allikasood, Lätis soostunud niidud ja hõredalt metsastunud märgalad, Soomes toitainetevaesed veekogude kaldad, niisked niidud, karjamaad, kraavikaldad ja soostunud alad.

Iseloomulikud kasvukohad on valgusküllased ning kasvupinnaseks väga niisked, toitainetevaesed aluselise reaktsiooniga mullad. Populatsioonid on tavaliselt väikesed.

Esimestel aastatel pärast seemne idanemist hakkab arenema risoom ja sellest välja kasvav leherosett. Õitsemisikka jõudnud taim võib paljuneda ka vegetatiivselt. 1–3 kaupa kasvavad risoomist välja emataimest väiksemad võsud, kes saavad iseseisvaks pärast emataime suremist.

Eestis kasvavad kuninga-kuuskjalad peamiselt lubjarikastes allikasoodes, kuid teda on leitud ka inimtekkelistel maastikel (nt raudteetammid, raiesmikud, kraavikaldad, metsasihid). Üksteisest eraldatud populatsioonid kasvavad peamiselt Lääne- ja Loode-Eestis. Isendite arvukus on populatsioonides valdavalt väike (1–10 isendit). Viimastel aastakümnetel on kuninga-kuuskjala arvukus oluliselt vähenenud.

Arvukuse vähenemise põhjused 
Kuninga-kuuskjala arvukuse vähenemine on põhjustatud mitmest asjaolust. Esiteks on ta teiste kõrgemate rohttaimedega võrreldes nõrk konkureerija. Eriti avaldub see noorte isendite puhul, kes on täiskasvanud isenditest väiksema kasvuga.

Teiseks oluliseks faktoriks on õie ehitus, mis võimaldab seda tolmeldada vaid vähestel putukaliikidel. Õie alahuul on nii tugevasti ülahuule vastu surutud, et seda suudavad kõrvale lükata vaid suured ja tugevad putukad (nt kimalased). Juba avatud õiele pääsevad ligi ka väiksemad putukad.

Kolmandaks põhjuseks kuninga-kuuskjala arvukuse jätkuvale vähenemisele on sobivate elupaikade kadumine – niiskete kasvukohtade võsastumine karjatamise ja niitmise lakkamisel ning soode kuivendamine.

Pildid

Viited

Välislingid 
 

II kaitsekategooria taimeliigid
Soomukalised