Perekop

Perekop (krimmitatari keeles: Or Qapı; ukraina keeles: Перекоп; vene keeles: Перекоп) on poollinnaline alev Perekopi maakitsusel, mis ühendab Krimmi poolsaart Ukraina mandriosaga. 

Alev asub samanimelise ajaloolise linna kohal ja allub Krimmi Autonoomse Vabariigi Armjanski linnavalitsusele. Perekop on Krimmi ja Armjanski rajooni üks põhjapoolsemaid paikkondi, kust on 6 km (piki maanteed) rajoonikeskuses asuva lähima raudteejaamani. Alevi keskkoha kõrgus merepinnast on 14 m ja 2014. aastal toimunud Ukraina rahvaloenduse andmeil oli Perekopi elanike arv 919.

Nimi 
6.–5. sajandil eKr Krimmi saabunud Kreeka kolonistide ja hilisemate põliselanike poolt asulalinnusele antud nimi Táfros (kreeka keeles Τάφρος, 'kaevatud' või 'vallikraav'). Aastal 1443 iseseisvunud Krimmi khaaniriigi aegne asula kandis krimmitatarikeelset nime Or Qapı (Or, 'kraav' ja Qapı, 'värav'). 1783. aastal Krimm annekteeriti Venemaa poolt ja alev sai slaavikeelse nime Perekop ('ülekaevatu').

Elanikkond 
Ukraina rahvastikuregistri andmeil oli Perekopis 2001. aastal 894 elanikku. Suvorovo külanõukogu 2009. aastal avaldatud andmeil hõlmab Perekopi alev 200 hektari suuruse territooriumi ja selle 332 majapidamises elab 978 inimest. Viimase, 2014. aasta rahvaloenduse andmeil oli Perekopis 919 elanikku.
2016. aastal oli Perekopis ametlikult 9 tänavat, tegutseb keskkool nr 7, postkontor, velskri-ämmaemandapunkt ja õigeusu kirik. Alevi, rajoonikeskuse ja linnade vahel sõidavad liinitaksod. Vastavalt 26. novembril 2014 välja antud Venemaa Föderatsiooni julgeolekuteenistuse määrusele nr 659 jääb Perekopist põhja riiklik piiritsoon, kuhu Perekop ei kuulu.

Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel rääkis Perekopi elanikest emakeelena:

Lühidalt ajaloost 
Tatarite kindlus Or Qapı oli oma asukoha poolest otsekui Krimmi värav ning sattus seetõttu aastatel 1654–1667 väldanud  Vene-Poola sõjas tsaari ja Zaporižžja kasakate sõjavägede piiramisrõngasse. Kolmanda Vene-Türgi sõja ajal tungis krahv Burchard Christoph von Münnich 17. juunil 1736 läbi tatari kindluse kaitserajatiste, jättes neist järele vaid varemed. Samas oli see surmav löök Krimmi khaaniriigi sõltumatusele.

Katariina II valitsemisperioodil viidi Krimmist Aasovi mere äärsetesse steppidesse sunniviisil hulgaliselt Krimmi põliselanikke kreeklasi ja armeenlasi. Venemaa valitsuse poliitika põhjustas pahameelt tatarlaste hulgas ja nende väljarändamise. Ka aastatel 1853–1856 kestnud Krimmi sõja järel põgenes tuhandeid tatarlasi Osmanite riiki või küüditati Krimmist. Krimmi aladele jäi palju tühje maid, kuhu vajati põllumehi, mistõttu Venemaa valitsus alustas maade jagamist ja kinkimist välismaalastele. Kuigi Perekoppi ümbritses lage maastik, kliima oli kuiv ja esines veepuudust, oli see põhjapoolne maakond sellegipoolest sisserändajatele soodne asukoht ja mullastik, mis lähenes omadustelt Ukraina mustmullamaade omale, viljakam kui lõunarannikul. Tollal tegutsesid Perekopis kohtuametnik ja ispravnik ehk politseiülem, kes kinnitasid suurmaaomanike kaubatingimused.

Praegune Perekopi alev jääb samanimelise ajaloolise linna asukohast 1–2 km põhja poole. Perekopi linn hävitati Venemaa kodusõjas 1920. aasta novembri alguses, kui Punaarmee tegi rünnaku valgekaartlike vägede kindrali Peter von Wrangelli viimase tugikoha vallutamiseks. Wrangelli põgenemisega lõppenud operatsioon oli kodusõja üks olulisemaid episoode, mis aitas kaasa nõukogude võimu kehtestamisele Krimmis.

Endise maakonnakeskuse taastamisest otsus võeti vastu detsembris 1922.  Vastavalt üleliidulisele asustuspunktide loetelule oli juba 17. detsembril 1926 Perekopi alevis 82 majapidamist, millest 79 kuulus taluperedele. Elanikke oli 357, kellest venelasi oli 273, ukrainlasi 80 ja ülejäänud 4 inimest "muu" nimetuse all. Alevis tegutses venekeelne kool. Punaarmee 1941. aasta kilomeetrikaardile oli Perekopi kohale märgitud 156 majapidamist.

Kaksteist aastat hiljem rajati 32 km lõuna poole jääva järve äärde küla nimega Bromzavod ('broomitehas'), mis aastal 1936 nimetati Perekopi all langenud punaarmeelaste mälestuseks Krasnoperekopskiks. Teise maailmasõja ajal kestis Saksa armee okupatsioon Perekopis 27. septembrist 1941 kuni 1. novembrini 1943, mil nii Wehrmachti 1941. aasta kui ka Punaarmee 1943. aasta sõjategevuse püüdluseks oli linna vallutamisega Krimm täielikult ära lõigata ülejäänud emamaast.

25. juunil 1946 sai Perekop Vene NFSV Krimmi oblasti osaks. 1954. aasta alguses anti kogu Krimm NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega üle Ukraina NSV-le. Alates 4. juulist 1996 allub Perekop de jure halduslikult Armjanski linnale. Pärast Krimmi okupeerimist ja annekteerimist Venemaa poolt kuulub alev 21. märtsist 2014 de facto Venemaa Föderatsiooni Krimmi Vabariiki.

Viited

Välislingid 
 Eestlaste unistuste ja mälestuste Krimm, Koostaja: Krimmi-Eestlaste Selts, kirjastaja: kirjastus SE&JS

Ukraina asulad
Krimm