Carl Hunnius

Carl Hunnius (6. november 1856 Narva – 2. veebruar 1931 Tartu) oli baltisaksa luuletaja ja teoloog, organist, harrastushelilooja ja muusikakriitik.

Ta lõpetas Narvas kirikukooli, seejärel Riia kubermangugümnaasiumi. Õppis aastatel 1876–1882 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Vändra Martini koguduses (Ernst Johann Georg Sokolowsky juures). Ordineeriti 2. jaanuaril / 14. jaanuaril 1883 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1883–1885 Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja ja usuõpetuse õpetaja. Aastatel 1886–1887 oli ta Jelgavas usuõpetuse õpetaja. Aastatel 1887–1894 elas ta Saksamaal ja töötas mitmes kohas.

1902. aastast elas ta Tartus. Andis välja baltisaksa koduraamatut "Heimatstimmen. Ein baltisches Jahrbuch mit Illustrationen" (1904–1912). Oli Tartu saksa lehe kontserdiarvustaja. Tegi kaastööd ka Postimehele.

Teosed 
Luulekogud:
 Gedichte, Leipzig, 1898
 Zu höheren Sternen. Ein Strauss religiöser Lyrik, Stuttgart, 1903
 Welt-Ostern. Ein Lied vom Sterben und Auferstehen: ausgewählte Gedichte, Dorpat, 1918
 Aus den Märtyrerakten der Liebe. Ein Epiphaniasstrauss neuer religiöser Liebeslyrik, Dorpat, 1924

Isiklikku  
Tema õde Monika Hunnius oli baltisaksa laulja, lauluõpetaja ja kirjanik, nende isa Konstantin Hunnius oli Narva Johannese koguduse õpetaja.

Esivanemad

Viited

Välislingid 
 
 
 

Baltisakslased
Baltisaksa muusikud
Kuressaare Laurentiuse koguduse vaimulikud
Saaremaa vaimulikud
Tartu Ülikooli usuteaduskonna vilistlased
Carl
Sündinud 1856
Surnud 1931