Tüümuse lesioonid

Tüümuse lesioonide (vahel ka tüümusemasside) all peetakse silmas harilikult tüümuselundiga sündinud selgroogsetel loomadel esinevaid lesioone, mis võivad osutuda kas ravitavateks või iseeneslikult kaduvateks, healoomulisteks kui ka pahaloomulisteks või ravimatuteks.

Normaalse ja normaalsest kõrvalekalduva tüümuse tuvastamine võib osutuda raskeks – tänapäevaste piltdiagnostika meetoditega, näiteks magnetresonantstomograafiaga võidakse tuvastada tüümuses lesioone, mille mõõtmed on suuremad kui 7 mm (?).

Tüümuse lesioone tuvastatakse olenevalt loomaliigist kas eluajal või pärast surma mitmesuguste mitteinvasiivsete ja invasiivsete uuringute käigus.

Tüümuse lesioone seostatakse tüümuse patoloogiaga ja nende lähemal uurimisel võidakse tänapäeval tuvastada mitmeid tüümusehaigusi.

Pole selge, kas tüümuse lesioonide hulka võidakse lisada ka reoperatsiooni vajavad tüümuse kasvajad.

Inimese normaalne tüümuse anatoomia 

Inimese tüümus paikneb enamasti rinnaku taga eesmises keskseinandis, nn trigonum thymicum'''is (tüümuse kolmnurk). Elundi alumine osa paikneb südamepauna peal, selle taha jäävad ülenev aort ja aordikaar. Elund on ühendatud rinnakuga sterno-hyoidei ja sterno-thyroidei lihastega. Kaelas paikneb elund hingetoru peal;
kirjeldus paariline, sagarikulise ehitusega, tüümuse sagarad on keskelt ühendatud nii, et moodustub H-tähe kuju (võimalikud ja normaalsed on ka teistsuguse kujuga), sagarad ja sagarikud kaetud sidekoelise tüümuse kihnuga;
kaal sündides kaalub harkelund lapsel keskmiselt 10–30 grammi ja kasvab 20–40 grammini puberteedieaks ja alaneb 60. eluaastaks 10–15 grammile;

Inimese tüümus jagatakse tüümuse kooreks ja tüümuse säsiks.

 Inimese tüümuse histoloogia 

Tüümuse histoloogia: tüümuse epiteelirakud, lümfoidkoe arengut mõjutavad rakud, Hassalli kehad, tüümuse B-rakud, plasmarakud, Langerhansi rakud, eosinofiilid, neuroendokriinsed rakud, tüümuse makrofaagid, tüümuse dendriitrakud, nuumrakud, tüümuse müoidrakud, hematolymphoid cells.

Tüümuse histoloogiline koostis on varieeruv, see muutub märkimisväärselt pärast kiiritusravi või nälgimist, aga ka mitmete haiguslike seisundite korral.

 Tüümuse lesioonid inimestel
 Tüümuse suurenemine 

1860. aastatel arvas arst Samuel Wilks, et laste vormikad kehad ja suurenenud tüümus on hea tervise tunnusteks, kuid tema oli teadaolevalt üks vähestest.

Paljud sidusid tüümuse suurenemist vastsündinute ja väikelaste äkksurmaga.

Dr. Charles Norris (New York) oli esimene, kes pakkus 1905. aastal kriteeriumid tümo-lümfaatilise seisundi diagnoosimiseks.

Enne 1930. aastat arvati, et suurenenud tüümus ja lümfisõlmed, mida nimetati tümo-lümfaatilise seisundiks (status thymicolymphaticus, ka status lymphaticus) on haiguslik seisund, mis põhjustab vastsündinute ja väikelaste äkksurma.

1929. seostati suurenenud tüümust mitmete haiguslike seisunditega ning seetõttu peeti oluliseks tüümust (ka vastsündinutel) radioloogiliselt uurida.

1930. aastatel aga uuriti Suurbritannias seisundit põhjalikult ning ei arvatud enam haiguste hulka. Eesti NSV-s arvati aga veel 1960. aastatel, et suurenenud tüümus kutsub esile tümo-lümfaatilise seisundi

Seisundi raviks pakkus König 1906. aastal tüümuse kirurgilist eemaldamist. Kuid kirurgilisetel sekkumistel oli soovimatuid kõrvaltoimeid: 33,3% (üks kolmest) patsientide surma näol.

Vahepeal aga avastas Wilhelm Conrad Röntgen röntgenikiirguse ja alates 1903. aastast hakati kasutama tüümuse kiiritusravi ('vähendamiseks').

 Tüümuse põletik  

Tüümuse põletik (thymitis) on tüümusehaigus, mille etioloogia on ebaselge. Tüümuse põletik võib aga tüümuse tsüste põhjustada.

Tüümuse põletikku on kirjeldatud juba 1842. aastal.

 Tüümuse tsüst  

Tüümuse tsüst (thymic cyst) on tsüst, mis on tuvastatav kas kaelas või keskseinandis. Tüümuse tsüstid võivad olla kas kaasasündinud, põletikulised, neoplastilised jm.

Onkoloogilised haigused

Tüümuse kasvaja esmakirjeldajaks peetakse Sir Astley Paston Cooperit.

 Healoomulised kasvajad 
tüümuse hüperplaasia (inglise thymic hyperplasia) – tüümuse liigkasv.

 Tümolipoom 

Tümolipoom on tundmatu etioloogiaga lipoomi vorm, mis liigitatakse tüümuse rasvkoe healoomuliste kasvajate hulka ja vahel ka tümoomide hulka; seda seostatakse enamasti müasteeniaga. Tümolipoomi koed koosnevad tüümusekoe ja rasvkoe segust.

Esmakordselt on tüümuse lipoomi kirjeldanud tõenäoliselt (Schmincke (1926) järgi) Lange 1904. aastal – kasvaja kaalus 16,0 grammi.

 Pahaloomulised kasvajad 
Tüümuse pahaloomuliste kasvajate põhjused ja riskitegurid ning arengu ja taandarengu mehhanismid pole teada. Tüümuse pahaloomuliste kasvajate hulka kuuluvad nii primaarsed kasvajad nagu tüümusevähk kui ka metastaasid.

Tüümuses on tuvastatud ka primaarset maliigset melanoomi.

Tüümusse võivad metastaseeruda ka sellised pahaloomulised kasvajad nagu kopsu-, rinna-, kilpnäärme- ja pärasoolevähk jt.

 Tümoom 

Termini thymoma võttis esimesena kasutusele arvatavasti Fritz Grandhomme 1900. aastal. ja rakendasid Thiroloix ja Debré 1907. aastal. 1917. aastal kogus Bell kokku 10 müasteeniasse surnud tüümuse kasvajaga patsienti ja märkis ära, et need kasvajad võivad pärineda tüümuse epiteelirakkudest ja defineeris tümoomi: kas beniigne või maliigne kasvaja, mis võib pärineda tüümuse epiteelkoest ja mida saab harilikult tuvastada epiteeli retikulumi ning lümfotsüütide põhjal. Kuid esialgu ei arvanud ta tümoome tõeliseks kasvajaks vaid teatud tüümuse hüperplastiliseks vohanguks, mida esines enamikul müasteeniaga patsientidel.

Tümoomi asukohad südamest eespool, ulatudes südame keskseinandini, edasi võivad tümoomid migreeruda kopsudesse ja rindkeresse.

 Paraneoplastilised sündroomid 

Paraneoplastilised sündroomid tümoomi korral: 
 endokriinsüsteem: Addisoni tõbi, Cushingi tõbi, panhüpopituitarism, türeoidiit;
 närvisüsteem ja lihaskond: müasteenia, limbiline entsefaliit, hulgilihasepõletik, radikulopaatia; 
 lihasluukonna ja sidekoehaigused : reumatoidartriit, süsteemne skleroos, süsteemne erütematoosluupus, Sjögreni sündroom; 
 südame-veresoonkond: müokardiit, perikardiit
 vereringe: agranulotsütoos, hüpogammaglobulineemia, pernitsioosne aneemia, omandatud puhas punalibleaplaasia jmt.

 Tüümuse lümfoomid 

Tüümuse lümfoomid (inglise thymic lymphoma) on lümfikoe (lümfisüsteem) pahaloomulised kasvajad. 
a) Hodgkini lümfoom  (sh large B-cell lymphoma )
b) Langerhansi rakkude histiotsütoos – Langerhansi rakkude histiotsüütide (makrofaagide) paljunemine (liigvohamine)
c) mitte-Hodgkini lümfoom ( sh MALT lümfoom – limaskestaga seotud lümfikoe B-lümfotsüütidest algav pahaloomuline kasvaja ja T-cell lymphoplastic lymphoma).

 Sugurakulised kasvajad tüümuses 

Sugurakulised kasvajad (inglise germ cell tumours) on kasvajad, mille levinumaks algpaikmeks on munandid, kuid primaarseid sugurakulisi kasvajaid on tuvastatud ka tüümuses, arvatakse, et nende põhjuseks on spetsiifiliste rakkude migratsiooni hälbed embrüogeneesi ajal.

Sugurakulised kasvajad tüümuses on seminoom, teratoom jpt.

 Seminoom tüümuses

Seminoom tüümuses (inglise thymic seminoma) – on seemnerakk kasvaja tüümuses, mida esineb tõenäoliselt eelkõige meestel, aga ka naistel.

 Teratoom tüümuses

Teratoom tüümuses (inglise thymic teratoma) on väärarendkasvaja tüümuses, mille päritolus ja loomuses pole ühtsete kokkulepeteni jõutud, tõenäoliselt on enamik healoomulised ja võivad pärineda embrüogeneesi ajast ning on seotud tüvirakkude diferetseerumishäiretega, mis on võimaldanud neil rakkudel säilitada kasvupotentsiaal.

 Tüümuse vähk 

Tüümuse vähk ehk tüümuse kartsinoom (inglise thymic carcinoma'') ehk tüümuse neuroendokriinsed kasvajad on tüümuse maliigne kasvaja, mis saab alguse tüümuse epiteelist. Tüümuse kartsinoomi eraldas Shimosato koos kolleegidega tümoomist 1977. aastal.

Vaata ka
tüümuse patoloogia
tüümuse rasvkude

Viited

Kirjandus
 Aoife McErlean, MB BCh, BAO, FFR RCSI, James Huang, MD, Emily C. Zabor, MS jt, Distinguishing Benign Thymic Lesions from Early Stage Thymic Malignancies on Computed Tomography, J Thorac Oncol. Juuli 2013 ; 8(7): 967–973, doi: 10.1097/JTO.0b013e3182904bc2, PMCID: PMC3978781, NIHMSID: NIHMS554829

Haigused
Tüümus