Frank Sherwood Rowland

Frank Sherwood Rowland (28. juuni 1927 Ohio, Delaware – 10. märts 2012 California, Newport Beach) oli Ameerika Ühendriikide keemik, Nobeli auhinna laureaat.

Ta oli Irvine'is asuvas California Ülikoolis keemiaprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid atmosfäärikeemia ja keemiline kineetika. Muu hulgas uuris ta koos Mario Molinaga klorofluorosüsinike käitumist atmosfääris ning avastas, et need aitavad kaasa osooniaukude tekkele. Selle eest sai ta 1995. aastal Nobeli keemiaauhinna. Ta jagas auhinda Mario Molina ja Paul Crutzeniga.

Haridus- ja töökäik
Sherwood Rowland lõpetas 16-aastaselt keskkooli ja õppis seejärel Ohio Wesley ülikoolis keemiat, füüsikat ja matemaatikat. Aastatel 1945–1946 teenis ta armees. Ta lõpetas ülikooli 1948. aastal, kaitses Chicago ülikoolis 1951. aastal magistrikraadi ja 1952. aastal doktorikraadi.

Rowland töötas muu hulgas Princetoni ja Kansase ülikoolis ning oli seejärel alates 1964. aastast keemiaprofessor California Ülikoolis Irvine'is.

Teadus
Rowland organiseeris suure hulga õhuproovide võtmise paljudes maailma kohtades, eriti linnades, ja määras kindlaks trikloroflurometaani sisalduse õhus. Sel moel näitas ta, et trikloroflurometaani kogused liiguvad atmosfääris üsna kiiresti isegi ühelt poolkeralt teisele. 8 aastat hiljem kordas ta katset ja leidis, et trikloroflurometaani hulk atmosfääris on suurenenud.

Rowland näitas selliste katsetega sedagi, kuidas osoonikiht sõltub aastaajast. Osooni tase tõuseb novembris, seejärel väheneb pikkamööda kuni aprillini ja püsib siis kuni uue tõusuni järgmisel novembril. Eri aastail korraldatud katsed näitasid, et see muster kordub igal aastal, ainult osooni hulk õhus kipub järjest vähenema.

Rowland ja tema kolleegid teatasid sellest avastusest niihästi avalikkusele kui poliitikutele ja pakkusid välja mitmesuguseid lahendusi, mis vähendaksid järk-järgult klorofluorosüsinike sisaldust atmosfääris. Esimesena hakkas kloroflurosüsinike emissiooni piirama Kanada, seejärel USA, Rootsi ja Norra, siis teisedki riigid. 1980-ndatel sõlmiti Viini lepe ja seejärel Montreali protokoll, mis võimaldasid kloroflurosüsinike emissiooni ülemaailmselt piirata.

Tunnustus
1977 – valiti Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks
1978 – valiti USA Rahvusliku Teaduste Akadeemia liikmeks
1989 – Jaapani auhind
1994 – Albert Einstein World Award of Science
1994 – valiti USA Meditsiiniakadeemia liikmeks
1995 – Nobeli keemiaauhind
1995 – valiti Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks
2004 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Välislingid
 Autobiograafia, Nobelprize.org
 Marko Kaasik, Lahkus mees, kelle ennustus hoidis ära globaalkatastroofi – Sirp 30. märts 2012, lk 23

Ameerika Ühendriikide keemikud
Nobeli keemiaauhinna laureaadid
Sündinud 1927
Surnud 2012