František Běhounek

František Běhounek (28. oktoober 1898 Praha – 1. jaanuar 1973 Karlovy Vary) oli tšehhi radioloog, tuumafüüsik, polaaruurija ja akadeemik. 

Tema peamised uurimisvaldkonnad olid tuumafüüsika, radioloogia ja dosimeetria. Běhounek kirjutas ka teadusraamatuid, nagu "Tragöödia Põhja-Jäämerel" (eesti keeles ilmunud 1969. aastal, originaalis 1955. aastal pealkirjaga "Trosečníci polárního moře").

Haridus- ja töökäik 
Běhounek õppis Praha ja Pariisi ülikoolides. Pariisis õppis ta Marie Curie laboratooriumis, kelle abiga asutas ka radioloogia instituudi, ja oli väga huvitatud radioloogiast. Prahasse tagasi tuli 1922. aastal. Peaaegu aasta aega oli ta ametis teadustöödega Jáchymovi uraanikaevandustes, tegeles ka elektriteemade ja atmosfääriradioaktiivsusega ning tundis huvi kosmilise kiirguse vastu. 1956. aastal sai  teadusdoktoriks (dr. rer. nat.).

1926. aastal osales Běhounek Roald Amundseni ekspeditsioonis põhjapoolusele dirižaablil Norge. 1928. aastal lõi kaasa juba uues ekspeditsioonis põhjapoolusele, seekord õhulaeval Italia. Toimus avarii ja Nõukogude jäälõhkuja Krassin (laeva kapten Karl Jõgi) päästis Běhouneki koos teiste meeskonnaliikmetega, kes katastroofi üle elasid. 

Aastatel 1933–1954 töötas Běhounek Praha Ülikoolis. 1954. aastast oli ta Tšehhi tehnikumi professor, 1951. aastast onkoloogiainstituudi ning 1956. aastast tuumafüüsika instituudi juhataja. Alates 50. eluaastast tegi koostööd UNESCO-ga.

Tunnustus
1953 – valiti Tšehhoslovakkia Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks
1960 – valiti Tšehhoslovakkia Teaduste Akadeemia akadeemikuks

Välislingid
František Běhounek. velikani.cz 

Tšehhi teadlased
Füüsikud
Polaaruurijad
Sündinud 1898
Surnud 1973