Vilniuse vojevoodkond

Vilniuse vojevoodkond, ka Wilno vojevoodkond (ladina Palatinatus Vilnensis, leedu Vilniaus vaivadija, poola województwo wileńskie), oli üks vojevoodkondadest aastal 1413 loodud Leedu suurvürstiriigis, mis loodi Leedu vürstkonnast ja naabermaadest. 

Samuti oli see üks vojevoodkondadest Poola vabariigis sõdadevahelisel ajal. Vojevoodkond loodi aastal 1926 ja seda asustasid peamiselt poolakad, tähtsamad vähemused olid valgevenelased, juudid ja leedulased. Pärast Saksamaa ja Nõukogude Liidu sissetungi Poolasse ning Nõukogude Liidu juhi Jossif Stalini survet 1943. aasta Teherani konverentsil joonistati Poola piirid ümber ning Wilno vojevoodkond liidendati Leedu NSV ja Valgevene NSV-ga. Poola rahvastik sunniti Teise maailmasõja lõppedes ümber asuma. Aastast 1991 on endine vojevoodkonna territoorium Leedu ja Valgevene osa.

Geograafia ja haldusjaotus 

Geograafiliselt paiknes ala ümber Vilniuse (Wilno) linna, mis oli ka üksuse pealinn ja vojevoodi residents. Kuid vojevoodkonna tegelik territoorium muutus ajas. Koos Trakai vojevoodkonnaga oli see tuntud kui Lithuania propria. Kuni Rzeczpospolita jagamisteni koosnes vojevoodkond viiest väiksemast haldusüksusest nimetusega powiat (leedu pavietas), mis sarnanes maakonnaga:

 Vilniuse-Trakai powiat;
 Ašmiany powiat;
 Łida powiat;
 Vilkmergė powiat;
 Brasłaŭ powiat.

Sõdadevahelise Poola vabariigi Wilno vojevoodkonna pindala oli 29 011 m² (suuruselt neljas vojevoodkond Poolas) ja rahvaarv (vastavalt 1931. aasta Poola rahvaloendusele) – 1 276 000. See vojevoodkond asus riigi kirdenurgas, külgnedes Nõukogude Liiduga idas, Leeduga läänes, Lätiga põhjas, Nowogródeki vojevoodkonnaga lõunas ja Białystoki vojevoodkonnaga edelas. Maastik oli tasane ja kohati künklik, mitme järvega (nt sõdadevahelise Poola suurim järv Naratš). 1. jaanuaril 1937 oli metsaga kaetud ala 21,2% (riigi keskmine oli 22,2%).

Wilno vojevoodkond loodi pärast seda, kui Poolaga ühendati Kesk-Leedu nukuvabariigi territoorium koos niinimetatud Vilniuse piirkonnaga. Aastatel 1922–1939 jagunes see 9 powiatiks (maakonnaks):

Aastal 1931 oli vojevoodkonna suurim linn (ja suurim Kirde-Poolas) 195 100 elanikuga Wilno. Peale selle linna oli vojevoodkond hõredalt asustatud ja muud linnalised keskused puudusid. Kõik muud linnad olid väga väikesed, ühegi rahvaarv ei olnud suurem kui 10 000 (aastal 1931).

Rahvastik 

Vastavalt 1931. aasta Poola rahvaloendusele oli vojevoodkonnas 1 276 000 elanikku. Rahvastiku enamus olid poolakad (59,7% nimetas poola keele oma emakeeleks). Vähemuste hulgas olid: valgevenelased (22,7%), venelased (3,4%), juudid (8,5%) ja leedulased (5,5%). Rahvastiku tihedus oli 44 in/km2 (teiseks hõredaim Poolas, Polesje vojevoodkonna järel). Rahvaloendust kritiseeriti ebatäpseks erapoolikuse pärast valgevenelaste ja leedulaste suhtes.

Pärast Poola territoriaalseid muudatusi Teise maailmasõja järel asustati märkimisväärne osa Poola rahvastikust ümber äsja moodustatud Poola Rahvavabariiki, kui Wilno vojevoodkond lahutati ning liidendati Leedu NSV ja Valgevene NSV-ga. Paljud kohtasid ümberasumisprotsessis raskusi ja hoidusid lahkumast. Poola rahvastik, mis Leetu jäi, oli leedustamise ja sovetiseerimise poliitika subjektiks.

Tööstus ja transport 

Wilno vojevoodkond asus niinimetatud B-Poolas, mis tähendas, et see oli veel vähearenenud, peale Wilno linna. Suur osa rahvastikust oli vaene, kirjaoskamatuse tase oli kõrge (aastal 1931 oli 29,1% kirjaoskamatuid, riiklik keskmine oli 23,1%). Raudteevõrk oli hõre, ainult mõne sõlmjaamaga – kõige tähtsam oli Wilno, samuti Mołodeczno, Królewszczyzna ja Nowa Wilejka. Raudteede kogupikkus vojevoodkonna piirides oli 1097 km, mis oli vaid 3,8 km/km2.

Ajalugu 

Aastal 1413 võttis Horodło unioon Leedu suurvürstiriigis kasutusele tiitli vojevood. Enne reformi oli ala ümber Vilniuse tuntud kui Leedu vürstkond või mõnikord kui Vilniuse vürstkond. Vilniuse vojevoodkonnast sai Leedu suurvürstiriigi pealinna vojevoodkond.

Pärast Lublini uniooni aastal 1569, millega moodustati Rzeczpospolita, säilitas suurhertsogkond enamuse oma autonoomiast ja Vilniuse vojevoodkond jäi selle pealinna vojevoodkonnaks, nagu ka Vilnius jäi selle pealinnaks, kuigi Rzeczpospolita pealinn oli esialgu Kraków (Krakówi vojevoodkond) ja hiljem Varssavi (Masoovia vojevoodkond). Aastal 1793 loodi Vilniuse vojevoodkonna põhjaosast Brasłaŭ ja Merkinė vojevoodkonnad (Merkinė oli tegelikult Vilniuse osa, kuid nimeliselt peeti seda Smolenski osaks). Brasłaŭ vojevoodkond koosnes Brasłaŭ, Vilkmergė ja Anykščiai maakonnast ja Merkinė vojevoodkond Merkinė, Prienai ja Eišiškėsi maakonnast.

Pärast Rzeczpospolita jagamisi liidendati Vilniuse vojevoodkonna territoorium Venemaa Keisririiki, enamusest territooriumist sai Vilno kubermangu osa. Põhjaosa läks aastal 1843 Kovno kubermangule.

Aastal 1920, pärast Poola-Leedu sõda ja Żeligowski mässu, sai Vilniuse piirkond Kesk-Leedu vabariigi osaks. Aastal 1922, pärast vaidlustatud valimisi Vilniuse Sejmi, liidendati Kesk-Leedu Poola Vabariiki. 6. aprillist 1922 kuni 20. jaanuarini 1926 oli territoorium tuntud kui Wilno maa (ziemia wileńska). Wilno vojevoodkond loodi 20. jaanuaril 1926 Wilno maa territooriumidest. See oli viimasena moodustatud Poola vojevoodkond sõdadevahelisel ajal (kuigi Sandomierzi vojevoodkond loodi 1939. aasta teises pooles).

Pärast Nõukogude Liidu sissetungi 1939. aastal jagati vojevoodkond Valgevene NSV äsjaloodud Vileika oblasti ja sõltumatu Leedu (aastast 1940 Leedu NSV) vahel. Seda jagamist rahvusvaheliselt ei tunnistatud. Poola eksiilvalitsus nimetas Zygmunt Fedorowiczi aastal 1942 oma esindajaks Wilno piirkonnas. Ta arreteeriti NKVD poolt aastal 1944.

Täna on endine Wilno vojevoodkonna territoorium jagatud Leedu Vilniuse ja Utena maakonna ning Valgevene Hrodna, Minski ja Viciebski oblastite vahel.

Vojevoodid 

 Albertas Vaitiekus Manvydas (aastast 1413)
 Jonas Goštautas (aastast 1443)
 Mikalojus Radvilaitis (aastast 1480)
 Mikalojus Radvila II (aastast 1507)
 Albertas Goštautas (aastast 1522)
 Jonas Hlebavičius (aastast 1542)
 Mikalojus Radvila Juodasis (aastast 1551)
 Krzysztof Mikołaj Radziwiłł (aastast 1584)
 Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis (aastast 1604)
 Leonas Sapiega (aastast 1621 või 1623)
 Kristupas Radvila Jaunasis (aastast 1633)
 Jonušas Skuminas Tiškevičius (1640–1642)
 Kristupas Chodkevičius (aastast 1642)
 Jonušas Radvila (aastast 1653)
 Povilas Jonas Sapiega (aastast 1656)
 Mykolas Kazimieras Radvila (aastast 1667)
 Mykolas Kazimieras Pacas (aastast 1669)
 Kazimieras Jonas Sapiega (aastast 1682)
 Jonas Sapiega (aastast 1705)
 Mykolas Servacijus Višnioveckis (1706–1707 ja 1735–1744)
 Mykolas Kazimieras Radvila Žuvelė (aastast 1744)
 Mykolas Jeronimas Radvila (aastast 1755)
 Karolis Stanislovas Radvila II (1762–1764 ja 1768–1790)

Valitsuse esindajad

 Władysław Sołtan 4. veebruar 1922 – 6. aprill 1922
 Walery Roman 6. aprill 1922 – 29. august 1924
 Władysław Raczkiewicz 29. august 1924 – 14. juuni 1925
 Olgierd Malinowski 22. detsember 1925 – 25. mai 1926 (kohusetäitja)

Vojevoodid

 Władysław Raczkiewicz 18. mai 1926 – 20. juuni 1931
 Stefan Seweryn Kirtiklis 20. detsember 1930 – 20. juuni 1931
 Zygmunt Beczkowicz 20. juuni 1931 – 27. jaanuar 1933
 Marian Styczniakowski 27. jaanuar 1933 – 16. veebruar 1933 (kohusetäitja)
 Władysław Jaszczołt 16. veebruar 1933 – 13. oktoober 1935
 Marian Styczniakowski 14. oktoober 1935 – 4. oktoober 1935 (kohusetäitja)
 Ludwik Bociański 4. detsember 1935 – 19. mai 1939
 Artur Maruszewski 19. mai 1939 – 18. september 1939

Vaata ka 

 Vilnius
 Vilniuse piirkond
 Kesk-Leedu vabariik
 Venemaa Keisririigi Vilno kubermang
 Leedu haldusjaotused

Rzeczpospolita vojevoodkonnad
Vilniuse ajalugu