Tumala mõis

Tumala mõis (saksa keeles Thomel) oli rüütlimõis Pöide kihelkonnas Saaremaal.Tumala mõis asub tänapäevase haldusjaotuse järgi Saare maakonnas Saaremaa vallas (eelmise haldusjaotuse järgi Orissaare vallas).

Ajalugu 
1495. aastal läänistas ordumeister Wolter von Plettenberg Tumala külas adramaid Hinrich Schulmannile. 

Tumala mõis on ilmselt asutatud 16. sajandi esimesel poolel  või 16. sajandi keskel läänimaa keskusena.

Tumala mõis jäi Schulmanni perekonna valdusteks kuni 1613. aastani, kui mõis Taani kuninga poolt Heinrich Schulmannilt konfiskeeriti seoses tolle rootslasi toetava tegevusega. 

1645. aastal, kui Saaremaa läks Brömsebro rahulepingu järgi Rootsile, restitueeris kuninganna Kristiina Heinrich Schulmanni pojale Ottole taanlaste konfiskeeritud mõisad, sealhulgas Tumala.

1671. aastal omandas Tumala mõisa maanõunik Mattias von Stackelberg, pannes aluse Tumala Stackelbergide perekonnaharule.

1722. aastal tagastati Karl Adam Stackelbergile Põhjasõjas Rootsi poolel võitlemise tõttu Stackelbergidelt vahepeal konfiskeeritud mõis.

13.–14. mail 1801 külastas koos saatjaskonnaga Saaremaad Vene tsaar Aleksander I (1777–1825), kes oma visiidil lõunatas Tumala mõisas.

1869. aastast korraldas Tumala mõis koos Muhu-Suuremõisa mõisaga Suure väina laevaliiklust.

1919. aasta mõisate riigistamise järel kolis mõisahoonesse kool.

Omanikud 
Mõisa algsed omanikud olid Schulmannid. 1671. aastal omandas mõisa Matthias von Stackelberg. Tumala mõis jäi Stackelbergide omandisse kuni 1919. aasta riigistamiseni. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Otto Reinhold Matthias von Stackelberg.

Tumala Stackelbergid olid suguvõsa Mäo, Vääna ja Riisipere-Sutlema suguvõsaliinide rajajad.

Tänapäeval on mõis eraomandis.

Mõisaansambel

Peahoone 
Tumala mõisa peahoone ei ole säilinud. 1930. aastatel ehitati peahoone kohale ühekorruseline kivist koolihoone, mille ehitamisel on ilmselt kasutatud vana mõisamaja müüre. 

17. sajandil oli peahoone algselt ühekorruseline ja keskrisaliidi osas kahekorruseline. 18. sajandil eemaldati hoone hollanditüüpi katus ja selle asemele ehitati täiskorrus. Ümberehitusi tehti ka hilisematel perioodidel. Vanadel ehitise osadel olid äratuntavad segmentkaarsed aknad, ümberehituste käigus lisatud aknad olid sirge sillusega. 1800. aasta paiku oli mõisa peahoone kahekorruseline kelpkatusega varaklassitsistlik kiviehitis. . Tumala mõisa härrastemajast on foto dateeringuga umbes 1900–1909 Saaremaa Muuseumi SA muuseumikogus.

Kõrvalhooned 
Mõisaansamblisse on kuulunud sissesõidutee ja pargi äärel hulgaliselt kõrvalhooneid, muuhulgas tall, ait, laudad, aednikumaja, ait-kuivati, millest on osad hooned säilinud ümberehitatud kujul.

Kõrvalhoone (tall või ait) esiväljaku äärel, mille ühel otsal elamu, on suur ja lai hoone, kõrge poolkelpkatusega, mille räästakarniis on laotud paeplaatidest. Hoone keskosas on sügav sisseaste, mille räästast kannab dolomiitplaatidest tahutud klassitsistlik ümarsammas. Hoonel oli algselt mantelkorsten. Ehitust võib lugeda XIX sajandi alguse klassitsistlikuks hooneks.

Park 
Mõisa park jagunes kolme ossa, millest esimesed kaks osa olid regulaarsed, viimane vabakujuline. Pargi esimene osa oli auväljak, kuhu suundus peahoone keskteljele orienteeritud allee. Teine allee oli suunatud majandushoonete grupile. Peahoone taga on algselt asunud ilmselt ehisaed, mida ääristasid pärnaalleed.

Pargi teise osa moodustas esiväljakule orienteeritud (mitte peahoonele) iseseisev barokkpark – selgepiiriliselt regulaarse planeeringuga pargi väljad olid kujundatud tasandatud laskuvate terrassidena, mis vaheldumisi olid kaetud tiheda puistuga, tiikide süsteemiga või olid avatud väljadena. Parki läbis pikiteljena tee, mis lõppes pargi tagaserval asunud künka jalamil. Viimasel asus eeldatavalt pargipaviljon, mis pole säilinud. Pargi jaotasid väljakuteks peateega ristuvad astangud, alleed ja teed. Avatud ja suletud väljakud looksid valguse-varju vaheldumise. Paviljonist avaneks vaade avamaastikku. Seega oli tegu stiilse barokkpargiga XVIII sajandi lõpust, millest peale üksikute põlispuude ei ole midagi säilinud.

Pargi kolmanda osa moodustas suur tammepuitniit barokkpargi taga ja küljel. Selle pargiosa sügavus on 500 meetrit, mis läheks sujuvalt üle looduslikuks metsaks.

Kabel 
Mõisaansambli pargi põhiteljest mõnevõrra väljaviiduna asus väiksel künkal hilisklassitsistlik kivikabel, mis on varemetes. Kabelil oli portikus, mida kujundasid neli stiilset dolomiitplokkidest tahutud ümarsammast ning kolmnurkviil klassitsistliku frontooniga ja friisiga. Viiluvälja kaunistus oli raidkiviplaat vapiga ning dateeringuga "18/0.St/46". Kabelit ümbritseb tamme- ja pärnasalu ning kabeli juurde viib lühike puiestee. Kabelisse on maetud von Stackelbergid.

Viited

Kirjandus
Saaremaa. Maateaduslik, majanduslik ja ajalooline kirjeldus. Toim. A. Luha. Tartu: Eesti Kirjanduse Seltsi kirjastus, 1933. Lk 709 .

Välislingid

http://www.saaremaamuuseum.ee/linnus-kindlus/riigipeade-kulaskaigud-kuressaare-kindlusesse/
https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=4146
https://register.muinas.ee/content/archivalmaterial/pdfimages/1078/0/preview-1.jpg
https://www.muis.ee/museaalview/2442972
https://register.muinas.ee/content/archivalmaterial/pdfimages/1078/0/preview-1.jpg
https://register.muinas.ee/content/archivalmaterial/pdfimages/1078/0/preview-2.jpg
https://register.muinas.ee/public.php?menuID=monument&action=view&id=4146

Stackelbergide mõisad
Saaremaa mõisad
Pöide kihelkond