Erijuhtivus

Erijuhtivus on füüsikaline suurus, mis iseloomustab kvantitatiivselt aine või materjali võimet elektrivoolu juhtida.

Erijuhtivuse tähis on  või , elektrokeemias  (kappa). Erijuhtivuse mõõtühik SI-süsteemis on siimens meetri kohta (S/m). Kasutatakse ka ühikuid S/cm, m/(Ω·mm2) ja S·m/mm2, kusjuures kehtivad seosed 1 S/cm = 100 S/m ja 1 m/(Ω·mm2) = 1 S·m/mm2 = 106 S/m. Eriti USA-s kasutatakse veel ühikut IACS (sõnadest International Annealed Copper Standard); selle puhul võrreldatakse erijuhtivust puhta hõõguva vase erijuhtivusega: 100 % IACS = 58 · 106 S/m.

Erijuhtivuse pöördsuurus on eritakistus.

Ainete liigitus erijuhtivuse alusel 
Erijuhtivuse järgi jaotatakse aineid järgmiselt:
elektrijuhid – σ >106 S/m;
pooljuhid – σ = 106...10−8 S/m;
dielektrikud ehk mittejuhid – σ <10−8 S/m.

See jaotus on tinglik, sest erijuhtivus sõltub oluliselt aine olekust ja temperatuurist.

Eritakistuse definitsioon vastavalt Ohmi seadusele 
Erijuhtivust σ on defineeritud võrdetegurina voolutiheduse  ja elektrivälja tugevuse  vahel: 

Konstantse erijuhtivuse korral vastab see Ohmi seadusele.

Erijuhtivuse tensor 
Erijuhtivust saab ülaltoodud moel skalaarina vaadelda lihtsal juhul, kui keskkond on isotroopne ja lineaarne (sõltuvus elektrivälja tugevusest on lineaarne).

Üldjuhul ei ole voolutihedus elektrivoolu põhjustava elektrivälja tugevusega võrdeline ega samasihiline. Anisotroopse lineaarse materjali korral (näiteks grafiit, kristallid ja kõrgtemperatuursed ülijuhid) on erijuhtivus teist järku tensor.

Vaata ka 
Eritakistus

Kirjandus 
 Neil W. Ashcroft, N. David Mermin. Solid State Physics, Saunders College Publishing: New York 1976, ISBN 0-03-083993-9

Füüsikalised suurused
Elektrotehnika