Kaulbarsi palee

Kaulbarsi palee on hoone Tallinnas Toompeal aadressil Kohtu tänav 8.

Maja ehitati aastatel 1809–1814 Reinhold August von Kaulbarsile esindushooneks. 

Elamu Kohtu tänav 8 on tunnistatud 1996. aastast ehitismälestiseks

Alates 2004. aastast asub hoones Eesti Vabariigi Õiguskantsleri Kantselei.

Ajalugu

Omanikud
Hoone lasi projekteerida ja ehitada Reinhold August von Kaulbars (1767–1846), Venemaa keisririigi sõjaväelane, maanõunik, Mõdriku ja Rägavere mõisnik, kelle isa Hermann von Kaulbars oli olnud Toompea lossi ehitusettevõtja. Kinnistu kandis algselt numbrit 38 ja vahetas mitmeid kordi omanikku.   

1850. aastast oli hoone omanik leitnant Alexander von Benckendorff, kelle valduse ajast on hoone parema tiiva välisuksel Benckendorffide suguvõsa vapp. 1871. aastast kuulus hoone Vera von Stenbockile ja aastatel 1899–1904 Kose-Uuemõisa mõisa omanikule paruness Natalie von Uexküllile.

Eesti iseseisvumise järel kinnistati maja Eesti riigile Tallinna-Haapsalu kinnistusjaoskonnas 18. veebruar 1922. aastal, seejärel oli hoone Eesti valitsusasutuste valduses, seal paiknesid mitmed ministeeriumid:  kuni 1927 paiknes majas Kaubandus-Tööstusministeerium, viimane rentis ruume ka Riigi Turbatööstuse juhatusele. Vabariigi Valitsuse otsusega 5. jaanuarist 1927 anti riigi kinnisvara Tallinnas, Toompea esimeses hüpoteegi ringkonnas Nr. 38 (Kohtu t. Nr. 8) Kaubandus-tööstusministeeriumi valdamiselt Rahaministeeriumi valdamisele ning alates 1935. aastast Majandusministeeriumile ning nõukogude ajal Eesti NSV Rahandusministeeriumile.

Arhitektuur ja ehitusajalugu 

Klassitsistlikus stiilis püstitatud hoone projekti autor oli Tallinna linnaarhitekt  Carl Ludvig Engel (1778-1840).  See hoone oli Engeli esimeseks tööks Tallinnas. Ehitusmeister ja kohalik arhitekt Carl Johann Jännichen kavandas hoone läänetiiva 1811. aastal, Engeli kavandatud idatiiva eeskujul. See tiib valmis hiljem seoses kohtuasjaga naaberkrundi omaniku H. H. von Tiesenhauseniga. Maja valmis 1814. aastal ning veel aastal 1832 ei olnud kõrvalkrundile hoonet ehitatud.   

Maja esikülg Kohtu tänaval on kahe- ja Pika jala poolne tagakülg kolmekorruseline. Hoonel on  fassaadiküljel prantsusepärase nn auhooviga (cour d`honneur) kuju. Kelpkatusega 2-korruselise ehitise Pika Jala nõlva poole pööratud tagafassaad on kolmekorruseline. Selle allkorruse pikaks venitatud fassaadipinda liigendab rustika, millesse lõikuvad teemantkvadraadina kujundatud lukukiviga aknaavad. Fassaadi keskel on kuue joonia sambaga ja kolmnurkfrontooniga portikus kergelt taanduva seinapinna taustal. 

Peafassaad Kohtu tänava poolt tiibhoonete vahel on detailirikkam. Laia keskrisaliidi kohal on kolmnurkfrontoon lünettaknaga, kõiki aknaid ümbritseb lai krohviraamistus,  1. korruse keskmistel akendel on raskepärased kolmnurkpealmikud kahel akantuslehtkonsoolil, akende kohal on ristkülikukujuline reljeefplaadike figuratiivse kompositsiooniga (ohverdavad putod). Akantusornamentidega frontoonidele iseloomulikke vorme on Engel kasutanud ka teistel Eestis projekteeritud hoonetel ja ka Helsingi ülikooli juures, kuid putodega tahvlikesed olid toona Eestis tundmatud ning valmistatud tõenäoliselt mõnes Peterburi stukkdetaile valmistavas töökojas.   

Mõlema fassaadi räästajoont ja frontoone ääristab jõuline karniis hammaslõikega, korruste vahelist pinda kaunistavad aknalaiused akantusornamendiga stukkreljeefid. Hoone põhiplaan ja ruumide anfilaadne järjestus on vastavad klassitsistlikule sümmeetriataotlusele, kohati on hilisemate vaheseintega muudetud., kuid tänaseks on taastatud algne, läbi viie saali avanev anfilaad esinduskorrusel. Fassaadi frontoonil on ladinakeelne deviis  "Parentum voto ac favore" st "Esivanemate heade soovide ja soosinguga".

Renoveerimised 
Hoonet on arhiiviallikate andmetel põhjalikud renoveeritud:  1883. aastal ehitati kanalisatsioonisüsteem, maja renoveeriti 1892. aastal arhitekt Erwin Bernhardi juhtimisel ning 1922. aastal Aleksandr Vladovski projekti järgi . Samuti tehti põhjalik remont 1935. aastal arhitekt Alar Kotli,  1995. aastal  arhitekt Aarne Kann'i juhtimisel ning ka 2003. aastal enne Õiguskantsleri Kantselei ametiruumide sisseseadmist. Teise korruse põhikorruse saalid renoveeriti 2020. aastal sisearhitekt Anu Vainomäe projekti järgi, kes kujundas ka uued lühtrid koos Tõnis Vellamaaga (SEOS).

Palju on ümber ehitatud soklikorruse ruumides,  algsed konstruktsioonid pole eraldatavad. Domineerib silindervõlv, vähemal määral ristvõlvi. Soklikorruse juugendstiilis uksed pärinevad Vladovski 1922. aasta remondi ajast.

Sisekujunduse elemendid 
Soklikorrusel on säilinud mustast marmorist sepistatud võrega raidtehnikas klassitsistlik kamin 19. sajandist, aasta ja autor ei ole teada. 1938. aasta hoone vestibüüli ja keldrikorruse ümberehituse käigus on kamin oma algselt asukohalt ümber tõstetud ning uue ahju ette paigutatud. Profileeritud kaminasimss toetub rikkaliku dekooriga kaminaraamistusele. 

Esimese korrusel õiguskantsleri kabinetis on säilinud 19. sajandist pärit valgest marmorist nikerdustega, kahhelkivist ja messingist kamin (mõõtmed: kõrgus ca 113, laius ca 145 cm) ning on tõenäoliselt oma algsel asukohal. Lihtne, kergelt eenduv profileeritud kaminasimss toetub saatüripeadest, viinamarjakobaratest ja lehtedest nikerdatud ornamendiga kaminaraamistusele. 

Säilinud on 1930ndatel paigaldatud Lutheri vabriku kasevineer esimesel korrusel paikneva esinduskabineti ja nõupidamiste ruumi seintel ning R. Wunderlich ja Kaarma mööbel, teostaja Karro ja Ko, (laud, 2 kappi ja nõupidamiste laud, materjal: roosipuu, intarsia sidruni- ja eebenipuu ning  tugitoolid). Need on ka tänapäeval kasutusel ja restaureeritud.

Pildid

Viited
Toompea
Kesklinna linnaosa ehitised
Kaulbarsid
Kesklinna kultuurimälestised