Konstantin Pätsi kolmas ajutine valitsus

Konstantin Pätsi kolmas ajutine valitsus oli ametis 27. novembrist 1918 kuni 8. maini 1919. 

27. novembril 1918 kujundati Maanõukogu rühmade kokkuleppel teise Ajutise valitsuse koosseis ümber, seega asus Vabadussõja puhkemise eelõhtul valitsema kolmas koosseis, kus peaminister Päts võttis enda peale ka sõjaministri kohustused, senine sõjaminister kindral Andres Larka jäi tema abiks.

Konstantin Pätsi kolmanda ajutise valitsuse koosseis 
 Konstantin Päts – pea- ja sõjaminister
 August Rei – töö- ja hoolekande minister (kuni 23. detsembrini 1918); peaministri asetäitja (kuni 24. jaanuarini 1919)
 August Peet – siseminister
 Jaan Poska – välisminister
 Otto Strandman – põllutööminister
 Juhan Kukk – rahaminister
 Karl Luts – haridusminister (kuni 12. märtsini 1919, oli Venemaal vangis)
 Harald Laksberg – haridusminister (alates 12. märtsist 1919)
 Jüri Jaakson – kohtuminister
 Nikolai Köstner – tööstus- ja kaubandusminister (kuni 12. märtsini 1919)
 August Janson – tööstus- ja kaubandusminister (alates 12. märtsist 1919)
 Voldemar Puhk – tööstus- ja kaubandusministri kohustetäitja (kuni 12. märtsini 1919)
 Jaan Raamot – toitlusminister (kuni 6. veebruarini 1919)
 Eduard Aule – toitlusminister (alates 6. veebruarist 1919)
 Eduard Säkk – teedeminister 
 Karl Ast – töö- ja hoolekandeministri kohustetäitja (23. detsember 1918 – 5. veebruar 1919)
 Hermann Koch – saksa rahvusminister (alates 28. novembrist 1919)
 Hans Pöhl – rootsi rahvusminister (alates 11. detsembrist 1918)
 Aleksei Sorokin – vene rahvusminister (alates 28. veebruarist 1919)
 Jaan Tõnisson – minister

Konstantin Pätsi kolmandas ajutises valitsuses oli eraldatud esimest korda toitlusministeerium põllutööministeeriumist. Jaan Raamot jäi jätkuvalt toitlusministriks, samas kui põllutööministriks sai Otto Strandman.

Konstantin Pätsi kolmanda ajutise valitsuse tegevus 
 29. novembril 1918 kehtestas valitsus terves Eesti Vabariigis sõjaseaduse, mis kehtis Tallinnas, Nõmmel, Harjumaa mereäärsetes valdades ja raudteel vahetpidamata kuni 1940. aastani.
 14. detsembril 1918 lasti käibele Soome mark.
 17. jaanuaril 1919 tunnistas valitsus Ruhno saare Eesti vabariigi osaks.
 12. veebruaril 1919 otsustas valitsus vabariigi väljakuulutamise päevaks lugeda 24. veebruari.
 17. veebruaril 1919 tunnistas valitsus kõik Eesti Vabariigi piirides olevad rüütelkondade (Eestimaa, Liivimaa ja Saaremaa) mõisad Eesti Vabariigi omanduseks.
 24. veebruaril 1919 asutas valitsus Vabadusristi ja Eesti Panga.
11. märtsil 1919 võeti vastu määrus mobilisatsioni asjus Setumaal 
11. märtsil 1919 otsus õigusteadlise komisjoni asutamiseks erakondade esitajatest, kelle ülesandeks on: 1) eelnõu väljatöötamine Eesti vabariigi valitsemise korra kohta Asutava Kogu kokkukutsumisest peale kuni konstitutsiooni lõpuliku väljatöötamiseni ja 2) riigi põhiseaduse wäljatöötamiseks ning  põllutööministeriumi juurde erakondade esitajatest agraarkomisjoni asutamiseks agrarreformi eeltööde tegemiseks
18. märtsil 1919 võeti vastu seadus Eesti vabariigi ajutiste sõjakohtute (polgukohus, ekipaaži kohus, sõjaringkonnakohus Tallinnas) asutamise  ja nendele alluvate süütegude kohta
1. aprillil 1919 võeti vastu seadus Eesti vabariigi Kõrgema riigikohtu asutatamise kohta ja ajutine notarial-seadus
15. aprillil 1919 võeti vastu seadus Ew. Lutheri usu koguduste omavalitsuse ajutise korralduse kohta ja Greeka-katoliku (Wene õigeusu) kiriku walitsuse ja koguduste omawalitsuse ajutine korraldus.

Vaata ka
Eesti Vabariigi valitsuste loend

Viited

Välislingid 
 Eesti Ajutise Valitsuse protokollid

Eesti valitsused
Konstantin Päts