Paul Karrer

Paul Karrer (21. aprill 1889 Moskva – 18. juuni 1971 Zürich) oli Šveitsi orgaaniline keemik. 1937. aastal sai ta koos Walter Norman Haworthiga Nobeli keemiaauhinna karotenoidide, flaviinide, A-vitamiini ja B2-vitamiiniga seotud uurimistöö eest.

Ta õppis Zürichi Ülikoolis keemiat. 1911. aastal kaitses ta filosoofiadoktori väitekirja. 1912. aastal töötas ta koos Paul Ehrlichiga Georg Speyer Hausis Frankfurdis (Maini ääres) keemikuna. 1919. aastal anti talle keemiaprofessori kutse ja temast sai Keemiainstituudi direktor.

Uurimistöö
Tema uurimustest olulisimaiks peetakse taimsete pigmentide uurimist. Ta selgitas ja pakkus välja karoteenide keemilise struktuuri ning lisas, et osa karotenoide muudetakse organismide sees A-vitamiiniks. 
1930. aastatel formuleeris ta esimesena A-vitamiini eelvitamiini – beetakaroteeni valemi. 
Hiljem kinnitas Karrer Albert Imre Szent-Györgyi avastatud C-vitamiini struktuuri. Veel sünteesis ta B2-vitamiini ja E-vitamiini. Tema flaviinidega seotud uurimine tuvastas, et algul B2-vitamiiniks peetud laktoflaviin on üksnes osa B2-vitamiini kompleksist.

Lisaks uuris ta selliste orgaaniliste biomolekulide nagu aminohapete, mitmete alkoloidide, letsitiinide, antotsüaniidide jpt keemilist struktuuri.

Panus orgaanilise keemia arengusse 

Paul Karreri sünteesitud vitamiinid (osaline)

Teosed 
1927 – orgaanilise keemia õpik "Lehrbuch der Organischen Chemie"
1950 – koos Ernst Juckeriga "Karotenoidid" (ingl k Carotenoids), Elsevier Publishing Company .

Tunnustus
1947 – valiti Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Mälestuse jäädvustamine
Paul Karreri järgi on nimetatud kuu kraater Karrer.

Viited 

Šveitsi keemikud
Nobeli keemiaauhinna laureaadid
Sündinud 1889
Surnud 1971