Seitsmes rahukevad

"Seitsmes rahukevad" on Viivi Luige 1985. aastal Eesti NSV-s ilmunud autobiograafiline romaan. 

Romaan tugineb Luige mälestustele lapsepõlvest Viljandimaal. Peategelase, ligi viieaastase lapse kaudu käsitleb ta Eesti NSV argipäeva 1950. aastate alguses Eesti külas. Tegevustik paigutub vahemikku 1950. aasta augustist 1951. aasta varakevadeni. Minavormis jutustaja tekstis vaheldub olevikukirjeldus lapse tulevikuvisioonide ning tagasivaadetega 1980. aastatest. Teksti on pikitud rohkelt luulet. 

"Seitsmendat rahukevadet" võib pidada jätkuks Luige toonasele, stagnatsiooni ajal kirjutatud ühiskonnakriitilistele kogudele. See on tõlgitud soome, rootsi, norra, läti, saksa, prantsuse, hispaania, ukraina, vene, mäemari ja katkenditena inglise keelde.

Retseptsioon 
Joel Sang võrdles romaani ilmumise järel Friedebert Tuglase "Väikese Illimariga" (1937), kuid tegu on vastandlike teostega: erinevalt Tuglase teose peategelasest on Luige romaanis kujutatud lapsepõlve, kuhu lugejal pole soovi naasta.

Tunnustus 
 1986 – Juhan Smuuli nimeline kirjandusauhind
 1986 – Tammsaare-nimelise kolhoosi kirjandusauhind
 1987 – Nõukogude Eesti preemia

Viited

Välislingid 
 Linda Kaljundi. "Eesti lugu: Viivi Luik "Seitsmes rahukevad"". Eesti Päevaleht, 29. mai 2009
 Ilmar Palli. "Seal, kus sündis "Seitsmes rahukevad"". Maaleht, 17. september 2010

Eesti romaanid
1985. aasta Eestis
1985. aasta kirjandusteosed