Inimese granulotsütaarne anaplasmoos

Inimese granulotsütaarseks anaplasmoosmiks ehk inimese anaplasmoosiks (inglise keeles human granulocytic anaplasmosis, HGA) nimetatakse nakkushaigust, mida põhjustab bakteriliik Anaplasma phagocytophilum.

Klassifikatsioon

Varem on kasutatud nimetusi inimese granulotsütotroopne ehrlihioos ja granulotsütaarne erlihhioos,

Inimese anaplasmoos on erlihhioosi vorm.

Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis klassifitseertiakse haigust alajaotises: A79.8 – muude täpsustatud riketsioosidena.

Eesti Terviseameti andmetel kuulub inimese anaplasmoos registreerimisele alates 1. aprillist.

Nakkusesiirutajad

Nakkust siirutavad (vektorputukad) teadaolevalt järgmised puugiliigid pea kõikjal maailmas:
Ixodes scapularis
Ixodes pacificus
Dermacentor variabilis.

Tihti võib esineda pärast puugirünnet anaplasmoosi, puukborrelioosi, puukentsefaliidi, babesioosi ja tulareemia seganakkust.

Nakatumise teed
Lisaks puugihammustusele on tõendatud ka inimese anaplasmoosi ülekanne:
 nakkusekandjaid sisaldava vere ülekande käigus
 elundisiirdamise käigus
 inimeselt inimesele – perinataalne ülekanne.

Sümptomid

Haiguse peiteperiood on 5–14 päeva, harilikult 7 päeva puugihammustusest.

Anaplasmoos tekitab tavaliselt nõrku sümptomeid ja kaob iseenesest, aga võib (kuni 75% juhtudest) mööduda ka ilma haigusnähtudeta. Tavapärasteks sümptomiteks on influentsa -sarnased haigusnähud: palavik, külmavärinad, peavalu ja lihasevalud. 30–50% juhtudest esineb ka nahalööve, hingamisnähud, iiveldus, oksendamine, kõhuvalu jm.

Vereleidudest trombotsütopeenia (70%) ja leukopeenia (50%).

Eristusdiagnoos
Seganakkuse eristamiseks tuleks diferentsiaaldiagnostiliselt tuleb anaplasmoosi diagnoosimisel arvestada:
babesioosi
hepatiiti
kõhutüüfust
leptospiroosi 
puukborrelioosi
puukentsefaliiti
tulareemiat
sepsist
septilist šokki
verevähki.

Diagnostika
Kliiniliselt ei saa inimese anaplasmoosi inimese monotsütaarsest erlihhioosist eristada. 
 
Anaplasma phagocytophilumi ja selle variatsioonide nakkuse laboratoorseks diagnoosimiseks kasutatakse vereanalüüsi, vere äigepreparaadi uuringut, kasutades PCR-i. PCR-i uuringutes tuvastatakse Anaplasma phagocytophilumi nukleiinhappeid (DNA-d).

Seroloogilistest testidest ELISA-t.

Ravi

Haigust ravitakse antibiootikumidega. Ravi kestus sõltub mitmetest asjaoludest. Kõige efektiivsemaks peetakse tetratsükliinide hulka kuuluvat doksütsükliini. Rasedatel naistel, lastel ja tetratsükliinide suhtes ülitundlikel inimestel on kasutatud ravimina rifampitsiini.

Tüsistused
hulgielundhäired
meningoentsefaliit
2–3% sümptomaatilise anaplasmoosi haigusjuhtudest lõpevad surmaga.

Viited

Välislingid 
Amyn Malik, Mohammad NurulQadr Jameel, [...], ja Sajad Mir,Human Granulocytic Anaplasmosis Affecting the Myocardium, J Gen Intern Med. 2005 October; 20(10): 958., Veebiversioon (vaadatud 22.01.2014) (inglise keeles)
Centers for Disease Control and Prevention, Statistics and Epidemiology Annual Cases of Anaplasmosis in the United States, Veebiversioon (vaadatud 23.01.2014) (inglise keeles)

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Human granulocytic anaplasmosis seisuga 22.01.2014.

Nakkushaigused
Zoonoosid