Tegusõna pöördelised vormid

Tegusõna pöördeline vorm ehk finiitvorm ehk finiitne vorm on tegusõna vorm, mis võib esineda lauses iseseisvalt öeldisena ja milles avalduvad tegusõna morfoloogilised kategooriad. Finiitne verbivorm on lause tuum(sõna) – lause esindaja, millest olenevad lause kui terviku omadused ja mis võib ka üksi lausena  toimida, näiteks nagu Mängib või Tulen.

Eesti keel
Näiteks lauses Ma hüppasin üle müüri on sõnavorm hüppasin 
 tegusõna pöördeline vorm (finiitvorm), 
 öeldis,

ja väljendab 
 pöördekategooriast ainsuse 1. pööret,
 tegumoekategooriast isikulist tegumoodi,
 ajakategooriast lihtminevikku,
 kõneviisikategooriast kindlat kõneviisi,
 kõneliigikategooriast jaatavat kõnet.

Finiitsed lihtvormid 
Pöördelised verbivormid võivad olla ühesõnalised ehk lihtvormid: Ta elas korteris.
Finiitsetes lihtvormides avalduvad pöörde-, tegumoe- ja kõneviisikategooria ning osa ajakategooria liikmeid.

Sõnavormis on tunnuste üldine järjestus selline: tüvi + tegumood + aeg + kõneviis + pööre. Finiitsed lihtvormid on näiteks ela/t/i (tüvi + tegumood + aeg), ela/si/me (tüvi + aeg + pööre).

Ajatunnus võib teatud tüüpi sõnades  tüvega ühte sulada: tuli/me (tüvi-aeg + pööre).

Kõige keerulisem tegusõna lihtvorm saab eesti keeles sisaldada aja-, kõneviisi- ja pöördetunnust: ela/nu/ksi/me.

Finiitsed liitvormid 
Mitmesõnalisi pöördelisi verbivorme nimetatakse liit- ehk analüütilisteks vormideks. Liitvormid on 
 verbi täis- ja ennemineviku vormid, mis koosnevad abiverbi olema pöördelisest vormist, mis väljendab aega, kõneviisi ja pööret, ja põhiverbi mineviku kesksõnast, mis väljendab tegumoodi: Ta on/ oli elanud korteris. On/ oli elatud korteris. Ta oleks elanud korteris
 kõik eitava kõneliigi vormid. Need koosnevad eitussõnast ei; ära, ärge, ärgu, ärgem ~ ärme ja põhiverbist: Ta ei ela korteris. Ära ela korteris. Ta ei ole korteris elanud. Eitusvormid koosnevad kahest või kolmest sõnast, olenevalt sellest, kas vastav jaatusvorm on liht- või liitvorm: ei elavat, ärge elage, ei elanud, ei olevat elanud, ei olnud elanud, ei ole elatud.

Perifrastiline verb 

Perifrastiline verb on sõnade ühend, mis koosneb tegusõnast ja  
 infiniitverbist või
 käändsõnast või
 määrsõnast.  
Lausemalli ei määra mitte tegusõna, vaid ühend tervikuna. 
Perifrastilised verbid on lauses ahel-, ühend- või väljendverbid. 
Ahelverbi tuum on tegusõna käändeline vorm, millele lisanduv tegusõna pöördeline vorm väljendab situatsiooni modaalsust, aspekti, kausatiivsust või viisi: Te võite minna. Nad peavad rääkima. Me hakkame astuma. 
Ühendverbi tuum on tegusõna, millele lisandub määrsõna: Tee uks lahti. Nad hakkavad nüüd ära minema. Ma võin sellele ka verega alla kirjutada.
Väljendverbi tuumaks on käändsõna. Koos sellele lisanduva tegusõnaga moodustavad nad tähendusterviku: Minu ees ei ole vaja head nägu teha. Lase parem kohe siit jalga. Sa ära küll araks löö!
Kaksikverbi moodustab liikumist väljendav tegusõna koos mõne muu tegusõnaga: Ta jookseb toob ise poest piima. Ma lähen annan talle raha. Tule tee kassile pai.  
''

Vaata ka  
tegusõna käändelised vormid

Viited

Kirjandus  
Eesti keele käsiraamat.  Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2007.
Mati Erelt, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut
Mati Erelt 2013. Eesti keele lauseõpetus. Sissejuhatus. Öeldis. Tartu Ülikooli Eesti Keele Osakonna preprindid 4, Tartu.

Morfoloogia
Süntaks
Keeleteadus