Ukulele

Ukulele on kitarri meenutav Hawaii päritolu keelpill.

Ajalugu 
Portugalis ja Brasiilias oli 19. sajandil tuntud väike 4-keeleline kitarriga sarnanev pill cavaquinho. Madeiral tehti sellest versioon, mida kutsuti barguinhaks. Koos 1870. aastate Portugali tööliste rändega Hawaii saartele jõudis sinna ka barguinha. 1879. aastal randus Honolulu sadamas laev, mille pardal olnud João Fernandes andis Hawaii rannas kontserdi, mängides pilli, mille kohalikud elanikud kohe ukuleleks ristisid, sest João sõrmed olevat liikunud pillikeeltel kiirelt nagu kirp (uku – kirp ja lele – hüppama). Kuninganna Liliuokalani (Hawaii kuningriigi viimane monarh, kirjanik ja muusik) on aga välja pakkunud veel ühe tõlgenduse – tegu on kingitusega, mis on Hawaii rahvale saabunud (uku – kingitus ja lele – saabuma).

Häälestus 
1920ndatel oli levinud pigem D häälestus, tänapäeval C6 häälestus (G-C-E-A). Ukulele teeb eriliseks neljas ehk G-keel, mis häälestatakse samas oktavis. Selle asemel, et olla madalam kui talle järgnev C, on see hoopis kõrgem. Selline häälestus annab ukulele helile erilise ja rõõmsa varjundi. Ukulelest on valmistatud mitmeid versioone, näiteks resonaator-, bass-, elektri-, tasku- ja matkaukulele.

Ukulele maailmas 
Mujale maailma levis ukulele seoses USA Hawaii annekteerimisega ja hiljem teise maailmasõjaga. Oma väiksuse ja lihtsuse tõttu on ukulele jõudnud ka koolidesse, Kanada, Rootsi ja Soome koolilapsed alustavad muusikaõppimist ukulelega, ka Eestis kasutatakse seda pilli koolides muusikaõppeks. Rootslased said 2011. aasta augustis Guinessi rekordi suurima ukulelegrupi kategoorias 1547 inimesega. Ukulelet on kasutanud näiteks sellised muusikud nagu Bill Tapia, Israel “IZ” Kamakawiwoʻole, Jake Shimabukuro, Herb Ohta, Lyle Ritz, James Hill, Tiny Tim ja orkester The Ukulele Orchestra of Great Britain. Eestis tegutseb UkuKlubi.

Vaata ka
 Näppekeelpillide loend

Viited

Välislingid

Keelpillid
Hawaii