Põõsalindlased

Põõsalindlased (Sylviidae) värvuliste seltsi kuuluv suur sugukond putuktoidulisi linde. Koos rästaslastega on nad seltsi suurim sugukond. Põõsalindlased sarnanevad välistelt tunnustelt väga vilbaslastega, mistõttu on mitme liigi sugukonna määratlemine sageli raske.

Põõsalindlaste sugukond kuuluvad ritsiklinnud, põõsa- ja lehelinnud.

Kirjeldus
Põõsalindlased on põhiliselt väikesed, kuni tihasesuurused linnud. Enamikul on peenike sirge ja lühike nokk, mida kasutatakse putukate noppimiseks. Nad on ülimalt aktiivsed toitujad, liikudes suurel kiirusel ja vilunult läbi lehestiku. Lindude küllaltki peened jalad on tugevad ja võimaldavad lindudel teha toidu püüdmiseks vajalikke "võimlemisharjutusi". Enamik liike on võimelised püüdma lendavaid putukaid, kuid eelistavad teha seda oksalt oksale lenneldes, mitte kärbsenäppidele ja mitut liiki rästastele omasel viisil väljasööste tehes.

Levila
Väikestest putukatest toitujatena on peaaegu kõik liigid põõsalindlasi hooaegsed rändlinnud, kes lahkuvad Euroopast sügisel ja veedavad talve Aafrikas. Mõned liigid läbivad sinna jõudmiseks tuhandeid kilomeetreid. Vahetult enne lahkumist söövad paljud liigid marju, saamaks teekonnaks vajalikku energiat. Enamik rändab öösel. Leidub ka paikseid liike nagu kalda-rädilind, vahemere ja sametpea-põõsalind ning paiguti ka pöialpoiss.

Elupaik
Enamik liike eelistab tiheda taimestikuga elupaiku, eriti aga soid, metsi ja võsastikke.

Toit
Putukad ja teised selgrootud, sealhulgas väikesed teod. Paljud söövad sügisel marju, eriti rändele asudes.

Häälitsused
Põõsalinnud jäävad kõrva oma mitmekesise laulu järgi, mille järgi on mitmeid liike hõlbus määrata. Mõned laulud on lühidad (nt kalda-rädilinnul, nõmme-põõsalinnul), teisel pikk ja mitmekesine. Emaslinnud eelistavad isaseid valida nende lauluoskuse alusel.

Pesitsemine
Reeglina on põõsalindlased monogaamsed, kuid mõned liigid, sealhulgas kalda-rädilind ja rohulind harrastavad polügüüniat. Pesitsetakse eraldi paaridena. Paarid on territoriaalsed, kuid mõned liigid moodustavad paaride kogumeid.

Pesa on reeglina rohukulust ja taimevartest tihedalt punutud tassike, mis on vooderdatud peenema materjaliga. Lehelindudel on võlvpesad. Rohulinnu pesa on tavatu. Pöiapoisi pesa on sulgedega vooderdatud sügav tasku. Mõned põõsalinnuliikide isased rajavad mitu pesa, mille hulgast emaslind valib. Pessa munetakse üks-kaks kurna aastas, juhuti ka kolm (nt kalda-rädilind). Mune on pesas kaks kuni seitse (pöiapoisil ja lääne-pöiapoisil aga 7–11). Haudumine kestab 9–17 päeva, haub reeglina emaslind, kuid mõnikord ka mõlemad vanemad vaheldumisi (eriti põõsalinnud). Enamikul liikidel toidavad ja hooldavad poegi mõlemad vanemad, kuid mõnel polügüünsel liigil osutab isaslind vähe abi (nt kalda-rädilind) või hoopiski mitte. Poegade toit on putukad, keda antakse nokast nokka.

Suurem osa poegadest lennuvõimestub 10–16-päevaselt, mõned väljuvad pesast päev või kaks varem. Pöiapoisiliikidel kestab lennuvõime saavutamine kauem.

Süstemaatika

Eestis esinevate liikidega perekonnad
 Locustella – ritsiklind
 Phylloscopus – lehelind (Boie, 1826)
 Sylvia – põõsalind (Scopoli, 1769)

Teisi perekondi
 Achaetops (Roberts, 1922)
 Amaurocichla Sharpe, 1892
 Amphilais Parker, 1984
 Arcanator Irwin & Clancey, 1986
 Bathmocercus Reichenow, 1895
 Bebrornis Sharpe, 1883
 Buettikoferella Stresemann, 1928
 Chaetornis Gray, 1848
 Chamaea Gambel, 1847
 Chloropeta Smith, 1847
 Conostoma Hodgson, 1842
 Crocias Temminck, 1836
 Crossleyia Hartlaub, 1877
 Cryptosylvicola Goodman, Langrand & Whitney, 1996
 Cutia Hodgson, 1837
 Dromaeocercus Sharpe, 1877
 Dumetia Blyth, 1852
 Eremiornis North, 1900
 Eremomela Sundevall, 1850
 Graminicola Jerdon, 1863
 Hemitesia Chapin, 1948
 Hyliota Swainson, 1837
 Illadopsis Heine, 1860
 Kenopia Gray, 1869
 Kupeornis Serle, 1949
 Macrosphenus Cassin, 1859
 Megalurulus Verreaux, 1869
 Melocichla Hartlaub, 1857
 Minla Hodgson, 1838
 Mystacornis Sharpe, 1870
 Neomixis Sharpe, 1881
 Newtonia Schlegel & Pollen, 1868
 Oxylabes Sharpe, 1870
 Panurus Koch, 1816
 Paradoxornis Gould, 1836
 Parophasma Reichenow, 1905
 Phyllolais Hartlaub, 1881
 Poliolais Alexander, 1903
 Randia Delacour & Berlioz, 1931
 Rhabdornis Reichenbach, 1853
 Scepomycter Grant & Mackworth-Praed, 1941
 Seicercus Swainson, 1837
 Sphenoeacus Strickland, 1841
 Stachyris Hodgson, 1844
 Stenostira Cabanis & Bonaparte, 1850
 Sylvietta Lafresnaye, 1839
 Thamnornis Milne-Edwards & Grandidier, 1882
 Tickellia Blyth, 1861
 Trichocichla Reichenow, 1890
 Urosphena Swinhoe, 1877

Viited
 Dominic Couzens "Linnud. Euroopa linnuliikide täielik käsiraamat"
 Lars Svensson "Linnumääraja (Euroopa ja Vahemere maade lindude välimääraja"
 Lars Jonsson "Euroopa linnud (Euroopa, Põhja-Aafrika ja Lähis-Ida lindude välimääraja)"

Värvulised