Südame-veresoonkond

Südame- ja veresoonkond ehk kardiovaskulaarsüsteem ehk südame ja soonte süsteem ehk tsirkulatsioonisüsteem ehk vereringeelundkond (ladina keeles apparatus circulatorius) on paljudel selgroogsetel peamiselt vere ringlust reguleeriv elundkond.

Südame- ja veresoonkonna ülesanneteks on vere ja lümfi ringluse tagamine selleks, et kõiki elundeid varustada hapniku ja toitainetega ja eemaldada ainevahetuse jääksaadused, samuti humoraalne regulatsioon ja keha eri osade temperatuuri regulatsioon ja ka mitmesugused kaitsereaktsioonid.

Terminoloogia
Organismide anatoomilis-füsioloogilistest eripäradest lähtuvalt liigitatakse südame- ja veresoonte süsteem vahel ka puuduvaks (lameussid), suletud ja avatud tsirkulatsioonisüsteemiks (lülijalgsed, sh putukad, vähilaadsed jpt).

Terminoloogia pole käesoleval ajal päris selge. Osad autorid vaatlevad tsirkulatsioonisüsteemi hulka kuuluvana ka lümfisüsteemi, kuid enamasti peetakse lümfisüsteemi siiski avatud tsirkulatsioonisüsteemiks.

Rõngussidel ja peajalgsetel on suletud soontesüsteem.

Selgroogsetel
Selgroogsetel on suletud soontesüsteem, mille juhtelundiks peetakse süda.

Süstikkaladel aga ei ole süda välja kujunenud.

Imetajatel

Inimestel
Inimestel kuuluvad südame- ja veresoonkonda süda, arterid, veenid, kapillaarid ja veri.

Patogenees
Paljudel loomadel ja inimestel seostatakse kardiovaskulaarsüsteemiga selliseid haiguslikke seisundeid nagu kaasasündinud südamerikked (nt vatsakestevaheseina defekt, kodadevaheseina puue jpt), südamelihasehaigestumus, klapirikked, südamepuudulikkus, müokardiit, endokardiit, kardiomüopaatiad, pärilikud südamehaigused, rütmihäired, kardiogeenne šokk, ateroskleroos, müokardiinfarkt, omandatud südamepuudulikkus, hüpertooniatõbi, emboolia, aneurüsmid, hüpotensioon, südameseiskus.

Ajaloolist
Hiinas tunti vere tsirkulatsiooni, mille keskmeks on süda, kontseptsiooni arvatavasti juba 475 (kuni 2697) eKr sellest annavad tunnistust sissekanded Nei Jingis.

Praxagoras Kosilt (vanakreeka keeles Πραξαγόρας ὁ Κῷος) uskus, et arterid sisaldavad üksnes õhku, uurijate arvates seetõttu, et lahti lõigatud loomade surnukehade sees olevad arterid olid tühjad.

Vana-Kreeka arstid Hippokrates Kosilt ja Galenos uskusid, et kardiovaskulaarsüsteem koosneb kahest eraldiseisvast soontevõrgustikust: arteritest ja veenidest.

Osade uurijate arvates püstitas esimese korrektse kardiovaskulaarsüsteemi mudeli vanakreeka filosoof Aristoteles (384–322 eKr).

Kuni Wiliam Harvey ajani (ja tegelikult veel mõni aeg hiljemgi) valitses seisukoht, et arteriaalne ja venoosne veri on erinevad vedelikud. Vereks peeti ainult venoosset verd ning arvati, et maks toodab seda pidevalt juurde; veenid kannavad selle lihastesse ja kudedesse laiali, mis see selle vere siis omakorda "ära tarbivad". Arteriaalseses veres nähti "elujõu" kandjat kopsudest läbi südame kudedesse. Selline oli ka Galenose seisukoht.

1628. aastal avaldas William Harvey raamatu "On the Motion of the Heart and Blood in Animals", milles püüdis kirjeldada arterite ja veenide ühendusteid kopsudega ja perifeersete kudedega ja ka seda, et veri ringleb.

Vaata ka
 arterite loend
 koronaarvereringe
 loote vereringe
 suur vereringe
 väike vereringe

Viited

Välislingid

 P. Flourens, tõlkinud J.C.Reeve, A History of the Discovery of the Circulation of the Blood, 1859, Cincinnati, Rickey, Mallory & Company, Google'i raamatu veebiversioon (vaadatud 16.06.2014) (inglise keeles) 
 Kishor Patwardhan, The history of the discovery of blood circulation: unrecognized contributions of Ayurveda masters, Advances in Physiology Education Published 1. juuni 2012, 36. väljaanne, nr 77-82DOI: 10.1152/advan.00123.2011, veebiversioon (vaadatud 16.06.2014) (inglise keeles)
 Circulatory System Variation in Animals, veebiversioon (vaadatud 16.06.2014) (inglise keeles)
 THE CIRCULATORY SYSTEM, veebiversioon (vaadatud 16.05.2014) (inglise keeles)
 Sissekanne Terminologia Anatomicas A12: Systema cardiovasculare. Kardiovaskulaarsüsteem