Ülem-Ungari

Ülem-Ungari (vaste ungarikeelsele nimele Felvidék, tõlkes "ülamaa") oli piirkond, mis moodustas ajalooliselt Ungari kuningriigi põhjapoolse osa, kuid mis tänapäeval kuulub suuremalt osalt Slovakkiale. Piirkonda on kutsutud ka nimega Felső-Magyarország ("Ülem-Ungari", slovaki keeles Horné Uhorsko).

Osmanite sõdade ajal tähistas Ülem-Ungari vaid Ungari kuningriigi kirdeosi. Kuningriigi loodeosa (nüüdse Slovakkia lääne- ja keskosa) oli osa Alam-Ungarist. 18.–19. sajandi paiku hakkas nimi "Ülem-Ungari" tähistama kõiki kuningriigi põhjapoolseid piirkondi.

Ülem-Ungari elanikkond oli segaelanikkond, mis koosnes peamiselt slovakkidest, ungarlastest, sakslastest ja russiinidest. Esimesed põhjalikumad piirkonna kohta käivad demograafilised andmed pärinevad 18. sajandist. Sel ajal moodustasid Ülem-Ungari elanikkonnast enamuse slovakid, kes kutsusid piirkonda nimega Slovensko. Nimi ilmus kirjalikesse dokumentidesse küll juba 15. sajandil, kuid ei olnud täpselt määratletud ning slovakkidest elanikkonnaga piirkonnal ei olnud Ülem-Ungaris ka eraldi õiguslikku, põhiseaduslikku ega poliitilist staatust.

Etümoloogia

Ajalooline kasutus
Nimel "Ülem-Ungari" on ajalooliselt olnud kolm eri tähendust:

1. Vanem ungarikeelne nimi Felső-Magyarország (slovaki keeles Horné Uhorsko, saksa keeles Oberungarn, ukraina keeles Верхня Угорщина, vene keeles Верхняя Венгрия) viitas vahemikus 16.–18. sajand ametlikult nüüdse Slovakkia aladele ja mitteametlikult 19. sajandil kõigile Ungari kuningriigi põhjapoolsematele osadele.

2. Leidub mõningaid 16. sajandi allikaid, mis viitavad Ungari kuningriigi slovakkidega asustatud aladele nimega Sclavonia või Slováky: nimed, mis eristavad piirkonda nii etniliselt kui ka geograafiliselt.

3. Ungarikeelsel nimel Felvidék (otsetõlkes "ülemine maakond", "ülamaa", "mägismaa" või täpsemalt "ülemine maastik" või "ülemine maapiirkond"; slovaki keeles Horná zem, saksa keeles Oberland, jidiši keeles אױבערלאַנד) on olnud mitu mitteametlikku tähendust:
19. sajandil ja osaliselt ka 18. sajandil kasutati seda järgmiselt:
tähistamaks riigi lõunapoolsetele madalikele vastanduvat Ungari kuningriigi mägist põhjaosa;
üldisemalt tähistamaks piirkondi või alasid, mis asusid nimetuse kasutajast kõrgemal;
teise tollase nime Felső-Magyarország sünonüümina.
Pärast esimest maailmasõda oli selle tähendus ungari keeles piiratud Slovakkia ja Karpaadi Ruteeniaga, pärast teist maailmasõda vaid Slovakkiaga. Sõna felvidék on ungari keeles tavaline liiki näitav nimetus, mis lisatakse kõrgemal asuvate piirkondade nimedele: näiteks Balatoni järve kõrval asuv mägine piirkond ja rahvuspark Balaton-felvidék (millel puudub seos ajaloolise Ülem-Ungariga).

Tänapäevane kasutus
Esimese maailmasõja järel oli nime Felvidék (nime Felső-Magyarország enam ei kasutatud) kasutamine ungari keeles piiratud Slovakkia ja Karpaadi Ruteeniaga. Tänapäeval kasutatakse sõna Felvidék Ungaris mõnikord Slovakkiast rääkides või üksnes (ja anakronistlikult) Ungari ajalookirjanduses keskaega (ehk aega enne seda, kui see nimi tegelikult tekkis) käsitledes. Ent kolme piirkonna maakonda, mis pärast esimest maailmasõda jäid Ungari osaks, ei kutsuta tänapäeval enam Ülem-Ungariks, vaid Põhja-Ungariks (Észak-Magyarország).

Nime Felvidék kasutamist tänapäevase Slovakkia kohta peavad slovakid solvavaks ja mõned ungarlased ebasobivaks. Tavaliselt kasutab seda nime Slovakkia lõunapiiri ääres elav arvukas ungarlastest vähemus, viitamaks ungarlastest vähemusega aladele, kus nad elavad. Slovakkias elavad ungarlased kasutavad näiteks ka oma ajalehes Új Szó eri tähendusega nimesid Felvidék ja Szlovákia. Mõned neist kasutavad endi kohta nimetust felvidéki magyarok ("ülamaa ungarlased").

Ülem-Ungari ajalugu

Keskaeg
Nimi "Ülem-Ungari" esineb ajaloopublikatsioonides sageli kui muude varasemate (sellal ladinakeelsete) tähistuste mõnevõrra anakronistlik tõlge. Need nimed, mis märgivad ligikaudu sama piirkonda, on näiteks Partes Danubii septentrionales ('Doonaust põhja pool asuvad alad') või Partes regni superiores ('Kuningriigi ülemised osad'). Viimasest kujunes hiljem välja nimi "Ülem-Ungari". 15. sajandil tähistas ungarlaste etnilise piirkonna põhjapoolset "piiri" mööda järgmisi asulaid kulgev liin: Šamorín, Trnava, Hlohovec, Nitra, Levice, Lučenec, Rimavská Sobota, Rožňava, Jasov, Košice, Sečovce ja Michalovce.

Liitmine Ungariga
8. sajandil tekkis piirkonnas sõltumatuks slaavi riigiks kujunenud Nitra vürstiriik, kuid sealne riigikord võis oma sõltumatuse kaotada juba ajal, mil see oli veel arenemisjärgus. 9. sajandi alguses asus vürstiriik tänapäevase Slovakkia loodealadel.

16. ja 17. sajand

Nimi "Ülem-Ungari" tuli kasutusele ligikaudu siis, kui Osmanid olid 16. sajandil nüüdse Ungari alad vallutanud. Tollal kasutatud Felső-Magyarország (saksa keeles Oberungarn, slovaki keeles Horné Uhorsko) viitas praegusaegse Slovakkia idaosale ja selle naabruses asuvatele nüüdse Ungari ja Ukraina aladele, mis ei olnud osmanite poolt okupeeritud. See piirkond moodustas nn Kuningliku Ungari eraldi sõjalise piirkonna, mille peakorter asus Košices (ungari keeles Kassa). Sel ajal kutsuti tänapäevase Slovakkia läänealasid (ning mõnikord ka sellest lõuna poole jäävaid Kuningliku Ungari alasid) nimega "Alam-Ungari" (ungari keeles Alsó-Magyarország, saksa keeles Niederungarn, slovaki keeles Dolné Uhorsko).

1680. aastatel moodustas piirkond Imre Thököly valitsemise all lühiajalise Osmanite riigi alluvuses olnud vasallriigi.

Nime kasutati paljudes tekstides ka aasta 1800 paiku: näiteks rajati nüüdses Kesk-Slovakkias asuv tunnustatud Banská Štiavnica (ka Schemnitz, Selmecbánya) kaevanduskool 18. sajandil just Alam-Ungaris ja Pozsony (nüüd Bratislava) linnale viidati 18. sajandil samuti kui Alam-Ungaris asuvale linnale.

18. sajandist 20. sajandi alguseni
Alates 18. sajandist (paljudes tekstides siiski alles ligikaudu pärast aastat 1800) kuni aastani 1920 kutsuti mitteametlikult Ülem-Ungariks (Felső-Magyarország või Felvidék) seda Tisza ja Doonau jõgedest põhja poole jäävat Ungari kuningriigi ala, mis koosnes nüüdsest Slovakkiast, Karpaadi Ruteeniast ja ka Nógrádi, Hevesi ja Borsod-Abaúj-Zempléni komitaatidest. Kuigi nimi ei olnud rangelt defineeritud, sai see nii tavapäraseks, et vähemalt üks piirkonda käsitlev allikas kasutas seda ka oma pealkirjas. Teised rahvad kasutasid paralleelselt nimesid "Ülem-Ungari" (kuningriigi põhjapoolse osa kohta), Slovakia (vaid nende alade kohta, kus olid enamuses slovakid) ja "Ruteenia" (peamiselt russiinidega asustatud ala). Slovakid ise kutsusid Slovakkiast lõunas asuvaid Ungari kuningriigi alasid nimega Dolná zem ("madalamal olev maa").

Esimese maailmasõja lõpus, Tšehhoslovakkia loomise käigus, nõudis uus loodav riik algselt kogu nn Ülem-Ungari Tšehhoslovakkia aladega liitmist (see hõlmanuks ka Tisza jõe ja tänapäevase Slovakkia vahel asuvaid alasid). See nõue ei põhinenud aga sellel, et kogu piirkonda tähistati ühise nimega "Ülem-Ungari", vaid sellel, et piirkonnas elas slovakkidest vähemus.

Demograafia

Rahvastik 18. sajandil
1720. aastal nüüdse Slovakkia aladel asunud 63 suuremast linnast, kus oli vähemalt 100 maksu maksvat majapidamist, olid slovakid enamuses 40 linnas. Sakslaste enamusega linnu oli 14 ja ungarlastest enamusega vaid 9.

Rahvastik 19. sajandil
Esimesed andmed kogu Ungari kuningriigi rahvastiku kohta, komitaatide kaupa kogutuna, avaldati aastal 1842. Selle uuringu järgi oli Ülem-Ungari komitaatide elanike arv üle 2,4 miljoni ning sealsed elanikud jagunesid rahvuse järgi järgmiselt: 59,5% slovakke, 22% ungarlasi, 8,3% russiine, 6,7% sakslasi ja 3,6% juute.

Rahvastik 20. sajandil
Ülem-Ungari koosnes järgmistest komitaatidest: Posoniensis, Nitriensis, Barsiensis, Honthum, Trentsiniensis, Thurociensis, Arvensis, Liptovium, Zoliensis, Geomoriensis et Kishonthensis, Scepusium, Abaujvariensis et Tornensis, Sarossiensis ja Zemplinum. Ungari kuningriigi viimases ja vastuolulises 1910. aasta rahvaloenduses moodustasid slovaki keele kasutajad enamuse neist mitmes.

Vaata ka
 Karpaatia sakslased
 Ülem-Ungari juudid

Viited

Slovakkia ajalugu
Ungari ajalugu