Baseli piiskopkond

Baseli vürstlik piiskopkond (saksa: Fürstbistum Basel) oli ajalooline feodaalriik Saksa-Rooma riigis, mida aastast 1032 valitsesid vürstlikud piiskopid, kelle tool oli aastani 1528 Baselis, aastani 1792 Porrentruys ja hiljem Schliengenis. Riigi lõplik kaotamine toimus aastal 1803 osana Saksamaa mediatisatsioonist.

Peale Baseli linna koosnes see territooriumitest, mis nüüd on Šveitsi Baseli, Jura, Solothurni ja Berni kantonites, mõned väikesed territooriumid naabruses Lõuna-Saksamaal ja Ida-Prantsusmaal.

Ajalugu 

Baseli linnast sai piiskopitooli asukoht u. aastal 740, mis jätkas 4. sajandi Augusta Raurica diötseesi. Aastal 999 esitles Burgundia Rudolf III Baseli piiskoppi koos Moutier-Grandvali kloostriga, luues piiskopkonnast Burgundia ilmaliku vasallriigi feodaalvõimuga märkimisväärsete territooriumite üle. Pärast Rudolfi surma aastal 1032 muutus lään vahetult keisrile alluvaks, mis ülendas Baseli piiskopi vürstliku piiskopi seisusse, tehes temast Saksa-Rooma riigi kirikliku riigivürsti.

Vürstlik piiskopkond jõudis oma võimu tippu 12. sajandi lõpust 14. sajandi alguseni. 14. sajandi jooksul sundisid rahalised raskused Baseli piiskoppe osa oma territooriumist maha müüma. Kuid 15. sajandil suutsid mitmed poliitiliselt ja sõjaliselt edukad piiskopid mõned varem kaotatud territooriumid tagasi saada ja Basel hakkas end kõrvutama Vana Šveitsi Konföderatsiooniga kui "assotsieerunud linn" (Zugewandter Ort).

Basel sai läänekristluse keskpunktiks, kui 15. sajandil toimus Baseli kirikukogu (1431–1449), sealhulgas valiti 1439. aastal vastupaavst Felix V. Aastal 1459 õnnistas paavst Pius II Baseli Ülikooli asutamise, kus hiljem õpetasid sellised kuulsused nagu Erasmus Rotterdamist ja Paracelsus. Pärast riigireformi aastal 1495 oli vürstlik piiskopkond Ülem-Reini ringkonna osa.

16. sajandil ühinesid Baseli linn ja ümbritsev territoorium Vana Šveitsi Konföderatsiooniga (1501) kui Baseli kanton. See ühines varsti Šveitsi reformatsiooniga (1528), sundides piiskopi maapakku Porrentruys. Vürstlike piiskoppide ilmalik võim piirdus sealt alates peamiselt territooriumitega Baselist läänes, mis vastab enam-vähem tänapäeva Jura kantonile.

Vürstlik piiskopkond kaotas enamuse oma allesjäänud territooriumitest aastal 1792 Raurakia vabariigile (mis järgmisel aastal muudeti Prantsuse Mont-Terrible'i departemanguks), jättes selle ainsaks valduseks Schliengeni. Schliengenist sai Badeni markkrahvkonna osa 1803. aasta Reichsdeputationshauptschlussi resolutsiooniga, lõpetades Baseli piiskoppide kui ilmalike valitsejate staatuse.

Territooriumid 

16. sajandil Baseli vürstlik piiskopkond koosnes:

  Basel
  Bellelay klooster
  Bettingen
 Amt Birseck
  Elsgau parunkond
  Ergueli parunkond
  Amt Homberg
  Istein
  Amt Liestal
  Moutier-Grandvali praostkond
  Orvini parunkond
  Pfäffingeni parunkond
  Riehen
  Saint-Ursanne foogtkond
  Saugerni foogtkond
  Schliengen
  Tessenbergi parunkond
  Amt Waldenburg
  Amt Zwingen-Laufen

Vürstlikku piiskopkonda kuulusid ka järgmised territooriumid, mis kaotati enne aastat 1527:

  Buchsgau maakrahvkond
  Sisgau maakrahvkond
  Valangini parunkond

Vaata ka 

 Baseli piiskoppide loend
 Baseli ajalugu

Saksa-Rooma riigi valdused
Šveitsi ajalugu
Basel