Paleoeskimod

Paleoeskimod olid rahvad, kes asustasid Arktika piirkonda Tšukotkast (näiteks Tšortov Ovrag) üle Põhja-Ameerika kuni Gröönimaani enne tänapäeva eskimoid (inuitid ja jupikid) ning neile lähedasi arheoloogilisi kultuure. Nad ei olnud tänapäeva eskimote esivanemad ega keelesugulased.

Nende kõige varasemad kultuurid (varajased paleoeskimod) kujunesid 2500. aastaks eKr, ja nende viimane kultuur, Dorseti kultuur, kadus 1500. aastaks pKr. 

Paleoeskimote algkodu oli Beringias umbes 2500–2000 eKr. Varsti levisid nad Põhja-Kanadasse, Arktika saarestikku ja Gröönimaale. Seal kujunes mitu kultuuri, millele on ühised väikesed kivist tööriistad, mille seas olid ka luust oda otsa kinnitatavad mikrolõiketerad. 

Paleoeskimod ei olnud Arktika oludega nii hästi adapteerunud nagu neoeskimod.

Paleoeskimote tehnika oli hilisemate kultuuridega võrreldes algeline. 

Paleoeskimod levisid Beringiast või Siberi kirdenurgast ja Wrangeli saartest kuni Peary maani Gröönimaa põhjaosas.

Sajandite jooksul võtsid paleoeskimod kasutusele kildast ja luust tööriistad, keraamika, paremad harpuunid ja traanilambid. Mõned uued leiutised tulid mõneks ajaks kasutusele, unustati mitmeks sajandiks ja ilmusid siis jälle.

Hilisemad paleoeskimod kasutasid jääkingi ja päikeseprille. 

Paleoeskimote kultuuridest on säilinud kivihunnikutest ümbritsetud majaasemeid ning kivist, luust ja puust esemeid. 

Kõik paleoeskimote kultuurid olid küttide ja kalastajate kultuurid. Mere- ja maismaaloomade osatähtsus oli kultuuriti erinev, sõltudes saadaolevatest jahiloomadest ja tehnikast. Maismaal kütiti tavaliselt karibuid, lumejäneseid jms imetajaid ning linde. Rannikul püüti kala ning kütiti harpuunide ja odade abil mereimetajaid. Inimesed elasid tavaliselt telkides, kuid mõnikord olid onnid pooleldi maa alla kaevatud. Tüüpiline talvelaager oli pikk nahkonn, kus pered elasid kõrvuti. Talvelaagris võis elada kümneid, isegi sadu inimesi. Suvelaagrid olid väikesed ja koosnesid nahkonnidest, kus elas üks või mõni pere.

Paleoeskimote seas olid:
Eel-Dorseti kultuur
Saqqaqi kultuur Gröönimaal (2500–800 eKr)
Independence I ja Independence II Kanada kirdeosas ja Gröönimaal (umbes 2400–1800 eKr ja umbes 800–1 eKr)
Groswateri kultuur Labradoris ja Nunavikis ning Dorseti kultuur (500–1500 eKr), mis levisid kogu arktilises Põhja-Ameerikas

Dorseti kultuur oli viimane suurem paleoeskimote kultuur Arktikas enne seda, kui praegusest Alaskast ida poolt rändasid 2. aastatuhande esimesel poolel pKr sisse Thule kultuuri kandjad, tänapäeva inuittide esivanemad.

Paleoeskimod olid peamiselt kiviaegsed kütid ja kalastajad, kes elasid väikeste rühmadena mitmel pool Arktikas.

Paleoeskimote eelsed leiud Arktikast

Beringia
Wisconsini jäätumise ajal oli suurem osa praegusest eskimote alast kaetud liustikega ning kindlasti asustamata. Mackenzie mägede ja Richardsoni mägede jää annab tunnistust sellest, et ajavahemikul 30 kuni 15 tuhat aastat tagasi oli jää tõttu võimatu jalgsi Siberist praeguse Kanada alale jõuda. Ent Siberi kirdeosa ja Beringia maismaasild olid tänu Vaikse ookeani soojadele hoovustele ja oma kuivale kliimale jäävabad. Nõnda oli Alaska idaosa Siberiga ühenduses ning oli sellega ökoloogiliselt samalaadne.

Kuigi inimesed olid umbes 27 tuhat aastat tagasi kliima külmenemise tõttu Siberi kirdeosast taandunud, võisid jäävaheajad võimaldada piirkonna taasasustamist. Näiteks Bluefishi koobastest on leitud esemeid, mis pärinevad ajavahemikust 25 000 kuni 13 500 aastat tagasi; kõige vanemad neist on luust tööriistast: üks karibu sääreluust, dateeritud 24 800 aasta vanuseks ning kaks mammutiluust, dateeritud  23 500 aasta vanuseks; need daatumid võisid kokku langeda  Paudorfi jäävaheajaga.

Ajavahemikust 14 500 kuni 13 500 aastat tagasi on teada inimasustus Tanana jõe orus Alaskal ja Indigirka jõgikonnas Siberis; see daatum võib kokku langeda Bøllingi jäävaheajaga.

Alaskalt (Mesa Site, Iteriak Creek, Dry Creek) on leitud jälgi paleoindiaanlastest, mis on dateeritud vähemalt 11 500 aasta vanuseks Oletatakse, et tegu on Hilisdrüüases pühvlijahil põhja poole tunginud paleoindiaanlastega.

Jäätumisjärgne aeg 
Mitme leiukoha põhjal võib rääkida Põhja-Arktika kultuuri levikust. Serranía Brooksi leiukoha vanuseks hinnatakse 10 kuni 8 tuhat aastat. Samasse kultuuri kuuluvad leiud Graveyard Pointist, Krusensterni neeme palissaadidelt ja Onion Portage'ist. Neid leide on seostatud atapaskidega.

Anangula saarelt (üks Foxi saartest) on leitud mikrolõiketerasid, mikrotuumasid ja teisi artefakte, mis on dateeritud ajavahemikku 7700 kuni 8500 aastat ning on samasugused nagu Aleuutide pikaajalisel kultuuril. Seetõttu on neid seostatud aleuutidega ja eskimo-aleuudi keeltega.

Arktiline mikroliitiline traditsioon 
Paleoeskimote algkodu on Aasias. Põhja-Siberi, Alaska ja Kanada aladel oli juba ammu liikunud kütte, kuid tegu oli paleosiberlaste ja indiaanlastega, sealhulgas naa-dene keelte kõnelejatega. Oletatakse, et paleoeskimote esivanemad elasid umbes 3000 eKr Amuuri jõe ääres.

Denbigh' kultuur on esimene paleoeskimote kultuur. Selle nimi on pandud Louis Giddingsi poolt 1964 Denbigh' neemelt Norton Soundilt leitud kompleksi järgi, mis on dateeritud  5500 aasta vanuseks. 
Hiljem on sama kultuuri leiukohti leitud Arktika tundrast, Brooksi mägedest, Kuzitrinist, Sewardi poolsaarelt, rannikult, mis on talvel jääga kaetud ja kus ei kasva puid, Alaska Beringi mere rannikult, Kanada põhjarannikult ja saartelt ning Gröönimaalt Selle kultuuri leiukohti on ka Siberis. Iseloomulikud on peened fragmendid ja väikesed tööriistad (mikrolõiketerad, mikroliidid), mistõttu räägitakse arktilisest "mikroliitilisest" kultuurist, mis Denbigh' kultuurist alguse sai.. Kütiti väikeulukeid, sealhulgas põhjapõtru, ning linde ja püüti kala. Kasutati harpuune, nuge, kalaodasid ja nooleotsi. Mereloomade püügil polnud suurt tähtsust..

Mõne uurija arvates lõppes Denbigh' kultuur pisut varem kui 3000 aastat tagasi, teised pikendavad seda nimetust hilisematele kultuuridele. Kõik on siiski ühel meelel Beringi väina piirkonna järgmiste kultuurifaaside järgmises nimekirjas:
Umbes 1300 eKr ilmus vana vaalapüüdjate kultuur Krusensterni neeme piirkonnas; nende põhiline elatusallikas oli hülge- ja vaalapüük.
Umbes 1000 eKr ilmus Chorise kultuur, mis jätkas Arktika mikroliitilist kultuuri. Leiud annavad tunnistust vahetussuhetest Suure tasandiku, Vaikse ookeani ranniku (õlilampide kasutamine) ja Siberi (keraamika) põliselanikega. Kasutati iseloomulikke poolmaaaluseid maju, mis levisid Arktikas, ning kütiti mereloomi, linde ja karibuid.
Umbes 500 eKr kujunes välja Nortoni kultuur, mis levis Alaska rannikul kuni Mackenzie jõe suudmeni. Seda kultuuri mõjutas tugevalt Siberi mikroliitiline kultuur. Iseloomulik on tahutud kivi asendumine lihvitud kiviga, mis oli juba ilmunud Alaskal alates 2000. aastast eKr. Kütiti mereloomi ja püüti lõhet..
1. sajandi paiku tekkis vana Beringi mere kultuur ehk Okviki kultuur, mille avastas Diamond Jenness 1926 Little Diomede'i saarelt ning mida hiljem uuriti Saint Lawrence'i saarel Beringi meres. See kultuur on nähtavasti Aasia päritolu. Leiukohtades on tavaliselt lihvitud savikilta, morsakihvast harpuuniotsi ning lihvitud morsakihvast kunstiesemeid.. Tšukotkal Dežnjovi neemel Ualenis on selle kultuuri leiukoht 3. sajandist, kust leiti raudotsaga tööriist..
Umbes 500. aastast pärineb Punuki kultuur, mis on nime saanud Punuki saare järgi, kust see avastati. See kultuur oli levinud mõlemal pool Beringi väina. Aasia poole teadaolevad leiukohad ulatuvad Kolõma jõe suudmeni. Iseloomulikud on harpuuniotsad, mis on kohandatud rändavate vaalade küttimiseks. Iseloomulikud olid paremad tehnoloogiad, mis ilmselt pärinesid Siberist. Leitud on muu hulgas Aasia päritolu raudesemeid, mis võisid olla saadud vahetuse teel.
Punuki kultuuriga samal ajal tekkis Alaska põhjarannikul Ipiutaki kultuur. See avastati 1939 Point Hope'ist. Tahutud kivist tööriistad ja relvad meenutavad Siberi kultuure. Tunti rauast esemeid. Iseloomulikud on väga omapärased morsakihvast kujukesed ja viimistletud hauapanused. Mõned loomakujud ja religioossed praktikad sarnanevad Siberi pronksiaja omadega.

Arktika mikroliitiline kultuur levis rände teel Kanada Arktikasse ning sealt Gröönimaale, kus arheoloogia eristab järgmisi paleoeskimote kultuure: 
Saqqaqi kultuur (2500–800 ekr). Leiukohad on Gröönimaa edelaosas. Elati väikestes telkides ning kütiti linde ja hülgeid ning teisi mereloomi. Kujunes suuri vahemaid hõlmav vahetusvõrgustik. Gröönimaa lääneosast leitud 4000 aasta vanuste Saqqaqi kultuuri kandja külmunud jäänuste DNA järjestus näitab, et see inimene ei olnud praeguste inuittide eellane ning ta võis olla Tšukotka sirenikkide sugulane.
Independence I oli kultuur Põhja-Gröönimaal ajavahemikus 2400–1300 eKr. Püüti kala ja kütiti peamiselt muskusveist, samuti hülgeid, linde ja jääkarusid. Mõned esemed paistavad olevat tehtud morsakihvadest
Independence II oli kultuur Gröönimaa kirdeosas ja Vara-Dorseti kultuur Gröönimaa lääneosas ajavahemikus 900–300 eKr. Kütiti põhiliselt hülgeid ja mõnikord linde, morski, põhjapõtru ja jääkarusid. Koguti luid, kihvu, sarvi ning karusnahku ja nahka rõivaste valmistamiseks. Lampe ja muid esemeid tahuti talgist ning mitmesuguseid kive kasutati kahe teraga lõiketerade, kaabitsate ja väikeste lihakirveste valmistamiseks.
Dorseti kultuur ehk Hilis-Dorseti kultuur levis alates 400. aastast Hudsoni lahe kaudu Baffini saarele, Labradorile, Newfoundlandile ning Gröönimaa lääne- ja kirdeossa. Talvine poolmaaalune ühine elamu oli suurem kui eelnevates kultuurides. Sinna mahtus 20 kuni 35 inimest ja neid rajati kaks kuni kuus tükki koos, nii et ühes talvises peatuspaigas võis elada kuni 200 inimest. Kütiti põhiliselt hülgeid, vähem morski. Paljud leiud näitavad, et Dorseti kultuuri ala kattis vahetusvõrgustik. Gröönimaa loodeosa meteoriidiraud jõudis vähemalt Cornwallise ja Bathursti saareni (mis oli tol ajal asustatud) ja Hudsoni laheni. Loodusliku vase tükke Coppermine'i jõe piirkonnast leidus Arktika idaosas. Vahetati nähtavasti ka mitmesuguseid kive. Kui Islandilt tulnud norralased 982 Gröönimaale elama asusid, kohtusid nad Dorseti kultuuri kandjatega ning norralaste esemed liikusid vahetusvõrgustikus.

Neoeskimod

Birnirki kultuur
Umbes 800. aastal ilmus Birnirki kultuur. See oli maismaakultuur, peale mereloomade kütiti karibuid. Selle avastas 1912 Barrow' neeme lähedalt. Arvatakse, et tegu on Thule kultuuri kandjate esivanemate kultuuriga. See eksisteeris 1000. aastani ning asendus Thule kultuuri klassikalise eluviisiga.

Thule kultuur
Umbes 1000. aastal ilmus Alaskal Thule kultuur, mille kandjad olid inuittide esivanemad. Nad liikusid kiiresti mööda Arktikat ida poole. Inuitid jõudsid Gröönimaale umbes 1300 ja Labradori poolsaarele umbes 1500, vahetades välja Dorseti kultuuri kogu alal puudepiirist põhja pool, välja arvatud Coatsi saar ja mõned naabersaared hudsoni lahes, kus Sadlermuit elasid 1903. aastani.

Geeniajalugu

Esimene vanaaja inimene, kelle genoom sekveneeriti
Veebruaris 2010 teatati, et esimest korda on sekveneeritud vanaaja inimese genoom. 4000 aasta juuksetükkide põhjal sekveneerisid Taani Rahvusmuuseum, Pekingi Genoomikainstituut jt teadusasutused, sealhulgas eesti teadlased, ligi 80% ühe paleoeskimo mehe genoomist. Mees leiti Gröönimaalt ning ta arvatakse olevat Saqqaqi kultuuri kandja. 

Genoomi põhjal arvatakse, et umbes 5500 aastat tagasi toimus ränne Siberist Põhja-Ameerikasse, mis erineb varasematest indiaanlaste ja inuittide esivanemate sisserännetest. Umbes 4500 aastat tagasi olid selle rände teinute järglased jõudnud Gröönimaale. Mehel, kellele oli pandud nimeks Inuk, oli veregrupp A+. Geenide järgi otsustades oli ta kohastunud külmale ilmale, tal olid pruunid silmad, pruunikas nahk ja kiilanemiskalduvus.  Sekveneeriti ka mitokondrigenoom.

Vaata ka
Põlisameeriklaste geeniajalugu

Viited

Välislingid
Villu Päärt. Eesti teadlased tõid selgust Gröönimaa asustamise loosse, Novaator, 30. mai 2008

Arheoloogia