Kõrgkultuur

Kõrgkultuur on ajaloos ühiskonnakorraldus, mis on oma eelkäijatest või naabritest eesrindlikum, erinedes neist järgmiste tunnuste poolest:
 plaanipärane põllumajandus (kunstniisutus, ladustamine, kauplemine)
 linnade olemasolu, mis kujutavad enesest kaubanduse ja valitsemise keskpunkte ning millega liitub soodus asukoht, kaubateede ristumine, sõjaline stabiilsus, organisatsiooniline ühtsus
 ühiskonna poliitiline organiseeritus ja keskne valitsemine (planeerimine, hierarhiad, organiseeritud valitsemis-, õigus- ja administratiivsüsteem ning tugev sõjavägi)
 tööjaotus, spetsialiseerunud sotsiaalsed klassid, palgasõdurid
 kirja olemasolu, mis võimaldab kaubandust ja planeerimist
 arenenud kunstisaavutused näiteks kirjanduse, muusika, kujutava kunsti, arhitektuuri valdkonnas
 teaduste areng
 arenenud religioosne süsteem, mis põhineb kas polü- või monoteismil
 keele, kultuuri ja religiooni kaudu moodustunud ühine mõtlemine ja tunnetus
 ühtne ajaarvamissüsteem 

Kõrgkultuuri mõistet ajaloos analüüsib Arnold J. Toynbee oma teoses "Uurimus ajaloost" (A Study of History, London 1934–1954). Millised kultuurid on kõrgkultuurid ja millised mitte, on teadusliku arutelu objekt. 

Kõrgkultuuri määratlemisel pole tingimata vajalik kõigi nende tunnuste olemasolu.

Kultuur