Teemantsuutra

Teemantsuutra (sanskriti keeles vajracchedikā-prajñāpāramitā-sūtra; tiibeti keeles rdo rje gcod pa’i mdo; hn⾦剛經 jingangjing; jaapani keeles kongōkyō) on ületava mõistmise suutrate tsüklisse kuuluv mahajaana suutra, täispealkirjaga "Teemantvälguna lõikav ületava mõistmise suutra". 

Lühendnimetus "Teemantsuutra" pärineb saksa orientalistilt Max Müllerilt (1823-1900) ja ehkki selle tekst ei sisalda mõistet "vadžra" ("teemantvälk"), on see suutra sellise nimetusega laialdaselt tuntud nii Idas kui Läänes. 

Prajñāpāramitā ehk “ületava mõistmise suutrad" on üldise arvamuse kohaselt kõige vanemad mahajaana tekstid. Esimesed neist on tekkinud 1. sajandil, hilisemad 5. sajandil.

Teemantsuutra on loodud arvatavasti 3.–4. saj. Eriti populaarseks sai see Hiinas ja Kaug-Idas, millest annab tunnistust hiinakeelsete tõlgete suur arv (6). "Teemantsuutra" 11. mail 868 trükitud hiinakeelset versiooni loetakse kõige varajasemaks tervikuna säilinud trükitud raamatuks, mis ilmus 100 000 eksemplaris, olles nõnda ilmselt üks maailma varasemaid massitiraažis trükiseid.

Vormi poolest koosneb Teemantsuutra Buddha Šākjamuni ja Subhūti vahelisest vestlusest, mis keskendub seadmuste tühjusele ning inimmeele vabastamisele lõplikkusele pretendeerivatest definitsioonidest ja dogmadest.

Teksti on sanskriti keelest eesti keelde tõlkinud Linnart Mäll.

Viited

Kirjandus 
 "Teemantsuutra". Sanskriti keelest tõlkinud ja kommenteerinud Linnart Mäll – J. Parnov. Pronksnaeratus. Tallinn: Valgus, 1975, lk 243-261
 "Budismi pühad raamatud" 2. köide. Kolm Ületava Mõistmise suutrat, mille on eesti keelde tõlkinud ja kommenteerinud Linnart Mäll. Kirjandusliku tõlke kõrval leiab raamatust ka kõigi kolme teksti terminoloogilised tõlked ning sanskriti või tiibetikeelse teksti. Tartu: Lux Orientis, 2005.

Välislingid 
Linnart Mälli loeng: Budismi pühakirjad II. Mahajaana suutrad 

Mahajaana suutrad