CD (klassifikatsioon)

CD-rakkude pinnatunnuste klassifitseerimissüsteem (inglise cluster of differentiation; lüh CD) on rakkude pinnal ekspresseeruvate antigeenide numbrilise märgistamise ehk klassifitseerimissüsteem.

CD-klassifikatsioonisüsteem kooskõlastati 1982 aastal Pariisis peetud  
1st International Workshop and Conference on Human Leukocyte Differentiation Antigens (HLDA) konverentsil.  

Algselt kasutati laborites CD-klassifitseerimissüsteemi valdavalt  leukotsüütide antigeenide numbrilise märgistamise ehk klassifitseerimissüsteemina, hiljem lisandusid ka teised rakud.

Inimestel on klassifitseeritud 350 CD-markerit (2009) (näit CD1, CD2,   CD3, CD4, CD5, CD7, CD8, CD9, CD10, CD11c, CD46, ... , CD150, CD152, CD279,...).

CD-d ehk diferentseerumise markerid

CD-d ehk CD-molekulid täidavad organismis erinevaid ülesandeid, osaledes nii signaalrakkude, retseptoritena, osad vajavad diferenseerumiseks ensüümide kaasabi ja osad markerid leiavad kasutust kliinilises meditsiinis. 

Harilikult loetakse või mõõdetakse rakkude diferentseerumise markereid vooltsütomeetria meetodil. Rakkude populatsioon tähistatakse kas  '+' või '-' märgiga. Kui eristunud molekul avaldub raku pinnal lisatakse molekuli tähisele ülaindeksiga '+'. Kui diferentseerunud molekuli pinnal diferentseerumise markerit ei tuvastata siis lisatakse molekuli tähisele ülaindeksiga '-'.   
Näiteks "CD34+ CD31-" on rakk, mille pinnal on ekspresseerunud CD34, kuid mitte CD31 molekul. 
Diferentseerumismarkereid võidakse kirja panna ka järgmiselt: CD3+CD8- lümfotsüüdid.  

Osade rakupopulatsioonide kohta kasutatakse variatsioonide ära märkimiseks ka tähiseid hi, mid või low.

Viited

Välisalliad
HCDM,Human Cell Differentiation Molecules 
CD Markers

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Cluster of differentiation seisuga 04.03.2014.

Molekulaarbioloogia
Immunoloogia