Eestimaa rüütelkonna aadlimatrikkel

Eestimaa rüütelkonna aadlimatrikkel oli Eestimaa seisusliku omavalitsuse Eestimaa rüütelkonna liikmete register.

Ajalugu

Matrikli koostamise põhjused
Keiser Peeter I kinnitas Eestimaa rüütelkonna privileegid 1713. aastal. Aadlile annetatud privileegides ja 1710. aasta kapitulatsioonides oli määratlus kohalik aadel, kuid see ei taganud aadliprivileege ainult kohalikule baltisaksa põlisaadlile, vaid laienes ka Vene teenistusaadlikele või Saksamaal aadliseisuse omandanud isikutele. Seepärast oli põlisaadel huvitatud, et rüütelkonna mõiste saaks täpsemalt sõnastatud; seda taotleti juba Rootsi võimu ajal. Eestimaa rüütelkond pöördus 1728. aastal võimude poole, et saada luba aadlimatriklite koostamiseks, järgides nii Liivimaa rüütelkonna eeskuju, kes oli sellesisulise palve esitanud 1727. aastal.

Matrikli koostamine 1728−1756
Sarnaselt Liivimaa rüütelkonna matrikliga võttis selle koostamine rohkem aega kui arvati. Eestimaal lükati aadliseisust tõendavate dokumentide esitamist mitu korda edasi kuni 1744. aastani. Moodustati matriklikomisjon, mille põhiistungid toimusid 1745. aasta jaanuarist 1746. aasta juulini. Komisjon vaagis tähestikulises järjekorras kõigi soovijate taotlusi; matriklisse kandmisest keelduti vaid mõnel üksikul juhul. Sarnaselt Liivimaa rüütelkonnaga jagati matrikkel klassidesse ehk kategooriatesse, võttes aluseks Liivi- või Eestimaale saabumise või aadeldamise aja. Kui Liivimaal oli klasse neli, siis Eestimaal piirduti kolme klassiga. I klassi moodustasid suguvõsad, kes kuulusid rüütelkonda Taani (kuni 1346) ja orduajal (kuni 1561), II klassi Rootsi ajal (1561−1710) ja III klassi Vene võimu perioodil (alates 1710) rüütelkonda võetud perekonnad. Kokku immatrikuleeriti matriklisse 125 suguvõsa, kellest esimesse klassi kuulus 51, teise 25 ja kolmandasse 49 suguvõsa. Lõplikult kinnitati matrikkel 1756. aasta maapäeval.

Matriklite koostamisega kujunes Läänemereprovintsides selgelt piiritletud isikute ring. Ehkki matrikli valmimine ei muutnud aadliseisust päriselt suletuks, oli uute perekondade lisandumine muudetud võrdlemisi keeruliseks. Matrikliaadel kohustus osalema maapäeva töös. Ainult matriklisse kantud isikud olid täieõiguslikud maapäeva liikmed ning võisid täita provintsi omavalitsuse ja kohtute ametikohti.

Eestimaa rüütelkonna aadlimatrikkel 1745−1920/1970

I klass

II klass

III klass

A) Ajavahemikul 1711−1740 rüütelkonda võetud isikud
Selle grupi moodustasid isikud, kellest said aastatel 1711−1740 Eestimaa rüütelkonna liikmed. Matrikli koostamise ajal 1740. aastatel võeti nad sinna vastu. Esimene daatum viitab rüütelkonda vastuvõtmisele, teine matriklisse immatrikuleerimisele.

B) Isikud ja perekonnad, kes immatrikuleeriti matrikli koostamise ajal või selle järgselt

C) 1765. aastal keisrinna Katariina II korraldusel matriklisse võetud isikud

D) Pärast 1765. aastat rüütelkonda immatrikuleeritud perekonnad/isikud

IV klass
Selle rühma moodustasid need isikud, kes võeti rüütelkonda pärast seda kui see oli oma avalik-õigusliku positsiooni juba kaotanud.

Vaata ka
Eestimaa Üldkasulik Ühing
Liivimaa rüütelkonna aadlimatrikkel
Kuramaa rüütelkonna aadlimatrikkel
Piltene rüütelkonna aadlimatrikkel
Saaremaa rüütelkonna aadlimatrikkel

Viited

Kirjandus
Der Adel der russischen Ostseeprovinzen (Estland, Kurland, Livland, Ösel). 1. Teil. Die Ritterschaft. Neustadt an der Aisch: Bauer & Rape, inhaber Gerhard Gessner, 1898 (ümbertrükk 1980).
Laur, Mati. Eesti ala valitsemine 18. sajandil (1710−1783). Tartu: Kirjastus Eesti Ajalooarhiiv, 2000. Lk 68-70.
Mühlendahl, Ernst von. Hoyningen-Huene, Baron Heiner von. Die Baltischen Ritterschaften. – Aus dem Deutschen Adelsarchiv. Band 4 der Schriftenreihe. Limburg/Lahn: C. A. Starke Verlag, 1973. Lk 23-36.

Välislingid
http://www.baltische-ritterschaften.de/

 
Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften, Teil 2, 1.2: Estland, Görlitz, 1930
Stackelberg, Otto Magnus von: Genealogisches Handbuch der estländischen Ritterschaft, Bd.: 3, Görlitz, [1930]

Aadlimatriklid
 
Eestimaa rüütelkond
Rüütelkonnad