Hiidanakonda

Hiidanakonda ehk anakonda ehk suur anakonda (Eunectes murinus) on boalaste sugukonda pärisboalaste alamsugukonda anakonda perekonda kuuluv maoliik. Hiidanakondasid loetakse maailma suurimateks madudeks ning teistele loomadele ei ole ohtlik mitte tema hammustus, vaid haardesse sattumine.

Hiidanakonda on suurepärane ujuja ja võib kaua vee all viibida, kuid armastab ka kallastel päikesevanne võtta.

Nomenklatuur ja süstemaatika
Perekonnanimi Eunectes pärineb vanakreeka sõnast, mis tähendab "hea ujuja". Liigiepiteet murinus tähendab "hiire-, hiirte-".

Alamliigid 
Tänapäeval jaotatakse hiidanakondad kahte alamliiki:
Eunectes murinus murinus (Linnaeus, 1758)
Eunectes murinus gigas (Latreille, 1801).

Elupaik
Tänapäeval elavad maod peamiselt Andidest idas asuvates riikides, ka Colombias, Venezuelas, Guajaanas, Ecuadoris, Peruus, Boliivias, Brasiilias ja Trinidadi saarel.

Nad elutsevad eelistatult voolava mageda (vahel ka veidi soolaka) vee läheduses: soode, järvede ja jõgede juures ning nende kallastel asuvates koobastes.

Anakondasid loetakse üsna paigatruudeks loomadeks. Ehkki nende elupaik võib aasta vältel ilmastikuoludest sõltuvalt muutuda, pöörduvad nad vihmaperioodi alguses kodupaika tagasi.

Anatoomia ja füsioloogia

Eluiga
Eluiga sõltub suuresti elupaigast – näiteks kas madu elab looduses, loomaaias või koduses terraariumis –, aga ka indiviidist. Looduses elavate anakondade eluiga teatakse olevat 40–50 aastat.

Keha
Hiidanakondad on üsna pikad, jämeda, lihaselise kehaehitusega ning kaalult raskevõitu maod. Emased on isastest tavaliselt suuremad. On edastatud, valdavalt kinnitamata, teateid 10–12 meetri pikkustest anakondadest, kes võivad kaaluda kuni 250 kg.

Keel
Haistmine on anakondadele vajalik saaklooma asukoha määramiseks, paaritumiseks ja keskkonnast saabuva info edastamiseks. Selles osalevad kaheharuline keel ja sahkluu-ninaelund ehk Jakobsoni elund, vähesel määral ka ninasõõrmed ja muidugi peaaju.

Värvus
Värvus võib paikkonniti ja indiviiditi erineda, kuid rohelistel anakondadel on seljasoomused rohekas-pruunikat, oliivi- ja/või hallikas-rohekat värvi. Keha katavad pealt tumepruunid või mustad ovaalsed laigud. Hiidanakondade kõhusoomused on kollakat või kreemjat värvi.

Vaagnakannused
Hiidanakondadel on tagakeha küljes, kloaagi läheduses paarilised väiksemõõtmelised vaagnakannused (Pelvic spurs), mis on kohati abiks kopulatsioonil.

Kopsud
Hiidanakondadel on kaks kopsu, mida nad kasutavad hingamiseks.

Toitumine
 
Anakondade hambad vahetuvad regulaarselt ja neil on oluline abistav roll lämmatatud saaklooma alla neelamisel, teadlastel pole õnnestunud kinnitada, et madu hammastest mürki eraldaks. Hiidanakonda tapab saagi rahulikult, lämmatades saaklooma selle hingetõmmetega sünkroonis. Oletatakse, et ta võib ühe toidukorra ajal alla neelata oma kehakaaluga võrdse ja/või suurema koguse toitu. Tõepäraseid allikaid hiidanakondade saakloomade lämmatamisest ning vee alla tõmbamisest pole palju, ka madude uurijad kahtlevad kirjeldustes, mille järgi neelavad anakondad sarvedega loomi pea ees alla. Täiskasvanud hiidanakondad toituvad peamiselt vees elavatest selgroogsetest. Saakloomad võivad olla närilised, kalad, linnud, kilpkonnad, kaimanid, Odocoileus virginianus, Hydrochaeris hydrochaeris, Jacana jacanad, Iguana iguanad, tiigerpüütonid. Osa allikaid loeb anakondat ka täpsemaid argumente esitamata kannibaliks, seetõttu arvatakse, et anakonda enda hambad võivad tema seede-elundkonda sattuda loomuliku hammaste vahetumise protsessi käigus. Kirjanduslikes allikates mainitakse, et värskelt einestanud anakonda suu lehkab hirmuäratavalt.

Paaritumine
Paaritumisaeg sõltub suuresti geograafilisest piirkonnast. Enamikul hiidanakondadel levinud seksuaalse käitumise vorm on polüandria, emased anakondad paarituvad mitme isasega ning sündinud järglased kannavad edasi geene mitmelt kopulatsioonides osalenud isaselt.

On täheldatud, et hiidanakondade alamliigi Eunectes murinus gigase, keda kohalikud kutsuvad huilliaks (Latreille, 1801), paaritumine toimub detsembris-jaanuaris. Paaritumisel võivad ühe vastuvõtliku emase ümber koguneda üsna mitmed aktiivsed isased (12) anakondad, moodustades "paaritumiskuhja" (inglise keeles breeding ball) ja võideldes paaritumisõiguse üle mitu nädalat. Emase anakonda pojad (kuni 78 poega) sünnivad juulis-augustis. Poegi, kes sünnivad 40–95 cm pikkustena, on väga raske kunstlikes tingimustes sööma meelitada.

Enesekaitse
Anakondade käitumises saab eristada mitut kaitserefleksi. Nad võivad püüda ennast kaitsta, hammustades agressorit. Anakondal on teisigi kaitsestrateegiaid, näiteks lähedal asuvasse veekogusse liuglemine ja/või mutta peitumine, aga ka kloaagi lähedal asuvate kloaaginäärmete eritiste väljutamine.

Ohud
Suurimaks ohuks anakondadele loetakse vihmametsade äratarbimist ning ka inimesi, kes neid erinevatel motiividel, näiteks tulusa müügiartiklina kütivad.

Looduslikud vaenlased
Esimesel eluaastal võivad noored anakondad langeda teiste loomade saagiks. Täiskasvanud anakondad ei karda ühtegi kiskjat, isegi mitte võimsat kaimanit (Melanosuchus niger). Neile ohtlikeks peetakse jaaguari (Panthera onca) ja kaimani (Caiman latirostris).

Haigused, parasiidid
1969. aastal diagnoositi esimest korda hiidanakondal metastaseerunud pahaloomuline lümfosarkoom.

Nii vabas looduses kui ka kodus või loomaaias elavatel anakondadel on tuvastatud mitmeid parasiite, nagu: 
Aeromonas hydrophila
Amblyomma dissimile
Amblyomma fulvum
Crepidobothrium sp.
Dracunculus brasiliensis 
Elizabethkingia meningoseptica 
Haemoproteus sp. 
Phaeotabanus nigriflavus
Providencia rettgeri 
Stenotabanus bequaerti 
Stenotabanus cretatus
Stenotrophomonas maltophilia
Tabanus occidentalis

Kultuuris 
Taruma indiaanlased on väitnud, et põlvnevad anakondast.
1749. aastal teatas George Cumberland, et orjad Tobagos sõid hiidanakondasid.
Hiidanakondad, vastupidi kommertsfilmides esitatule, liiguvad kuival maal vaevaliselt (kehakaal on oluline tegur) ja saagi alla neelanuna eelistavad vee peal justkui hõljuda.
Anakondasid peetakse loomaaedades üle maailma. Sealsetes terraariumides külastavad neid igal aastal paljud inimesed.

Lisalugemist 
Rivas, Jesús Antonio, "The life history of the green anaconda (Eunectes murinus), with emphasis on its reproductive Biology", (Ph.D. thesis). University of Tennessee. 2000, Veebiversioon (vaadatud 2.09.2013) (inglise keeles) (Pdf)

Viited

Välislingid 

Sissekanne ADW-s
Sissekanne Catalogue of Life'is
Sissekanne ITIS-es
Sissekanne NCBI Taxonomy database|NCBI Taxonomy database'is
Sissekanne roomajate andmebaasis
Sissekanne saidil Wikispecies

Videod
National Geographicu video: ANACONDA BREEDING BALL A story on anacondas mating in the Llanos swamp of Venezuela, natgeoeducationvideo.com (vaadatud 02.09.2013)

Boalased