Robert Astrem

Robert Astrem (ka Robert Aström; 24. jaanuar 1887 Narva – 8. veebruar 1941 Tallinn) oli eesti ajakirjanik, ametnik ja poliitik.

Ta kuulus Asutavasse Kogusse ja oli 20. detsembrist 1920 kuni 29. septembrini 1922 I Riigikogu koosseisu liige.

Elulugu 
Astrem sündis 1887. aastal Narvas, vabrikutöölise Mart Astremi ja Minna Pilli pojana. Alghariduse omandas ta 1898. aastal Narva Peetri Kooli ja 1899–1901 Narva Linavabriku Kooli algklassides. Aastatel 1899–1903 õppis Astrem joonistamiskoolis ja 1903. aastal õppis Narva Linnakoolis.

1903. aastal siirdus ta Peterburgi. kus õppis lukksepaks ja töötas sel alal aastatel 1903–1905. 1905. aastal liitus ta VSDTP, toetades vähemlaste seisukohti. Samal aastal toimunud revolutsiooni ajal võttis ta osa poliitilisest tegevusest, töötades ekspediitorina sotsialistlikus ajalehes Edasi ja korraldades revolutsioonilist tegevust Narvas. mistõttu ta vahistati ja ta istus aastatel 1907–1909 vangis. Vanglast vabanedes siirdus ta uuesti Peterburgi, töötades seal kuni 1909. aastani lukusepana ja vabriku arvepidajana. Ta oli üheks Narva Uudiste kaastööliseks. Aastatel 1913–1914 töötas ta lukksepana Moskvas. Ta vahistati uuesti 1914. aastal, 1915. aastal saadeti ta Tveri kubermangu asumisele, kus oli kuni 1917. aastani.

Pärast vabanemist naases Astrem Narva. 1917. aasta augustis määrati ta Narva miilitsa I jaoskonna ülemaks. 1918. aastal määrati ta Ajutise Valitsuse emissariks Virumaal. Sama aasta detsembris määrati Astrem Töö- ja Hoolekandeministeeriumi töökaitsekommisariks Pärnu-Viljandi rajoonis, 1. veebruaril 1919 määrati aga töökaitsekommisariks Viru maakonda ja Narva linna. 

Samaaegselt asus Astrem tegutsema Narva ja Eesti poliitikas. Aastatel 1918–1926 tegutses ta Narva linnavolikogu liikmena, olles 1918. aasta novembrist abilinnapea ja 1919–1921. aastal linnapea. 1919. aastal valiti ta ESDTP nimekirjas Eesti Asutava Kogu liikmeks ja 1920. aastal Riigikogu I koosseisu. 29. septembril 1922 taandus ta riigikogust ja tema asemel asus Riigikogusse Märt Raud.

Aastatel 1920. aastate alguses tegutses Astrem peamiselt ajakirjanduses. Ta oli üks Põhja Kodu asutajaid ja 1919–1923 tegutses ajalehe väljaandjana ja 1921–1923 ka toimetaja. 29. jaanuaril 1923 müüs ta ajalehe Narva Kirjastusühisusele. 1922. aastal oli ta seotud venekeelse Narowa ajalehe väljaandmisega. 1924. aastal tegi ta katse avaldada ajakirja Seda ja Teist, mida ilmus kokku vaid üks number. 1925. aastal oli ta ajalehe Uus Elu väljaandja ja vastutav toimetaja. Samal ajal töötas ta 1923–1925 oli ta Narva vanglate kuraatorina.

13. detsembril 1925 kolis Astrem Kohtla-Järvele, kus töötas 1925–1926 põlevkivikaevanduse statistikuna. 1927. a. määrati ta tööinspektori abiks Tallinna 2. jaoskonda ning samal aastal valiti ta Tallinna linnavolikokku "Üürnikute" nimekirjas. Ametnikuna töötas ta Tallinnas ametnikuna Eesti iseseisvuse lõpuni. Astrem suri Tallinnas 8. veebruaril 1941.

Isiklikku 
Astrem abiellus 1921. aastal Linda Gustavsoniga, kellega nad said kaks tütart: Astrid 1922. aastal ja Ellen 1928. aastal.

Ta osales mitmete organisatsioonide tegevuses, olles muuseas Tallinna üürnike seltsi "Üürnik" juhatuse liige, Narva Vabatahtlike Tuletõrjujate Seltsi abiesimees, esimees aastatel 1922–24 ja auliige, riigi- ja omavalitsusteenijate Tallinna ühingu liige, Narva Rahvahariduse Seltsi esimees, karsklusseltsi Ustavus esimees ja Narva Võitleja esimees (1920. aastal). Ta juhtis Narvas Vabadussõja mälestusmärgi komiteed ja avas 1921. aastal isiklikult samba.

Astrem hindas piljardit, huvitus aktsiatest ja jõi meeleldi viina.

Teosed 

 "Asutav kogu ja demokraatlik vabariik" (1917)
 "Vaiksel tunnil" (1920)
 "Narva juht" (1924)

Välislingid

Viited 

Eesti ajakirjanikud
Asutava Kogu liikmed
I Riigikogu liikmed
Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei poliitikud
Tallinna linnavolikogu liikmed
Eesti tuletõrjujad
Liiva kalmistule maetud
Sündinud 1887
Surnud 1941