Ipriit

Ipriit ehk sinepigaas ehk 2,2'-diklorodietüülsulfiid on sööbiv aine, mida saab kasutada keemiarelvana.

Nimetus 

Ipriit on nimetuse saanud Belgia linna Ieperi järgi, mille lähistel Saksa väed seda gaasi 12. juulil 1917 esimest korda sõjategevuses kasutasid.

Omadused 

 Olek: vedelik
 Lõhn: sinepi või küüslaugu
 Värv: tume
 Lahustuvus: lahustub hästi orgaanilistes ainetes, aga halvasti vees.

Füsioloogiline toime 

Ipriit satub organismi hingamisteede, naha ja seedeelundite kaudu;
tekitab nahal ville, mis pärast muutuvad raskesti paranevateks haavanditeks;
avaldub 4–12 tunni pärast.

Kaitse ja esmaabi 

Kaitseriietus ja gaasimask;
nahka puhastada individuaalse keemiakaitsepaketi abil. Kui töötlus on tehtud 4 minuti jooksul pärast kokkupuudet, siis mürgistust ei järgne;
silmi, suud ja kurku on soovitatav loputada 2% söögisooda lahusega;
hingamiselundite kahjustuse korral vajalik spetsiaalse valdkonna arstiabi.

Eestis
Esimeses maailmasõjas kasutasid gaasirelvi mitme riigi armeed, sealhulgas Vene Keisririigi omad. Seetõttu jäi ka Eestisse ipriiti sisaldavaid mürske. Mõnel määral kasutasid neid Vabadussõjas nii Eesti kui ka kommunistide pool, kuid surmajuhtumeid pole teada. 1937. aasta augustis leidsid aga Viimsis Miiduranna külas karjapoisid kuivaks jäänud kaevust mürsu, mille käsitsi lõhkasid. Selle tagajärjel sai kolm poissi surma ja neljas raskelt viga. Oletatavasti oli mürsk maha jäänud Viimsi merekindluse 7. patareist.

Viited

Kirjandus 
 Neli karjast Viimsis plahvatuse ohvriks. Uus Eesti, 6. august 1937, nr 210, lk 3.

Välislingid

 Tõnis Erilaid. Kuidas lapsed rahuajal sõjagaasi ohvriks langesid Õhtuleht, 12. august 2015

Keemiarelvad
Orgaanilised ühendid