Koporje

Koporje (soome Kaprio, Landvern, eesti keeles Kaporje) on küla (село) Venemaal Leningradi oblastis Lomonossovi rajoonis, Koporje lahe ääres.

Ajalugu
Koporje on teada aastast 1237. 1240. aastatest pärinevates Novgorodi kroonikates on märgitud, et ristirüütlid rajasid Koporjesse puitlinnuse, ning kirjeldatud selle linnuse hävitamist 1241. aastal Aleksander Nevski poolt.

Puitlinnuse rajas Koporjesse Aleksandr Jaroslavitši poeg Dmitri Aleksandrovitš, kivilinnuse rajasid Koporjesse aga venelased 13. sajandi lõpus, kuid vastuolude tõttu Novgorodi vabariigi ja Dmitri Aleksandrovitši vahel aeti ta Koporjest ning linnus lammutati.

1297. aastal ehitasid novgorodlased taas üles Koporje kivilinnuse ning see oli kuni Jamburgi kindluse (venepäraselt Jam) ehitamiseni 1387. aastal Novgorodi vabariigi mõjusfääri kuulunud Vadja viiendiku keskuseks.

15. sajandi lõpus kuni 16. sajandi alguses ehitati linnus ümber. Linnusest on säilinud linnusemüürid (ligi 2 meetrit paksud) ning neli nurgatorni. Linnuses asuvad ka 16. sajandist pärit kiriku varemed.

Koporje piirkonna vallutasid Rootsi väed Liivi sõja käigus ja see kuulus Pljussa vaherahulepingu alusel aastatel 1581–1590 Rootsile, mil Koporje piirkonna kuberner oli Bogislaus von Rosen. Piirkond tagastati Täyssinä rahulepingu alusel 1595. aastal Venemaale.

1617. aastal Stolbovo rahulepingu alusel kuulus enne Jacob de la Gardie juhitud vägede vallutatud piirkond aastatel 1617–1703 jällegi Rootsi kuningriigile, Rootsi Ingeri Kargalsöstra pogosti.

1703. aastal Põhjasõja käigus vallutasid feldmarssal Boriss Šeremetevi väed pärast kahenädalast piiramist linna.

Linnus arvati 1763. aastal välja Venemaa kaitserajatiste nimistust seoses kaitserajatiste vananemise ja sõjatehnika arenguga.

18. sajandil oli Koporje Peterburi kubermangu maakonnalinn.

Vaata ka
 Koporje linnus

Leningradi oblasti külad
Ingeri