B2-vitamiin

{{PEALKIRI:B2-vitamiin}}

B2-vitamiin ehk G-vitamiin ehk riboflaviin on koondnimetus B2-vitamiini laadset antistomatiitset, antiglossiitset ja antidermatiitset toimet avaldavate, nii looduslike kui ka sünteetiliste ainete kohta ja B-rühma liigitatud vitamiin.

Allikad
 Piimas olevat riboflaviini nimetatakse laktoflaviiniks.
 Munakollases olevat riboflaviini nimetatakse ovaflaviiniks.
 Maksas olevat riboflaviini nimetatakse hepatoflaviiniks.
 Taimedes leiduvat riboflaviini nimetatakse verdoflaviiniks.
 Uriinis leiduvat riboflaviini nimetatakse uroflaviiniks.

Saamine ja depood
Toidus on B2-vitamiin koensüümina flavoproteiinides (v.a piimas). Seedeensüümid vabastavad neist B2-vitamiini, mis imendub peensooles kandja vahendatud aktiivse transpordina (seda soodustavad sapphapped).

Imendumist pärsivad alkohol, kohv, suitsetamine, mitmed antibiootikumid, suukaudsed rasestumisvastased preparaadid. Riboflaviin fosforüülub koerakkudes FMN-is, millest tekib FAD. Mõlema teket stimuleerivad kilpnäärehormoonid. Tagavarad neerudes ja maksas on suhteliselt tagasihoidlikud, mistõttu peab seda saama pidevalt toiduga; seda sisaldavad näiteks piim, jogurt, maks, kala ja spinat.

Biofunktsioonid
Tema bioaktiivsus realiseerub läbi koensüümsete vormide FMN ja FAD. Mõlemad on vajalikud redoksprotsesside ensüümides, nt:
 PyrDH, 
 suktsinaadi DH (mis osaleb süsivesikute, rasvhapete ja aminohapete katabolismis), 
 ksantiini oksüdaas (rasvhapete oksüdatsiooni ja hingamisahela ensüümid), 
 B2-vitamiin on vajalik juuste, naha ja küünte normaalseks arenguks ning nägemisprotsessis.

Defitsiit
Normaalsel toitumisel ei esine. Kestev alkoholi, kohvi ja musta tee tarbimine, suitsetamine, antibiootikumid, piimatoodete puudus toidus ja kestev väga rohke suhkru tarbimine viib teatud defitsiidi kujunemisele.

Esmatunnused:
 pragunevad katkised suunurgad ja huuled
 nõrkus
 depressioon

B2-avitaminoos:
 keele- ja limaskestapõletikud
 silmade valguspelgus
 dermatiit nina ja silmade ümbruses

NB! Enamasti on B2-avitaminoosi puhul tegu ka tiamiini, niatsiini, B6-vitamiini ja foolhappe defitsiidiga.

Manustamine
Vajalik on kolmetasandiline lähenemine:
 absoluutne tagatav miinimum 1,4–1,7 mg (RDA);
 tervise optimaalseks tagamiseks tänapäeval kuni 5 mg;
 terapeutiline tase alates 25 mg.

Manustamine on hädavajalik defitsiidile viitavate sümptomite korral.

Vitamiini oskuslik/adekvaatne manustamine ravi ühe komponendina võib olla efektiivne alkoholismi, pellagra, Alzheimeri tõbi, parkinsonismi, dermatiidi, katarakti ja muude haiguste puhul.

Võimalusel tuleks manustada koos tiamiimi, niatsiini, B6-vitamiini, C-vitamiini ja foolhappega.

Päevane ohutu koguannus korduval manustamisel on 100 mg ja ühekordsel 200 mg. Toksilisust pole täheldatud.

Ajaloolist
1879. aastal eraldas A.W. Blyth vadakust ebapuhta flaviini – laktokroomi. 
1929. aastal eraldas Richard Kuhn, koos Paul György ja Theodor Wagner-Jaureggiga, keemiliselt B2-vitamiini;
1933. aastaks eraldasid Kuhn, György, P. ja Wagner-Jauregg, T. puhast riboflaviini pärmist, munavalgest ja vadakust.
1933.–1934. aastal koostas ta koos Theodor Wagner-Jaureggiga B2-vitamiini struktuuri.

Enam-vähem samal ajal Paul Karreriga (1935) teatas Kuhn B2-vitamiini struktuuri kindlaksmääramisest ja sünteesimisest. Ta eraldas ligi 1 grammi riboflaviini 5300 liitrist kooritud piimast (ingl k skim milk), ühtlasi oli ta esimene, kes vitamiini eraldas.
Paul Karreri koostatud sünteesimeetodi võttis vitamiini sünteetiliseks tootmiseks kasutusele Hoffmann–La Roche.

Vaata ka
 B-rühma vitamiinid
 Vitamiinid

Viited

B-vitamiinid
Toiduvärvid