Kondotjeer

Kondotjeer (itaalia keeles condottiere) oli 14. sajandi keskpaiga kuni 16. sajandi Itaalias palgasõdurite väeosa juht. Nimetus tuleneb itaaliakeelsest sõnast condotta 'leping', mille alusel kondotjeerid asusid oma linna või isanda teenistusse.

Esimesed Itaalia palgasõdurite armeed olid kokku pandud välismaalastest. Üks kõige varasemaid (1303) koosnes lõunas dünastiatevahelistes sõdades võidelnud katalaanidest. 

14. sajandi lõpuks asusid paljud itaallased ise palgaarmeedes teenima ning peagi hakkasid kondotjeerid saavutama arvestatavat võimu. Kõige kaugemale jõudis kondotjeeridest Francesco I Sforza, kes sai 1450. aastal võimule Milanos.

Kuulsaid kondotjeere

 Ruggiero da Flor (1268–1305)
 Malatesta da Verruchio (1212–1312)
 Castruccio Castracane (1281–1328)
 Walter de Brienne
 Cangrande della Scala (1291–1329)
 Lodrisio Visconti (umbes 1280–1364)
 Luchino dal Verme (1320–1372)
 John Hawkwood ehk Giovanni Acuto (1320–1394)
 Facino Cane de Casale (1360–1412)
 Andrea Fortebracci ehk Braccio da Montone (1368–1384)
 Alberico da Barbiano (1349–1409)
 Jacopo dal Verme (1350–1409)
 Muzio Attendolo Sforza (1369–1424)
 Giovanni Vitelleschi (surn. 1440)
 Niccolò Piccinino (1380–1444)
 Francesco Bussone da Carmagnola (1390–1432)
 Francesco I Sforza (1401–1466)
 Sigismondo Malatesta (1417–1468)
 Bartolomeo Colleoni (1400–1475)
 Federico II da Montefeltro (1422–1482)
 Cesare Borgia (1475–1507)
 Niccolò di Pitigliano (1442–1510)
 Bartolomeo d'Alviano (1455–1515)
 Gian Giacomo Trivulzio (1441–1518)
 Francesco Maria I della Rovere (1490–1538)
 Giovanni dalle Bande Nere (1498–1526)
 Ferrante Gonzaga (1507–1557)

Itaalia keskaeg