15 cm schwere Feldhaubitze 18

15 cm schwere Feldhaubitze 18 ehk sFH 18 oli raske välihaubits, mida Wehrmacht kasutas standardvälisuurtükina. Selle suurtükiga oli relvastatud tavaliselt üks neljast pataljonist (abteilung) Wechrmachti jalaväediviisi suurtükiväerügemendis.

Kirjeldus 
Haubits konstrueeriti aastail 1926–1930 kahe firma koostööna: suurtükisüsteemi projekteeris Rheinmetall-Borsig, lafeti aga Krupp. Kasutati hüdropneumaatilist taandurmehhanismi ja haarlafetti. Rännakuasendis olid lafeti sahad eraldatud ja haarade külgedele kinnitatud. 

Haubitsa veoks kasutati tavaliselt kahte eraldi hoburakendit: ühte lafeti ja teist suurtükiraua jaoks. Relva kokkupanekuks tulepositsioonil sõideti-lükati raud tagantpoolt oma hällile peale. Motoriseeritud üksustes kasutati suurtüki vedamiseks tavaliselt ühte keskmist või rasket poolroomikveokit. Relva põhipuuduseks oli tema suhteliselt väike laskekaugus. 

Sellele suurtükile töötati ajaloos esmakordselt välja ja kasutati reaktiivabimootoriga mürske, mille maksimaalseks laskekauguseks oli 19 kilomeetrit. Samas vähenes reaktiivlaskemoonaga tunduvalt lasketäpsus ja kiirenes süsteemide kulumine, mistõttu see ei leidnud erilist kasutamist. 

sFH 18 jäi kõigest hoolimata pärast sõja lõppu veel pikaks ajaks mõne riigi relvajõudude kasutusse. Soome ostis 1940. aastal 48 suurtükki, võttes need teenistusse tähistusega 150 H/40. Neid moderniseeriti 1988. aastal ja kasutati kuni 2007. aastani uue nimega 152 H 88-40. 

Saksa suurtükiväerelvad
Välisuurtükid
Haubitsad
Saksa relvastus Teises maailmasõjas