Kakk

Kakk (Strix) on kakuliste seltsi kakuliste sugukonda kuuluv lindude perekond.

Teaduslikult kirjeldas kakke esimesena Carl von Linné (Linnaeus) 1758. aastal.

Kui välja arvata arktika ja lähisarktika, siis elavad kakud igas maailma otsas.

Välimus 

Kakud on keskmise suurusega või suured linnud üldpikkusega 3–7 dm. Nad on hallid või rusked tähnilise sulestikuga. Mõned liigid on selles osas dimorfsed, see tähendab, et nende hulgas leidub nii halle kui pruune isendeid. Sulestik on pehme ja kohev, tiivad laiad ja ümardunud, saba mõõduka pikkuse ja ümara tipuga.

Pea on suur ja ümmargune. Sulgkõrvad puuduvad ning selle abil saab kakke eristada näiteks rätsudest ja pälludest, kellel on sulgkõrvad olemas. Kõrvad paiknevad ebasümmeetriliselt. Silma vikerkest on pruun, välja arvatud habekakul, kellel see on erekollane. Nokk on nagu külgedelt kokku litsutud.

Jalad on harvade eranditega kuni varvasteni sulistunud. Küünised on pikad, teravad ja järsult paindunud.

Eluviis 

Kakud on üldiselt paigalinnud, aga levila põhjaosas hulgulinnud ja mõnikord rändlinnud.

Nad on peamiselt öise eluviisiga metsalinnud. Nad toituvad maapinnalt haaratavast saagist. Nende põhitoiduks on närilised, kuid nad kütivad ka linde, kahepaikseid ja roomajaid, selgrootutest limuseid, usse ja lülijalgseid.

Pesitsemine 

Kakud ei kipu pesa punuma. Nad pesitsevad puuõõntes või teiste lindude vanades pesades, haruharva urgudes või kivilõhedes.

Täiskurnas on parasvöötmes 2–4, soojemas kliimas 1–3 valget muna, rohkem on mune harva. Emaslind hakkab hauduma kohe pärast esimese muna munemist, mistõttu pojad on pesas eri vanusega, ja haub 28–30 päeva.

Pojad lennuvõimestuvad 5–6 nädala vanuselt, ent püsivad kogu esimese sügise vanalindudega koos.

Eesti liigid

Eestis võib leida kolme kakuliiki. Need on
Strix aluco – kodukakk
Strix nebulosa – habekakk
Strix uralensis – händkakk

Maailma liigid

 Strix albitarsis (Bonaparte, 1850) – andi metskakk
 Strix aluco Linnaeus, 1758 – kodukakk
 Strix bartelsi
 Strix butleri (Hume, 1878) – kõrbekakk
 Strix chacoensis Cherrie et Reichenberger, 1921 – tšako kakk
 Strix davidi – sitšuani händkakk
 Strix fulvescens (P. L. Sclater et Salvin, 1868) – mägi-metskakk
 Strix huhula – selvakakk
 Strix hylophila Temminck, 1825 – brasiilia metskakk
 Strix leptogrammica Temminck, 1832 – pagukakk
 Strix nebulosa J. R. Forster, 1772 – habekakk
 Strix newarensis
 Strix niasensis
 Strix nigrolineata – karbuskakk
 Strix nivicola
 Strix occidentalis (Xantus de Vesey, 1860) – tähnikkakk
 Strix ocellata (Lesson, 1839) – salukakk
 Strix rufipes King, 1827 – tšiili metskakk
 Strix seloputo Horsfield, 1821 – pargikakk
 Strix squamulata
 Strix uralensis Pallas, 1771 – händkakk
 Strix varia Barton, 1799 – ameerika metskakk
 Strix virgata (Cassin, 1849) – välukakk
 Strix woodfordii (A. Smith, 1834) – aafrika metskakk

Fossiilid 

Kakud on fossiilides hästi esindatud. Nad on tüüpilised kaklased ja tõenäoliselt kaklaste sugukonna vanim perekond, millest on arenenud kaklaste ülejäänud perekonnad. Esimesed kakkude fossiilid pärinevad varamiotseenist ja miotseenist on juba üsna mitu liiki kirjeldatud.

Kirjeldatud on hulk väljasurnud kakke, kuid igaühe kohta pole selge, kas nad ikka peaksid sellesse perekonda kuuluma.

Osa väljasurnud kakkudena kirjeldatud liike on hiljem paigutatud teistesse perekondadesse või päris oma perekonda. Niisugused on näiteks Rodriguese metskakk Mascarenotus murivora ja mauritiuse metskakk Mascarenotus sauzieri, mis tänapäeval eraldatakse omaette perekonda.

Viited 

Kaklased