Gregorius XVI

Gregorius XVI (Bartolomeo Alberto Cappellari, mungana Mauro Cappellari; 18. september 1765 – 1. juuni 1846) oli paavst aastatel 1831–1846. Ta oli 254. paavst.

Bartolomeo Alberto Cappellari sündis Bellunos juristist alamaadliku Giovanni Battista Cappellari ja Giulia Pagani Cesa peres. 23. augustil 1783 siirdus ta vanemate vastuseisust hoolimata benediktiini kamalduleeslaste ordu San Michele di Murano kloostrisse ja võttis omale munganimeks Mauro. Ta andis 1786 mungatõotused, ordineeriti 1787 preestriks ja õpetas seejärel kloostris noori munki. Cappellari siirdus 1795 Rooma, kus elas esmalt Piazza Veneta kandis, seejärel San Gregorio al Celio kloostris. Ta pühendas 1799 avaldatud teose "Il trionfo della Santa Sede" vangistuses viibivale Pius VI-le, rõhutades selles teoses paavsti ilmeksimatust ja tunnistades paavsti kui ilmaliku võimu kandjat. 4. veebruaril 1801 sai temast üks katoliikliku akadeemia (Accademia della Religione Cattolica) asutajatest. Pärast San Michele kloostri sulgemist Pius VII vangistamise järel õpetas Cappellari Murano kolleegiumis ja seejärel Padova kolleegiumis. Talle pakuti kahel korral piiskopiametit, kuid ta keeldus sellest mõlemal korral. Leo XII määras ta Perugia, Camerino, Macerata ja Fermo ülikoolide visiitoriks. Cappellari osales 1827 konkordaadi sõlmimisel Madalmaade Kuningriigiga ja 1829 lepingu sõlmimisel Osmanite riigiga. Kardinal Cappellari osales 2 konklaavil 1829–1831.

Ametid

1790 kamalduleeslaste ordu ja Veneetsia inkvisitsiooni tsensor
1790 teoloogialektor San Michele kloostris
1795 kamalduleeslaste ordu ametnik (socius)
1800–1805 San Gregorio al Celio kloostri abtvikaar
1805 San Gregorio al Celio kloostri abt
1807 kamalduleeslaste ordu generaalprokuraator
1813 teoloogialektor Padovas
17. september 1814 erakorraliste olukordade kongregatsiooni konsultant
10. märts 1816 Rooma inkvisitsiooni konsultant
31. märts 1818 piiskoppide eksamineerija teoloogia alal
29. veebruar 1820 Usupropaganda kongregatsiooni konsultant
23. mai 1821 orientaalkirikute liturgiliste raamatute korrigeerimise komitee konsultant
1823 kamalduleeslaste ordu generaalvikaar
21. märts 1825 – 2. veebruar 1831 kardinalpreester in pectore (avalikustati 13. märtsil 1826)
3. juuli 1826 – 2. veebruar 1831 San Callisto kardinalpreester
1. oktoober 1826 – 2. veebruar 1831 Usupropaganda kongregatsiooni kardinalprefekt

Konklaav 1830–1831
Gregorius XVI valiti paavstiks küünlapäeval, 2. veebruari hommikul 1831 Roomas Quirinali palees, pühitseti kardinal Bartolomeo Pacca poolt piiskopiks ja krooniti 6. veebruaril kardinal Giuseppe Albani poolt. Ta võttis nime Gregorius XV järgi. Gregorius XVI oli viimane paavst, kes polnud paavstiks valimise hetkel piiskop. Hiljem on regulaarvaimulikest paavstiks valitud Franciscus.

14. detsembrist 1830 2. veebruarini 1831 toimunud konklaavil osales 45 kardinali. See oli pikim konklaav pärast 1799–1800 toimunud konklaavi, kus valiti Pius VII. Hiljem pole ükski konklaav nii kaua kestnud. Sellel konklaavil oli suurimaks soosikuks kardinal Giacomo Giustiniani, kuid tema vastu esitas kardinal Juan Francisco Marco y Catalán Hispaania kuninga Fernando VII nimel veto. Gregorius XVI valiti paavstiks 31 häälega 83 hääletusvoorus Zelanti fraktsiooni toetusel. Ta jäi viimaseks Zelanti fraktsiooni paavstiks.

Välispoliitilised suhted
7. augustil 1831 avaldatud bullas "Sollicitudo ecclesiarum" rõhutas Gregorius XVI riigikorra muutumise korral õiglase vahendamise tähtsust endise ja uue liidriga.

Püha Tool rajas tema ajal välisesindused 17. detsembril 1832 Iraagis, 1834 Kreekas ja 28. mail 1839 Egiptuses.

Suhted Austriaga
Gregorius XVI saatis 1832 hilisema Austria keisri Ferdinand I abikaasale Marie-Annele kuldroosi.

Suhted Preisimaaga
Gregorius XVI ajal jätkus Preisimaaga Pius VIII ajal alanud vaidlus katoliiklaste ja luterlaste segaabielude õigsuse üle. 27. märtsil 1832 ja 12. septembril 1834 kinnitas Gregorius XVI Pius VIII otsust selliste abielude kohta. Preisimaa võimud ei tunnustanud paavsti otsuseid, kuid Kölni peapiiskop Clemens August Droste zu Vischering otsustas paavsti otsuseid järgida ja arreteeriti 20. novembril 1837. 12. detsembril 1837 protesteeris paavst peapiiskopi vangistamise üle. 1838 järgis paavsti otsust Gniezno peapiiskop Martin von Dunin, kellele paavst avaldas 13. septembril 1838 tunnustust. Droste vabastati 1839 ja 1841 saavutati kokkulepe taoliste abielude sõlmimise osas. 1840 pidi paavsti nõudel sama probleemi pärast tagasi astuma Breslau piiskop Leopold von Sedlnitzki.

Suhted Hispaaniaga
Gregorius XVI taunis Hispaania regendi Maria Cristina teostatud radikaalset religioonipoliitikat, mille järgi peatati 1835 Hispaanias ordude tegevus, konfiskeeriti preestrite tulud ja 22 piiskopkonnas ei määratud piiskoppe. Kirikureformi teostamiseks moodustatud komitee etteotsa määrati väga liberaalsete vaadetega preester. 1840 otsustati Hispaanias ametist tagandada kõik piiskopid.

Suhted Portugaliga
Kui kuninganna Maria II taastas Portugalis oma võimu, saatis ta nuntsiuse Lissabonist minema ja katkestas diplomaatilised suhted Püha Tooliga. Portugalis tühistati kiriklikud privileegid, peatati ordude tegevus ja kuningas Migueli poolt määratud piiskoppide jurisdiktsioon tunnistati kehtetuks. Kui Gregorius XVI protesteeris Maria II tegevuse vastu, rakendati Portugalis vaimulike vastu karmimaid meetmeid. Gregorius XVI saatis 1842 kuningannale kuldroosi. Paavst saatis 1843 laiali Lissaboni katedraali kapiitli.

Suhted Šveitsiga
Gregorius XVI taunis 17. mail 1835 avaldatud entsüklikas "Commissum divinitus" 21. jaanuaril 1834 Aargau kantonis asuvas Badenis tunnustatud otsust, millega vabastati Šveitsi katoliiklased paavsti autoriteedi alt.

Suhted Venemaaga
Gregorius XVI taunis Venemaa karme meetmeid ruteenlaste represseerimisel, mille käigus küüditati 160 preestrit Siberisse, Minski basiliaani nunnad saadeti sunnitööle ja hulk piiskoppe vangistati. Kui Venemaa keiser Nikolai I külastas 1845 Roomat, protesteeris Gregorius XVI Venemaa võimude tegevuse vastu.

Suhted Poolaga
Osalt Vene võimude soovil ja edasise verevalamise vältimiseks 9. juunil 1832 avaldatud entsüklikas "Cum primum" mõistis Gregorius XVI hukka 1830–1831 toimunud poolakate ülestõusu ja kohustas poolakaid kuuletuma legitiimsele valitsejale – Vene võimule.

Suhted Mõlema Sitsiilia kuningriigiga
Püha Tool sõlmis 1834 konkordaadi Mõlema Sitsiilia kuningriigiga.

Suhted Savoiaga
Püha Tool sõlmis 1841 konkordaadi Savoiaga.

Suhted Iirimaaga
Gregorius XVI kohustas 15. oktoobril 1844 Iiri vaimulikkonda hoiduma poliitilisest tegevusest.

1831. aasta ülestõus Kirikuriigis
Gregorius XVI nägi natsionalismis ohtu katoliku kiriku ühtsusele ja Kirikuriigi iseseisvusele. Tal tuli aga oma ametiaja esimestest päevadest tegeleda ülestõusnud rahva meelsusega ja vabariigi väljakuulutamise ideega.

3. veebruaril 1831 vahistas Modena hertsog Francesco IV karbonaaride juhi Ciro Menotti koos kaaslastega, mille tõttu vallandus Reggios mäss ja hertsog pidi põgenema Mantovasse. Järgmisel päeval puhkes ülestõus Bolognas ja laienes seejärel kogu riigis. Kui Roomas suudeti kardinal Tommaso Bernetti otsustava tegevusega 12. veebruaril ülestõus ära hoida, siis Romagnasse saadetud kardinal Giovanni Antonio Benvenuti vangistati ülestõusnute poolt. Ülestõusu laienedes pöördus Gregorius XVI abipalvega Austria poole, mille väed tungisid 25. veebruaril Kirikuriiki, surusid ülestõusu 3. aprilliks maha ja tõmbusid 15. juulil 1831 Kirikuriigist välja.

Detsembris 1831 puhkes taas ülestõus. Kardinal Giuseppe Albani pöördus palvega Austria kindrali Josef Wenzel Radetzky poole, mille tulemusena ühinesid Austria väed paavsti üksustega Cesena juures ja sisenesid jaanuaris 1832 Bolognasse. Austria tegevus polnud meelepärane Prantsusmaale, mille väed tungisid Anconasse ja lahkusid sealt alles 1838.

Sisepoliitiline tegevus Kirikuriigis
Gregorius XVI keelustas Kirikuriigis raudteede ehitamise ja gaasilaternate kasutamise, kuid ta soosis aurulaevade kasutamist.

Mais 1831 otsustasid Austria, Preisimaa, Venemaa, Prantsusmaa ja Suurbritannia esindajad Roomas, et Kirikuriigis tuleb läbi viia olulised reformid. Gregorius XVI nõustus teostama mitmeid reforme, kuid ta ei soostunud esinduskogu valimisega ega aadlikest koosneva esinduskogu moodustamisega. 5. juulil, 5. oktoobril ja 21. novembril 1831 teostatud administratiivreformiga ja kohtureformiga moodustati kolm kohtuinstantsi. 1835 teostas Gregorius XVI rahareformi, mille järgi 1 skuudo võrdus 100 baiocchiga, 1 baiocchi võrdus 5 quattriniga.

Augustist oktoobrini 1841 tegi Gregorius XVI siseriikliku visiidi, mille käigus ta külastas Umbriat, Loretot, Anconat, Fabrianot, Assisit, Viterbot ja Orvietot. 1843 toimusid Romagnas ja Umbrias mässud, kuhu kardinalid Luigi Vannicelli Casoni ja Francesco Saverio Massimo saadeti taastama korda. Septembris 1845 puhkes mäss Riminis.

Gregorius XVI ajal rajati Monte Catillo tunnel, et vältida Tivolis üleujutusi. Roomas rajati statistikabüroo. Tema ajal avati Roomas mitmed varjupaigad ja avalikud saunad.

Suhted kiriku institutsioonidega

Kuuria

Gregorius XVI reorganiseeris Signatura gratiae.

Billiarti õed

Ta tunnustas 1844 Julie Billiarti rajatud Notre-Dame de Namuri Instituuti.

Bufalo selts

Ta tunnustas 17. detsembril 1841 Gaspar del Bufalo rajatud kongregatsiooni (Congregatio Missionariorum Pretiosissimi Sanguinis, C.PP.S.).

Desservandid

Ta tunnustas 1845 desservante.

Halastuse Instituut

Ta tunnustas 20. detsembril 1838 Antonio Rosmini rajatud Halastuse Instituuti (Institutum Charitatis, I.C.), millele ta andis ametliku tunnustuse 20. septembril 1839.

Halastuse Isade Selts

Ta tunnustas 18. veebruaril 1834 Jean-Baptiste Rauzani rajatud Halastuse Isade Seltsi (S.P.M.).

Jarico õed

Ta tunnustas 1840 Pauline Marie Jaricot rajatud seltsi (l’œuvre de la Propagation de la Foi).

Jesuiidid

Prantsusmaa kuningas Louis-Philippe I soovis jesuiitide keelustamist. Siseminister François Guizot saatis 1845 Rooma saadikuks Pellegrino Rossi, kuid paavst ei soostunud tema nõudmistega.

Maristid

Ta tunnustas 29. aprillil 1836 Jean-Claude-Marie Colini rajatud mariste (Societas Mariae, S.M.).

Mauristid

Ta rajas 1837 mauristide Prantsusmaa kongregatsiooni.

Notre-Dame-des-Victoires vennaskond

24. aprillil 1838 tunnustas ta Notre-Dame-des-Victoires vennaskonda.

Pelletieri kongregatsioon

16. jaanuaril 1835 tunnustas ta Rose-Virginie Pelletieri rajatud Angersi kongregatsiooni (La Congrégation des Sœurs de Notre-Dame de Charité du Bon-Pasteur).

Providentsiaaliõed

Ta tunnustas 2. oktoobril 1831 Jacques Hector Nicholas Joubert de la Muraille rajatud oblatisti providentsiaaliõdede kongregatsiooni.

Püha Perekonna vennad

Ta tunnustas 28. augustil 1841 Gabriel Taborini rajatud Püha Perekonna vendade kongregatsiooni (F.S.F.).

Püha Viatori vaimulikud

Ta tunnustas 27. septembril 1838 Louis Querbesi rajatud Püha Viatori kongregatsiooni (Congregatio Clericorum Parochialium seu Catechistarum S. Viatoris, C.S.V.).

Vincent de Pauli Selts

Ta tunnustas 10. jaanuaril 1845 ja 12. augustil 1845 Frédéric Ozanami rajatud Vincent de Pauli Seltsi (S.V.D.P.).

Xaveriaani vennad

1838 kohtus ta xaveriaani vendade kongregatsiooni (X.B.S.S.) rajaja Theodore James Rykeniga.

Liturgilised otsused
Gregorius XVI tunnustas 11. juulil 1835 noveenide palvetamist.

15. augustil 1837 pühitses ta sisse ikooni Rooma Santa Maria Maggiore katedraalis.

Ta sätestas septembris 1837 Gregorius Valgustaja püha tähistamise 1. oktoobril.

Ta andis 7. detsembril 1838 Pariisi peapiiskopkonnale õiguse tähistada Neitsi Maarja Pärispatuta Saamise Püha advendi teisel pühapäeval.

Ideoloogilised ja teoloogilised vaidlused
15. augustil 1832 avaldatud entsüklikas "Mirari vos" mõistis Gregorius XVI hukka südametunnistusvabaduse, trükivabaduse ja kiriku eraldamise riigist.

Oktoobris 1831 andis ta audientsi teoloog Félicité Robert de Lamennais'le, kuid kui Lamennais taunis teoses "Paroles d'un croyant" paavsti entsüklikat "Mirari vos", mõistis Gregorius XVI tema arvamuse entsüklikas "Singulari nos" hukka.

Gregorius XVI taunis entsüklikas "Inter praecipuas" liberalismi, Londoni piibliseltsi ja New Yorgi kristlaste alliansi antikatoliiklikke hoiakuid.

Ta mõistis 26. septembril 1835 avaldatud kirjas "Dum acerbissima" filosoofiliste vaadetena hukka ratsionalismi ja fideismi.

Ta toetas vendade Allignolide teoloogilisi vaateid.

Ta mõistis 1843 hukka Michel Vingtrasi teose "La Miséricorde".

Entsüklikad
"Commissum divinitus" 17. mai 1835
"Cum primum" 9. juuni 1832
"Inter praecipuas" 8. mai 1844
"Mirari vos" 15. august 1832
"Probe nostis" 18. september 1840
"Quas vestro" 30. aprill 1841
"Quo gravioar" 4. oktoober 1833
"Singulari nos" 25. juuni 1834
"Summo iugiter" 27. mai 1832

Kristlik eetika
3. detsembril 1839 avaldatud kirjas "In supremo" mõistis Gregorius XVI hukka orjanduse ja orjakaubanduse, kui kristlase jaoks vääritu tegevuse.

Misjon ja uued piiskopkonnad
12. novembril 1845 tunnustas Gregorius XVI kohaliku päritolu vaimulike kasutamist misjonitööl.
26. aprill 1831 Iirimaal Galway piiskopkond
9. september 1831 Korea apostellik vikariaat
8. märts 1833 USAs Detroiti piiskopkond
1834 Austraalia apostellik vikariaat
1834 ühendas Itaalias Lanciano ja Ortona piiskopkonnad
1834 Indias Bengali apsotellik vikariaat
1834 Saksamaal Anhalti apostellik vikariaat
6. mai 1834 USAs Vincennesi piiskopkond
27. mai 1834 Belgias Brugge piiskopkond
19. september 1834 Argentinas San Juan de Cuyo piiskopkond
3. detsember 1834 Sri Lankas Tseiloni piiskopkond
1835 Lääne-Okeaania apostellik vikariaat
25. september 1835 Colombias Nueva Pamplona piiskopkond
4. märtsil 1836 ühendas Itaalias Giovinazzo, Molfetta ja Terlizzi piiskopkonnad
13. mai 1836 Kanadas Montréali piiskopkond
10. jaanuar 1837 Jamaica apostellik vikariaat
12. aprill 1837 Briti Guayana apostellik vikariaat
28. juuli 1837 USAs Dubuque'i, Natchezi ja Nashville'i piiskopkonnad
29. jaanuar 1838 Ecuadoris Guayaquili piiskopkond
10. august 1838 Alžeerias Alžiiri piiskopkond
1839 Texase apostellik prefektuur
1839 Etioopias Abessiinia apostellik prefektuur
18. mai 1839 Egiptuses Heliopolise apostellik vikariaat
3. september 1839 Hiinas Põhja-Shandongi apostellik vikariaat
1840 reorganiseeris katoliku kiriku Inglismaal
1840 Mongoolia apostellik vikariaat
27. aprill 1840 Mehhikos California (Two Californias) piiskopkond
21. mai 1840 Tšiilis Santiago de Chile peapiiskopkond
2. juuni 1840 Luksemburgi apostellik vikariaat
1. juuli 1840 Tšiilis La Serena ja San Carlos de Ancudi piiskopkonnad
28. august 1840 Hiinas Yunnani apostellik vikariaat
1841 Madagaskari apostellik prefektuur
3. aprill 1841 Indoneesias Bataavia apostellik vikariaat
22. aprill 1841 Hiinas Hongkongi apostellik prefektuur
10. juuli 1841 Texase apostellik vikariaat
1. oktoober 1841 Prantsusmaal Cambrai peapiiskopkond
25. november 1841 Itaalias Poggio Mirteto piiskopkond
17. detsember 1841 Kanadas Toronto piiskopkond
1842 Uus-Meremaa apostellik vikariaat
1842 Türgis Maraşi piiskopkond
22. jaanuar 1842 Aafrikas Guinea ja Senegambia apostellik prefektuur
15. veebruar 1842 Kanadas Halifaxi piiskopkond
5. aprill 1842 Austraalias Sydney piiskopkond, Adelaide ja Hobarti apostellikud vikariaadid
22. aprill 1842 Austraalias Sydney peapiiskopkond, Adelaide'i ja Hobarti piiskopkonnad
23. august 1842 Kesk-Okeaania apostellik vikariaat
28. september 1842 El Salvadoris San Salvadori piiskopkond
30. september 1842 Kanadas Saint Johni piiskopkond
1843 Tuneesia apostellik vikariaat
1843 Hiinas Põhja-Henani apostellik vikariaat
11. august 1843 USAs Pittsburghi piiskopkond
28. november 1843 USAs Chicago, Hartfordi, Little Rocki ja Milwaukee piiskopkonnad
1. detsember 1843 USAs Oregoni apostellik vikariaat
2. märts 1844 Vietnamis Lääne-Cochinchina apostellik vikariaat
16. aprill 1844 Kanadas Kirde apostellik vikariaat
15. mai 1844 Itaalias Noto piiskopkond
20. mai 1844 Itaalias Siracusa peapiiskopkond
25. mai 1844 Itaalias Caltanissetta piiskopkond
31. mai 1844 Itaalias Trapani piiskopkond
27. juuni 1844 Itaalias Acireale piiskopkond
12. juuli 1844 Kanadas Québeci peapiiskopkond
22. september 1844 Kanadas Arichati piiskopkond
1845 Austraalias Essingtoni ja King George Sounde apostellikud vikariaadid
1845 Hiinas Jiangxi apostellik vikariaat
17. veebruar 1845 Sri Lankas Jaffna apostellik vikariaat
6. mai 1845 Austraalias Perthi piiskopkond
27. märts 1846 Tiibetis Lhasa, Vietnamis Lõuna-Tonkini ja Hiinas Guizhou apostellikud vikariaadid
3. aprill 1846 Kesk-Aafrika apostellik vikariaat
1. aprill 1846 Jaapani apostellik vikariaat
4. mai 1846 Etioopias Galla apostellik vikariaat
19. mai 1846 Indias Madurai apostellik vikariaat

Kanoniseerimised

Gregorius XVI kuulutas juulis 1843 austusväärseks (venerabilis) Jean-Gabriel Perboyre.

Gregorius XVI kuulutas pühakuks 9 isikut.
Alfonso Liguori 26. mai 1839
Artaldus 2. juuni 1834
Ceccardus Lunist 9. aprill 1832
Fortunatus Napolist 15. jaanuar 1841
Francesco de Girolamo 26. mai 1839
Giovanni Giuseppe della Croce 26. mai 1839
Konrad Baierist 9. aprill 1832
Pacifico di San Severino 26. mai 1839
Veronica Giuliani 26. mai 1839

Gregorius XVI kuulutas õndsaks 36 isikut
Alberto Sassoferratost 20. september 1837
Aloisius Rabata 10. detsember 1841
Angelo Masacciost 27. september 1842
Angelus Acquapagana 24. juuli 1845
Arcangelo Piacentini 9. september 1836
Battista Varani 7. aprill 1843
Bonifatius Savoiast 7. september 1838
Bronislava 23. august 1839
Camilla Gentili 15. jaanuar 1841
Cristina Ciccarelli 15. jaanuar 1841
Evangelistus 17. november 1837
Francesco Piani 1. september 1843
Gerardo Mecatti 18. märts 1833
Giacomino de' Canepaci 5. märts 1845
Giordano Pisast 23. august 1833
Giovanni Becchetti 28. august 1835
Giovanni Bufalari 9. aprill 1832
Giovanni Dominici 9. aprill 1832
Heinrich Seuse 22. aprill 1831
Juan Macias 22. oktoober 1837
Kristiina Spoletost 19. september 1834
Louisa Savoiast 12. august 1839
Lucia Bufalari 3. august 1832
Ludovico Morbioli 24. oktoober 1842
Manés de Guzmán 2. juuni 1834
Marco de Marchio 20. september 1839
Maria Francisca 12. november 1843
Martin Porres 29. oktoober 1837
Paula Gambara-Gosta 14. august 1845
Peregrinus 17. november 1837
Pietro Becchetti 28. august 1835
Rizzerio di Muccia 14. detsember 1838
Romaeus 29. aprill 1842
Sebastian Valfré 31. august 1834
Simone Rinalducci 13. märts 1833
Umberto III 7. september 1838

Kardinalide pühitsemised

Gregorius XVI pühitses kardinaliks 75 isikut 26 konsistooriumil. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Pius IX. Lisaks itaallaste said kardinalideks 4 prantslast, 2 portugallast, 1 austerlane, 1 belglane ja 1 inglane. Seni polnud ükski paavst pidanud kardinalide pühitsemiseks nii arvukalt konsistooriume. Hiljem on veel rohkem konsistooriume pidanud Leo XIII. Gregorius XVI pühitses 35 kardinali in pectore, kuid jättis avaldamata 6 kardinali, keda ta pühitses in pectore.

Gregorius XVI rajas 8. juunil 1839 Santi Andrea e Gregorio al Monte Celio titulaarkiriku San Eusebio titulaarkiriku asemele. 25. novembril 1841 laiendas ta Sabina kardinalpiiskopi jurisdiktsiooni Farfa kloostri üle.

Gregorius XVI kultuuriloos
Gregorius XVI edendas Rooma foorumi ja katakombide uurimist. Tema ajal avastati apostel Pauluse matmiskoht. Vatikanis rajati etruski ja egiptuse muuseumid ning Lateraanis kristlaste muuseum.

Ta tunnustas 13. septembril 1833 Leuveni ülikooli taastamist.

Ta toetas tulekahju tagajärjel kannatada saanud Rooma San Paolo fuori la Mura basiilika ja Assisis asuva maavärina tagajärjel kannatada saanud Santa Maria degli Angioli basiilika taastamist. Ta toetas ka Colosseumi renoveerimist.

Ta külastas 1837 Iiri kolleegiumi Roomas ja sulges ajutiselt 1831 poliitiliste olude tõttu Tiberina akadeemia.

Ta asutas 31. oktoobril 1841 Püha Silvesteri ordeni.

Luigi Pichler tegi temast portree ja Luigi Amici püstitas tema hauamonumendi.

1831.aasta komeet
Gregorius XVI vapil on kujutatud jaanuaris 1831 ilmunud hele komeet.

Surm
Gregorius XVI tervis halvenes roosi tagajärjel tekkinud tüsistuste tõttu 20. mail 1846, ta suri 1. juunil 1846 kell 9.45 hommikul ja maeti 6. juunil Rooma Peetri kirikusse.

Allikad
Antonio Maria Bernasconi: Acta Gregorii papae XVI. Roma, 1901–1904.
Gregorius XVI dokumendid.
Gregorius XVI entsüklikad (inglise keeles)

Kirjandus 
Hubert Bastgen: Forschungen und Quellen zur Kirchenpolitik Gregors XVI. Paderborn, 1929.
Tommaso Caliò: I santuari di Gregorio XVI. S. Boesch Gajano, "Lo spazio del santuario: un osservatorio per la storia di Roma e del Lazio". Roma, 2008: 279–312.
José M. Castillo: Gregorio XVI y la nobleza. "Miscelánea Augusto Segovia". Granada, 1986: 285–302.
Eugenio Cipolletta: Memorie politiche sui conclavi da Pio VII a Pio IX. Milano, 1863.
Gustavo Brigante Colonna: Le opere pubbliche tiburtine e le benemerenze del pontificato di Gregorio XVI nelle medaglie commemorative dell'epoca. "Atti e memorie della Società Tiburtina di Storia e d'Arte" 27, 1954: 99–108.
Friedrich Engel-Jánosi: Die politische Korrespondenz der Päpste mit den oesterreichischen Kaisern, 1814–1914. Wien, München, 1964.
Domenico Federici: Gregorio XVI tra favola e realtà. Rovigo, 1947.
Riccardo Ferrante: Pratica legale e codificazione nella Roma di Gregorio XVI: il progetto di codice penale di Camillo Trenti. "A Ennio Cortese" 2. Roma, 2001: 58–85.
Joseph Alexander von Helfert: Gregor XVI. und Pius IX: Ausgang und Anfang ihrer Regierung, Okt. 1845 bis Nov. 1846. Praha, 1895.
J. N. D. Kelly: The Oxford Dictionary of Popes. 1996.
James MacCaffrey: History of the Catholic Church in the Nineteenth Century. St. Louis, 1910.
Domenico de Marco: Il tramonto dello stato pontificio. Il papato di Gregorio XVI. Torino, 1948.
Maria Franca Melano: Gli editti gregoriani di riforma amministrativa (5 luglio 1831) alla luce di nuovi documenti. "Archivum Historiae Pontificiae" 22, 1984: 227–297.
Giovanni Minnucci: Diritto penale canonico e diritto penale secolare nello Stato Pontificio durante il pontificato di Gregorio XVI: qualche riflessione. "A Ennio Cortese" 2. Roma, 2001: 349–356.
Emilia Morelli: La politica estera di Tommaso Bernetti, Segretario di Stato di Gregorio XVI. Roma, 1953.
Gregorio XVI. Miscellanea commemorativa. Roma, 1948.
Julio Gorricho Moreno: El pretendiente Carlos V y el Papa Gregorio XVI. "Anthologica annua" 10, 1962: 731–735.
Sophie Olszamowska-Skowrońska: La correspondance des papes et des empereurs de Russie (1814–1878). Roma, 1970.
Vicente Cárcel Ortí: Gregorio XVI y María Cristina de Borbón, reina gobernadora de Espana. "Archivum Historiae Pontificiae" 19, 1981: 317–325.
Lajos Pásztor: La riforma della Segreteria di Stato di Gregorio XVI. "La Bibliofilia" 60, 1958: 285–305.
Roberto Regoli: Gregorio XVI: una ricerca storiografia. "Archivum Historiae Pontificiae" 44, 2006: 141–171.
Alfred von Reumont: Don Mauro Cappellari und Gasparo Salvi. A. von Reumont, "Beiträge zur italienischen Geschichte" 2, 1853: 343–356.
Marcello Rizzello: "L'era Aniense" – Panorami di vita tiburtina dall'avvento di Gregorio XVI alla caduta della Repubblica Romana. "Atti e memorie della Società Tiburtina di Storia e d'Arte" (AMSTSA) 35, 1962: 127–200; AMSTSA 36, 1963: 89–144; AMSTSA 37, 1964: 139–179.
Joseph Schmidlin: Gregor XVI als Missionspapst. "Zeitschrift für Missionswissenschaft und Religionswissenschaft" 21, 1931: 209–228.
Joseph Schmidlin: Papstgeschichte der neuesten Zeit.. München, 1933.
Charles Sylvain: Gregoire XVI et son Pontificat. Lille, 1889.
Luigi Zacchi: Notizie storiche del convento di S. Gervasio presso Belluno: con cenni biografici intorno ad alcuni vescovi e al papa Gregorio XVI e con molti documenti inediti. Belluno, 1901.
Ernesto Vercesi: Tre pontificati. Leone XII-Pio VIII-Gregorio XVI. Torino, 1936.
Vincent Viaene: Belgium and the Holy See from Gregory XVI to Pius IX, 1831–1859. Leuven, 2001.
Bernhard Wagner: Papst Gregor XVI. sein Leben und sein Pontificat. Sulzbach, 1846.
Nicholas Wiseman: Recollections of the Last Four Popes. Boston, 1858.

Välislingid
Artikkel Gregorius XVI kohta (inglise keeles)
Gregorius XVI elulugu. (inglise keeles)
Gregorius XVI elulugu. (inglise keeles)
Konklaav 1830–1831. (inglise keeles)
Konklaav 1830–1831. (inglise keeles)
Piiskopkonnad.
Artikkel abbreviaatoritest. (inglise keeles)
Artikkel akadeemiatest. (inglise keeles)
Artikkel Bayeux' piiskopkonnast. (inglise keeles)
Artikkel Billiarti õdedest. (inglise keeles)
Artikkel Birmast. (inglise keeles)
Artikkel fideismist. (inglise keeles)
Artikkel frantsisklastest. (inglise keeles)
Artikkel Halastuse Isade Seltsist. (inglise keeles)
Artikkel Jeesuse Pühima Südame Seltsist. (inglise keeles)
Artikkel kamalduleeslastest. (inglise keeles)
Artikkel Kirikuriigist. (inglise keeles)
Artikkel kongregatsioonist. (inglise keeles)
Artikkel kongregatsioonist. (inglise keeles)
Artikkel kuldroosist. (inglise keeles)
Artikkel Lamennais' kohta. (inglise keeles)
Artikkel liberalismist. (inglise keeles)
Artikkel Mahiloŭst. (inglise keeles)
Artikkel maristidest. (inglise keeles)
Artikkel Mary Wardi instituudist. (inglise keeles)
Artikkel mauristidest. (inglise keeles)
Artikkel misjoniseltsist. (inglise keeles)
Artikkel müntidest. (inglise keeles)
Artikkel oblatistidest. (inglise keeles)
Artikkel orjusest. (inglise keeles)
Artikkel Pariisi Maarja Seltsist. (inglise keeles)
Artikkel piibliseltsidest. (inglise keeles)
Artikkel Püha Perekonna vendadest. (inglise keeles)
Artikkel Püha Sylvesteri ordenist. (inglise keeles)
Artikkel Püha Viatori vaimulikest. (inglise keeles)
Artikkel Rosminist. (inglise keeles)
Artikkel Rykenist. (inglise keeles)
Artikkel salaseltsidest. (inglise keeles)
Artikkel segaabieludest. (inglise keeles)
Artikkel tsölibaadist. (inglise keeles)
Artikkel Vincent de Pauli Seltsist. (inglise keeles)

Paavstid
Sündinud 1765
Surnud 1846