Osnabrück

Osnabrück (vestfaali murdes: Ossenbrügge; arhailises inglise keeles: Osnaburg) on linn Alam-Saksimaal Saksamaal. Linna pindala on 119,80 km². 31. detsembril 2017 elas seal 164 374 inimest. Linn asub Wieheni ja Teutoburgi metsa põhjatipu vahelises orus, Hase jõe ääres. Rahvaarvult on Osnabrück üks neljast suuemast linnast Alam-Saksimaal. Linn on Osnabrücker Landi piirkonna, samuti Osnabrücki kreisi keskpunkt.

Osnabrücki asutamine on seotud tema asukohaga tähtsatel Euroopa kaubateedel. Karl Suur asutas 780. aastal Osnabrücki piiskopkonna. Linn oli ka Hansa Liidu liige. Kolmekümneaastase sõja (1618–1648) lõppedes peeti Vestfaali rahu läbirääkimisi Osnabrückis ja naaberlinnas Münsteris. Tunnistades oma rolli läbirääkimiste kohana võttis Osnabrück hiljem endale tiitli Friedensstadt ("rahulinn"). Linn on tuntud ka sõjavastase romaanikirjaniku Erich Maria Remarque'i ja maalikunstnik Felix Nussbaumi sünnikohana.

Üsna hiljuti on Osnabrück saanud tuntuks oma tööstuse poolest. Linnas ja selle ümbruses asuvad paljud autotööstuse, paberi, terase ja toidukaupade sektoris tegutsevad ettevõtted. Hoolimata Teise maailmasõja ajal linnale tekitatud massilisest hävingust rekonstrueeriti Altstadt (vanalinn) lõpuks ulatuslikult algupärase keskaegse arhitektuuri truu disainilahendustega. Osnabrückis asus ka suurim Briti garnison väljaspool Suurbritanniat. Osnabrücki tänapäevast linnapilti tugevdab rohkem kui 22 000 üliõpilase olemasolu, kes õpivad ülikoolis ja rakenduskõrgkoolis. Kuigi Alam-Saksi liidumaa osa, on Osnabrück ajalooliselt, kultuuriliselt ja keeleliselt Vestfaali piirkonda kuuluv.

Nimi 
Osnabrücki nime päritolu üle vaieldakse. Järelliide -brück viitab sillale üle millegi või millenigi (saksa Brücke = sild), kuid eesliidet Osna- selgitatakse vähemalt kahel erineval viisil: traditsiooniline selgitus on, et tänane nimi on rikutud Ochsenbrücke (tähendusega "härjasild"), kuid teised väidavad, et see on tuletatud Hase jõe nimest, mis on väidetavalt tuletatud sõnast Asen (Aasid), andes Osnabrückile seega tähenduse "sild jumalate juurde". Viisi järgi, kuidas linna nime hääldatakse, võib oletada, kas kõneleja on Osnabrückist pärit või külastaja: enamik kohalikke elanikke rõhutab viimast silpi, samas kui teised kipuvad rõhutama esimest. Linn andis oma nime tekstiilmaterjalile osnaburg (märkus: "-burg" tähendab linnaosa).

Ajalugu

Keskaeg 
Osnabrück kujunes alguses turuplatsiks frankide kuninga Karl Suure poolt 780. aastal asutatud piiskopkonna kõrvale. Mõni aeg enne 803. aastat sai linnast vürstliku Osnabrücki piiskopkonna asukoht. Kuigi täpne kuupäev on teadmata, on tõenäoline, et Osnabrück on Alam-Saksi vanim piiskopkond.

804. aastal asutas Karl Suur väidetavalt Gymnasium Carolinumi Osnabrückis. See teeks sellest vanima Saksa gümnaasiumikooli, kuid ajaloolased vaidlustavad harta kuupäeva, kellest mõned usuvad, et see võib olla võlts.

889. aastal andis kuningas Arnulf Kärntenist linnale kauplemis-, tolli- ja müntimisõigused. Osnabrücki on ürikutes esmakordselt linnaks nimetatud 1147. aastal. Kümmekond aastat hiljem andis keiser Friedrich I Barbarossa linnale kindlustusõiguse (Befestigungsrecht). Enamus torne, mis olid osa algsetest kindlustustest, on ikka veel linnas näha. Osnabrückist sai 12. sajandil Hansa Liidu liige, samuti Vestfaali linnade liidu liige.

Linna ajaloo hiliskeskajal on üles kirjutanud kroonik Albert Suho, üks Osnabrücki olulisemaid kleerikuid 15. sajandil.

Varauusaeg 
Aastatel 1561–1639 oli Osnabrückis reformatsiooni, Kolmekümneaastase sõja ja ka nõiajahi tõttu märkimisväärsel hulgal sotsiaalset rahutust ja pinget. 1582. aastal, linnapea Hammacheri valitsemisajal (1565–1588), hukati 163 naist väidetavate nõidadena; enamus neist põletati elusalt. Kokku hukati 276 naist, koos 2 mehega, keda süüdistati võlumises.

Esimene luterlik teenistus Osnabrückis peeti 1543. aastal. Järgmise sajandi jooksul levis luterlus linnas ja valiti mitu protestantlikku piiskoppi. Siiski jätkasid katoliku kirikud tegevust ja linn ei saanud kunagi täielikult luterlikuks. Pärast Kolmekümneaastase sõja puhkemist valiti 1623. aastal katoliiklik piiskop ja 1628. aastal hõivasid linna Katoliikliku liiga väed. Gymnasium Carolinum uuendati 1632. aastal jesuiitide ülikooliks, kuid ülikool suleti järgmisel aastal, kui Rootsi väed vallutasid linna ja taastasid protestantide kontrolli.

Rahuläbirääkimised toimusid aastatel 1643–1648 Osnabrückis ja naaberlinnas Münsteris. Osnabrücki ja Münsteri kaksiklepingud, tuntud ühiselt Vestfaali rahuna, lõpetasid Kolmekümneaastase sõja. Osnabrück tunnistati ametlikult kaheusutunnistuslikult katoliiklikuks ja luterlikuks. Vürstlikku piiskopkonda pidid valitsema vaheldumisi katoliiklik piiskop ja luterlik piiskop. Protestantlik piiskop tuli valida Braunschweig-Lüneburgi hertsogite järeltulijate hulgast, prioriteediga kõrvalharule, millest sai Hannoveri dünastia. 1667. aastast ehitas Braunschweig-Lüneburgi hertsog, vürstlik piiskop Ernst August uue barokkpalee. Tema poeg George I suri reisil olles 11. juunil 1727 palees, mis oli siis tema noorema venna, vürstliku piiskopi Ernst August II von Hannoveri elukoht.

18. sajandi alguses kirjutas tuntud kohalik jurist ja sotsiaalteadlane Justus Möser linna väga mõjuka põhiseadusliku ajaloo "Osnabrücker Geschichte". Seitsmeaastase sõja järel langes linna elanikkond alla 6000, kuid lina- ja tubakatööstusega seotud majanduslik elavnemine pani selle 1780. aastatest alates taas tõusma.

19. sajand 

Prantsuse revolutsioonisõjad tõid 1795. aastal linna Preisi väed, neile järgnesid 1803. aastal Prantsuse väed. Selle tulemusena hoiti linna elanikkonda 19. sajandi esimesel kümnendil alla 10 000 inimese. Napoleoni ajastul käis linn mitu korda käest kätte. Kontroll Osnabrücki üle läks 1803. aastal Saksamaa mediatisatsiooni ajal Hannoveri kuurvürstkonna kätte ja 1806. aastal lühikeseks ajaks Preisi kuningriigi kätte. Aastatel 1807–1810 oli linn Vestfaali kuningriigi osa, pärast mida läks see Prantsuse esimesele keisririigile. Pärast 1815. aastat sai sellest Hannoveri kuningriigi osa.

Linna esimene raudteeliin ehitati 1855. aastal, ühendades selle Löhnega. Uued raudteeühendused tekkisid järgmistel kümnenditel, ühendades Osnabrücki Emdeniga 1856. aastast, Kölniga 1871. aastast ja Hamburgiga 1874. aastast. 1866. aastal pärast Austria-Preisi sõda annekteeris Osnabrücki Preisimaa ja haldas osana Hannoveri provintsist. Kohaliku majanduse ja elanikkonna kasvu toetas masinaehituse ja tekstiilitööstuse laienemine, Hammerseni kudumisveski asutati 1869. aastal ja Osnabrücker Kupfer- und Drahtwerk metallurgiaettevõte järgnes 1873. aastal. 19. sajandi lõpus kasvas ka koolide arv ning saabus elekter ja moodne sanitaaria.

20. sajand 

1914. aastal oli Osnabrückis üle 70 000 elaniku. Esimese maailmasõja puhkemine tingis toiduainete normimise; liitlaste blokaad ja 1917. aasta karm talv põhjustasid täiendavat puudust. Järgnes Saksamaa kaotus 1918. aastal, Novembrirevolutsiooni ajal võttis võimu tööliste ja sõdurite nõukogu, kuid asendati järgmisel aastal uue Weimari vabariigiga. Sarnaselt paljude teiste Saksa linnadega oli Osnabrückis 1920. aastatel märkimisväärne inflatsioon ja tööpuudus, kus 1923. aastal oli üle 2000 töötu ja 1928. aastal sai ligi 14 000 mingisugust riigiabi.

Poliitiliselt oli Osnabrück 1920. aastatel sotsiaaldemokraatide ja katoliikliku Keskpartei kants. Kuid Riigipäeva valimistel 1930. aasta septembris sai Natsipartei linnas suurima häälte arvu (ligi 28%) – rohkem kui seitse korda suurema, kui Osnabrückis kaks aastat varem. Kampaaniate ajal enne kahtesid föderaalvalimisi 1932. aastal pidasid nii Adolf Hitler kui ka Joseph Goebbels linnas head kõned.

Pärast natside võimuhaaramist 1933. aasta jaanuaris allutati Osnabrück natsionaalsotsialistlike majandus-, poliit- ja sotsiaalprogrammide elluviimisele. Nende tulemuseks oli majanduskasv etnilistele sakslastele, kes ei läinud uue režiimi vastu, ja linn läks rohkem kui 10 000 töötult 1933. aasta alguses tegelikule tööjõupuudusele 5 aastat hiljem. Kuid lahkusulised, opositsiooniparteide toetajad ja Saksa juudid (kes olid linnas sajandeid diskrimineerimist kogenud) ei jaganud seda kasvu ja leidsid end diskrimineerivatena, vangistati või sunniti oma ettevõtte sulgema ja linnast lahkuma. Teise maailmasõja ajal küüditati juute ja mustlasi massiliselt koondus- ja surmalaagritesse.

Sõda lõppes Osnabrückis 4. aprillil 1945, kui Bernard Montgomery Teise armee XVII korpus sisenes linna vähese vastupanuga. Sõja lõpus pommitati linna ulatuslikult ja see nõudis pärast sõda suuri ülesehitusprogramme. Juhtivad natsid põgenesid linnast ja britid nimetasid uueks linnapeaks Johannes Petermanni. Kuid liitlaste Saksamaa-okupatsiooni ajal pandi linna juhtima Briti sõjaline kuberner kolonel Geoffrey Day. Suhted okupantide ja Osnabrücki kodanike vahel olid üldiselt rahumeelsed, kuigi pingeid oli; Briti sõdurite ja kohalike noorte vahel puhkesid mõningad väikesed võitlused ning mõned osnabrücklased panid pahaks suhteid okupantide ja kohalike naiste vahel. Lisaks võtsid britid 1946. aasta keskpaigas rohkem kui 70 kodu enda tarbeks. Keset puudust õitses must turg ja sai üheks peamiseks politseitegevuse tulipunktiks.

Pärast teist maailmasõda korraldas Lääne-Saksamaa oma liidumaad ümber; Osnabrück sai 1946. aastal uue Alam-Saksi liidumaa osaks. Britid jätkasid Osnabrücki garnisoni ülalpidamist, linnalähedane garnison, mis ühel hetkel oli suurim Briti garnison maailmas, kus elas umbes 4000 sõdurit ja kus töötas umbes 500 kohalikku tsiviilisikut. See oli PIRA 1996. aasta rünnaku sihtmärk. Eelarvekärbete tõttu viidi 2008. aastal väed välja ja vara tagastati kohalikule omavalitsusele.

Kolme sajandi järel sai linn lõpuks oma ülikooli, kui Alam-Saksimaa valitsus rajas 1974. aastal Osnabrücki ülikooli.

Suurimad välismaalaste rühmad Osnabrückis seisuga 31.12.2017:

Vaatamisväärsused 

 Raekoda
 11. sajandil asutatud Püha Peetruse toomkirik. Sellel on kaks fassaaditorni, mis algselt olid samasuurused
 Gerdrudenbergi klooster
 Marienkirche
 Heger Tor (Hegeri värav), mälestusmärk sõduritele Osnabrückist, kes hukkusid 1815. aasta Waterloo lahingus
 Bucksturm, vanim torn linnas, ja kunagi osa linnamüürist. Mõnikord kasutati seda nõiduses süüdistatud naiste vanglana
 Ruwe purskkaev (1985), loodud linna 1200. aastapäeva puhul
 "Gladiator 2000" (1986), hiiglaslik maal (45 × 6 m), Nicu Covaci
 Felix-Nussbaum-Haus, galerii ja muuseum, pühendatud juudi kunstnikule Felix Nussbaumile, kes suri holokausti käigus. Selle projekteeris arhitekt Daniel Libeskind
 Kalkriese Museum, asub Teutoburgi metsa lahingu toimumiskohas Wieheni mägedes, kus germaani hõimud Arminiuse juhtimisel hävitasid kolm Rooma leegionit. Seal eksponeeritakse lahinguväljal avastatud esemeid ja räägitakse lahingu lugu
 Osnabrücker Schloss (loss/palee), 17. sajandi barokkehitis, tänapäeval Osnabrücki ülikooli peahoone
 Osnabrücki ülikooli botaanikaaed (saksa keeles Botanischer Garten der Universität Osnabrück), ülikooli botaanikaaed
 Vanalinn oma väikeste tänavate ja keskaegsete hoonetega
 Osnabrücki loomaaed
 Vitischanze – endine vanalinna loodeosas asuv kaitsepositsioon, see on Euroopas ainus hävitamata sild, millel on kaitsekäik pinna all. Samuti on see rakenduskõrgkooli mõne teaduskonna asukoht. Varem kasutati seda kasiinona
 Haseuferweg
 Katharinenkirche (Püha Katariina kirik), mis pärineb aastast 1248 ja on üks 150 kõrgemast kirikust maailmas ja ka kõrgeim keskaegne hoone Alam-Saksimaal
 Hyde Park, 1976. aastal rajatud traditsiooniline muusikasaal, popmuusika ja noortekultuuri varjupaik
 Leysieffer, traditsiooniline Osnabrückis asutatud Saksa šokolaaditootja. Peamine Leysieffer paik on kesklinn

Tuntud inimesi 
Kuulsad Osnabrücki isiksused on kirjanik Erich Maria Remarque ning maalikunstnikud Friedrich Vordemberge-Gildewart (1899–1962) ja Felix Nussbaum. Osnabrück on austanud Nussbaumi muuseumi kujul, nagu selle projekteeris Daniel Libeskind ja mis avati 1998. aastal; see loodi Libeskindi Juudi muuseumi Berliinis vähendatud versioonina. Maalikunstnik Paul Ehrhardt (1888–1981) kohalike teemadega oli rohkem piirkondliku tähtsusega. Luuletaja ja õpetlane Johann Ernst von Hanxleden sündis Osnabrückis, nagu ka reggae-muusik Gentleman ja DJ Robin Schulz. Victory Records ja salvestuskunstnikud Waterdown asuvad ka Osnabrückis.

Näitleja Birgitta Tolksdorf, kes sai 1970. aastatel tuntud tegelaseks Ameerika televisioonis, samuti teatri- ja seriaalinäitleja Mathias Wieman (Justus-Möser-Medaille saaja 1958. aastal) sündisid samuti linnas. Peter van Pels, maailmakuulsa diaristi Anne Franki armastuse huvi, ning tema vanemad Auguste van Pels ja Hermann van Pels, kõik osutusid olevat Osnabrückist.

Friedrich Clemens Gerke, kirjanik, ajakirjanik, muusik ja telegraafipioneer, kes muutis 1848. aastal morsekoodi, on veel üks kuulsaid linnakodanikke (Gerke märget kasutatakse veel tänapäeval). Linnas sündinud Fritz Buntrock oli SS-ohvitser Auschwitzi koonduslaagris ja hukati sõjakuritegude eest. Samuti linnas sündinud Wilhelm Schitli oli samuti natside SS-koonduslaagri komandant.

Lisaks on märkimisväärsed osnabrücklased Heinrich Abeken, teoloog ja Preisi salanõukogu liige välisministeeriumis Berliinis; Justus Möser, jurist ja linna ajaloolane; ning Hans-Gert Pöttering, endine Euroopa Parlamendi president. Üks tuntumaid osnabrücklasi viimastel aegadel on Christian Wulff, Alam-Saksi peaminister (2003–2010) ja Saksa president (2010–2012).

Osnabrückis on sündinud ka Eesti ajakirjanik ja ettevõtja Jüri Estam.

 Albert Suho (u.1380–u.1450), vaimulik, teoloog, ajaloolane
 Gerlach Flicke (u.1500–1558), maalikunstnik
 Friedrich Staphylus (1512–1564) teoloog, alguses protestant ja siis katoliiklane
 Johann Wilhelm Petersen (1649–1727), evangeelne teoloog
 John Closterman (1660–1711) portreekunstnik
 Ernst August von Hannover (1674–1728), George I vend
 Sophia Charlotte von Platen-Hallermund (1675–1725) õukondlane ja George I poolõde
 Justus Möser (1720–1794) jurist ja sotsiaalteadlane
 Ernst Friedrich Herbert zu Münster (1766–1839), poliitik, riigimees Hannoveri dünastia teenistuses
 Bernhard Rudolf Abeken (1780–1866), filoloog
 Friedrich Clemens Gerke (1801–1888), telegraafipioneer
 Karl Fortlage (1806–1881) filosoof 
 Heinrich Abeken (1809–1872), evangeelne teoloog
 August von Kreling (1819–1876), maalikunstnik ja skulptor
 Friedrich Blass (1843–1907) klassikaline õpetlane
 Friedrich Westmeyer (1873–1917), poliitik ja ametiühingutegelane
 Alfred Runge (1881–1946), arhitekt
 Walter Warlimont (1894–1976), suurtükiväekindral
 Erich Maria Remarque (1898–1970), kirjanik, "Läänerindel muutuseta"
 Mathias Wieman (1902–1969), näitleja
 Elfriede Scholz (1903–1943), natsiohver
 Hans Georg Calmeyer (1903–1972), advokaat, Õiglus rahvaste seas
 Felix Nussbaum (1904–1944) sürrealistlik maalikunstnik, maale näidatakse Felix-Nussbaum-Hausis
 Rudolf Beckmann (1910–1943), SS-Oberscharführer ja sõjakurjategija
 Franz Lucas (1911–1994), koonduslaagri arst
 Wilhelm Schitli (1912–1945), SS Hauptsturmführer ja Neuengamme koonduslaagri valvur
 Herbert Tiede (1915–1987), näitleja
 Benno Sterzenbach (1916–1985), näitleja
 Hubertus Brandenburg (1923–2009), Stockholmi piiskop
 Reinhold Remmert (1930–2016); matemaatik
 Jürgen Kühling (1934–), advokaat, endine konstitutsioonikohtu kohtunik
 Ursula Levy (1935–) Ameerika kirjanik, lastepsühholoog ja holokaustis ellujäänu
 Inge Schmitz-Feuerhake (1935–), füüsik ja matemaatik, on hinnanud ioniseeriva kiirguse bioloogilisi mõjusid
 Rudolf Seiters (1937–), poliitik (CDU), Bundestagi asepresident 1998–2002
 Paul Kirchhof (1943–), föderaalse konstitutsioonikohtu endine kohtunik, maksuõiguse professor
 Ferdinand Kirchhof (1950–), föderaalse konstitutsioonikohtu kohtunik, maksuõiguse professor
 Christian Wulff (1959–) poliitik ja jurist, Saksamaa president aastatel 2010–2012 
 Evelyn Herlitzius (1963–) ooperilaulja, dramaatiline sopran. 
 Sabine R. Huebner (1976–) vanaaja ajaloolane
 Robin Schulz (1987–), muusik, DJ ja plaaditootja

Majandus 
Linnas asub ettevõtte Hellmann Worldwide Logistics peakorter.

Osnabrücki linnaosad 

 Innenstadt  
 Weststadt
 Westerberg
 Eversburg
 Hafen       
 Sonnenhügel 
 Haste
 Dodesheide
 Gartlage
 Schinkel
 Widukindland
 Schinkel-Ost
 Fledder
 Schölerberg
 Kalkhügel   
 Wüste       
 Sutthausen 
 Hellern
 Atter
 Pye
 Darum/Gretesch/Lüstringen
 Voxtrup
 Nahne

Sõpruslinnad 
 Haarlem, Holland, aastast 1961
 Angers, Prantsusmaa, aastast 1964
 Gmünd, Austria, aastast 1971
 Derby, Suurbritannia, aastast 1976
 Greifswald, Saksamaa, aastast 1988
 Tver, Venemaa, aastast 1991
 Evansville, Ameerika Ühendriigid, aastast 1991
 Gwangmyeong, Lõuna-Korea, aastast 1997
 Çanakkale, Türgi, aastast 2004
 Vila Real, Portugal, aastast 2005
 Hefei, Hiina, aastast 2006

Vaata ka 
 Steckenpferdreiten
 Straße der Megalithkultur

Viited

Välislingid 

 Osnabrücki koduleht
 Osnabrücki panoraamid ja virtuaalekskursioonid
 "Horses & Dreams", iga-aastane hobuste koolisõidu näitus
 Osnabruecki sõltumatu filmifestivali ametlik veebileht
 The Ostensibles, Inglise teater Osnabrueckis, ametlik veebileht

Alam-Saksi linnad
Hansalinnad
Alam-Saksi vallad