Jüri Arrak

Jüri Arrak (24. oktoober 1936 Tallinn – 16. oktoober 2022 Tallinn) oli eesti maalikunstnik ja graafik. Ta harrastas ka metallehistööd ja oli filmikunstnik.

Elulugu
Ta sündis teenistuja perekonnas. Lõpetas 1955 Tallinna Mäetehnikumi. Arrak töötas seejärel, pärast sõjaväeteenistust, aastatel 1958–1959 tehnik-konstruktorina Leningradi (praegune Peterburi) ettevõttes ZPKP. Aastatel 1959–1960 oli ta ametis Leningradi Autotranspordi Valitsuse I Taksopargis taksojuhina ja aastatel 1960–1961 Tallinna Montaaživalitsuse trustis "Elektromontaaž" meistrina.

Arrak õppis aastast 1961 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, lõpetas selle 1966 metallehistöö erialal.

Ta töötas Tallinna Metallitoodete Tehase kunstnikuna ja 1968–1969 Tallinnfilmi lavastuskunstnikuna. Ajavahemikul 1969–1971 oli ta vabakutseline kunstnik. Aastatel 1973–1974 töötas Arrak lühiajaliselt ka kunstiteadlasena Eesti Kunstifondis. Alates 1974. aastast tegutses Arrak vabakutselise kunstnikuna.

Jüri Arrak oli aastatel 1972–1973 Kunstnike Liidu graafikasektsiooni esimees, aastatel 1982–1987 Kunstnike Liidu maalisektsiooni esimees. Eesti NSV teeneline kunstnikuks sai Arrak 1988. aastal. Aastal 2003 valiti Jüri Arrak Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia liikmeks ning aastal 2007 Eesti Kunstnike Liidu auliikmeks.  

1996. aastal oli ta Tartu Ülikooli vabade kunstide professor. Arrak oli Eesti Vabagraafikute Ühenduse ja Eesti Maalikunstnike Liidu liige.

Looming
Arrak on mitmekülgne looja, kes teinud nii metallehistööd, vaipu, kunstnikutööd filmidele, häpeninge, installatsioone, eksliibriseid, olles peamiselt keskendunud siiski maalile ning graafikale. Kunstniku stiil: kontrastsed värvid, figuuri ja ruumi deformeerimine, huumor, sotsiaalne tundlikkus.

Kuulus rühmitusse ANK '64. Hakkas juba üliõpilasena metallehistöö kõrval viljelema maalikunsti ja graafikat. Varastes maalides ja estampides on kujundid tasapinnalised ("Saabumine võõrasse jaama", 1970, erakogu, Tallinn; "Kentauride võitlus lapiitidega" 1972), hilisemais on muutunud ruumiliseks. Tema jutustav maailm on paradoksaalne, maalist maali kordub masktegelaskuju, mis kontekstist sõltuvalt saab uue tähenduse. Looming on jutustav, lähtub kultuuritraditsioonist. Arrak kasutas arhetüüpe, muutis ja parodeeris pühaks peetud müüditõlgendusi ning pakkus uusi ("Europe lahkumine", 1975; "Jüri võitlus lohega", 1979; "Kandjad", 1980; "Inimesed esemetega", 1985, Eesti Kunsti Investeerimise Fond). 

Kunstniku kujutlusvõime lõi suure sisendusjõuga ootamatuid nägemusi ("Tsirkus", 1977, Eesti Kunsti Muuseum; "Tornide linn", 1979; "Pasunapuhuja", 1980; "Müüritrepil", 1981, Eesti Kunsti Muuseum; "Hunt kuldse kepiga", 1983; "Pillipuhuja", 1985, erakogu, Tallinn).

Tema äratuntavaimaks kangelaseks on maalist maali korduv masktegelaskuju – tuntud muuhulgas joonisfilmist "Suur Tõll" ja ansambli Metsatöll albumikaanelt.

Arraku raamatuillustratsioonid: "Panga-Rehe jutud" (1985), Hando Runnel "Punaste õhtute purpur" (1982), 
Enn Vetemaa "Kalevipoja mälestused" (1984). Tema lavakujundused: Vaino Vahing "Mees, kes ei mahu kivile" (1975, Vanemuine), Molière „Tartuffe” (1975, Endla). 

Jüri Arraku altarimaalid ja monumentaalmaalid: Pärnu Endla teatri maalid (1983), Halliste kiriku altarimaal (1990), Eesti Usuteaduste Instituudi Püha Risti kabeli kujundus (2000), Eesti Teatri- ja Muusikaakadeemia oreli tiibade maalid (2001). 

Jüri Arrak on oma loomingust teinud üle 100 isikunäituse.

Signe Kivi: "Arrak oli väga rahvuslik inimene, sellele viitavad ka tema trikolooris tööd. Tema sinimustvalgega teosed kandsid alati mingit sõnumit. Ta tegi oma poliitikat oma maalidega."

2023. aastal asutati Eesti Rahvuskultuuri Fondi juurde Jüri ja Kai Arraku nimeline fond.

Teoseid kogudes 
Eesti: Eesti Kunstimuuseum, Tartu Kunstimuuseum, Tallinna Kunstihoone
Ameerika Ühendriigid: New Yorgi moodsa kunsti muuseum,  New Yorgi Avalik Raamatukogu, Valge Maja, Zimmerli Kunstimuuseum, Rutgersi ülikool, Mint’i Kunstimuuseum (Charlotte, Põhja-Carolina), New Orleansi Kunstimuuseum, Cremona Fond (Mechanicsville), Grinnell College (Iowa)
Poola: Krakovi Rahvusmuuseum 
Venemaa: Tretjakovi galerii 
Saksamaa: Ludwig Museum
paljud erakogud

Filmograafia
1965 "Must ja valge", dokumentaalfilm, kunstnik
1969 "Gladiaator", mängufilm, kunstnik 
1971 "Metskapten", mängufilm, kunstnik 
1972 "Kaja", muusikafilm, kunstnik 
1979 "Õpetaja" mängufilm, osatäitja – Bernhard Laipmann
1980 "Jõulud Vigalas", mängufilm, osatäitja – Ants Laikmaa
1980 "Suur Tõll", animafilm, kunstnik

Tunnustus
1977 – Banská Bystrica pisigraafikakvadriennaal, Slovakkia
1977, 1986 – Eesti Kunstnike Liidu maali aastapreemia
1984 – Balti raamatugraafika triennaal, Vilnius, Leedu
1983, 1985 – Vilniuse eksliibrisebiennaal, Leedu
1987 – Baltimaade maalitriennaal, Vilnius, Leedu
1988 – Eesti NSV teeneline kunstnik
1990 – Kristjan Raua preemia
1996 – Eesti Kultuurifondi aastapreemia
1997 – Konrad Mäe preemia
2000 – Valgetähe II klassi teenetemärk
2007 – Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhind
2015 – EELK Tallinna Toomkoguduse Maarja medal
Rahvahääletusel 20. sajandi sada suurkuju (1999) valiti Arrak 10 olulisema kunstniku hulka.

Isiklikku
Jüri Arrak oli neli korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Eleonore Arrak. Teine abikaasa oli kunstnik Urve Arrak, abielust sündisid kaks poegaː Arno Arrak ja Jaan Arrak (1966–2006), abielu kestis aastatel 1962–1986. Kolmas abielu oli maalikunstnik Ivi Arrakuga. Aastast 2020 oli abielus Kai Arrakuga. 

Tema poolvennad olid füüsik Arno Arrak (1927–2021) ja graafik Henno Arrak (1930–2017).

Viited

Kirjandus
Jüri Arrak. Maalid. Kirjastus Ilmamaa. 2007. ISBN 9789985772065
Jüri Arrak. Võsast mäeni. Kirjastus Ekspress Meedia. 2017. ISBN 9789949989966
Ilmar Vene, Jüri Arrak. Õhtumaiselt. Kirjastus Ilmamaa. 2017.
Ilmar Vene, Jüri Arrak. Kiri ei peta. Kirjastus Ilmamaa. 2017.
Jüri Arrak, Kai Kask. Kunstiaed. Kirjastaja Jüri Arrak. 2019. ISBN 9789949013258

Välislingid

 Koduleht
 Jüri Arraku töid art.ee Kunstiserveris
 Ants Juske. Jüri Arrak – kunstiajalugu, mütoloogia ja psühholoogia, Eesti Päevaleht, 18. oktoober 2008
 Verni Leivak. Sädemete pilduja, Postimees, 20. detsember 2008
 Välisministeerium ostis Jüri Arrakult neli maali, Postimees Online, 8. august 2012
 Teet Korsten. Kui tahad merd tundma õppida, osta akvalang!, Põhjarannik, 26. oktoober 2013
 Jüri Arrak. Minu maailmapildi muutumine ajas. Ajakiri Akadeemia 10/2016 (lk 1764-1774). Loetav ka DIGARis https://www.digar.ee/viewer/et/nlib-digar:288942/264489/page/54
 Olev Remsu. Kas jumal on olemas?, Postimees 17. august 2017
 Memokraat: Intervjuu Jüri Arrakuga. Jüri Arrak 80 – Eesti kunsti grand old man. (Saab kuulata podcasti).
Jüri Arrak: Ma õrnust ja ihu ma ei mäleta. ohtuleht.ee, 2. detsember 2017.
President Karis: Jüri Arraku isiksus ja käekiri olid kordumatud. kultuur.postimees.ee, 16. oktoober 2022.

Eesti kunstnikud
Eesti NSV teenelised kunstnikud
Valgetähe II klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti Kunstiakadeemia vilistlased
Tartu Ülikooli vabade kunstide professorid
Metsakalmistule maetud
Sündinud 1936
Surnud 2022