Bruno O'Ya

Bruno O'Ya (sünninimi Bruno Oja; 12. veebruar 1933 Tallinn – 9. oktoober 2002 Tartu) oli eesti-poola filminäitleja ja poplaulja.

Haridus 
Bruno Oja lõpetas 1951. aastal Tallinna 22. Keskkooli. Ta tegeles muusikaga, õppis klaverit maestro Artur Kapi juures, hiljem omandas ka kitarri-, kontrabassi-, akordioni- ja orelimängu oskuse. Ta õppis ka Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas. Tudengina tuli tal probleeme sellega, et laulis ülikooli tantsuorkestri saatel lääne laule, mis tol ajal oli taunitud tegevus, ning pidi seetõttu ülikooli komsomoliaktiivi survel ülikoolist lahkuma. Seejärel lahkus ta ka Eestist. Hiljem õppis Oja Moskvas meditsiini- ja Riias kehakultuuriinstituudis.

Sportlikud saavutused 
Bruno Oja mängis vee- ja korvpalli, aga tegeles ka teiste aladega, näiteks vehklemise ja poksiga. Tartu Riiklikus Ülikoolis õppimise ajal mängis ta ülikooli korvpallimeeskonnas. Suundunud Moskvasse, mängis ta mitmes klubis ja jäi pikkuse (199 cm) ning mänguoskusega silma Moskva treeneritele. Seejärel kutsuti ta Riiga, kus ta õppis kiirelt ära läti keele ja jätkas korvpalli mängimist Riia Spartaki (1955-1958) ja Riia VEFi meeskonnas (1958-1960). Lisaks võistles ta Nõukogude Liidu I rahvaste spartakiaadil (1956) veepallis Läti NSV koondmeeskonna eest. Eesti spordiavalikkus tema tulemustest eriti ei teadnud.

Loominguline tegevus 
Aastatel 1957–1962 tegutses Bruno Oja Riias estraadilauljana: ta esines koos bigbändiga, laulis džässi ja eriti svingi, saavutades lääne laulude esitamisega suure populaarsuse. Ta esines bigbandiga hiljem ka Poolas ja Tšehhoslovakkias. Tema lauludega on antud välja heliplaate ja kassette mitmes riigis. Eestis Oja muusikutegevusest kuigi palju ei teatud.

Filmis tegi Bruno Oja esimest korda kaasa 1960. aastal. Selleks oli Lätis filmitud "Sinu õnn". Aasta hiljem (1961) mängis ta filmis "Isamaa". Esimese suurema rolli sai ta 1963. aastal filmis "Kindralid ja karikakrad". 1967. aastal pälvis Bruno Oja NSV Liidu riikliku preemia Broniuse rolli eest filmis "Keegi ei tahtnud surra" (1966), koos režissöör Vytautas Žalakevičiuse, operaator Jonas Griciuse ja näitleja Donatas Banionisega. See osatäitmine tõi talle rahvusvahelise tuntuse. 

Bruno Oja on mänginud ka ajaloolisi isikuid: filmis "Operatioon Trust" (1968) mängis ta eesti poliitikut Ado Birki, Juri Ozerovi filmis "Vabastamine" Otto Skorzenyt. Sergei Bondartšuki suurfilmi „Sõda ja rahu“ proovivõtetel oli ta kandidaat Andrei Bolkonski osale. 1968. aastal pakuti Ojale Poolas Piotr Słotwina rolli filmis "Hundi ulg", mille järel jäi ta alaliselt Poola filmitööle. 1974. aasta film "Uputus", kus O'Ya mängis aadlik Józwa Butrymi, esitati parima võõrkeelse filmi Oscari nominendiks. Kokku osales O'Ya oma näitlejakarjääri jooksul eri maade (Saksa DV, Poola, Ungari, Tšehhoslovakkia, NSVL, Läti, Bulgaaria, Soome) filmistuudiote rohkem kui 60 mängufilmis, samuti paljudes teleseriaalides ja -sarjades. Alates 1966. aastast oli ta rahvusvahelise kinonäitlejate assotsiatsiooni liige.

Eesti filmidesse Bruno O'Yale osatäitmisi ei pakutud, välja arvatud filmi "Viimne reliikvia", kus ta oli kandidaat Gabrieli osasse, aga prooviti ka Ivo rolli. Kaaluti veel tema sobivust Siimuks ja Risbieteriks, kuid NSV Liidu Riiklik Kinokomitee, kes osatäitjad kinnitas, lükkas arvatavalt poliitilistel põhjustel (O'Ya oli abielus poolatariga) kõik Tallinnfilmi ettepanekud tagasi. 

1989. aastal tegi Mati Talvik tol ajal Eestis vähetuntud Bruno O'Yast telesaate – "Filmiõhtu: Bruno O'Ya".

Isiklikku 
Bruno O'Ya isa oli Verner Oja, ema Hilda Oja, vend on Kenno Oja. Ta oli neli korda abielus, tema tütar on Dominika (1986).

Alates 1960. aastate lõpust elas ja töötas Bruno Oja peamiselt Poolas (Wrocławis), kuid NSV Liidu kodakondsusest ei loobunud. Nii sai ta käia ka Eestis. 1967. aastal muutis ta oma eestipärase perekonnanime võõrapäraseks, kirjutades edaspidi perekonnanime Y-ga ja lisades esimese tähe järele ülakoma. See oli Bruno Oja isiklik valik väliskontaktide lihtsustamiseks, pidades silmas, et nime eestikeelne kõla ei muutuks.

Ta on tegelenud fotograafiaga, esinenud isikunäitustega. On olnud näitleja, laulja, ajakirjanik, mitmel töökohal väliskaubanduse alal, õpetaja, kultuuriinstruktor, raadiotoimetaja, suhtlemispsühholoogia lektor, modellide koolitaja, kitarriõpetaja, orelimängija, laadija, galvaniseerija, lihttööline.

Eesti taasiseseisvumise järel naasis Bruno O'Ya Eestisse. Ta koolitas Tartus fotomodelle, juhendas noorte näiteringi. Välisminister Trivimi Velliste initsiatiivil sai Bruno O'Yast Eesti Vabariigi kultuuriatašee ja aukonsul Poolas. Elu lõpuperioodil oli O'Ya majanduslikes raskustes, sest Poolas filminäitlejana töötatud aja eest talle pensioni ei makstud.  

1999. aastal pakkus lavastaja Tiit Palu talle Vanemuise teatris Mart Kivastiku näidendi "Vaim" lavastuses detektiiv Holmi rolli. Tervislikel põhjustel Bruno O'Ya siiski selles rollis üles astuda ei saanud.

Bruno O'Ya stipendium 
Oma eluaja lõpul soovis Bruno O'Ya toetada noorte näitlejate õpinguid välismaal. Ta määras testamendiga selleks poole oma varast. Bruno O'Ya sõprade initsiatiivil asutati stipendiumi väljaandmiseks Eesti Noorte Näitlejate Abistamise SA, kuid kolm aastat pärast Bruno O'Ya surma vaidlustas O'Ya modellist tütar Dominika O'Ya kohtus testamendi, nõudes endale kogu isa pärandit. 

Esimese Bruno O'Ya fondi stipendiumi ja sellega kaasneva skulptuuri pälvis 2014. aastal koduselt lävepakult rahvusvahelisele lavale ja linale jõudmise puhul Tambet Tuisk. Esimene stipendium anti välja legendaarse Poola näitleja Daniel Olbrychski initsiatiivil ja Poola kindlustusgrupi PZU toetusel. Fond tegutseb PÖFFi raames ja annab stipendiumi noorele filminäitlejale välja igal aastal.

Stipendiaadid 
 2014 Tambet Tuisk
 2015 Sergo Vares ja Taavi Tõnisson
 2016 Risto Kübar
 2017 Tanel Toom
 2018 Ester Kuntu
 2019 Rea Lest
 2020 Reimo Sagor
 2021 Pääru Oja
 2022 Lena Barbara Luhse

Filmid

Raamatud
1977 – "Anteeksi, oletteko näyttelijä" (Pop-Kirjat Ky)
2000 – "Külalisena siin maailmas" (Eesti Raamat)

Viited

Välislingid
Bruno O'Ya filmograafia
"Anteeksi, oletteko näyttelijä"
"Tuntematon ystävä"
Bruno O`Ya
Dominika Oya, Bruno O'Ya tütre koduleht
"Bruno O´Ya erinevad elud" . – Õhtuleht, 7. jaanuar 2000
Filmistaar Bruno O'Ya tütar nõuab kohtuga isa täit varandust. LõunaLeht.ee.
Sünnimaale emigreerunud muusik ja filminäitleja Bruno O’Ya ei tahtnud surra. Tartu Postimees, 12.10.2022.
Persona. Bruno Oja. arhiiv.err.ee.
Bruno O´Ya kogu looming. Bruno O´Ya fond. 

Eesti filminäitlejad
Poola filminäitlejad
Eesti lauljad
Poola lauljad
Jakob Westholmi Gümnaasiumi vilistlased
Sündinud 1933
Surnud 2002