Väljatugevus

Väljatugevus on füüsikaline suurus, millega iseloomustatakse vektorvälju, nagu seda on elektriväli, magnetväli ja gravitatsiooniväli. Nende väljade tugevust määratletakse kui jõudu, mida väli avaldab proovikehale (idealiseeritud kehale, mis ise ei mõjuta uuritavat välja). 

Väljatugevuse mõistet kasutatakse samuti füüsika nelja põhijõu kirjeldamisel (vt Fundamentaalne vastastikmõju).

Elektrivälja tugevus 

Kui kehale laenguga  mõjub jõud , siis valitseb selles kohas väljatugevus
.

Elektrivälja tugevust võib väljendada ühikutes njuuton () kuloni () kohta või ka volt () meetri () kohta:
.

Väljatugevus magnetvälja korral 

Magnetvälja kirjeldamisel on ajalooliselt välja kujunenud nimetus  magnetvälja tugevus (tähis , ühik A/m), mis aga ei väljenda väljatugevust selle üldises tähenduses. Tegelikult on elektrilise väljatugevuse  analoog magnetiline induktsioon . 

Magnetinduktsiooni  defineeritakse kui Lorentzi jõudu , mida magnetväli avaldab selles väljas kiirusega  liikuvale laengule :
.

Magnetinduktsiooni  mõõtühik on tesla (tähis T):
.

Gravitatsioonivälja tugevus 
Gravitatsioonivälja tugevus  on vektorsuurus, mis väljendab välja punktis asetsevale proovimassile mõjuvat jõudu massiühiku kohta:
,
kus  on proovimassile mõjuv tõmbejõud ja  on proovikeha mass.

Gravitatsioonivälja tugevus antud kohas on teatud tingimustel sama mis raskuskiirendus selles kohas. 

Gravitatsioonivälja tugevuse mõõtühiku võib esitada samal kujul kui raskuskiirenduse jaoks (meeter sekund ruudus kohta) või nagu jõuvälja jaoks (njuuton kilogrammi kohta):
.

Väljateooria