Rokokoo

Rokokoo (prantsuse keeles rococo, tulnud sõnadest rocaille ja coquilles) kasvas välja hilisbaroki kunstist. Sõna tähendab tollal moes olnud kivikestest ja merekarpidest tehtud kaunistust aias, ning see püüdis sarnaneda itaaliakeelse sõnaga barocco.

Lühike, ent hiilgav stiili õitseaeg valitses Euroopas aastatel 1730–1780. 

See mõjutas sealhulgas paljusid kunstiliike: maali, skulptuuri, arhitektuuri, sisekujundust, sisustust, kirjandust, muusikat ja teatrit. See oli 18. sajandi alguse Pariisi vastureaktsioon baroki suursugususele, sümmeetriale ja rangetele eeskirjadele, seda eriti Versailles' lossis. Rokokoo kunstnikud ja arhitektid kasutasid mängulisemat, vaimukamat, naljakamat, priskemat ja graatsilisemat lähenemist kui barokk. Nende stiil oli ehitud, seal kasutati palju heledaid värve, asümmeetriliselt kõverat ja kuldset kujundust. 

Rokokoostiilis toa sisekujundus oli kavandatud kui kunstiteos. Seal leidus valdavalt elegantset ja kaunistustega mööblit, väikseid skulptuure, dekoratiivseid peegleid ja vaipu. Need täiendasid arhitektuuri, reljeefe ja seinamaalinguid. 

Rokokoolikud jooned tõusid uuesti luksuslikult esile 19. sajandil uusrokokoo nime all.

Arhitektuur

Maalikunst

Kuulsaid rokokookunstnikke 
 Antoine Watteau 
 François Boucher 
 Jean Baptiste Simeon Chardin
 Thomas Gainsborough (1727–1788)
 Joshua Reynolds (1723–1792)
 William Hogarth (1697–1764)
 Jean Honoré Fragonard (1732-1806)

Skulptuur

Tarbekunst

Muusika

Muusikud
Jean Philippe Rameau
Louis-Claude Daquin

Vaata ka
Barokk
Uusrokokoo

Välislingid

Rokokoost lühidalt
Referaat rokokoost veebilehel Miksike.ee
Põhjalik ülevaade rokokoo kunstist
Rokokoo

 
Kunstistiilid