Jooksiklased

Jooksiklased (Carabidae) on putukate sugukond mardikaliste seltsist. Nad on sihvakad tumedakehalised ja liiguvad maapinnal kiiresti. Inglise keeles ongi nende nimi ground beetle 'maapinna mardikas'. Eestis on neid kirjeldatud umbes 270 liiki.

Suur hulk jooksiklaste liike tarbib valmikuna toiduks teisi putukaid ja seepärast on nad asendamatud mahepõllumajanduses kahjurite hävitamisel. Mõned armastavad ka seemneid, kuid kõik nende mullapinnal elavad vastsed on mitmetoidulised röövloomad. Elades erinevates kooslustes, reguleerivad nad taimtoiduliste putukate arvukust. Jooksiklased võivad teraviljapõllul hävitada olulise osa lehetäidest, rapsipõllul hukata arvestatava osa hiilamardika (Meligethes) mulda laskuvaist vastseist, vaarikaistanduses hävitada mulda nukkuma laskuvad vaarikamardika (Byturus tomentosus) tõugud.

Jooksiklastele on omased kõik põhilised klassi tunnused. Seltsi iseloomustab täismoone: esinevad enamasti kolme paari jalgadega (oligopoodsed), harvemini jalgadeta (apoodsed) vastsed ja harilikult vaba nukk. Vastne teeb läbi tavaliselt kolm kasvujärku. Valmikutel on keskrindmiku tiivapaar moondunud jäikadeks kattetiibadeks. Tagarindmiku tiivapaar esineb kilejate lennutiibadena, võib aga olla ka mandunud. Pea alapool on hästi väljakujunenud kurgualusega. Suu on haukamissuistega. Kui jooksiklane kätte võtta, võivad nad pritsida vastiku haisuga ärritavat vedelikku, mis näiteks silma sattudes teeb haiget.

Rohkem kui kahe sentimeetri pikkune aiajooksik (Carabus nemoralis) on jooksiklaste hulgas üks suuremaid. Päeval seda peitu pugenud mardikat eriti ei näe, sest ta liigub ringi ja peab jahti öösiti. Sööb tigusid, putukaid, vihmausse, aga ei põlga ära ka seeni, mahavarisenud õunu ja marju. Lennutiibu tal pole, neid asendavad pikad, tugevad ja kiired jalad. Erinevalt aiajooksikust liigub pisike, vähem kui sentimeetri pikkune vask-kaldajooksik ringi päeval. See mardikas kütib tillukesi putukaid põllukraavide, jõgede ja järvede märjal kaldal või pisemate varjuliste metsaloikude ligiduses. Kui need aga ära kuivavad, siis tõuseb vask-kaldajooksik lendu ja otsib endale uue vesise jahimaa. Suured silmad ja kiired tiivad aitavad tal pääseda vaenlaste käest. Tema tumepronksjaid kattetiibu ehivad ümarikud sinivioletsed silmlaigud ja kandilised tumevioletsed läikivad peegellaigud nende vahel. Silmadest eespool on jooksikutel pikad lülilised tundlad, millega nad võtavad vastu ohusignaale ning saakloomade lõhnu. Lõhnade abil võivad jooksikud igasugusel maastikul ja isegi tihedas rohus ka omavahel sidet pidada.

Eesti liikidega perekonnad

Eesti liike 

 Agonum marginatum
 Agonum micans
 Agonum piceum
 Agonum sexpunctatum  läik-ketasjooksik
 Amara similata
 Bembidion assimile
 Bembidion bipunctatum
 Bembidion minimum
 Bembidion saxatile
 Brachinus crepitans paugujooksik 
 Calathus melanocephalus  punaselg-käävikjooksik
 Carabus convexus  väikejooksik
 Carabus coriaceus nahkjooksik
 Carabus granulatus  sõmerjooksik
 Carabus hortensis  pargijooksik
 Carabus nemoralis aiajooksik
 Carabus violaceus violettjooksik
 Clivina fossor varjekaevur
 Cychrus caraboides teojooksik
 Dyschirius thoracicus
 Harpalus aeneus vask-ehmesjooksik
 Harpalus latus lai-ehmesjooksik
 Harpalus pubescens seemnejooksik
 Harpalus punctatulus rohe-ehmesjooksik
 Harpalus seladon aia-ehmesjooksik
 Lebia chlorocephala smaragd-rohujooksik
 Lorocera pilicornis harjasjooksik
 Notiophilus palustris
 Odacantha melanura kaelusjooksik
 Oodes gracilis
 Pterostichus aethiops ümarselg-süsijooksik
 Pterostichus coerulescens sinihelk-süsijooksik
 Pterostichus niger suur-süsijooksik 
 Pterostichus nigrita lodu-süsijooksik
 Pterostichus oblongopunctatus metsa-süsijooksik
 Pterostichus strenuus kääbus-süsijooksik
 Pterostichus vernalis pisi-süsijooksik
 Pterostichus vulgaris põllu-süsijooksik

Galerii

Kirjandus 
Harald Haberman 1968. Eesti jooksiklased: Coleoptera, Carabidae. Tallinn: Valgus.