Panzerjäger I

Panzerjäger I, täisnimetusega 4,7-cm PaK(t) (Sf) auf Pz.Kpfw.I Ausf.В oli Teise maailmasõja ajal Saksamaal PzKpfw I Ausf.B baasil ehitatud ja 47 mm tankitõrjekahuriga relvastatud tankihävitaja.

1940. aasta aprillis võeti Saksamaa kindralstaabis vastu otsus hakata ehitama PzKpfw I Ausf.B baasil tankihävitajaid, mis oleksid relvastatud Tšehhoslovakkias toodetud tankitõrjekahuriga "Škoda 47 mm A-5 P.U.V vz.36" (saksa tähistusega "4,7-cm Pak-36(t) L/43,4"). Kuulipildujat masinal polnud.

Tankil eemaldati torn ja korpuse pealmine osa, nende asemele paigaldati soomustorn, mis oli avatud pealt ja tagant. Torni esiosast väljaulatuvat kahurit sai pöörata kummelegi küljele 17,5°, tõstenurk oli aga +12° kuni −8°.

Kahele prototüübile tehti soomustorn 12 mm, aga seeriamasinatel 14,5 mm soomuslehtedest. Meeskonda kuulus kolm meest: juht-mehaanik, laadur ja komandör-sihtur.

Lahingukomplekti kuulus 68 mürsku. Mürsud suutsid soomust läbistada 100 meetri kauguselt 4,4–5,2 mm, 500 meetri kauguselt 4,1–4,7 mm, 1 km kauguselt 3,4–4 mm ja 1,5 km kauguselt 2,5–3,5 mm.

Panzerjäger I oli 4,42 m pikk, 2,06 m lai ja 2,14 m kõrge. Kliirens oli 29,5 cm. Masin kaalus 6,4 tonni. Mootori võimsus oli 100 hobujõudu, mis tegi erivõimsuseks 15,6 hj/t. Kütusepaak mahutas 146 liitrit. Masina suurim kiirus oli 39 km/h ning tema käiguvaru oli maastikul 95 km ja maanteel 140 km.

Kõik masinad olid varustatud raadiojaamaga FuG 5, mille tegevusraadius telefonina oli 2 km ja telegraafina 4 km.

Esialgu toodeti masinat ettevõttes Alkett, kuid hiljem ka ettevõtetes Daimler-Benz ja Škoda. Saksamaal ja Tšehhis toodetud masinad erinesid teineteisest soomustorni poolest: esimesel oli tornil 5 külge, teisel aga 7. 1940. aasta märtsist maini tootis Alkett 132, Daimler-Benz ja Škoda oktoobrist-novembrist 1940 kuni veebruarini 1941 kokku 70 masinat. Koos kahe prototüübiga toodeti seega 202 Panzerjäger I.

Panzerjäger I kasutati Prantsusmaa ja Balkani vallutamisel ning Põhja-Aafrikas, aga põhiosa neist (135) läks Idarindele. Sissetungi ajaks NSV Liitu oli nende tootmine juba lõpetatud ja olemasolevaid kasutati seni, kuni nad olid kõik hävitatud või Punaarmee kätte langenud. 1942. aasta sügisel oli neid veel üsna arvukalt järel, aga järgmisel aastal neid enam ei mainita.

Tankitõrjesoomukid
Saksa relvastus Teises maailmasõjas