Grüneriit

Grüneriit on amfiboolide rühma (ahelsilikaatide ning linoamfiboolide hulka) kuuluv lintstruktuuriga mineraal.

Keemiline koostis
Selle keemiline valem on Fe7Si8O22(OH)2.

Struktuur, värvus ja läige
Grüneriit kristalliseerub monokliinses süngoonias. Kristallid on prismalised. Nad on enamasti nõeljad kuni kiudjad (peenekiulised, asbestjad, erim amosiit), radiaalkiirtega. 

Nad on  tuhkhallid või pruunikasrohelised kuni pruunid. 

Kristallid võivad olla läbipaistvad, nende tahkudel on klaasiläige. Läbipaistmatu, kiudja haabituse korral (amosiit) on tahkudel pärliläige. 

Kriips on valge.

Kõvadus ja tihedus
Mineraali kõvadus Mohsi astmikul on 5 kuni 6 ja tihedus on 3,4–3,6.

Teke ja paragenees
Grüneriit moodustub kontaktmoonde käigus keskmise ja kõrge astme rauaformatsioonides ja mõnes sinikildas. 

Grüneriit esineb parageneesis muu hulgas koos  fajaliidi, granaatide, hematiidi, hedenbergiidi, magnetiidi, kvartsi ja ribekiidiga.

Leiukohad
Grüneriiti on 2010. aasta seisuga leitud umbes 150 kohast Ameerika Ühendriikides, Austraalias, Austrias, Boliivias, Brasiilias, Hiinas, Hispaanias, Indias, Jaapanis, Kamerunis, Kanadas, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Madagaskaril, Norras, Portugalis, Prantsusmaal, Rootsis, Slovakkias, Soomes, Suurbritannias, Tšehhis, Ukrainas, Ungaris ja  Venemaal.

Ajalugu
Grüneriidi avastas 1853 Prantsusmaal Sarvengude'i jäärakus  Collobrièresi lähedal   Gustav Adolf Kenngott, kes pani mineraalile nime seda esimesena analüüsinud Šveitsi-Prantsuse keemik Louis Emmanuel Gruner' auks.

Kaevandamine
Amosiiti kaevandatakse peamiselt Lõuna-Aafrika Vabariigis, kus sellega tegeleb ettevõte Asbestos Mines of South Africa, mille lühendi järgi amosiit on nime saanud.

Kasutamine 
Amosiiti tarvitati Euroopas varem asbestina, kuid nüüd see on keelatud. Mõnel pool mujal on ta veel ehitusmaterjalina kasutusel.

Mõju inimese organismile
Pikemaajaline kokkupuude grüneriidiga võib sissehingamise tõttu tekitada vähktõbe.

Viited

Mineraalid