Ravimuda

See, mida ravimudaks peetakse, oleneb piirkondlikust kontekstist.

Mis on ravimuda? 
Ravimuda tekib pikemaajaliste füüsikaliste, keemiliste ja bioloogiliste protsesside tagajärjel. Eesti rannikulahtedes ja järvedes leidub suures koguses järvemuda (sapropeeli) ja meremuda (peloidi).  See on mineraal- ja orgaanilistest ainetest koosnev ühtlane plastiline mass, mis on ladestunud veekogude põhjas ja soodes (turbamuda) või tekkinud vulkaanilise tegevuse tagajärjel (fango). Ravimuda koosseisus on lahustamata (ränidioksiid, alumiinium-, raua-, kaalium-, magneesium- ja kaltsiumoksiidid) ja lahustavad (naatrium-, kaltsium-, kaalium- ja magneesiumsoolad) anorgaanilised ning orgaanilised ained (süsivesikud, rasvad, surnud ja kõdunenud taimede ja loomade jäänused).

Meremuda on valdavalt mineraalainest koosnev meretekkeline setend, mis sisaldab orgaanilist ainet rohkem kui 5% kuivainemassist. Järvemuda on klastilisest, karbonaatsest või orgaanilisest ainest koosnev magevee sete, milles on orgaanilist ainet vähemalt 35% kuivainemassist. Tähtsal kohal on ka osakeste terasuurused: fraktsiooni 0,1–1,0 mm ei tohi järvemudas olla üle 2% ja meremudas üle 3%. Üle 1,0 mm terasuurusega osakeste esinemine ravimudas ei ole lubatud. Mudastruktuuri moodustavad peamiselt kristallskelett, kolloidkompleksid ja vedel mudalahuse faas. Faaside koostis ja vahekord määravad ära ravimuda omadused.

Mere- ja järvemudade tekkeprotsessi mõjutavad ka atmosfääri emissioon, veekogude kaldaerosioon, resuspensioon ning antropogeensed tegurid: õhusaaste ning asulate ja tööstuse reovete sissevool.

Mudaraviuuringud Eestis 
Mudaravi toimed on üldine ehk mittespetsiifiline (termiline, mehaaniline, sorptiivne jm) ja spetsiifiline (keemiliste ainete mõju nahapinnale ja organismi imanduvad bioloogiliselt aktiivsed koostisained).

Bioloogiliselt aktiivsed ained on näiteks humiinained, mille eraldamist alustati Evald Keele uurimistöö (1950–1960) alusel ning millest valmistati Tallinna Keemia- ja Farmaatsiatehases süstelahus humisool.

Ravimuda uurimise ja kasutamise algus Haapsalus:

 1825 – Karl Abraham Hunniuse initsiatiivil rajati esimene supelusasutus
 1851 – Karl Eduard von Eichwald uuris muda mikroorganisme
 1852 – Carl Ernst Heinrich Schmidt analüüsis muda keemilist koostist
 1852 – Karl Abraham Hunniuse uurimus avaldati postuumselt
 1854 – Alexander von Schrenck kirjeldas meremuda keemilist koostist
 1860 – Johann Friedrich Weisse kirjeldas meremudas esinevaid diatomeese
 1904 – J. Borgmann uuris muda radioaktiivseid omadusi
 1920ndad – Dreyer Friedrich ja M. Kand uurisid muda radioaktiivseid omadusi
 1939 – Karl Schlossmann avaldas kokkuvõtliku töö kuurortravi arengust ja mudaravist Eestis
 1947 – ilmus Voldemar Vadi monograafia mudaravi arstiteadusliku aspekti kohta
 1949 – Leningradi Riiklik Geoloogia Valitsus uuris Eesti meremuda
 1970ndatel uuris ENSV TA Geoloogia Instituut lahe põhjasetteid

Professor Ernst Raudami eestvedamisel loodud Haapsalu Vabariiklikus Neuroloogia ja Ortopeedia Haiglas uuriti neurofüsioloogiliselt (elektromüograafia abil) mudaravi toimet poliomüeliidijärgsele lihaste halvatusele (pareesidele).  Need uuringud näitasid, et optimaalse ravimõju saamiseks tuleb arvestada uuritava lihase algset funktsionaalset seisundit. 

Viimasel ajal rõhutavad erinevad uurijad, et mudaravi temperatuurist olenev termostress kutsub organismis esile palju soodsaid neuroendokriinseid reaktsioone, see toimib põletiku- ja valuvastaselt hüpotalamuse-ajuripatsi-neerupealise süsteemis ning sel on soodne toime oksüdant-antioksüdantsüsteemile ja vere lipiidide sisaldusele. Mudaravi spetsiifilise toime aspektid ning võimalik orgaaniliste ühendite ja mineraalainete imendumine läbi naha vajavad täiendavat uurimist. 

Tallinna Ülikooli Haapsalu kolledži Tervisedenduse ja Rehabilitatsiooni Kompetentsikeskuses on Viive Pille ja Varje-Riin Tuulik välja töötanud mudaravi, soojaravi ja vesiravi kasutusjuhendi. Selle eesmärk on aidata ennetada ülekoormushaiguste kujunemist, samuti anda ülevaade ülekoormussündroomide ravi võimalustest.

Miks muda ravib?  
Ühe minuti loengus "Miks muda ravib?" selgitab taastusarst Varje-Riin Tuulik Leisi, kuidas mudaravi toimib ja inimesele mõjub.

Eesti ravimuda varud 

Eestis on arvel viis ravimuda leiukohta: Ermistu järv, Haapsalu Tagalaht, Mullutu Suurlaht, Värska laht ja Käina laht (vt joonist).

Enamik kasutusel olevaid ja olnud Eesti ravimuda leiukohti paikneb suhteliselt madala veega merelahtedes (Haapsalu, Käina, Mullutu Suurlaht, Voosi) ja järvedes (Värska laht, Ermistu järv, Kahala järv). Suurim raviotstarbelise järvemuda aktiivne tarbevaru on Värskas (1 007 000 t), väikseim Ermistus (64 000 t). Suurima meremuda varuga maardla on Mullutu Suurlaht (919 000 t), järgnevad Käina (274 000 t) ja Haapsalu (162 000 t). Kaevandamisloaga ravimuda tarbevaru on Eestis kokku üle 600 000 t.

Aastatel 2006–2018 on Eestis ravimuda kaevandatud veidi üle 7000 t. 

Eesti ravimuda süstemaatilisse uurimisse on tekkinud paarikümneaastane vahe, kuigi varem on seda pikalt uuritud.

Vaata ka 
 Humisool
 Tagalahe ravimuda leiuala
 Voosi kurgu ravimuda leiuala

Viited

Kirjandus
 Endel Veinpalu ja Liidia Veinpalu. Ravimuda ja mudaravi, Tallinn: Valgus, 1976. 
 Meremuda – suur rahvuslik varandus. Uus Eesti, 24. juuli 1938, nr 200, lk 1.
 Tervisedenduse ja Rehabilitatsiooni Kompetentsikeskuse ravimuda valdkonna toimetised. Vali Press OÜ, 2015.
 Tervisedenduse ja Rehabilitatsiooni Kompetentsikeskuse ravimuda valdkonna toimetised II. Vali Press OÜ, 2019.

Välislingid
 Meie muda on maailmatasemel. SL Õhtuleht, 9. juuli 1997

Maavarad
Setted
Meregeoloogia