Gestapo

Gestapo (lühend saksakeelsest nimetusest Geheime Staatspolizei, Riiklik Salapolitsei; eesti keeles üldnimetusena gestaapo) oli Suursaksa Riigi Julgeoleku Peaameti riigisisene poliitiline politsei aastatel 1933–1945. 

Riiklik Salapolitsei moodustati 26. aprillil 1933 Preisimaa siseministri Hermann Göringi korraldusel senise Berliinis asunud Berliini Politseipresiidiumi I osakonna baasil. Pärast NSDAP valimisvõitu 1933. aastal sai NSDAP liider Adolf Hitler Saksamaa kantsleriks ning algas NSDAP parteiliste ja riiklike julgeolekuasutuste sümbioos ning kokkusulamine reorganiseerimise ja liitmise teel. Repressioonide kõrghetkel alates 1939. aastast oli Gestapo riikliku julgeolekuameti RSHA neljandas osakond. Kuna Gestapo oma ülesehituselt ning alluvuselt oli nii riiklik kui ka parteiline asutus, siis olid kasutusel auastmetena ja ametikoha nimetustena tsiviilpolitseis kasutusel olevad nimetused. 

Nürnbergi protsessil kuulutati Gestapo kuritegelikuks organisatsiooniks.

Juhid 
 Rudolf Diels, 26. aprill 1933 – 1. aprill 1934;
 SS-Obergruppenführer ja politseikindral Reinhard Heydrich, 1934–1942;
 SS-Gruppenführer ja politsei kindralleitnant Heinrich Müller, 1942–1945.

Ajalugu

1933 
Esialgselt oli Gestapo ainult ühe suurema ja Saksamaa keskse Saksamaa liidumaa – Preisimaa (halduskeskus Berliin) Siseministeeriumi Politsei väiksearvuline allosakond 1A, mille juhiks oli Rudolf Diels ja üldjuhiks Preisimaa siseminister Hermann Göring. Koosseisu kuulus 50 töötajat. 
Samal ajal võimule tulnud NSDAP julgeolekuteenistuse juht Heinrich Himmler (Reichsführer-SS und Politzeipresident) koondas NSDAP julgeolekuteenistuse SD alluvusse (või allutas oma mõjule suunates riigis valitseva parteina oma parteiliikmeid liidumaade politseiteenistustesse juhtivatele ametikohtadele) kõigi teiste Saksamaa liidumaade poliitilise politsei üksused.

Baieri Poliitilise Politsei Komandör Heinrich Himmler võttis 1933–1934 üle enamiku liidumaade poliitilise politsei juhtimise (Hamburgi, Württembergi, Badeni, Anhalti ja Hesseni, Bremeni, Oldenburgi, Saksimaa ja Braunschweigi ning 1934. aasta aprillis nimetas Göring Himmleri Preisimaa Gestapo inspektoriks.

1936 
Saksamaa korrakaitseorganid reorganiseeriti ning kõik Saksamaa liidumaade politseiasutused ei allunud enam kohalike liidumaade siseministeeriumitele, vaid otse SS-i riigifüürerile ja Saksa Politsei juhile (Reichsführer SS und Chef der Deutschen Polizei) Heinrich Himmlerile. Kriminaalkuritegevuse ja riigivastaste kuritegudega tegelevad politseiasutused – kriminaalpolitsei – kriminalpolitzei ja poliitiline politsei – Gestapo ühendati Julgeolekupolitsei (Sicherheitspolizei (Sipo)) nime all. Otseselt poliitiliste vastastega tegeles Riigi Julgeoleku Peaameti II osakond, mille juht oli Heinrich Müller ja JP Peaameti juhiks määrati Reinhard Heydrich, kes tol ajal Saksamaal levinud kohakaasluse alusel oli nii riikliku julgeolekuameti kui ka seni veel eraldiseisva partei alluvuses oleva parteilise julgeoleku Julgeolekuteenistuse (SD) eest vastutavate ametkondade juht.
Gestapo koosseis, millesse kuulusid kõikide Saksamaa liidumaade poliitiliste politseiasutuste töötajad, oli ligikaudu 4200 inimest.

Gestapo organisatsioon, 1939 
 Kantselei (mis tegeles ka kaadriküsimustega ja millele allus ka Gestapo sisevangla) ja 5 osakonda:

Osakond IV A
Natsionaalsotsialismivastased poliitilised liikumised – marksistid, kommunistid, reaktsionäärid, liberaalid – ülem SS-Standartenführer Fridrich Panzinger
IV A I – kommunistid, marksistid, salaorganisatsioonid, sõjakuriteod, patsifistlikud organisatsioonid, ebaseaduslik ja vaenulik propaganda – ülem SS-Sturmbannführer Kurt Lindow
IV A II – võitlus sabotaažiga, diversioonidega tööstuses ja transpordil, vastuluure, Raadiomängud välisriikide luureorganisatsioonide keskustega Saksa natsionaalsotsialistlismi ja vastupanuliikumiste väljaselgitamiseks Saksamaal ja okupeeritud riikides – ülem SS-Sturmbannführer Kurt Geißler;
IV A III – tegutses opositsiooniliste liikumiste, parempoolsete parteide, monarhistide (Hohenzollernid ja Habsburge aadliopositsiooni pooldajate) ja Gregor Strasseri "Must Rinne", Raudkiiver (Stahlhelmi) liikmete, liberaalide, emigrantide jälgimisega – ülem SS-Sturmbannführer ja Kriminaldirektor Willy Litzenberg;
IV A IV – Saksa Riigi ja NSDAP juhtkonna kaitse ja valveteenistus, varjatud jälgimine, eriülesanded, kurjategijate tagaotsimine ja jälitamine – ülem SS-Sturmbannführer ja Kriminaldirektor Franz Schulz;	
IV A V		
IV A VI

Osakond IV B
Rooma Katoliku kiriku poliitiline tegevus, samuti protestantliku kiriku ning religioossete ususektide tegevus, juudid ja vabamüürlased, sektid – ülem SS-Sturmbannführer Albert Hartl;	
IV B I – kiriku poliitikategelased, katoliiklased – ülem SS-Sturmbannführer ja Regierungsrat Erich Roth;	
IV B II – kiriku poliitikategelased, protestandid – ülem SS-Sturmbannführer ja Regierungsrat Erich Roth;	
IV B III – teised kirikud, vabamüürlased – ülem Otto-Wilhelm Wandesleben;		
IV B IV – "Juudiküsimuse lõplik lahendamine", ülem SS-Sturmbannführer Adolf Eichmann, ("juutide evakueerimine ja nende vara kaitse" – aastast 1943, kodakondsusest ilmajätmine aastast 1944), (Wannsee protokoll)
IV B V

Osakond IV C
Kaitseinterneerimised, preventiivne arest, trükisõna, parteivastaste kirjanduse võetused, parteiasjad, toimikute koostamine, keskkartoteek, NSDAP sisese opositsiooni kontroll ja jälitus – ülem SS-Obersturmbannführer ja Oberregierungsrat Fritz Rang;
IV C I – Infotöötlus, peakartoteek, infoteenistus, välismaalaste jälgimine, viisaosakond – ülem Polizeirat Paul Matzke;
IV C II – Preventiivne kinnipidamine (Schutzhaft), õigus ilma kohtuotsuseta isikuid kinni pidada ning paigutada koonduslaagrisse või vanglasse. Võrdle NSV Liidu NKVD Erinõupidamine). – ülem SS-Sturmbannführer, Regierungs- ja Kriminalrat Emil Berndorff;
IV C III – pressi ja trükinduse jälgimine – ülem SS-Sturmbannführer ja Regierungsrat Ernst Jahr;
IV C IV – NSDAP liikmete jälgimine – ülem SS-Sturmbannführer ja Kriminalrat Kurt Stage.

Osakond IV D
Saksamaal asuvate võõrtööliste jälgimine ja vastuluurealane töö, Gestapo allasutuste töö jälgimine välismaal ja okupeeritud territooriumitel;
IV D I – Saksamaal elavate tšehhide ja slovakkide jälgimine ja vastuluurealane töö, Gestapo allasutuste töö jälgimine Böömimaa ja Määrimaa Protektoraadis, Jugoslaavias ja Kreekas – ülem Gustav Jonak, 1942. aasta septembrist SS-Sturmbannführer Bruno Lettow, novembrist 1943 SS-Obersturmbannführer Kurt Lischka;
IV D II – Saksamaal elavate poolakate jälgimine ja vastuluurealane töö, Gestapo allasutuste töö jälgimine Kindralkubermangus (okupeeritud Poolas) – ülem Regierungsrat Karl Thiemann, alates 1941. aasta juulist SS-Obersturmbannführer ja Oberregierungsrat Joachim Deumling, 1943. aasta juulist SS-Sturmbannführer ja Regierungsrat Harro Thomsen;
IV D III – Saksamaal elavate NSV Liidu kodanike jälgimine ja vastuluurealane töö;
IV D IV – Saksamaal elavate prantslaste, belglaste, hollandlaste, norralaste ja taanlaste jälgimine ja vastuluurealane töö, Gestapo allasutuste töö jälgimine okupeeritud territooriumidel: Prantsusmaa, Holland, Belgia, Luksemburg, Elsass, Lotring, Norra, Taani – ülem Bernhard Baatz	
IV D V – Gestapo allasutuste töö jälgimine okupeeritud NSV Liidu territooriumil, politseiliste- ja haldusnormativaktide väljatöötamine. Agentuurtöö nõukogudevastastes organisatsioonides (Venemaa Rahvaste Vabastamise Komitee, Turkestani Rahvuskomitee jt). Riigi Julgeoleku Peaameti piirkondlikud asutused okupeeritud piirkondades
IV D VI – tegeles Saksamaal asuvate võõrtööliste jälgimisega.

Osakond IV E
Vastuluure välisluurete vastu, kes tegutsesid Saksamaa territooriumil, välisriikide diplomaatiliste ja kaubandusesinduste vastu. Ülem Walter Huppenkothen.
IV E I – vastuluure üldised küsimused, ülddirektiivide ettevalmistamine vastuluurealasest tööst riikliku tähtsustega objektidel. Andis eksperthinnanguid riigireetmise kuriteokoosseisu kohta, riigisaladuse avalikustamisel ja edastamisel;
IV E II – vastuluure majandusluure alastes küsimustes
IV E III – vastuluure Läänes asuvate riikide luuretegevusele
IV E IV – vastuluure Põhjas asuvate riikide luuretegevusele
IV E V – vastuluure Idas asuvate riikide luuretegevusele	
IV E VI – vastuluure Lõunas (Slovakkia ja Böömimaa (Tšehhi), Balkani riigid, Ungari, Itaalia, Hispaania ja Lõuna-Ameerika riigid) asuvate riikide luuretegevusele – ülem Wilhelm Schmitz

Osakond IV F
IV F/Grenzpolitzei – Piiripolitsei, passid, isikutunnistused, politsei välismaalaste järelevalveks	
IV F 1 Piiripolitsei.
IV F 2 Passidega seotud asjaajamine.
IV F 3 Isiku tuvastamine ja isikut tõendavad dokumendid.
IV F 4 Välisriikide politseiga seonduvad küsimused ja piiriga seotud üldküsimused.
IV F 5 Viisade keskasutus. (L-219)

IV osakonna ülemale allus eraldi grupp "Referaat N", mis kontrollis ja tsentraliseeris kogutud luureandmeid

1944 
Pärast sõjaväeluure Abwehr likvideerimist ning töötajate liitmist RSHA – Riigi Julgeoleku Peaametiga loodi 3 Peaosakonda: Üldosakond, poliitiline politsei, sõjaväeline kaitsepolitsei (Abwehrpolizei).

1945 
Koosseis (koos okupeeritud maade asutustega) oli ligikaudu 40 000 töötajat.

Auastmed RSHAi IV osakonnas Gestapos

Vaata ka Relva-SSi ja Wehrmachti auastmete võrdlus.

Vaata ka

 Must Kapell
 20. juuli vandenõu

Riigi Julgeoleku Peaamet‎