Õendus

Õendus on tervishoiu valdkonda kuuluv iseseisev kutseala ja teadusharu (õendusteadus), mille ülesandeks on aidata inimest, nii haiget kui tervet, tema tervise kaitsmisel ja taastamisel ning haiguste preventsioonil. Tugineb meeskonnatööle.

WHO 5 taset 
 Tervise edendamine ja säilitamine
 Haiguste ennetamine
 Varajaste sümptomite avastamine
 Rehabilitatsioon
 Reparatiivne õendus

Ajalugu 

Keskajal tekkisid õenduse põhialused. Hooldus oli meditsiinist eraldi. Tol ajal hoolitseti haigete eest kloostrites.

Tänapäevase õenduse sünniks loetakse aastat 1820. Esimese tänapäeva meditsiiniõdede kooli ja instituudi asutas 1860. aastal Florence Nightingale.

Eestis on termin "õendus" kasutusel aastast 1996.

Õenduse teoreetikud ja teooriad 
 Florence Nightingale – esimene õendusteoreetik
 Virginia Henderson – õenduse definitsioon
 Hildegard E. Peplau – õe ja patsiendi vaheline suhe õendusprotsessis, suhtlemisteooria
 Dorothea Orem – enesehooldusteooria õenduses
 Marta Rogers – inimene kui ühtne tervik
 Callista Roy – adaptatsiooniteooria
 Nancy Roper – inimese elamise mudel (Roperi–Logani–Tierney õendusmudel)

Õendusharidus Eestis 
 Tartu Tervishoiu Kõrgkool – põhiõpe, täiendõpe, magistriõpe
 Tallinna Tervishoiu Kõrgkool – põhiõpe, täiendõpe, magistriõpe
 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna õendusteaduse osakond – magistriõpe; osakonda on juhatanud Ilme Aro ja Kristi Toode.

Tänapäeval toimub Eestis õdede koolitus vastavalt Euroopa Liidu programmidele ja normidele. Eestis on võimalus saada magistrikraadi õenduses ning aastast 2005 võimalik spetsialiseeruda ehk saada õde-spetsialistiks. Õed, kes on saanud hariduse vanade programmide järgi võivad saada täiendkoolitust ja omandada õenduslikku kõrgharidust.

Õdede tegevus Eestis 
Õenduse kutseala arendamisega tegeleb Eesti Õdede Liit.

Vaata ka
Humaansus

 Õendus