Noa

Noa (heebrea keeles נֹחַ No'aẖ; araabia keeles نوح Nūḩ) oli Piibli järgi kümnes ja viimane patriarhidest enne veeuputust. Tema lugu on kirja pandud Esimeses Moosese raamatus, peatükkides 5–9. 

Noa oli Lemeki poeg, kümnendast inimpõlvkonnast pärast Aadamat. Tal oli kolm poega, Seem, Haam ja Jaafet, kelle järeltulijad on kõik inimesed maailmas. 

Kui Noa oli kuussada aastat vana, otsustas jumal saata suure veeuputuse Maale karistuseks inimeste patususe eest, ning hävitada inimsoo maa pealt. Aga ta nägi, et Noa oli õiglane ja hea mees, mistõttu otsustas ta viimase koos perekonnaga päästa. Ta käskis Noal ehitada suure laeva iseenda ja ta perekonna jaoks, kuhu mahuksid ka kõik loomad, kes maa peal elavad. Noa ehitaski laeva ning läks oma perega sinna sisse, võttes kaasa paari igast looma- linnu- jms liigist, kes maa peal elavad. Siis tuli veeuputus, mis kattis veega terve maailma. Kõik elav suri selle tagajärjel, ainsad elusolendid, kes ellu jäid, olid Noa laevas. Laev hulpis vetes sada viiskümmend päeva, kuni lõpuks Jumal otsustas lasta veel alaneda ning laev jäi peatuma Ararati mäe tipul. 

Kui maa sai kuivaks, tulid Noa ja ta perekond ja kõik elusolendid laevast maale ning Noa ehitas Jumalale altari ja ohverdas. Jumal leppis inimkonnaga Noa vahendusel ära ning otsustas, et ta ei nea enam kunagi tervet maad inimese pärast ning ei hävita enam kunagi kõike, mis elab, nõnda nagu ta oli teinud. Jumal tegi lepingu Noa ja ta järeltulijatega mille märgiks ta pani taevasse vikerkaare. 

Pärast veeuputust istutas Noa mäe jalamile viinamarjaistanduse. Saadud saagist jõi ta veini ja jäi purju ning jäi alasti oma telgis magama. Noa poeg Haam nägi oma isa paljalt ning teatas sellest ka oma vendadele, kes katsid Noa, samal ajal hoidudes oma isa peale vaatamast. Noa ärkas ning needis Haami igavese orjusega, ning õnnistas Seemi ja Jaafetit. Haami järeltulijatest pidid saama Seemi ja Jaafeti orjad. 

Noa suri 350 aastat pärast veeuputust, 950-aastaselt.

Sugupuu

Vana testamendi inimesed