Tartu arhitektuur

Tartu arhitektuur on Tartu linnas asuvate arhitektuuriliste rajatiste kogum, mis hõlmab nii hooneid ja muid ehitisi kui ka maastikuarhitektuuri.

Nagu paljudes maailma linnades, on ka Tartu kesklinna planeering ja tänavavõrk kujunenud põhiliselt ise, kooskõlas maastikureljeefiga, mitte süsteemse planeeringu tulemusel. Järkjärguline kujunemine ja sõdade purustused kajastuvad ka Tartu arhitektuuris.

Ajalooline ülevaade

Keskaeg

Keskaja lõpul kattis Tartu linn koos Toomega 27,6-hektarise ala, all-linn hõlmas sellest 20,7 hektarit. Linna ja Toomemäge ümbritses 2 kilomeetri pikkune ringmüür. Keskaegsest hoonestusest on Tartus säilinud vähe, kuid tänaseni püsinud näited – Tartu toomkirik ja Jaani kirik – on kahtlemata silmapaistvad.

Tartu toomkirik on stiililt eklektiline tellisgootika. Seda hakati ehitama juba 13. sajandil, kuid ehitus kestis 16. sajandini. Paksud müürid annavad tunnistust, et ehitis täitis piiskopikiriku kõrval ka kaitseotstarvet, mida soosis asend Tartu Toomemäel. Baltimaade tänini suurim kultushoone sai kannatada Liivi sõjas ning jäi pärast 1624. aasta tulekahju laokile. See ehitati osaliselt taas üles alles 1804–1807 Tartu Ülikooli raamatukoguna, siis juba algsest märkimisväärselt erineval kujul ülikooli arhitekti Johann Wilhelm Krause projekti põhjal. Hoonet asuti uuesti renoveerima 1985. aastal.

Teise tellisgootika näite, 14. sajandil valminud Jaani kiriku puhul on detailid tähelepanuväärsemadki kui selle üldine struktuur. Nimelt kaunistab kirikut rida terrakotapäid, millest igal üksikul on ise nägu. Seetõttu on arvatud, et skulptuurid kujutavad kunagisi linnakodanikke. Algsest kahest tuhandest kujust on tänapäeval alles vaid pooled.

17.–18. sajand
Tartu elamutest vanim asub aadressil Jaani tänav 20. Maja ise on teadaolevalt pärit 17. sajandist, maja all olev vundament aga võib pärineda veelgi varasemast ajast. 1546. aastal mainiti hoonet aidana, 17. sajandi I poolel ehitati see ümber ülikooli rektori, matemaatikaprofessor Joachim Scheleniuse eluasemeks.

Kõige rängem purustustelaine tabas Tartut Põhjasõjas, kui Peeter I käsul tehti linn 1708. aastal maatasa ning selle asukad küüditati Venemaale. Toonaseid sündmusi meenutab eesti kirjanduse üks klassikalisi tekste, "Käsu Hansu nutulaul". Seepärast ongi Tartu varasematest kindlusehitistest on nüüdseks alles vaid Rootsi-aegsed bastionid (needki 1763–1767 osalt ümber ehitatud) ja mõni madal lõik linnamüüri (osa sellest on säilinud Tartu botaanikaaia ringmüüris), kunagiste tornide ja väravate asukohad on 1960. aastatest saati märgistatud infotahvlite ja kõnniteeplaatidega (suuresti tänu Johannes Maadla tööle).

Linn taastus siiski suhteliselt kiiresti. Juba 1714. aastal lubati linnaelanikel Venemaalt naasta ja 1763. aastal hakati linna keisrinna Katariina II käsul ka uuesti kindlustama. 1768–1778 rajati vana Maarja kiriku ja 1708. aastal Toomemäel õhitud piiskopilinnuse tellistest Toome nõlva, praeguse Lossi tänava poole püssirohukelder, kus 1982. aastast saati töötab restoran.

18. sajandil tabas Tartut mitu suurt tulekahju, mistõttu pole vanemast puitarhitektuurist säilinud kuigi palju näiteid. Äramärkimist on sageli leidnud 1755. ja 1763. aasta tuleõnnetused, eriti aga 25. juunil 1775 toimunud tulekahju, mis kandus üle sildade ka teisele kaldale ja hävitas suurema osa linnast – 290 elamut. Ühes vanemaist puitelamuist, mis pärineb osaliselt 1750. aastaist, asub nüüdisajal Uppsala Maja (Jaani 7).

Tulekahjus kannatada saanud raekoja asemele projekteeris linnavalitsuse uue hoone toonane linna ehitusmeister, Rostockist pärit Johann Heinrich Bartholomäus Walter. Uue raekoja ehitus kestis 1782–1789 ning kujunes asjaolude kokkusattumusel lühiülevaateks eri arhitektuuristiilidest. Oma põhikujus esindab kolmekorruseline kõrge kelpkatuse ja haritorniga hoone Madalmaade barokse linnapalee traditsiooni, millesse kuulub Eestis ka Narva raekoda. Peafassaadi viiluvälja ehib rokokoostiilis kartušš. Seinte kujunduses ja interjööris pääses aga valitsema toonane värskeim moeröögatus, varaklassitsism.

19. sajand

Tulekahjude järel rajati 18.–19. sajandil linnasüdamesse üsna ühtlane klassitsistlik hooneansambel, selle üks keskmeid on 1804–1809 Krause projekti järgi ehitatud Tartu Ülikooli peahoone (hoone tiivad on arhitekt Karl Rathausi hilisem lisandus). Ülikooli kompleksi kuulusid ka Toomemäele rajatud tähetorn, Vana Anatoomikum, toomkiriku varemeist kujundatud, erandlikult uusgooti stiilis, raamatukogu, kliinikud ja Toomemäe sillad. Ehkki kaks maailmasõda on Tartu kesklinna tublisti harvendanud, kujundab toonane klassitsism kõrvuti stalinistliku uusklassitsismiga tänaseni Tartu kesklinna arhitektuurilist palet. Sellest pärineb ka Tartu hüüdnimi Emajõe Ateena.

Hoonete ehitamise kõrval pöörati 19. sajandil tähelepanu ka Tartu maastikuarhitektuurile. Nii kujundati Toomemäest, kus oli 18. sajandil linna karjamaa, ülikooli plantatsioonikomitee eestvedamisel avalik park. Aastatel 1836–1838 rajati Toomemäele üle praeguse Lossi tänava Inglisild, algupärase nimega Inglise sild. Tänapäeva Kuradisild ehitati 1913. aastal, varem oli seal Johann Wilhelm Krause projekteeritud puidust uusgooti sild. 1874. aastal haljastati A. von Oettingeni juhatusel linnaelanikele endine liivakarjäär Kassitoomel.

Sajandi lõpupoole kerkisid Tartusse juba uued historitsistlikud rajatised. 1894. aastal rajatud uusrenessanslikus aadlielamus (nüüdne Vanemuise tänav 42) tegutseb tänapäeval Kirjandusmuuseum, 1882–1884 valmis uusgooti stiilis Tartu Peetri kirik, mille projekteeris Viktor Schröter.

19. sajand oli Tartu jaoks kiire arengu aeg. Puust eeslinnad, mida sõjad tublisti kärpinud olid, taastusid ja kasvasid väljapoole varasemaid piire. Eriti tõhusalt aitas linna kasvule kaasa 1875. aastal linna taha ehitatud raudtee, kuid jäi peagi juba linna piirimaile. 1890. aastail laienesid Tähtvere ja Karlova mõisa maile Tartu eeslinnad, 1917. aastal ühendati need linnaga. Ehitustegevus ületas raudtee ja 1923. aastal liideti ka Tammelinn.

20. sajandi algus

Tartu kesklinna ümbritsevad linnaosad on küllaltki eripalgelised. Karlova, Supilinna ning osalt ka Ülejõe tänavapildis annavad tooni vähemal määral 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi esimestel kümnenditel ehitatud puitmajad. Tartu eripäraks võib pidada suhteliselt arvukaid juugendelemente, mis näiteks Tallinnas on tunduvalt harvemad. Puitagulites on levinud hooviehitised, sealhulgas kahekorruselised kuurid. Majadel võib täheldada mitut laadi omapäraseid täiendusi: esineb tornikesi, keerdtreppe, eraldiseisvaid trepikodasid, hulgaliselt puitpitse jms. 

Esinduslikumaid hooneid võib leida Toometaguselt, kus tänini paiknevad mitme üliõpilaskorporatsiooni konvendid. Silmapaistvad näited on Georg Hellati rahvusromantilises juugendstiilis projekteeritud Eesti Üliõpilaste Seltsi maja (1902, Jaan Tõnissoni tänav 1) saksa korporatsiooni Neobaltia heimatstiilis maja (1904, Kastani tänav 1) R. von Engelhardtilt ning Arnold Matteuse funktsionalistlik Ugala konvent (1938, Julius Kuperjanovi 16). Uusklassitsismi esindavad tsaariaja lõpu suured riiklikud projektid, nagu N. Lunski projekteeritud kunagine kohtuhoone, mis oli kaua osa Eesti Rahva Muuseumist (1892, Veski tänav 32) ning Tartu Ülikooli õppehoone Vanemuise tänav 46 (A. Hofmann, 1914). Funktsionalistlike elamute ehk tuntuim näide on Soome tipparhitekti Alvar Aalto 1932. aastal valminud Villa Tammekann (Kreutzwaldi tänav 6 Tähtveres), samas stiilis on ka Tartu Õpetajate Seminari hoone 1936. aastast Arnold Matteuselt (Salme tänaval Karlovas).

1934. aastal oli Tartus umbes 4500 elamut, millest 3350 olid puust, 675 kivist ja 475 segamaterjalist.

Nõukogude periood

Ka Nõukogude aja pärand on Tartus äärmiselt mitmekesine. Ehkki mõnes mõttes on kõige silmatorkavam suurtest korterelamutest koosnev Annelinn, ei ole teised uuselamurajoonid nii ulatuslikud ja tõelisi mastaapseid magalarajoone Tartusse ei ehitatudki. Mitmele poole, sealhulgas linnasüdamesse Teise maailmasõja ajal hoonestusse jäänud aukudesse (sõjas hävis ligikaudu 50% linnast) on rajatud hruštšovkasid. Eramurajoonides (nagu Tammelinnas, Ropkas ja Varikul) võib leida 1960. aastate karniisiarhitektuuri, kümnendivahetuse kastmaju, 1970. aastate tumedat neofunktsionalismi ja modernismi, 1980. aastate postmodernismi jpm.

Tänapäev

Viimastel kümnenditel Tartusse kerkinud arhitektuur on samuti üsna kirev. Vastandlikke seisukohti on tekitanud nii Tartu Kaubamaja uus hoone, elamu Tigutorn, büroohoone Plasku kui ka kaubanduskeskus Tasku. Sõjaaegsete tühemike täisehitamine on hakanud sulgema Tartu kesklinnale seni iseloomulikke avaraid vaateid ja ajakirjanduses diskuteeritakse võimaluste üle ehitada täis Tartus viimasest ilmasõjast saati harjumuspäraseks saanud parke. Suhteliselt rahulikult on võetud vastu uued Tartu sillad, vaibunud on ka taasiseseisvumisaegne diskussioon Kaarsilla lammutamise ja kunagise Kivisilla taastamise üle. Suurte kultuuriehitiste, näiteks linnaraamatukogu ja Eesti Rahva Muuseumi uute hoonete tarbeks on korduvalt korraldatud arhitektuurikonkursse, kuid siiani on pole võiduprojektid paberilt tegelikkusse jõudnud.

Maastikuarhitektuuri objekte
Barclay plats
Forseliuse park
Jaani kiriku aed
Holmi park
Kassitoome
Keskpark
Lunini-Puusepa park
Kanali park
Karlova park
Kraamituru kaldapealne
Kuningaplats
Lembitu tänava park
Lillemägi
Narvamäe plats
Puukooli park
Ropkamõisa park
Sanatooriumi park
Suudlevad tudengid (purskkaev)
Suveaed
Tartu tammik
Toomemägi
Tartu Ülikooli Raamatukogu purskkaev
Vabaduse puiestik
Vanemuise park
Vanemuise teatri esine plats
Ülejõe park

Kirikud

AKEL Tartu adventkirik (1929)
EAÕK Tartu Püha Aleksandri kirik
EAÕK Tartu Uspenski kirik – Tartu Jumalaema Uinumise kirik (1783)
EEKBKL Tartu Kolgata baptistikoguduse palvemaja (1931)
EEKBKL Tartu Salemi baptistikoguduse kirik (2000)
EELK Tartu Jaani kirik (14.–20. sajand)
EELK Tartu Maarja kirik (1842)
EELK Tartu Pauluse kirik (1917)
EELK Tartu Peetri kirik (1884)
EMK Tartu Püha Luuka kirik (2002)
EVKL Tartu vanausuliste palvemaja
UKE Tartu Uusapostlik kirik (1994)
MPEÕK Suurmärter Georgiuse (Jüri) kirik (1870)
RKK Tartu Katoliku kirik (1899)
Tartu toomkirik (13.–15. sajand) – varemeis
Tartu Ülikooli kirik (1860) – endine luteri kirik, rekonstrueeriti raamatukoguks; praegu asub selles ülikooli arhiiv.

Hävinud kirikuid
 Pühavaimu kirik ehitati oletatavasti 13. sajandi II poolel. Asus Laia tänava alguses, umbes Magasini tänava võimla kohal.
 Tartu Jakobi kirik – täpsemalt lokaliseerimata, on andnud nime Jakobi tänavale
 Vana Maarja kirik ehitati oletatavasti 14. sajandi algul, sai kannatada Põhjasõjas ja 1775. aasta tulekahjus. Kirik lammutati 19. sajandi algul, kui samale kohale rajati Tartu Ülikooli peahoone.
 Nikolai apostlik-õigeusu kirik - asus Magasini ja Rüütli tänava vahelisel ajal, hävis 16. sajandil
 Georgi (Jüri) apostlik-õigeusu kirik – hävis 15. sajandi lõpul, asus praeguse botaanikaaia territooriumil.
 Dominiiklaste Maarja-Magdaleena kloostrikirik.

Teatrihooned
Sadamateater
Vanemuise suur maja
Vanemuise väike maja

Vanemuise vana teatrimaja oli üks Eesti silmapaistvamaid juugendhooneid. See asus praeguse Vanemuise teatri suure maja kohal ning hävis Teises maailmasõjas.

Muid tähelepanuväärivaid hooneid

Elamu Ülikooli 8
Emajõe Ärikeskus
Linnamuuseumi hoone Narva mnt 23
Endine vaimuhaigla, Staadioni 48
Kaitseliidu hoone
Klubi Atlantis hoone Kaarsilla ja Võidu silla vahel Emajõe vasakul kaldal
Maaülikooli spordihoone
Pangahoone Raekoja plats 20
Pangahoone Munga 18
Tartu Kunstimuuseumi hoone Raekoja plats 18 / Kompanii 1
Raekoda
Tartu Vangla
Tartu Ülikooli peahoone
Tartu Ülikooli raamatukogu
Tigutorn
Vana Anatoomikum

Vaata ka
Tartu linnaarhitektide ja linna ehitusmeistrite loend

Viited

Kirjandus
 Niina Raid "Tartu vanemaid ehitisi" Tallinn: Eesti Raamat, 1981
 Epi Tohvri "Valgustusideede mõju Tartu arhitektuurikultuurile 19. sajandi alguses" Tartu: Tartu Ülikooli kirjastus, 2009
 Mart Siilivask "Tartu arhitektuur 1830–1918: historitsism ja juugend. Arhitektuuriideed ja stiilieeskujud kohalike autorite loomingus 19. sajandil ja 20. sajandi algul" Eesti Ajalooarhiiv, 2006 (1999. aastal Eesti Kunstiakadeemias kaitstud magistriväitekirja alusel)

Välislingid 
 Tartu nüüdisarhitektuuri interaktiivne kaart (alates 1960. aastaist)
 Ene Puusemp "Udo Tiirmaa: Peterburis määrati ka Tartu hoonete tüüpfassaadid" Postimees, 9. detsember 1998

 
Eesti arhitektuur