Puiskarjamaa

Puiskarjamaa ehk metsakarjamaa on suhteliselt hõre puistu, kus pidevalt karjatatakse loomi.

Ajalugu 
Puiskarjamaad olid Eestis kuni 1950. aastateni väga tavalised, hiljem on see maastikutüüp üsna haruldaseks muutunud. Puiskarjamaad kujunesid, kui külade-talude lähedal asuvaid metsi kasutati karjatamiseks. Puisniitudelt saadi püsivalt heina, tarbe- ja küttepuid, ravimtaimi, pähkleid, seeni ja muid igapäevaseks eluks tarvilikku midagi vastu andmata. Ainsaks väetiseks on puisniidul mahalangenud puulehed ja kõdunev kulu. Sügisel, pärast heinaniitmist karjatati puisniitudel loomi. Kui puisniitu kasutatakse kevadest sügiseni karjamaana, muutub rohustu liigiline koosseis, areneb tihedam põõsarinne, seetõttu nimetame selliseid kooslusi puiskarjamaadeks. Sada aastat tagasi oli 300–500 ha puisniidualad tavapärased, need vaheldusid lagedate loopealsete ja põldudega.

Väljanägemine 
Väljanägemise poolest meenutab puiskarjamaa tihti puisniitu. Ilusamad karjatatavad metsa-alad võivad olla lausa pargilaadsed, kariloomade pügatud “muru” ja põõsastega. Samuti on üsna tihti endisi puisniite kasutatud karjamaana. Ent kui puisniidul tavaliselt esines okaspuid vähe, siis puiskarjamaa võib olla ka männik, segamets või koguni kuusik. Rohustu liigirikkus on puiskarjamaal reeglina väiksem kui puisniidul.

Karjatamine ja hooldamine 
Mets- ja puisniitkarjamaade väärtus oleneb karjamaal kasvavast taimestikust ja metsa tihedusest. Enamasti kasvab metskarjamaadel jämedakõrreline ja jämedavarreline taimestik. Metskarjamaadel tuleb seega karjatada kevadel varakult. Karjatama hakatakse seal siis, kui taimed puude all kasvama hakkavad ja rohi pole saanud moodustada jämedaid kõrsi ja varsi. Väärtuslikumateks metskarjamaadeks peetakse metsavahelisi lagedaid ja kuivi nõmm- ja söötkarjamaid, millel kasvavad mitmekesised valgurikkad taimed.Puiskarjamaa karjatamiskoormus on tavaliselt 0,3-1 lü/ha. Hooldamisel harvendatakse puittaimestikku ning laasitakse tüvesid (eriti männikutes ja kuusikutes).

Puisniidud tänapäeval 
Tänapäeval on puisniidud oma varasema majandusliku tähtsuse peaaegu täielikult minetanud- heina saadakse lagedatelt kultuurheinamaadelt ning metsa tehakse eelistatult lageraietena. On üksikuid talusid, kes hoiavad traditsioonilise maastiku püsimist. See on nii öelda klassikaline pärandkultuur. Niitmata-karjatamata puisniidud võsastuvad paraku kiiresti. Eriti märgatav on puisniitude kadumine Eesti saartel.
Praegu on Eestis vähe inimesi, kes järjepidevalt hooldavad puiskarjamaid. Need, kes sellega tegelevad, ei tee seda raha pärast, kuna toetusest saadav raha nagunii ei kata nende kulusid. Nad teevad seda, kuna nad tahavad taastada puisniitude maastiku ilu. Karjatades niitudel loomi või niites sealt heina, muutub maastikupilt oluliselt kaunimaks.

Kirjandus 
Jaama, K. 1946. Lambakasvatus. Tartu: RK Teaduslik Kirjandus

Vaata ka 
Puisniit
Karjamaa

Viited 

Maamajandus
Kooslused