Sarlakid

Sarlakid (ladina keeles scarlatina) on nakkav lööbeline laste- (4–8-aastaste) ja ka noorukiea (kuni 15-aastaste) infektsioonhaigus, üks streptokokkinfektsioonide vorme. Sarlakilööbe tekitaja on streptokokk Streptococcus pyogenes.

Sarlakeid esineb imikutel haruharva. 10. eluaastaks ringlevad kuni 80% laste immuunsüsteemis (lümfoid(-immuun)süsteemis) Streptococcus pyogenese pürogeensete eksotoksiinide antikehad.

Nakkus levib õhu kaudu piisknakkusena, nahkkontakti teel ja sarlaki- või streptokokkinfektsioonihaige (tonsilliit, mädapõletikud) kehavedelikega kokkupuutel, aga ka A-grupi streptokokiga saastunud piima kaudu.

Nakatumiseks on vajalik lähedane kokkupuude nakkuskandjaga. Sarlakihaige on nakkusohtlik 24 tundi haiguse algusest kuni maksimaalselt 2–3 nädalat. 24 tundi pärast antibiootikumi manustamist loetakse sarlakihaige mittenakkusohtlikuks.

Harvemini põhjustavad sarlakilöövet ka teised β-hemolüütilised bakterid: C- ja G-grupi streptokokid, mis satuvad organismi kas kirurgilise operatsiooni või sünnituse ajal või põletushaava kaudu.

Sarlakid levivad kõige rohkem oktoobrist märtsini.

Kliiniline pilt
Kliiniline hinnang on lööbega haiguste puhul ebausaldatav, kuid teatud tüüpilist välispilti saab kirjeldada.

Asümptomaatiline
Kuni 20% kooliealisi lapsi võivad olla streptokoki Streptococcus pyogenes'e kandjad. Asümptomaatilisust harilikult ei ravita.

Tüüpiline
Esmastele nakkusilmingutele võivad nooremate laste puhul eelneda oksendamine, kõhulahtisus või kõhuvalu.

I – inkubatsiooniperiood: kestab tavaliselt 3–5 päeva. Streptococcus pyogenes võib viibida terve inimese nahal kuni nädal aega enne lööbe ilmumist;   
II – lööbeperiood: esimesed sümptomiteks on õhetavad põsed (nina-suu kolmnurk on lööbevaba), mõõdukas kurguvalu, anoreksia ja üldiselt halb enesetunne. Kehatüvele ilmub peeneteraline punetav nahalööve (difuusne erüteem) ning tõuseb kõrge palavik. Teiseks päevakslaieneb lööve  näo- ja kõhunahale, nahavoltidesse (lööbe levik võib siintoodust erineda). Lööbeperiood kestab harilikult nädala. Neelupõletik süveneb, ilmneb angiin. Kaelalümfisõlmed võivad suureneda.

Sarlakite korral on sarlakihaige keel iseloomuliku välimusega – pärast valge katuga keelt (1.–2. haiguspäeval) muutub keel vaarikpunaseks (nimetatud ka vaarikakeeleks ja vaarmarjakeeleks) ja struktuuriliselt näsaliseks.

III – paranemisperiood: pärast kõrget palavikku võib paranemisjärgus nahk tugevalt ketendada – nahaketendus võib ilmuda 5–20 päeva pärast sarlakilöövet.

Täielikult paranetakse tavaliselt kahe nädalaga, kuid ravita võivad paranemisperioodi 18. päeval tekkida kõrge palavik, angiin, kõrvapõletik ja neelupõletik ning akuutne glomerulonefriit või reuma.

Raske
Raske sarlakihaigusjuhu korral võib tekkida nekrootilis-fibrinoosne angiin, mis võib levida nii söögitorru, makku kui ka kesk- ja sisekõrva.

Harva esineb ka raske kuluga ehk maliigseid sepsisega sarlakeid, mis võivad põhjustada kurtust (kurdistumist), müokardiiti, meningiiti ja streptokokilist toksilise šoki sündroomi.

Diagnoos
Kliinilist hinnangut ei peeta lööbega haiguste puhul tänapäeval usaldusväärseks diagnoosimise viisiks.

Eristusdiagnoos
Ka stafülokokk Staphylococcus aureus põhjustab lööbehaigust Staphylococcal Scarlet Fever.

Diagnoosimiseks tuleks teha eristusdiagnoos, eraldamaks sarlakeid teistest lööbehaigustest, nagu 
:  
Arcanobacterium haemolyticum'i nakkus
herpesviirusnakkused
Kawasaki tõbi
leetrid
Mycoplasma pneumoniae
punetised
ravimiallergia
streptokokiline püodermia
streptokokkfarüngiit e -neelupõletik (RHK-10 J02.0)
streptokokiline toksilise šoki sündroom
teise staadiumi süüfilis	
tuulerõuged
äkkeksanteem jt.

Kliinilise keemia uuringud

Streptococcus pyogenes'e infektsiooni kahtluse korral võetakse kas neelust külvimaterjal või vereanalüüsiks verd ja teostatakse, kas
streptolüsiinivastased antikehad
antistreptolüsiin-O (S-ASO) – muutub positiivseks 1 nädal kuni 1 kuu pärast infektsiooni algust (tüsistusteta kulu korral saavutab infektsioonieelse väärtuse 6–12 kuu jooksul)
kliiniline vereanalüüs 
PCR jt.

Antibiootikumide tarbimine võib laboratoorsete analüüside tulemusi moonutada.

Patogenees
Streptococcus pyogenes siseneb harilikult ülemiste hingamisteede kaudu. Seejärel rajavad streptokokid ensüümide ja valkude abil tee kurgu ja neelu epiteelirakkudele (F-proteiin) ja hiljem nahale (M-proteiini abil adhesioon keratinotsüütidesse).

Pürogeensed eksotoksiinid (SpeA, SpeB, SpeC) toimivad teadlaste arvates superantigeenidena, indutseerivad tsütokiinide (näiteks tuumornekroosifaktor alfa TNFα) vabanemist ja vahendavad palavikku, sarlakilöövet, organpuudulikkust ning šokki (streptokokiline toksilise šoki sündroom). SpeB toimel surevad südamelihaserakud.

Ravi

Sarlakid paranevad ka ilma antibiootikumideta, kuid tüsistuste vältimiseks soovitavad arstid haigetel neid siiski manustada.

Sarlakite ravis kasutatakse medikamentidest esmajärjekorras penitsilliini: 
125 mg suukaudselt (lad per os) < 27 kg; teistele 250 mg. 
penicillin V potassium 25–50 mg/kg/päevas suukaudselt 10 päeva järjest

Penitsilliiniallergia korral võib arst kirjutada välja erütromütsiini.

Palaviku alandamiseks kasutatakse vastavalt arsti soovitustele, kas looduslikke palavikualandajaid või näiteks paratsetamooli (vormid (tabletid, küünlad) annused vastavalt kehakaalule) ja põletikuvastast ibuprofeeni.
 
Sarlakihaigele peaks võimaldama voodirahu ja keelitada teda rohkelt vedelikke (taimetee, kurgutee) tarbima. Väikelastele valmistavad kurguvalu ja neelamise valulikkus ilmselt suurt piina ning seetõttu võiks neile pakkuda tavalisest veidi vedelamat toitu. Võimalik, et haige laps ei ole võimeline kuigi palju toitu alla neelama.

Kodused ravivõtted
Mitmes Aafrika riigis on kasutatud sarlakitega seotud kurguhädade leevendamiseks hingatud sisse puju liigi Artemisia afra kuuma auru.

Tüsistused
Sarlakite tüsistused on tänapäeval haruldased ning neid seostatakse bakteri ja/või tema osade (näiteks pürogeensed eksotoksiinid) jõudmisega vereringesse: infektsioossed kõrvapõletikud, streptokokkide põhjustatud kopsupõletik, kurgu empüeem, meningiit, streptokokkkeemia, juveniilne artriit, ikterus, akuutne glomerulonefriit, väga harva sapipõie hüdrops, kopsupõletik ja streptokokilise toksilise šoki sündroom. Sarlakitega seostatakse ka maksapõletikku.

Ennetamine
Vältida sarlakihaigetega lähedast kontakti ja mänguasjade jagamist ning võimalusel eraldada laps(ed) teistest lasteaialastest (panna karantiini).

Haigestumus

Eestis
Eestis registreeriti Terviseameti andmetel 2014. aastal sarlakite haigusjuhte järgmiselt
:

Eestis 2015. aastal registreeritud sarlakite haigusjuhud:

Ajaloolist
Haiguse esmakirjelduste kohta kokkulepped puuduvad.

Osaliselt võib eeldada et Vana-Kreeka arst Hippokrates tundis seda haigust, kattuvusi võib leida ka Celsusel, Caelius Aurelianiusel, Aretaeusel ja Aëtius Amidenusel.

Herodotus, Avicenna ja Rhazes võisid sarlakeid juba päris täpselt kirjeldada, kuid osade autorite arvates kirjeldasid nad leetreid.

John Philip Ingrassias (1510–1580) oli Sitsiilia arst ja anatoom, kes kirjeldas oma raamatus "De Tumoribus praeter Naturam" (1553) leetreid, mida sel ajal tunti rosalia ehk rosania nimetusega.

Ballonius võis kirjelda haigust rubiolae'na.

Sydenham kirjeldas haigust 1675. aastal "Observatione Mediae's". 
 
Malfatti võis kirjeldada puerperal scarlatina't 1801. aastal ja James Paget kirjeldas 1863. aastal kirurgilistele operatsioonidele järgnevaid sarlakeid, mis kaasnesid haavadega.

19. sajandi teisel poolel loeti sarlakeid (nimetati lihtsalt fever) üle üheaastaste laste levinuimaks surma põhjuseks.

50 aastat tagasi arvati, et sarlakid on ülitundlikkusreaktsiooni vastus, kuid see alternatiivteooria ei leidnud laialdast omaksvõttu.

Epideemiate näiteid
 1574–1575 talvel Pariisis;
 1677 Kopenhaagenis – rossalia squamosa (Lützhøft) 
 1795–1805 Kesk-Saksamaal; 
 1806 Madeiral
 1824 Toursis (Bretonnaeu)
 1829 Lõuna-Ameerikas
 1831–1834 Dublinis – Scarlatina maligna
 1847 Gröönimaal
 1848 Austraalias ja Uus-Meremaal
 1849 Californias.

Süstemaatika

Dr Elliotsoni klassifikatsioon (avaldatud 1839)
Erinevad sarlakite liigid klassifitseeris ta nahahaiguste III seltsi Exanthemata, II perekonda Scarlatina.
Scarlatina liigid : Scarlatina Simplex, Scarlatina Anginosa, Scarlatina Maligna.

Vaata ka
Staphylococcal Scarlet Fever

Viited

Välislingid
Sissekanne Terviseametis
Streptococcus A antigeen kurgukaapes (Th-Streptococcus A Ag) 
Aeroobide ja seente uuringud kurgukaapelt

 Ajaloolist 
 J. D. ROLLESTON, M.A., M.D., M.R.C.P., F.S.A., THE HISTORY OF SCARLET FEVER., veebiversioon (vaadatud 12.01.2015.a.) (inglise keeles)
 CHARLES A. LEE, M.D., Notes on the History and Pathology of Scarlatina, Boston Med Surg J 1835; 12:373–377, 22. juuli 1835, DOI: 10.1056/NEJM183507220122401, veebiversioon (vaadatud 12.01.2015) (inglise keeles)

Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit :en:Scarlet fever seisuga 22.02.2014.

Nakkushaigused
Dermatoloogia
Pediaatria