Mehhatroonika

Mehhatroonika (sõnadest mehhaanika ja elektroonika) on mehaanika, elektroonika ja informaatika sünergeetilisel koostoimel põhinev rakendusteadus.

Algselt ühendas mehhatroonika mehaanikat (eriti elektromehaanikat ja peenmehaanikat) ning elektroonikat. Aja jooksul on aga mehhatroonika hõlvanud lisaks arvutisüsteemid, mikrosüsteemid ja telekommunikatsiooni. Mikro- ja nanoelektroonika võimaldavad viia juhtimistehnika komponenditasemele ja niiviisi luua kompaktseid sõlmi, mis on suutelised ise analüüsima mõõtetulemusi ja samuti toimima süsteemi teistest osadest  tuleva info alusel.

Mehhatroonika eesmärk on tehniliste süsteemide funktsionaalsete võimaluste täiustamine ja uutel põhimõtetel töötavate seadmete loomine, kasutades süsteemidesse sisseehitatava tehisintellekti põhimõtteid, nutikaid andureid, täitureid, programmeeritavat elektroonikat ning tänapäeva info- ja kommunikatsioonitehnoloogia võimalusi.

Esimest korda mainis mehhatroonikat Jaapani ettevõtte Yaskawa Denki vaneminsener Tetsuro Mori aastal 1969. Rakendusteadusalaks kujunes mehhatroonika 1980. aastail seoses tööstusrobotite servoajamite väljatöötamisega.

Mehhatroonikaharidus Eestis 
 Eesti Maaülikool – rakenduskõrgharidusõpe (tehnotroonika)
 Ida-Virumaa Kutsehariduskeskus – kutsekeskharidusõpe 
 Tallinna Polütehnikum – kutsekeskharidusõpe, kutseõpe gümnaasiumi baasil
 Tallinna Tehnikaülikool, mehhatroonikainstituut – kõrgharidusõpe 
 Tallinna Tööstushariduskeskus – kutsekeskharidusõpe, kutseõpe gümnaasiumihariduse baasil
 Tartu Rakenduslik Kolledž – kutsekeskharidusõpe
 Võrumaa Kutsehariduskeskus – kutsekeskharidusõpe, kutseõpe gümnaasiumihariduse baasil

Vaata ka 
Animatroonika

Viited

Välislingid 
 Eduard Brindfeldt, Virgo Rottenberg, Urmo Lepiksoo. Mehatroonika komponendid. 2014
Mehhatroonika ühisosad teiste valdkondadega

Tehnika