Admiraliteet

Admiraliteet oli Briti impeeriumi mereväe juhtorgan ehk mereväeministeerium.

Admiraliteet asutati Henry VIII valitsemisajal, 16. sajandil.

Juhtkond ja organisatsioon
Admiraliteeti juhtis 1. merelord ehk mereväeminister ning Admiraliteedi nõukogu, kuhu kuulusid:
1. lord (First Lord)
Esimene merelord (First Sea Lord), kes oli ka mereväe staabiülem
Teine merelord (Second Sea Lord), kes tegeles mereväe isikkoosseisuga
Kolmas merelord (Third Sea Lord, Controller of the Navy), kes teostas järelevalvet laevade ehitamise ja parandamise ning laevatehaste üle
Neljas merelord (Fourth Sea Lord), kes tegeles varustuse ja hospidalidega
Viies merelord (Fifth Sea Lord), kes tegeles relvastusküsimustega

Mereväe igapäevategevust juhtis Esimene merelord, kasutades selleks oma 
asetäitjat (Vice-Chief of the Naval Staff), kes vastutas luure, planeerimise, sidepidamise, hüdrograafia- ja navigatsioonialaste küsimuste eest ning
kolme abi (Assistant Chiefs of the Naval Staff (ACNS)), kes vastutasid kodumaiste-, välis- ja kaubandusküsimuste eest.

Admiraliteet Esimeses maailmasõjas

Admiraliteet Teises maailmasõjas

Mereväe tegevust Teises maailmasõjas juhtis Esimene merelord, kelleks aastail 1939–1943 oli Sir Dudley Pound,1939–1943 ja 1943–1946 Andrew Cunningham, 1. Cunningham of Hyndhope'i Vikont.
 
Kuna aga Suurbritannia oli globaalne impeerium, olid erinevates maailmajagudes ka piirkondlikud juhtimiskeskused:
Põhja-Atlandi juhatus (North Atlantic Command);
Lõuna-Atlandi juhatus (South Atlantic Command);
Hiina (Singapur)i tugijaam;
Ameerika ja Lääne-India tugijaam;
Ida-India tugijaam (East Indies Station).

Need sõjaeelsed tugijaamad reorganiseeriti 1939. aastal sõjalaevastikeks:
Kodusaarte kaitselaevastik Home Fleet, mis dislotseerus Scapa Flow ja Orkney saarte piirkonnas;
Vahemere laevastik (Mediterranean Fleet), mis dislotseerus Aleksandrias, Egiptuses;
Idalaevastik (Eastern Fleet), moodustati Singapuris asunud laevastikust pärast sõjategevuse algust 2. detsember 1941. Ülemjuhataja oli admiral Tom Phillips. Laevastikust moodustati pärast aktiivse lahingutegevuse algust Jaapaniga Briti Vaikse ookeani laevastik.

Lisaks välistugijaamadele oli moodustatud ka Suurbritannia saare kaitseks kaitsepiirkonnad:
Orkney ja Shetlands, 
Rosyth, 
Nore, 
Dover (alates oktoober 1939), 
Portsmouth, 
Läänepoolsed ligipääsuteed, keskusega Plymouthis ja hiljem Liverpoolis (Western Approaches), mis vastutas Briti saarte territoriaalvete kaitse eest.

Võitlus Atlandi pärast

II maailmasõja alguses kasutas Saksamaa Suurbritannia alistamiseks mereblokaadi ning allveesõda. Selles üritasid Karl Dönitzi juhitava Saksamaa allveelaevad hävitada Vahemeres ning Atlandi ookeanil Suurbritanniasse Ameerikast ning kolooniatest eluliselt tähtsat varustust (toit, kütus ja sõjavarustus) toimetavaid konvoisid.

Admiraliteedi erinevad allosakonnad – Admiraliteedi Luureosakonna NID 8 ja Allveelaevade Jälgimise Kabineti (Submarine Tracking Room) – ülesanne oli jälgiga Saksamaa allveelaevade liikumist ning koostöös Admiraliteedi Kaubandusosakonna ja Mereväe Juhtimisteenistusega (Naval Control Service) kavandada laevakonvoidele võimalikult turvalisi Atlandi ookeani ületamise laevateid, et vältida allveelaevade rünnaku ohvriks sattumist.

Teenistuse eripärad Briti mereväes II maailmasõja ajal
Sõjaaegne sõjalaevastiku personal moodustus kolmest erinevast teenistujagrupist:

1) Kuningliku laevastiku kaadrisõjaväelased;
2) Kuningliku laevastiku reservi (the Royal Naval Reserve (RNR)) sõjaväelased. Varem laevastikus või kaubalaevastikus (Merchant Navy) teeninud mereväeohvitserid suunati teenistusse sõjalaevastiku abilaevadele – traaleritele või miinilaevadele. Teine kategooria oli erruläinud mereväeohvitserid, keda kasutati kaubakonvoide kommodooridena.

3) Kuningliku laevastiku vabatahtlik reserv (Royal Naval Volunteer Reserve (RNVR)''), kelle hulka kuulusid ohvitserid, keda eristati nende vormiriietuse käisel asuvad kaks rõngast. RNVR ohvitserid olid valitud nende isikute hulgast, kes olid sõja alguses ennast vabatahtlikult pakkunud laevastikuteenistusse ning olid värvatud sõja ajaks teenistusse. Üldisest moodustasid vabatahtliku reservi liikmed Briti sõjalaevastikust 3/4 ning nendega komplekteeriti konvoide saatelaevastiku (korvettide, fregattide ja hävitajate meeskonnad).

Admiraliteedi juhid

Suurbritannia Admiraliteedi esimene lord, 1900–1964

Admiraliteedi esimene merelord (First Sea Lord), 1904–1964
Sir Jackie Fisher, 1. Baron Fisheri parun 1904–1910
Sir Arthur Knyvet Wilson 1910–1911
Sir Francis Bridgeman 1911–1912
Prints Battenbergi Louis 1912–1914
Lord Jackie Fisher, 1. Baron Fisheri parun 1914–1915
Sir Henry Bradwardine Jackson, 1915–1916
Sir John Jellicoe, 1. Jellicoe krahv 1916–1917
Sir Rosslyn Erskine-Wemyss, 1. Wester Wemyssi parun 1917–1919
David Beatty, 1. Beatty krahv 1919–1927
Sir Charles Madden, 1. Baronet 1927–1930
Sir Frederick Field 1930–1933
Lord Ernle Chatfield, 1. Chatfieldi parun 1933–1938
Sir Roger Backhouse 1938–1939
Sir Dudley Pound 1939–1943
Andrew Cunningham, 1. Cunningham of Hyndhopei vikont 1943–1946
Sir John Cunningham 1946–1948
Lord Bruce Fraser, 1.Fraser of North Cape parun 1948–1951
Sir Rhoderick McGrigor 1951–1955
Louis Mountbatten, 1. Mountbatteni krahv 1955–1959
Sir Charles Lambe 1959–1960
Sir Caspar John 1960–1963
Sir David Luce 1963–1964

Vaata ka 
Admiraliteedi Luureosakond

Kirjandus 
HCA 12 High Court of Admiralty: Black Book of the Admiralty (High Court of Admiralty, c 1340–1875) – Admiraliteedi must raamat, ISBN 1886363390

Suurbritannia asutused
Suurbritannia sõjandus

de:Lord High Admiral
en:Admiralty
es:Almirantazgo Británico
fr:Amirauté (britannique)
it:Ammiragliato (Regno Unito)
he:האדמירליות
ja:海軍本部 (イギリス)
pl:Admiralicja
ru:Британское Адмиралтейство
sr:Адмиралитет (Уједињено Краљевство)
fi:Amiraliteetti
uk:Британське Адміралтейство