Park

Park (varasema eestikeelse nimetusega puiestik) on mitmekesise taimestikuga, sealhulgas puude või põõsastega haljasala.

Park võib olla täies ulatuses tehiskooslus (mõned linnapargid) või natuke kohendatud looduslik kooslus (pärandkooslus): parkmets. 

Park võib olla puhkekoht või asula kujunduselement. Park on ühtlasi maastikuarhitektuuriline objekt.

Tänapäeval on enamik parke riiklikus või munitsipaalomandis, mõni eraomanduses. Enamikku parkidesse on pääs kõigile avatud ja tasuta, aga nii riiklikus, munitsipaal- kui ka eraomanduses olevate parkide seas leidub erandeid.

Ajalugu

Esimesed pargid tekkisid keskajal jahiparkidest, mis olid ette nähtud jahipidamiseks kuningale ja aristokraatiale. Jahipargid olid tavaliselt ümbritsetud tihedate hekkidega, et hoida jahiloomi sees- ja lihtrahvast väljaspool.

Tööstusliku pöörde ajal jahiparkide tähtsus vähenes ja pikapeale nad kaotati. Neid asendasid teistsugused pargid, mis olid avalikud külastusobjektid. Inimesed said seal ringi jalutada, ilusat loodust nautida, piknikku pidada, vahel ka kala püüda.

Pargid Eestis
Eestis rajati esimesed pargid 17. sajandil mõisasüdamete ümber. 20. sajandi algul oli Eestis ligikaudu 1500 mõisa- ja kirikuparki, 50 linnaparki ja 200 taluparki.

2007. aastal oli Eestis 548 looduskaitsealust parki ja puistut.

Vaata ka
 aed
 Inglise park
 jahipark
 linnapark
 looduspark
 lossipark
 mõisapark
 paljastu
 pargiarhitektuur
 parkmets
 Prantsuse park
 puiestee
 rahvuspark
 Tallinna parkide loend
 Tartu parkide loend

Viited

Kirjandus
 Olev Abner, Silja Konsa, Kersti Lootus, Urve Sinijärv (koost.). "Eesti pargid 1". Tallinn: Varrak, Keskkonnaministeerium 2007.
 Ethel Brafmann. "Pargid Eestis". Tallinn: Eesti Raamat 1980.
 Mart Külvik, Juhan Maiste (toim.). "Park on paradiis looduses ja kunstis". Tartu: Eesti Maaülikool 2009.

Välislingid 

 Linda Järve "Kadrioru park võimaldab avastusi". Õpetajate Leht, 2. märts 2001 

 
Maastikuarhitektuur