Arvo Pärt

Arvo Pärt (sündinud 11. septembril 1935 Paides) on eesti helilooja, kes loob klassikalist ja vaimulikku muusikat. Ta on tuntud eelkõige isikupärase minimalistliku kompositsioonitehnika, nn tintinnabuli-stiili poolest, mille ta lõi 1976. aastal ja milles ta jätkuvalt komponeerib.

Arvo Pärt oli 2012–2018 klassikalise muusika andmebaasi Bachtrack andmetel maailma kõige enam mängitud elav helilooja. Aastal 2019 oli ta Ameerika helilooja John Williamsi järel teine maailma kõige enam mängitud elav helilooja.

Eesti Teaduste Akadeemia liige alates 2011.

Ta oli õppeaastal 2013/2014 Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.

Päritolu, haridus ja elukäik 

Arvo Pärt sündis Paides August Pärdi (1899–1972) ja tema abikaasa Linda-Annette (sündinud Mäll; 1907–1991) ainsa lapsena. Pärdi vanemad lahutasid abielu poja varases lapsepõlves. Peatselt pärast lahutust, 1938. aastal kolis Arvo Pärdi ema koos pojaga Rakverre, kus möödusid tulevase helilooja kooliaastad. Seal abiellus ema uuesti ja Arvo Pärdi kasuisaks sai nende majaomaniku poeg Maximilian Kuhlberg (1912–1976). Helilooja on meenutanud, et Rakveres üles kasvades oli tal palju kasu oma kasuisa venna, pianist Aksel Heinrich Kuhlbergi (1910–1934) muusikaraamatukogust.

Seitsmeaastaselt hakkas Arvo Pärt harjutama klaverimängu kodusel tiibklaveril Sankt Peterburg. Formaalseid muusikaõpinguid alustas ta pärast Teist maailmasõda Rakvere Lastemuusikakoolis Ille Martini klaveriklassis, peaaegu kohe sündisid ka esimesed katsetused heliloomingu vallas. Lisaks klaverile õppis ta muusikakoolis oboed, flööti ja löökpille ning mängis neid kooli orkestris. Muusikakooli lõpetas ta 1953. aastal. Üldhariduse sai Pärt Rakvere Linna I Algkoolis, seejärel õppis aastatel 1950–1954 Rakvere I Keskkoolis.

Pärast keskkooli lõpetamist kolis Arvo Pärt 1954. aastal Tallinna, et jätkata muusikaõpinguid Tallinna Muusikakoolis Veljo Tormise juhendamisel, kuid samal aastal kutsuti kohustuslikku sõjaväeteenistusse. Sealt vabastati ta ennetähtaegselt neeruprobleemide tõttu. 1957. aastal astus ta Tallinna Riiklikku Konservatooriumisse, kus ta õppis Heino Elleri kompositsiooniklassis. Ellerit on Pärt hilisemas elus pidanud oma tähtsaimaks õpetajaks. Just Elleri kaudu, kellel oli võimaluste tõttu Lääne-Euroopas reisida hea ülevaade uuemast lääne muusikast ja juurdepääs läänes välja antud muusikaalastele teostele, tutvus Pärt lähemalt dodekafooniaga, mis mõjutas teda tugevalt varasel loomeperioodil. On öeldud, et õpingute ajal konservatooriumis paistis, et Pärt "raputab noote varrukast".

Konservatooriumis õppimise kõrvalt alustas Pärt 1958. aastal tööd Eesti Raadio helirežissöörina. See võimaldas tal töötada paindliku töögraafiku alusel, kuulata teistest sotsialistlikest riikidest saadud muusikat, mida avalikult sageli esitada ei lubatud, ja luua tihedaid loomingulisi kontakte noorema põlvkonna teiste heliloojatega, kes sel ajal samuti Eesti Raadios helirežissöörina töötasid (Eino Tamberg, Heino Jürisalu, Jaan Koha, Jaan Rääts, Lepo Sumera). Raadios töötas ta 1967. aastani.

Pärt lõpetas konservatooriumi 1963. aastal ning selleks ajaks võis teda pidada kogenud ja küpseks heliloojaks, kelle loomingus leidus ka filmi- ja teatrimuusikat. 1968. aastal langes Pärt sügavasse loomingulisse kriisi, mis kestis kaheksa aastat ja mis lõpetas tema varase loomeperioodi. Kriisiaastatel süvenes ta keskaja ja renessanssmuusika uurimisse. Umbes samal ajal pöördus ta õigeusku ja liitus 1972. aastal õigeusu kirikuga. Ta ristiti nimega Arefa. Uuesti 1976. aastal heliteostega avalikkuse ette ilmudes oli ta välja töötanud uue isikupärase muusikastiili, nn tintinnabuli-stiili, ja tema uus looming oli kantud väga tugevatest, isiklikult läbi tunnetatud religioossetest motiividest.

Tema uue muusika populaarsus lääneriikides tõi kaasa Pärdi tagakiusamise Nõukogude Liidus. Sügisel 1979 soovitasid partei esindajad tal vabatahtlikult riigist lahkuda. Jaanuaris 1980 emigreerus Pärt koos perekonnaga Nõukogude Liidust ja asus elama Austria pealinna Viini. Emigreerumine sai võimalikuks, kuna Arvo naine Nora oli rahvuselt juuditar ja nõukogude võimud olid väga ettevaatlikud teatud poliitilistel kaalutlustel juutide perekondade lahkumiste osas. Sealt sai alguse tema koostöö muusikakirjastusega Universal Edition, mis on tänaseni tema loomingu kirjastaja. See koostöö võimaldas Pärdil ja tema perekonnal saada ka Austria kodakondsuse.

Poolteist aastat hiljem, 1981. aastal sai Arvo Pärt Saksa Liitvabariigi akadeemilise välisvahetusorganisatsiooni DAAD stipendiumi ja asus elama Lääne-Berliini, mis jäi tema koduks suuremaks osaks emigratsiooniaastatest. Seejuures säilitas ta Austria kodakondsuse. 1984. aastal sai alguse Arvo Pärdi tänaseni kestev koostöö plaadifirma ECM Records asutaja, produtsent Manfred Eicheriga. Samal aastal ilmus ECMi egiidi all Pärdi autoriplaat "Tabula rasa", mille edu tõi tema loomingule kuulajaid üle terve maailma. Pärdi muusika jõudis kiiresti nimekate orkestrite ja ansamblite repertuaari ning sealt edasi paljudele heliplaatidele.

Aastatel 2007–2010 kolis Arvo Pärt järk-järgult tagasi kodumaale, kus ta oli eelnenud aastate jooksul üha enam aega veetnud.

Aastatel 1959–1979 ja taas 2005. aastast on Arvo Pärt olnud Eesti Heliloojate Liidu liige.

Looming 
Arvo Pärdi loomingus saab eristada mitut perioodi.

Loometeed alustas Pärt nõukogude avangardi ühe radikaalseima esindajana. Neoklassitsistlikele teostele (kaks sonatiini ja partiita klaverile 1958) järgnesid katsetused dodekafoonia, helimassiivide komponeerimise, aleatoorika, kollaažitehnika vallas ("Nekroloog" 1960, "Perpetuum mobile" 1963, 2. sümfoonia 1966).

Pärast kollaažiteost "Credo" (1968) jõudis Pärt loomingulisse ummikseisu. Pärdi biograaf Paul Hillier ütleb: "... ta oli jõudnud täieliku meeleheite seisundisse, milles helilooming tundus kõige mõttetuma tegevusena, ning tal puudus muusikaline usk ja tahtejõud üheainsagi noodi kirjapanemiseks." Kõik varasemad kompositsioonitehnikad olid tema jaoks end ammendanud. Järgmise kaheksa aasta jooksul (1968–1976), mil valmis vaid stilistilisi muutusi kajastav 3. sümfoonia (1971), otsis Pärt "oma häält". Need otsingud viisid ta loomingulisse kriisi, millel oli nii muusikaline kui ka vaimne iseloom. Pärt hakkas süüvima varajasse muusikasse, jõudes välja lääne muusika juurteni. Ta uuris Gregoriuse laulu ja polüfoonia tekkimist renessansiajal.

1976. aastal valmis pika vaikuseperioodi järel klaveriminiatuur, mis sai pealkirjaks "Für Alina" ("Aliinale"). Selle palaga oli Pärt leidnud oma helikeele ning jõudnud isikupärase kompositsioonitehnikani, mille ta nimetas tintinnabuliks (ld tintinnabulum 'kelluke'). Järgmise paari aasta jooksul valmis heliloojal 18 teost, millest tuntumad on "Cantus Benjamin Britteni mälestuseks" (1977), "Fratres" (1977), "Tabula rasa" (1977), "Spiegel im Spiegel" ("Peegel peeglis", 1978).

Tintinnabuli-stiil 

Tintinnabuli on Pärdi loodud eriomane muusikastiil ja kompositsioonitehnika, mis sulandab kaks ühehäälset strukturaalset liini ehk meloodia- ja kolmkõla-hääle üheks orgaaniliseks tervikuks. Selle tulemusel on muusikas läbivalt kuuldav või tajutav üks põhikolmkõla. Lisaks kasutab helilooja vaikust ja järelkaja muusikaliste elementidena. Sündiva kõlaterviku eripärane ülemhelirikkus meenutabki kellaheli.

Samas on tintinnabuli ka muusikaliste vahenditega väljendatav eluhoiak, kus valitsevad tasakaal, taktitunne ja püüd olemuslike väärtuste poole. Tintinnabuli-stiili kompositsioonitehnilised vahendid on aastate vältel eri suundades laienenud, muutunud pole aga põhiline esteetika ja vaimne hoiak. Enamik Pärdi pärast 1980. aastat valminud teoseid on kirjutatud vokaal- või vokaal-instrumentaalkoosseisudele, sageli vaimulikele tekstidele nii ladina, saksa, vene, kirikuslaavi, hispaania, itaalia kui ka inglise keeles ("Te Deum", 1985/92; "Miserere", 1989/92; "Magnificat", 1989; "Litany", 1994/96). Pärt on loonud heliteoseid kokku ligikaudu 115 eri nimetust, nende seas ka mitu suurvormi ("Passio", 1982; "Kanon Pokajanen", 1997; 4. sümfoonia "Los Angeles", 2008).

Arvo Pärt ise on öelnud, et tema muusikat võib võrrelda valgusega, milles sisalduvad kõik värvid; ainult prisma võib neid värve üksteisest eraldada ja nähtavaks teha; selleks prismaks võiks olla kuulaja vaim:

Arvo Pärdi muusika kasutamine 
Pärdi teosed ei kõla mitte ainult kontserdisaalis, vaid neid on kasutatud ka rohkem kui sajas eri žanris linateoses, arvukates tantsu- ja teatrilavastustes ning teistes multimeediatekstides.

Ehkki tee filmi on leidnud rohkem kui 20 Pärdi teost, on filmitegijad enim armastanud tintinnabuli-palasid "Spiegel im Spiegel" (1978), "Für Alina" (1976), "Fratres" (1977) ja "Cantus Benjamin Britteni mälestuseks" (1977). On leitud, et need teoseid kasutatakse süžeesituatsioonides, kus tegemist on peategelas(t)e vaimse või emotsionaalse kriisiga, milles satuvad kahtluse alla inimeseks olemise põhiväärtused. Neis situatsioonides lisab Pärdi muusika sündmustikule omamoodi transtsendentse mõõtme, avab teistsuguse vaatepunkti.

2013. aasta veebruari lõpus pühendati Belgias Antwerpenis Arvo Pärdile muusikafestival "Pärt in primetime". Programmis olid Arvo Pärdi tuntumad teosed, mida esitasid Belgia kammeransamblid, Eesti Filharmoonia Kammerkoor ja 27 last.

2010 ilmus album "The Very Best of Arvo Pärt". Helilooja ise hindab oma muusika plaadistustest kõige kõrgemalt saksa muusikaprodutsendi Manfred Eicheri ja tema firma ECM Records välja antud heliplaate. Just nendel plaatidel on talletatud enamiku Arvo Pärdi teoste esmasalvestused.

Teoseid

Tunnustus 

Asteroid number 4087 on nimetatud helilooja Arvo Pärdi järgi "4087 Part".

Arvo Pärdi loomingu ja vaimse pärandi säilitamisega tegeleb Arvo Pärdi Keskus Laulasmaal. Keskuse rajas 2010. aastal helilooja perekond ja selle uuele hoonele pani 19. juunil 2017 helilooja ise nurgakivi. Hoone pidulik avamistseremoonia toimus helilooja osalusel 13. oktoobril 2018, külastajatele on keskus olnud avatud alates 17. oktoobrist 2018.

Rakvere Kolmainu kiriku kellatornis mängib kariljon Arvo Pärdi spetsiaalselt Rakvere Kolmainu kiriku keskpäevase kellamängu jaoks kirjutatud umbes minutipikkust teost.

Teoste tunnustamine 

 2007. aasta veebruaris võitis Eesti Filharmoonia Kammerkoor eesotsas peadirigent Paul Hillieriga Grammy auhinna parima koorisalvestise kategoorias Arvo Pärdi loomingu plaadiga "Da Pacem". Plaadil kõlasid Pärdi kooriteosed "Da Pacem Domine", "Salve Regina", "Zwei slawische Psalmen", "Magnificat", "An den Wassern zu Babel", "Dopo la vittoria", "Nunc dimittis" ja "Littlemore tractus".
 2007. aasta septembris võitis Eesti Filharmoonia Kammerkoor eesotsas peadirigent Paul Hillieriga Taani muusikaauhinna parima välismaise heliplaadi kategoorias Arvo Pärdi loomingu plaadiga "Da Pacem".
 2011. aastal oli Pärdi Sümfoonia nr 4 "Los Angeles" parima nüüdisaegse klassikalise heliteose kategoorias Grammy auhinnale nominent.
 2014. aastal võitis dirigent Tõnu Kaljuste Grammy auhinna parima kooriesituse eest (Arvo Pärdi "Aadama itk" Eesti Filharmoonia Kammerkoori, Sinfonietta Riga, Tallinna Kammerorkestri, Läti Raadio koori ja Vox Clamantise esituses).

Isiklikku 
Arvo Pärdil on kaks tütart ja kaks poega. Tema noorem poeg on muusikaprodutsent Michael Pärt. Arvo Pärdi vanem poeg on lendur Immanuel Pärt, kelle abikaasa on aja- ja kultuuriloolane Irina Paert.

Vaata ka
Arvo Pärt 70
Noormees jalgrattaga muusikat kuulamas
1973 ja 2010 Ukuaru valss

Viited

Kirjandus 
 Peter Bouteneff, Arvo Pärt: Out of Silence. Yonkers, N.Y: St. Vladimir's Seminary Press, 2015, ISBN 9780881415124.
 Leopold Brauneiss, Arvo Pärdi tintinnabuli-stiil: arhetüübid ja geomeetria / koostanud ja tõlkinud Saale Kareda. Laulasmaa: Arvo Pärdi Keskus, 2017, ISBN 9789949816057.
 Hermann Conen (koostaja), Arvo Pärt: die Musik des Tintinnabuli-Stils. Köln: Dohr, 2006, ISBN 3936655332, ISBN 9783936655339.
 Laura Dolp (koostaja), Arvo Pärt's White Light: Media, Culture, Politics. Cambridge University Press, 2017, ISBN 9781107182899.
 Paul Hillier, Arvo Pärt. (Oxford Studies of Composers.) Oxford, New York: Oxford University Press, 1997, ISBN 0198165501, ISBN 0198166168.
 In principio: The Word in Arvo Pärt's Music / toimetanud Hedi Rosma, Kristina Kõrver ja Kai Kutman. Laulasmaa: Arvo Pärt Centre, 2014, ISBN 9789949380534.
 Kevin Karnes, Arvo Pärt's Tabula Rasa. Oxford: Oxford University Press, 2017, ISBN 9780190468972, ISBN 9780190468989.
 Oliver Kautny, Arvo Pärt zwischen Ost und West: Rezeptionsgeschichte. Stuttgart; Weimar: Metzler, 2002, ISBN 3476453065.
 Kaire Maimets-Volt, Mediating the 'idea of One': Arvo Pärt's pre-existing music in film. (Estonian Academy of Music and Theatre Dissertations; 4.) Tallinn: Estonian Academy of Music and Theatre, 2009, ISBN 9789985979761.
 Enzo Restagno (koostaja), Arvo Pärt peeglis: vestlused, esseed ja artiklid. Vastutav tõlkija ja toimetaja Toomas Siitan. Tallinn: Eesti Entsüklopeediakirjastus, 2005, ISBN 9985702034.
 Andrew Shenton (koostaja), The Cambridge Companion to Arvo Pärt. Cambridge: Cambridge University Press, 2012, ISBN 9781107009899, ISBN 9780521279109.
 Andrew Shenton, Arvo Pärt's Resonant Texts: Choral and Organ Music, 1956–2015. Cambridge: Cambridge University Press, 2018, ISBN 9781139998345.
 Joonas Sildre, Kahe heli vahel. Laulasmaa: Arvo Pärdi Keskus, 2018, ISBN 9789949887057.

Välislingid 

 Arvo Pärdi Keskus
 Arvo Pärt Music in Movement projekti veebilehel
 David Pinkerton's Arvo Pärt Information Archive
 
 Priit Kuusk. Amsterdamis toimub Arvo Pärdi teose esiettekanne. ERR, 21. oktoober 2008
 Priit Kuusk. Arvo Pärdi muusika kõlab jõulukuul kolmes maailmajaos. ERR, 13. detsember 2008
 Priit Kuusk. Arvo Pärdi uusteos kõlab maailmaesiettekandel Itaalias. ERR Uudised, 18. detsember 2008
 Katrin Jüriso. Arvo Pärt pühendas sümfoonia Hodorkovskile. ERR, 19. detsember 2008
 Priit Kuusk. Arvo Pärdi uus sümfoonia tuleb esiettekandele Los Angeleses. ERR, 9. jaanuar 2009
 Harry Liivrand. Pärdil maailma esiettekanne Los Angeleses. Eesti Ekspress, 15. jaanuar 2009
 Priit Kuusk. Arvo Pärdi uus sümfoonia kõlab ka Chicagos. ERR Uudised, 23. jaanuar 2009
 Riik kingib Arvo Pärdile maad. ERR, 26. jaanuar 2009
 Saale Kareda. Armastus heli vastu. Sirp, 19. veebruar 2009
 Pärdile, Ükskülale ja Niidule anti üle elutööpreemiad. ERR Uudised, 23. veebruar 2009
 Pärt annetas Paide muusikakoolile pool miljonit krooni. ERR, 27. märts 2009
 Kertu Kalmus. Arvo Pärdi teos kõlab maailma suurimal klassikafestivalil. Eesti Päevaleht, 14. juuli 2009
 Priit Kuusk. Arvo Pärt kutsuti Monaco kompositsiooniauhinna žüriisse. ERR, 12. oktoober 2009
 Madis Filippov. Arvo Pärdi poeg rajab Laulasmaale kuulsa isa arhiivi. Postimees, 17. oktoober 2009
 Anneli Ivaste. Arvo Pärdi muusika vastukõla USA ajakirjanduses. Teater. Muusika. Kino, oktoober 2014

Eesti heliloojad
Eesti Teaduste Akadeemia liikmed
Riigivapi I klassi teenetemärgi kavalerid
Riigivapi II klassi teenetemärgi kavalerid
Auleegioni rüütlid
Tartu ülikooli audoktorid
Eesti Muusikanõukogu muusikapreemia laureaadid
Isikud, kelle järgi on nimetatud asteroid
Tartu Ülikooli vabade kunstide professorid
 
Sündinud 1935