Kihelkonnakool

Kihelkonnakool (luteri usu kihelkonnakoguduse kool, rahvapärase nimetusega köstrikool, vene keeles церковно-приходская школа, приходская школа, приходское училище) oli teise (kõrgema) astme talurahvakool, kuhu võeti õppima vallakooli lõpetanuid või muul viisil esimese astme hariduse omandanuid.

1920. aasta "Avalikkude algkoolide seadusega" muudeti luteri usu kihelkonnakoolid algkoolideks.

Kihelkonnakoolide asutamine
Esimesed kihelkonnakoolid loodi Liivimaal Liivimaa kindralkuberner George Browne'i 1765. aasta koolipatendi alusel, esimeseks kihelkonnakooliks oli Kanepis aastatel 1804–1818 tegutsenud Kanepi kihelkonnakool.

Liivimaa 1819. aasta talurahvaseaduse järgi pidi iga kirikukihelkond, kus oli vähemalt 2000 meeshinge, asutama kihelkonnakooli ja seda kogukondade poolt ülal pidama. Põhja-Eestis hakkasid luteri usu kihelkonnakoolid levima 1870. aastatel, nende asutamine muudeti Eestimaa kubermangus kohustuslikuks 1875. aastal.

Koolide juhtimisorganid
Kihelkonnakoolide üle teostasid järelevalvet esialgu kirikueestseisja ja kirikuõpetaja, alates 1840. aastast kreisi maakoolivalitsused Liivimaal ja provintsi koolikolleegium Saaremaal. Eestimaal kuulusid kihelkonnakoolid alates 1875. aastast kreisi koolikomisjonide ja alates 1887. aastast rahvakoolide inspektorite järelevalve alla.

Koolide arv
1852. aastal tegutses Lõuna-Eestis 39 luteri usu kihelkonnakooli. Põhja-Eestis Eestimaa kubermangu alal oli samal ajal ainult neli kihelkonnakooli (Simuna jt). Esimene tütarlastele määratud kihelkonnakool avati Eestis 1857. aastal Põlvas.

1870. aastaks olid kihelkonnakoolid asutatud ka Jõhvis, Iisakus ja Vaivaras. 1871. aastal avati Viru-Nigula kihelkonnakool Pikaristil, 1873. aastal Väike-Maarjas ja Koerus, 1874. aastal Viru-Jaagupis, Amblas, Türil, Harju-Jaanis ja Kose kihelkonnakool.

1887. aastal oli Põhja- ja Lõuna-Eestis kokku 77 luteri usu kihelkonnakooli. 1911. aasta ülevenemaalise algkoolide loenduse andmeil oli Eestis 56 luteri usu kihelkonnakooli 3445 õpilasega.

Õppeained
 järgi oli Liivimaa kihelkonnakoolides kohustuslik õpetada kirjutamist, rehkendamist, kirikulaulu ja katekismust. Eestimaa kubermangu Simuna kihelkonnakoolis õpetati näiteks 1840. aastail ristiusu õpetust piiblilooga, maailma maade õpetust, õigekirja, rehkendamist, oreli- ja viiulimängu ning laulmist.

1874. aastast alates tuli Liivimaa kihelkonnakoolides õpetada usuõpetust, emakeelt, saksa keelt, vene keelt, arvutamist, ajalugu, geograafiat, loodusõpetust, joonistamist, laulmist, võimlemist ja aiatööd. Samu õppeaineid õpetati ka Eestimaa kihelkonnakoolides.

Kihelkonnakooli haridusega võis töötada vallakooliõpetajana, vallakirjutaja ja mõne muu vallataseme ametnikuna.

Õppekeeleks kihelkonnakoolides oli üldiselt eesti keel, mõnel pool mindi järk-järgult üle saksa keelele. Venestamisreformidega aastail 1887–1892 muudeti õppetöö venekeelseks. 1908/1909. õppeaastal olid näiteks Tarvastu kihelkonnakoolis õppeained: katekismus, piiblilugu, kirikulugu, vene keel, eesti keel, aritmeetika, geomeetria, Vene ajalugu, geograafia, looduselugu, joonistamine, ilukiri, laulmine, turnimine, käsitöö.

Alates 1917. aasta sügisest toimus õppetöö eesti keeles.

Kujutamine kunstiteostes

Palamuse kihelkonnakooli õppetööd ja olustikku on kujutatud Oskar Lutsu jutustuses "Kevade" (ilm. 1912–1913) ja samanimelises filmis aastast 1969.

Vaata ka
Õigeusu kihelkonnakool
Köstrikool
Vallakool
Külakool

Viited

Kirjandus
 Haridusinstitutsioonid Eestis keskajast kuni 1917. aastani. Koostanud Allan Liim. Tartu: Rahvusarhiiv, 1999.
 Eesti kooli ajalugu. 1. köide. 13. sajandist 1860. aastateni. Peatoimetaja F. Eisen, tegevtoimetaja E. Laul. Tallinn: Valgus, 1989.
 Elango, A., Laul, E., Liim, A., Sirk, V. Eesti kooli ajalugu. 2. köide. 1860. aastaist 1917. aastani. Koostaja ja toimetaja Endel Laul, toimetaja Veronika Varik. Tallinn: Teaduste Akadeemia kirjastus, 2010.

Eesti endised koolid
Eesti haridus
Eesti uusaeg