Nõukogude kultuuripoliitika

Totalitaarsel perioodil oli kultuuripoliitika läbinisti totalitaarne, ideoloogia kehtestamisel kasutati kultuuripoliitiliste instrumentidena:

tsenseeritud ajakirjandust ja teisi võimule allutatud massiteabevahendeid, mille tulemusel alternatiivne avalikkus enamal või vähemal määral puudus
juhtnööre (või ka otseseid käske) loomingulisele intelligentsile ehk riikliku propaganda ülimuslikkust loometegevuses;
tihedat ülalt kontrollitavat ja hierarhilist institutsionaalset võrgustikku (nii maal kui linnas, nii professionaalidele kui harrastajatele)
tsentraliseeritud riiklikku rahastamist, mis keskendus ülalt juhitavatele ideoloogiliselt lojaalsetele institutsioonidele;
vaba kodanikualgatuse riigistamist, kontrollimist või asendamist riikliku sunniga

Kõik need kultuuripoliitika instrumendid iseloomustavad Eesti kultuuripoliitikat aastail 1934-1991 ehk kogu (pro)totalitaarset perioodi. Nõukogude võim võttis üle tolleaegse Euroopa kohta väga korralikult töötava Pätsi loodud kultuuripoliitika institutsiooniline mudeli, muutes selle totalitaarseks ja kehtestades selle sees oma ideoloogia.

Viited 

Kultuuripoliitika
Nõukogude Liidu poliitika