Wardi kast

Wardi kast on 1830. aastatel Suurbritannias Nathaniel Bagshaw Wardi leiutatud õhukindel klaaskast, kuhu saab paigutada taimed koos mulla ja veega, et neid kaitsta õhusaaste eest või transportida suurte vahemaade taha.

Wardi kasti võib lugeda tänapäeva terraariumi ja akvaariumi eelkäijaks.

Doktor Ward oli botaanikahuviline mees, kes kogus rohkem kui 25 tuhandest eksemplarist koosneva herbaariumi. Sõnajalgadele tema Londonis paiknev koduaed siiski ei sobinud, sest neid kahjustas Londoni sudu, mis koosnes kivisöesuitsust ja väävelhappe aurudest. Vastupidi oma sõnajalgade senisele kiratsemisele avastas ta 1829 oma klaaspudelitest, kus ta hoidis liblikakookoneid ja muud sellist, et sinna sattunud sõnajalaeosed idanevad ja kasvavad isegi viletsal pinnasel. Ta laskis puusepal ehitada tihedalt klaasitud puukasti, kattis selle põhja mullaga ja nägi, et sõnajalad selles vohavad. Doktor Ward avaldas oma katse ja kirjutas sellest raamatu "Taimede kasvust tihedalt klaasitud kastis".

Alates 16. sajandi lõpust olid maadeuurijad ja rändurid haruldasi taimi püüdnud Euroopasse tuua, kuid seda tuli teha seemnete, mugulate, risoomide või juurikatena. Kuid Wardi kastides sai õrnad taimed panna laeva tekile, et nad saaksid koguda päikesevalgust ja kondenseerunud niiskust, kuid oleksid kaitstud mereõhus oleva soola eest.

Esimese katse klaasitud kastidega tegi Ward 1833, kui ta toimetas meritsi 2 suurt klaasitud kasti, mis olid täis Inglismaa rohttaimi ja sõnajalgu, Sydneysse. Reis kestis mitu kuud ja saabudes olid taimed endiselt heas seisukorras. Austraaliast toimetas ta Inglismaale hulga kohalikke taimi, mis polnud kunagi varem sellist teekonda üle elanud, aga nüüd saabusid nad Inglismaale hea tervise juures, elades üle isegi Kap Hoorni juures kogetud tormi.

Aiandus