Philip Zimbardo

Philip George Zimbardo (sündinud 31. märtsil 1933 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide psühholoog, Stanfordi Ülikooli emeriitprofessor. Tuntuks sai ta eelkõige Stanfordi vanglaeksperimendi autorina.

Zimbardo on kirjutanud teadusartikleid, raamatuid ja psühholoogiaõpikuid. Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks on sotsiaalpsühholoogia, mille raames on käsitlenud aega, häbelikkust, terrorismi, kurjust ja headust ning inimeste käitumise muutust erinevates olukordades. Lisaks teadusele on Zimbardo olnud alati pühendunud õpetamisele. Alates 1957. aastast on ta õpetanud psühholoogiaaineid mitmes USA ülikoolis.

Aastal 2002 oli Zimbardo American Psychological Associationi (APA) president. Ta on saanud oma teoste, tööde, õpetamise ja uurimistööde eest auhindu ja preemiaid.

Haridus ja töökäik 
1954. aastal sai Zimbardo bakalaureusekraadi psühholoogias, sotsioloogias ja antropoloogias Brooklyn College'is. Edasi suundus ta õppima Yale'i Ülikooli, kust juba aasta hiljem sai magistrikraadi (1955) ning 4 aastat hiljem ka doktorikraadi psühholoogias (1959). Pärast PhD omandamist õpetas ta aastatel 1959–1960 Yale'i Ülikoolis, aastatel 1960–1967 NYU-s ning 1967.–1968. aastal Columbia Ülikoolis. Õpetamise algusaastatel oli Zimbardo koormus äärmiselt suur: ta andis korraga kuni 13 kursust aastas. Selle kõrvalt osales ta ka erinevates uurimisprojektides. Tänu oma aktiivsusele nii õpetamise kui ka teaduse vallas kogus ta tuntust ning sai professori koha Stanfordi Ülikoolis, kus ta aastal 1968 tööle asus ning töötab siiani. Lisaks on ta hiljem teistes ülikoolides lugenud eri aineid külalisõppejõuna.

Panus psühholoogiasse 
2011. aastal Stanfordi vanglaeksperimendi 40. aastapäeva puhul tehtud intervjuus toob Zimbardo välja 4 teemat, mille üle ta ise kõige uhkem on ning mida enda suurimaks panuseks peab: "Discovering Psychology", Häbelikkuse Kliinik, Stanfordi vanglaeksperiment ja "The Heroic Imagination Project".

"Discovering Psychology" 
"Discovering Psychology" on psühholoogiat tutvustav telesaatesari. Sarjas on 26 pooletunnist osa, mille jooksul jagab Zimbardo teadmisi psühholoogiast demonstratsioonide, eksperimentide ja teadustööde tutvustamise ning läbiviimise abil. Sari on võetud kasutusele õppematerjalina nii gümnaasiumide kui ka ülikoolide psühholoogiat sissejuhatavates ainetes.

Häbelikkuse Kliinik 
Pärast Stanfordi vanglaeksperimenti suurenes Zimbardo huvi häbelikkuse vastu, mida tol ajal poldud teadusmaailmas eriti uuritud. Koos oma juhendavatega hakati uurima häbelikkuse põhjuseid, korrelaate ja tagajärgi nii täiskasvanutel kui lastel. Saadud tulemused häbelikkuse negatiivsusest tekitasid idee asutada häbelikkuse kliinik, mis ka teostati. Kliinikus uuriti häbelikkust ja katsetati erinevaid sekkumisi selle raviks. Kliinik oli edukas aastaid.

Stanfordi vanglaeksperiment

Aastaks 1971, mil Zimbardo koos Craig Haney ja Curtis Banksiga vanglaeksperimendi läbi viis, oli ta Stanfordi Ülikoolis saanud psühholoogia professoriks. Eksperimendi eesmärgiks oli näidata, kuidas sotsiaalsed olukorrad inimeste käitumist mõjutavad. Vanglaeksperimendi käigus jagati vabatahtlikud tudengid juhuslikult vangideks ja vangivalvuriteks ning katse käigus simuleeriti vanglakeskkonda. Algselt oli simulatsiooniks planeeritud 2 nädalat, kuid juba pärast viiendat päeva väljus katse läbiviijate kontrolli alt, mistõttu tuli see katkestada. Katsega näidati, et inimesed võivad sotsiaalse ja rollisurve mõjul hakata käituma julmalt ja ebainimlikult.

Algselt oli eksperiment mõeldud artikli publitseerimiseks, andmete saamiseks ja osaliselt ka Milgrami eksperimendi järeluuringuna. Eri asjaolude tõttu (samaaegsed mässud vanglates) sai katse aga suurt meediakajastust. Eksperiment on tekitanud palju vastukaja ebaeetilisuse tõttu, mispärast ei saaks seda tänapäeval enam korrata. Samas selgus hiljem, et katse oli pigem lavastus kui tegelik uurimus.

"The Heroic Imagination Project" 
Kui varem uuris Zimbardo seda, mis paneb inimesi halvasti käituma, siis nüüd keskendub ta uuringutes eelkõige sellele, kuidas saaksid inimesed igapäevaelus paremad olla. Seda nimetab ta heroismiks. Heroism on Zimbardo sõnul inimeste sotsiaalne käitumine (ja mitte sisemine voorus), mis on tekkinud kaastundest.

"Heroic Imagination Project" on organisatsioon, mis uurib viise, kuidas õpetada tavainimestele igapäevaelus arukamaks ja efektiivsemaks kangelaseks olemist. Organisatsiooni raames pakutakse inimestele võimalust õppida, kuidas keerulistes sotsiaalsetes situatsioonides toime tulla. Programmid põhinevad psühholoogilistel teadmistel ja teadusuuringutel.

Muu tegevus

Deindividuatsioon 
NYU-aastatel oli Zimbardo seotud deindividuatsiooni uurimisega. Ta üritas tõestada, et kui inimesed tunnevad end anonüümsena, siis on neil lihtsam käituda oma moraalinormidele vastuoluliselt. Korraldatud eksperimendis leitigi, et katse vältel anonüümseks jäänud naised, kellel oli luba tekitada teistele valu, tekitasid seda kaks korda pikemalt kui naised, kes katses anonüümseks jääda ei saanud.

"The Lucifer Effect" 
Aastal 2007 avaldas Zimbardo raamatu, mis võtab kokku 30 aasta jooksul tehtud uuringud, alustades kurikuulsa Stanfordi vanglaeksperimendiga. Teoses keskendub ta eelkõige teguritele, mis tekitavad olukorra, kus head inimesed käituvad halvasti. Sellist inimese iseloomu muutumist kutsub Zimbardo Luciferi efektiks.

Viited

Välislingid
Philip Zimbardo koduleht
Vanglaeksperimendi koduleht
Raamatu "The Lucifer Effect" koduleht
Martha Nussbaum, "Texts for torturers: From Stanford to Abu Ghraib – what turns ordinary people into oppressors?", Times Literary Supplement, retsensioon Zimbardo raamatule "The Lucifer Effect: How good people turn evil"

Ameerika Ühendriikide psühholoogid
Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooni presidendid
Sündinud 1933