Jaan Anvelt

Jaan Anvelt (vene keeles Ян Янович Анвельт; 18. aprill 1884 Viljandimaa, Võisiku vald, Oorgu – 11. detsember 1937 Moskva) oli jurist, bolševistlik poliitik, revolutsionäär, publitsist ja kirjanik (kasutas pseudonüüme Eessaare Aadu ja K. Maatamees).

Noorus ja haridustee
Jaan Anvelt sündis talupoja perekonnas, lõpetas kihelkonnakooli ja 1905. aastal Tartu õpetajate seminari. Aastatel 1905–1907 töötas Toilas kooliõpetajana. Alates 1907. aastast õppis Anvelt Peterburi ülikoolis õigusteaduskonnas, kus astus ka VSDTP liikmeks. Aastal 1911 heideti ta revolutsioonilise tegevuse pärast arreteerituna ülikoolist välja. Ta lõpetas ülikooli 1912 eksternina ja töötas samast aastast alates Narvas advokaadiabina.

Revolutsiooniline tegevus
Toilas töötades võttis Anvelt osa revolutsioonilisest tegevusest. Ta astus 1907 VSDTP-sse ja pärast Peterburi ülikooli astumist sai temast VSDTP koosseisu kuuluva Eestimaa kubermangu VSDTP allorganisatsiooni üks juhte. 1911. aastal ta arreteeriti ja saadeti Tallinna, kus jätkas pärast vabanemist parteitööd. Ülikooli lõpetamise järel  asus ta 1912. aastal elama Narva. Seal asutas ta koos Johannes Käsperti ja Villem Bukiga ajalehe Kiir, olles väljaande tegelikuks toimetajaks. Esimese maailmasõja ajal tegi Anvelt Narvas põrandaalust parteitööd.

1917. aasta revolutsiooniperiood 
1917. aastal oli Jaan Anvelt Narva Ajutise Revolutsioonikomitee esimees ning 1917. aasta Veebruarirevolutsiooni järel valiti ta Narva Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu esimeheks. 1917. aasta märtsis määrati Jaan Anvelt ajalehe Kiir vastutavaks toimetajaks ja temast sai üks Eestimaa bolševike juhte.

3.–24. juunini 1917. aastal Petrogradis toimunud esimesel Ülevenemaalisel nõukogude kongressil valiti Jaan Anvelt Ülevenemaalise Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogude Täitevkomitee liikmeks.

5. juunil 1917. aastal osales Anvelt VSDTP saadikuna Ajutise Maanõukogu valimistel ning temast sai Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liige. 14. juulist 1917. aastal kuni tema väljaheitmiseni 5. veebruaril 1919. aastal oli ta Ajutise Maanõukogu liige.

5.–9. augustini 1917. aastal toimunud Eesti Nõukogude I Kongressil valiti Jaan Anvelt Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee esimeheks. Anvelt võttis aktiivselt osa Oktoobrirevolutsioonist Eestis, ta oli VSDT(b)P Tallinna komitee ja Põhja-Balti komitee liige.

25.–28. oktoobrini 1917. aastal toimunud Eesti Nõukogude II Kongressil valiti Anvelt taas Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee esimeheks ja Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee liikmeks.

1918. aasta, Saksa okupatsioon ja emigratsioon Venemaal
Saksa vägede pealetungi ja okupatsiooni eest evakueerus Jaan Anvelt 24. veebruaril 1918 koos Balti laevastiku laevadega Jääretke käigus üle Soome lahe Helsingisse ja sealt Petrogradi. Ta töötas  1918. aasta veebruarist kuni aprillini Nõukogude Venemaa Loode oblasti sõjakomissarina.

Alates 1918. aasta aprillist tegutses ta Nõukogude Venemaa Petrogradi Töökommuuni (Петроградская трудовая коммуна) esimehena, olles samal ajal (1918. aasta aprillist kuni novembrini) Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Petrogradi Rahvusasjade Komissariaadi rahvakomissar.

1918. aasta septembris lõpetas ta 2. Petrogradi kommunistliku koosseisu suurtükiväe kursused, ning teenis pärast seda Nõukogude Venemaa Punaarmees Vene kodusõjas Idarindel.

Jaan Anvelt osales 1918. aasta 19. mail Petrogradis Nõukogude Venemaale evakueerunud eesti bolševike organiseeritud VK(b)P Eesti Osakondade Keskkomitee asutamisel, ning ta valiti tagaselja selle juhiks.

1918. aasta Eesti Töörahva Kommuun 
29. novembril 1918. aastal vallutas Punaarmee Narva ning seal kuulutati välja Eesti Töörahva Kommuun. Jaan Anvelt tegutses juhtorgani – Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu esimehe ja sõjandusosakonna juhatajana 1918. aasta novembrist kuni 1919. aastani. Tema tegevuse lõpetas Vabadussõda, mille käigus ETK ja Nõukogude Punaarmee väed Eestist välja aeti.

Pärast taganemist Eestist Nõukogude Venemaale ja ETK laialisaatmist, oli Jaan Anvelt 1919. aasta 15. novembrist kuni 19. detsembrini sõjakomissar Punaarmee, 7. armee, 2. Valgevene M. Frunze nimelises diviisis ja seejärel 1920. aasta veebruarist kuni 1921. aasta veebruarini Petrogradi kindlustatud rajooni ülem.

1920. aastate illegaalne tegevus
Pärast Vabadussõja lõppu likvideeriti Nõukogude Venemaal ametlikult ÜK(b)P Eesti sektsioonide tegevus ning asutati 1920. aastal Eestis korraldatud illegaalsel kongressil Eestimaa Kommunistlik Partei. Sellel samal kongressil  valiti illegaalse EKP Keskkomitee liikmeks ka Nõukogude Venemaal viibinud Jaan Anvelt.

Viibides aastatel 1921–1925 Eesti Vabariigis, osales Anvelt illegaalses kommunistlikus tegevuses. Ta oli üks 1. detsembri mässu organisaatoritest, mille käigus tappis Balti jaama kordniku Mihkel Nuti. Hiljem mõrvas ta veel Telliskivi tänaval tööle mineva kaptenmajor Karl Sterni.

1933. aastal viibis Anvelt Postimehe teatel jälle salaja Eestis, revideerides ja julgustades põrandaaluseid organisatsioone Narvas, Tallinnas ja Tartus. Tal olevat olnud kaasas kergekuulipilduja.

Esindusorganites

 Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee liige alates 1919. aastast kuni surmani 1937. aastal;
 Üleliidulise Kommunistliku (bolševike) Partei ÜK(b)P XIV, XV, XVI kongressi saadik;
 III Kommunistliku Internatsionaal VI kongressi (1928) ja VII kongressi (1935) saadik; 
 Kominterni Rahvusvahelise kontrollkomisjoni liige ja sekretär aastatel 1935–1937, arvati koosseisust välja KITK Presiidiumi otsusega 11. juunil 1938.

Tegevus ja surm Nõukogude Liidus 

Aastatel 1926–1929 oli Jaan Anvelt Žukovski nim Punaarmee Lennuväeakadeemia (Военно-воздушная академия имени Жуковского) komissar; aastatel 1929–1935 Tsiviillennunduse Peavalitsuse ülema asetäitja ja ülem.

Anvelt arreteeriti 1937. aastal, süüdistatuna Läti luure kasuks töötamises. 11. detsembril 1937 NSV Liidus NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi uurija Aleksandr Langfang ta ülekuulamisel surnuks. Jaan Anvelt rehabiliteeriti 1956. aastal.

Mälestuse jäädvustamine 
Jaan Anvelti auks sai nime tänav Narvas, mis 29. septembril 1995 nimetati ümber Paul Kerese tänavaks. Tallinnas kandsid Reimani ja Kivisilla tänav enne 29. oktoobrit 1991 Anvelti nime. Põltsamaal nimetati Jaama tänav Eesti NSV ajal Anvelti tänavaks.

Tartu Pedagoogikakooli Narva filiaal kandis Eesti NSV perioodil Anvelti nime.

Jõhvis avati 1945. aastal Jaan Anvelti mälestuskivi. 1962. aastal püstitati Tallinna Jaan Anvelti mälestussammas. Toilas asusid Anvelti mälestustahvel ja mälestusmärk.

Isiklikku
Aastatel 1909–1910 oli Jaan Anvelt abielus sotsiaaldemokraatliku poliitiku Alma Ostraga. 
1912. aastal oli ta abielus Peterburis õppinud J. Vassiljevaga. Tema kolmas abikaasa oli Alise Stein-Anvelt, kellega sündisid tütar Kima ja poeg Jaan. Peres oli kombeks panna vanimale pojale nimeks Jaan.

Andres Anvelt on tema lapselaps.

Looming

Teosed 
 Räästaalused (Eessaare Aadu. Tallinn : Mõte, 1916)
 Alasti (Eessaare Aadu. Tallinn : Mõte, 1917)
 Kes on sotsialdemokraadid-enamlased? (K. Maatamees. [Tallinn] : VSDTP Eestimaa Komitee, 1917)
 Kes on sotsialdemokraadid-enamlased? (K. Maatamees. 2. ed. Tallinn : VSDTP Eestimaa Komitee, 1917)
 Maa rahwa kätte (K. Maatamees. Tallinn : Mõte, 1917)
 Maa rahwa kätte (K. Maatamees. 2. ed. Tallinnas : Mõte, 1917)
 Töörahwa wõimuwalitsuse kindlustamisest (Jaan Anwelt. Peterburis : Kom. partei Eesti Keskk. Wenemaa büroo, 1919. Töörahva kirjandus; nr 15)
 Linnupriid: romaan (lõpetamata, käsikiri aastatest 1922–1923; Eessaare Aadu, Walitud teosed. II. Leningrad : Välismaatööliste Kirjastusühisus NSV Liidus, Leningrad : Sovetski Petšatnik, 1935; 4. trükk. Tallinn: Eesti Raamat, 1984)
 Maha kommunistid! Elagu sotsiaaldemokraadid! : töörahwa sõpradest ja waenlastest. (Tallinn : J. Linzmann, 1924. Töörahva raamatukogu; nr 1)
 1905. aasta Eestis : Kirjeldused. Mälestused. Dokumendid (EKP KK ajalookomisjon; [eessõna: H. Pöögelmann]. Leningrad : Külvaja, 1926)
 Sotsialistlise ühiskonna ehitamine Nõukogude Liidus : (Ü.K.(e)P. konwerentsi puhul) (J. Anwelt ja O. Rästas. Moskwas : Nõukogude Sotsialistliste Vabariikide Liidu Rahvaste Keskkirjastus, 1927)
 «Meie lahkuminekud», ehk, EKP «wastasrinna» ajaloolised unenäod (J. Anwelt. Leeningraad : Külvaja, 1928)
 Lenini partei ja trotskistid (Jaan Anwelt. Leningrad : Külvaja, 1929)
 Parempoolne kallak Üleliidulises Kommunistlises (enamlaste) Parteis (J. Anwelt. Leningrad : Külvaja, 1929)
 Jutustusi (Eessaare Aadu; [koostaja E. Sõgel; illustraator A. Kütt; järelsõna: E. Päll]. Tallinn : Eesti Riiklik Kirjastus, 1957)
 Oktoobrirevolutsioon Eestis (Jaan Anvelt. Tallinn : Eesti Raamat, 1967)
 Valitud jutustusi (Eessaare Aadu. Tallinn : Eesti Raamat, 1971)
 Valitud teosed. 1. [köide], 1905–1917 (Jaan Anvelt ; EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut, NLKP Marksismi-Leninismi Instituudi Filiaal; [koostaja Karl Tammistu]. Tallinn : Eesti Raamat, 1982)
 Valitud teosed. 2., 1917–1921 (Jaan Anvelt ; EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut, NLKP Marksismi-Leninismi Instituudi Filiaal; [toimetuse kolleegium: Karl Tammistu (koostaja) jne.]. Tallinn : Eesti Raamat, 1983)
 Valitud teosed. 3., 1921–1925 (Jaan Anvelt; [koostaja K. Tammistu] ; EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut, NLKP Marksismi-Leninismi Instituudi Filiaal. Tallinn : Eesti Raamat, 1986)
 Valitud teosed. 4., 1925–1928 (Jaan Anvelt; EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituut, NLKP Marksismi-Leninismi Instituudi Filiaal; [koostaja K. Tammistu]. Tallinn : Eesti Raamat, 1987)

Richard Kullerkupu novell 
1921. aastal Eessaare Aadu nime all Tallinnas ilmunud novelli "Võitlevad lohed" tegelik autor on Richard Kullerkupp.

Anveldi loomingu ainetel 
Anveldi romaani "Linnupriid" ainetel on tehtud film "Lindpriid" (1970), mille režissöör ja stsenarist on Vladimir-Georg Karassev-Orgusaar.

Tunnustus 
 Lenini orden, 1933

Viited

Välislingid 

 Словари и энциклопедии на Академике:Анвельт
 

Eesti kirjanikud
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Hukatud Eesti poliitikud
Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liikmed
Ülevenemaalise Asutava Kogu liikmed
Sündinud 1884
Surnud 1937