Vene-Balti laevaehitustehas

Vene-Balti laevaehitustehas ehk Vene-Balti Laevaehitus- ja Mehaanikatehase Aktsiaselts ehk Vene-Balti Laevaehituse ja Mehaanika Aktsiaseltsi Tallinna Laevaehitustehas oli Tallinnas Kopli poolsaarel Tallinna lahe ja Kopli tänava piirkonnas tegutsenud tööstusettevõte.

Tehas asutati 1911. aastal ja evakueeriti esimese maailmasõja lõpul, kui lahkus ka enamik Tallinna toodud vene töölistest. Pärast Eesti iseseisvumist loodi laevaehitustehase baasil Inglise-Balti laevaehituse ja mehaanika aktsiaseltsi Eesti esindus, mis aga peagi pankrotistus. Tehase alal leidsid koha paljud väikesed tööstusettevõtted. 1936. aastal alustas Kopli telliskivitehas seal kärgtelliskivide valmistamist. Teise maailmasõja järel taastati tehases sõjalaevade remondibaas. Tehas nr 890 hakkas hiljem tegelema ka kalalaevade remontiga ja pärast Eesti taasiseseisvumist kujunes sellest BLRT Grupp.

Laevaehitustehase sadamaks ehitati Vene-Balti sadam. Nõukogude armee topograafilistel kaartidel on tänast Vene-Balti sadamat ja Piirivalvesadamat kokku nimetatud ka Kopli Põhjasadamaks.

Tootmisala kõrvale rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus – Vene-Balti asum.

Ajalugu

Tehase asutamine 
Pärast Venemaa keisririigi lüüasaamist 1904.–1905. aasta Vene-Jaapani sõjas ja Balti sõjalaevastiku laevade hävimist Tsushima lahingus, otsustas Venemaa keisririik luua uue sõjalaevastiku tehase koos sõjasadama, merekindluse ja laevaehitusega. 1912. aastal võeti vastu Venemaa keisririigi sõjalaevastiku arenguprogramm (vene keeles "Программа усиленного судостроения").

1911. aasta 8. detsembri seadusega kuulutati Tallinn selle sõjalaevastiku peamiseks baaslinnaks ning 25. mail 1912 kinnitas keiser Nikolai II Laskemoona ja Sõjavarustuse Tootmise Vene Ühingust («Русское общество для изготовления снарядов и военных припасов») laevaehituseks moodustatud Vene-Balti tehase põhikirja ja asutamise. Asutajateks olid eruadmiral Mihhail Gerassimovitš Vesselago, insener-tehnoloog Kazimir Mihhailovitš Sokolovski, kolleegiumiregistraator Karl Karlovitš Spahn ja riiginõunik Fjodor Mihhailovitš von Kruse. Kopli poolsaarele ehitati kolm suuremat erakapitalil põhinevat tehast sõjalaevade ehitamiseks – poolsaare lõunaküljele Bekkeri, põhjaküljele Noblessneri ja poolsaare tippu Vene-Balti laevatehas.

Laevatehase esimene direktor aastatel 1912–1917 oli senine Peterburi Admiraliteedi Laevaehitustehase laevade projekteerimise osakonna juhataja Ivan Gavrilov (Иван Александрович Гаврилов).

Aastatel 1912–1916 rajati Vene-Balti Ühingu 10 000 000-rublase kapitaliga muude tehaste (ka Vene-Balti Laevaehituse ja Mehaanika Aktsiaseltsi Liepāja Laevaehitustehas) seas ka Vene-Balti Laevaehituse ja Mehaanika Aktsiaseltsi Tallinna Laevaehitustehas. Laevaehitustehase hoonekompleksi 76 000-ruutsüllasel maatükil ehitas prantsuse sõjatööstusfirma Schneider-Creuzot, ehitustöid tegid ka mitu tolleaegse Peterburi ja kohalikku ehitusettevõtet ning mehaanikatehased.

Tehase tegevus

Üle poole I maailmasõja eelse Venemaa laevaehituse tootmisvõimsusest oli koondunud Läänemere kubermangudesse ja Peterburi. Vene-Balti laevatehas oli suurim laevaehitustehas, kus oli 8 staaplit ja töötas 3000 (1916. aastal koos mürsutsehhi töölistega kokku isegi kuni 7500) töölist. 1912. aastal ehitama hakatud tehases, mis hakkas ametlikult tööle 31. mail 1913, valmis juba 1916. aastal kolm sõjalaeva.

Vene-Balti laevaehitustehase territooriumile ehitati 1915–1917 ka ühekorruseline „saagkatusega“ mürsutehas, Vene Mürsu- ja Laskemoona Valmistamise Ühingu Tallinna tehas, mis suutis ööpäevas toota kuni 6000 kolmetollist (76,2 mm) šrapnelli.

Aastatel 1913–1914 elas Tallinnas ja töötas Vene-Balti laevatehases ekskavaatorijuhi abina Sergei Iljušin (1894–1977), kellest hiljem sai maailmakuulus lennukikonstruktor.

Tehases ehitatud laevu 
ristleja Novik
kergristlejad: Svetlana (Светлана), Admiral Greigh (Адмирал Грейг)
Gavriil-tüüpi hävitajad: Gavriil (Гавриил), Vladimir - Svoboda (Владимир), Mihhail (Михаил), Konstantin (Константин)
4 traallaeva: Krambol - Esimene Mai (Первое мая, Крамбол), Šit (Щит), Kljuz (Клюз) 
16 suurtükipaati
allveelaevad: Bars (Барс), Gepard (Гепард), Vepr (Вепрь), Volk (Волк) Läänemere laevastikule ning Zmeja (Змея), Jedinorog (Единорог) Vaikse ookeani laevastikule

Tehase hoonestus

Laevaehitustehase projekteerimist juhtis Peterburist pärit insener Aleksandr Dmitrijev (1878–1959; ru), kes oli projekteerinud ka Peterburis asuva Nahhimovi merekooli hoone. Tehas on tolleaegsetest Tallinna suurim ja ehitustehniliselt üks moodsamaid. Tehas asus Kopli poolsaarel, laius 35 hektaril ja oli kujult kolmnurkne. Tehase keskuseks oli peahoone (Kopli tänav 101), mille põhiliselt projekteeris Dmitrijev.

Tehas paiknes umbkaudu 27 hektari suurusel territooriumil Kopli poolsaarel Tallinna lahe ääres. Selle koosseisu kuulusid
puiduladu,
puidutöötlus- ja tisleritsehh (43×32 m)
laevaehitustöökoda (250×45 m),
teraseladu,
väikeste laevade staaplid,
suurte laevade staaplid pikkusega kuni 250 m,
bassein laevade lõppviimistluseks,
treialitsehh (85×25 m),
turbiinitsehh (85×47 m),
laevakatelde tsehh (85×47 m),
elektrotehniline tsehh (85×25 m),
administratsiooni ja tehnilise büroo hooned,
turbiinitsehh ja ravila (43×32 m),
elektrotehniliste tööde hoone (47×38 m),
valukoda (64×32 m),
söehoidla,
pealadu,
laevaehituskraanad (kaks 40-tonnise ja üks 30-tonnise tõstejõuga).

Töölisasula

Tootmisala eraldas ülejäänud asundusest tehase peahoone. Tootmisala kõrvale rajati oma aja kohta väga eesrindliku planeeringuga asundus, kus rangelt tsoneerituna paiknesid elamualad töölistele, meistritele ja tehase juhtkonnale ning asusid neid teenindavad hooned: haigla, saun, söökla, kauplus, seltsimaja, kool, kirik, politseijaoskond, postkontor, tuletõrjemaja, pesumaja jm. Laevaehitustehase töölisasulas paiknesid kahekorruseline paekivist haigla, puidust tuletõrjehoone, politseijaoskond, kirik-söökla, saun, kino ja elamud.

Laevaehitustehas pärast esimest maailmasõda
Tehas evakueeriti I maailmasõja ajal, siis lahkus ka enamik Tallinna toodud vene töölistest.

Pärast Eesti iseseisvumist loodi Vene-Balti laevaehitustehase baasil Inglise-Balti laevaehituse ja mehaanika aktsiaseltsi Eesti esindus (Anglo-Baltic Shipbuilding Engineering Company's Comitee for Estonia), mis aga ei suutnud taastada endist suurejoonelist laevaehitust. Tehase alal leidsid koha paljud väikesed tööstusettevõtted, ruume kasutati ka ladudena, muu hulgas hoiti seal ka riigi viljavaru. 1923. aastal anti laenu 90 miljonit marka aga tehas pankrotistus 1925. aastal.

1936. aastal loodi riiklik A/S "Riiklikud Tellisetehased". 1938. aastal ehitati Vene-Balti tehase katelsepatöökotta, mille rentis ühes vajaliku maa-alaga riigienamusega ettevõte A/S „Telliskivi Tehased", Kopli telliskivitehas, kus hakati valmistama uudse tehnoloogiaga telliskive: massiivse kivi asemel urbse või tühemetega kärgtelliskive. Katelsepatöökoda renditi ühes vajaliku maa-alaga „Kopli Kinnisvaradelt" ja ehitati telliskivitehase jaoks ümber. Tehase väljaehitus koos masinatega läks maksma umbes 800 000 krooni. Kopli uus telliskivitehas oli varustatud moodsa sisseseadega ja telliskivide valmistamine selles toimus mehhaniseeritult. Savi ja saviplonnide transport pressilt kunstkuivatisse ja sealt ahju toimus automaatsete seadeldiste abil. Plonnide kuivatamiseks kasutati ülejäänud ahju ja katla soojust, mis tavaliselt korstnast välja lendas, kuid seal juhiti ventilaatorite abil kuivatisse. Ahjud ja kuivati mahutasid mõlemad 250 000 telliskivi. Toormaterjaliks vajaliku savi ja liivakivi võttis tehas samast mererannast, kus telliskivideks kõlblik savikiht oli 50 meetri paksune. Savi ammutamisega tuli toime elektrijõul töötanud bagger, vagonetid savi ja liivaga toimetati tehasesse automaatselt liikuva terasketi abil. Urbsed või tühemetega telliskivid on kergemad, soojapidavamad ja odavamad, mistõttu on nad ka massiivsest telliskivist efektiivsemad. Kopli uus telliskivitehas oli varustatud ka oma elektrijõujaamaga, 350–400 hj aurukatla tehase jaoks valmistas A/S Franz Krull. Kopli tehas oli võimeline tootma 10 miljonit kivi aastas, ületades 2 miljoni kiviga Aseri tellisetehase toodangut. Tehases töötas ca 60 töölist. A/S "Riiklikud Tellisetehased" plaanis toota 14 miljonit kivi, sellest Aseris 8 miljonit, Pärnu (Sindi-Lodja) tehases ja Koplis kumbki 3 miljonit kivi. Eratööstuste kogutoodangut võis hinnata 12 miljonile kivile aastas. Kärgtelliskivis oli 119 auku ja heaks omaduseks oli, et kivi mahukaal oli 1,2, mis tähendas, et kantmeeter telliskive kaalus 1,2 tonni, mis andis 40 protsenti kokkuhoidu veokuludes ja veel suuremaks paremuseks oli asjaolu, et kärgtelliskividest lubatati ehitada seinu 1,5 telliskivi paksuses, kuna täistelliskivist sein pidi olema 2,5 telliskivi paksune. Sellega võideti ehitusmaterjalis 40 protsenti kokkuhoidu. Kui kärgtelliskive valmistada mõõtudega , saab materjali kokku hoida kuni 50 protsenti.  

Teise maailmasõja järel taastati tehases NSV Liidu Ministrite Nõukogu 1947. aasta 29. juuni otsuse alusel sõjalaevade remondibaas ning ettevõte allutati NSV Liidu Laevaehituse Tööstuse Ministeeriumile ja selle ametlikuks nimeks sai Tehas nr 890. Tehase taastamistöödel kasutati tööpataljonlastest koosnevat ehitusorganisatsiooni Baltvojenmorstroi. Taastamistööde tulemusena avati 30. aprillil 1948 mehaanika-montaažitsehh.

Aastail 1947–1951 kandis laevatehas nime Tehas nr. 890 ning oli spetsialiseerunud sõjalaevade remondile. 1948. aasta lõpul hakati remontima sõjalaevu, nende hulgas miiniristlejad "Silnõi" ja "Slavnõi". Remonditöid takistas aga suurte ujuvdokkide ja kraanade puudumine. Seetõttu sai miiniristlejaid remontima hakata alles 10. oktoobril 1949, kui toodi Saksamaalt 60 000-tonnise tõstejõuga ujuvdokk, mis oli tollal üks maailma suuremaid. Saksamaalt Nõukogude okupatsioonivägede poolt reparatsioonitasudeks rekvireeritud ujuvdoki taastamine kestis kaua ning alles 17. juunil 1954 võeti tehases Euroopa suurim ujuvdokk kasutusele.

1. veebruarist 1951 kandis laevatehas nimetust Postkast nr. 1083.

Eesti NSV ajal ehitas laevatehas 1952. aastal Kangru tänavale ja 1954. aastal Nekrassovi tänavale lasteaia. 1956. aastal valmis Pelgurannas Belinski tänav 12, 880 lapsele mõeldud keskkool (hiljem Tallinna 33. Keskkool).

29. juunil 1957 allutati tehas Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogule. Pärast vabariiklikusse alluvusse minekut hakkas remondis olevate sõjalaevade osakaal järk-järgult vähenema. 1959. aasta detsembris lõpetati miiniristlejate Stroinoi ja Stoiki kapitaalremont ning ristleja Ždanov jooksva remondi tööd. 1960. aastatest oligi põhitöö kalalaevade remontimine. Aastast 1967 kandis laevatehas nime Balti Laevaremonditehas. Alates 1990. aastast hakkas Balti Laevaremonditehas remontima tankereid, kauba- ja reisilaevu.

Vaata ka
 BLRT Grupp
 Bekkeri laevatehas
 Noblessneri laevatehas
 Putilovi tehas, Obuhhovi tehas, Admiraliteedi Laevaehitustehas (Адмиралтейский судостроительный и башенный завод), Franko-Vene tehas (Франко-Русский завод), Balti Laevaehituse ja Mehaanikatehas (Балтийский судостроительный и механический завод), Putilovi ellingud, Metallitehas – Peterburis

Viited

Kirjandus
BLRT Grupp 100. Anno 1912. Tallinn 2012
Oliver Orro, Robert Treufeldt, Maris Mändel. "Kopli sonaat. Vene-Balti laevatehas". Eesti Arhitektuurimuuseum. Tallinn 2017

Välislingid

Tallinn – impeeriumi suur laevatehas, Eesti Ekspress, 16. jaanuar 2009
Margus Kruut, Vana hiilgus uues kuues, Tehnikamaailm, veebruar 2009
СТРОИТЕЛЬСТВО ЛЕГКИХ КРЕЙСЕРОВ ДЛЯ БАЛТИЙСКОГО МОРЯ

Tallinna endised ettevõtted
1912. aasta Eestis
Eesti laevatehased
Põhja-Tallinna ehitised
20. sajand Tallinnas