Populaarteaduslik kirjandus

Populaarteaduslik kirjandus ehk aimekirjandus on kirjanduse liik, mille eesmärgiks on laiale auditooriumile selgitada teadust kergemini mõistetavas vormis. 
Selle hulka kuuluvad teaduslike uurimuste tulemuste populaarsed esitused, aga samuti mitmesuguste teadusharude andmeid kasutav kirjandus (ajalugu, psühholoogia, meditsiin, politoloogia jne). Sageli esitatakse populaarteaduslikus vormis ka tõestamata oletusi, hüpoteese, arvamusi jpm. 

Tänapäeval käsitletakse aimekirjandusena peamiselt teadusuuringute ülevaateid ja maailma aimekirjutised pärinevad peamiselt vastava ala teadlastelt, üliõpilastelt ja teaduritelt.

Aimekirjandus Eestis
"Juhtub, et kiputakse unustama: populaarteaduslik raamat on ikkagi kirjandus ning sellelt tuleb teadusliku autentsuse, eeldatava lugeja taseme arvestamise jms kõrval nõuda ka kirjanduslikku kultuuri," on kirjutanud Ustus Agur 1968. aastal. 

Eestis hakkas populaarteadusliku kirjanduse populariseerimisega tegelema Eesti Kirjanduse Selts, kes hakkas välja andma sarja "Elav Teadus". Selles avaldati 1940. aastal ülevaade "Eesti populaarteaduslik kirjandus", kus käsitleti 20. sajandi nelja esimese aastakümne aimeraamatute ainestikku ja esitusviise. Tol ajal olid piirid praegusest tunduvalt avaramad: populaarteaduslikuks kirjanduseks peeti memuaare, rännumuljeid, teatmeteoseid ja veel mitmesuguseid tarbetrükiseid.

Eesti NSVs oli ka populaarteaduslik kirjandus tsensuuri valve all. Kõige salajasemad olid andmed Nõukogude Liidu kosmoseuuringute kohta, olgugi et Läänes olid need teada ja avaldatud.

Tuntumad  eestlaste populaarteaduslikud tööd ja kirjutajad Eesti NSV ajast olid 
Harry Õiglane ("Vestlus relatiivsusteooriast", 1958), 
Ustus Agur ("Mõtlevad masinad", 1961), 
Jaan Eilart ("Inimene, ökosüsteem ja kultuur", 1976). 

Nemad rajasid teed suurtele raamatusarjadele "Teaduse teedelt" ja "Mosaiik", millest viimane jätkas ilmumist 1990. aastatel. Mõistete ja terminoloogia osas toetas ning aitas aimetekstide koostamist korrastada "Eesti entsüklopeedia" väljaandmine alates 1968. aastast.

Üheks tähtsamaks populaarteaduslikuks ajakirjaks Eestis on aastast 1967 ilmuv Horisont.

Aimekirjandus maailmas
Vanim (alates 1888. aastast) seni ilmuv ja üleilmselt levinuim populaarteaduslik ajakiri on National Geographic kogutiraažiga 6,1 miljonit eksemplari (2017).
Suurima levikuga ingliskeelsed populaarteaduslikud üldajakirjad on Scientific American ja New Scientist.

Valdavalt on aimeteoste autoreiks alates 1980. aastaist sellele spetsialiseerunud teaduskirjanikud.

Vaata ka
Teaduse populariseerimine
Dokumentaalkirjandus
National Geographic

Viited

Kirjandus 
Populaarteadusliku kirjanduse ja selle lugemise kriisist. Akadeemia (1939) 4 (18), 265–270.
Annist, August; Käis, Johannes; Roos, Jaan 1940. "Eesti populaarteaduslik kirjandus. Kuidas see on arenenud ja mida pakub see praegu". Tartu. Eesti Kirjanduse Selts.

Välislingid 
Diletandi mõtted populaarteadusest Märt Väljataga. Sirp. 18. oktoober 2002
Aastakümned Eesti aime(kirjanduse) maastikul Uno Veismann. Horisont 6/2006.
Ajakiri Horisont on vastu pidanud 40 aastat. Tiit Kändler. Eesti Päevaleht. 30. november 2006 
Kirjastuse Valgus teabe- ja populaarteaduslik kirjandus