Veljo Ranniku

Veljo Ranniku (kuni 1938 Veljo Teinmann; 27. juuni 1934 Võsu, Virumaa – 21. august 2012 Tallinn) oli eesti loodus- ja keskkonnakaitsja, muinsuskaitse- ja ühiskonnategelane.

Haridus
Aastatel 1942–1944 õppis ta Tartu 4. Algkoolis ja 1944–1950 Tartu 6. Keskkoolis. Veebruaris 1950 arreteeriti ta Tartu noorte rahvuslikus liikumises osalemise eest ja teda karistati vabadusekaotusega. Vabanes vangistusest septembris 1954. Aastatel 1957–1957 õppis Tartu 1. Töölisnoorte Keskkoolis.

Töö
Aastatel 1955–1959 töötas ta Tartu majavalitsuses majahoidjana, 1959–1960 Tartu linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee (TSN TK) ehituse ja arhitektuuriosakonna tehnikuna, 1960–1963 Tartu rajooni TSN TK inspektorina elamute alal, vanemarhitekti kohusetäitjana ja insener-inspektorina.

1963. aastast töötas ta Tartu Metsamajandisse Eesti esimese sõjajärgse looduskaitseinspektorina. 1966. aastast töötas Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumis vaneminsenerina, 1969. aastast vaneminspektorina, rajades üle-eestilist looduskaitseinspektorite võrgustikku. Veljo Ranniku oli üks tänapäevase looduskaitse alusepanijatest. Aastatel 1990–2001 töötas Keskkonnaministeeriumi nõunikuna, ühtlasi õpetas Tallinna Pedagoogikaülikoolis looduskaitse ja kultuuriloo kursusi.

Ranniku oli üks NSV Liidu esimese rahvuspargi – Lahemaa rahvuspargi – rajajaid ning Eesti Looduskaitse Seltsi ja Eesti Muinsuskaitse Seltsi asutajaid. Ta oli üks peamisi ranna ja kalda kaitse seaduse ning igameheõiguse põhimõtete sõnastajaid. Ranniku eriline huvi ja hool olid Eesti mõisakompleksid ja -pargid ning põlispuud ja hiied ka väljaspool mõisasüdameid.

Hilisemal perioodil oli tema meelisteema ka ürglooduse ning selle haruldaste liikide ja üksikobjektide kaitse korraldus väljaspool ametlikke kaitsealasid.

Publikatsioone
Veljo Ranniku (koostaja). "Puhkajale Viitnas". Tallinn 1971
Helju Sirel, Veljo Ranniku. "Palmse õpperada: mõisaansambel ja -park". Tallinn: Eesti Raamat, 1978
Hillar Uusi, Veljo Ranniku. "Eesti põhjarannik". Tallinn: Olion, 1993
Veljo Ranniku (koostaja). "Igaüheõigus". Tallinn: Huma, 1996

Tunnustus
1979 – Eesti NSV suur looduskaitsemärk
1984 – Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumi medal
1986 – Lahemaa rahvuspargi teenete pronksmedal
1989 – Eesti NSV teeneline looduskaitsja
1997 – Konstantin Pätsi medal
1998 – Valgetähe V klassi teenetemärk
2000 – Eerik Kumari looduskaitsepreemia
2004 – I liigi Põhjatähe matkateenete märk
2005 – aasta vabatahtlik
2007 – Eesti Muinsuskaitse Seltsi juubelimedal

Isiklikku
Ta oli abielus Taimi Tulvaga.

Viited

Kirjandus
"Ranniku, teejuht looduskaitses ja rännurajal". Intervjueeris Toomas Jüriado. Eesti Loodus, 2008/1
"Looduskaitsja Veljo Ranniku sünnist möödus 80 aastat". Keskkonnaministeeriumi koduleht, 27. juuni 2014
Taimi Tulva (koostaja). "Veljo Ranniku – Eesti looduskaitse legend". Tallinn 2014

Välislingid
Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
Haud Tallinna Metsakalmistul

Eesti keskkonnakaitsjad
Eesti looduskaitsjad
Eesti muinsuskaitsjad
Eesti koduloolased
Eesti NSV teenelised looduskaitsjad
Valgetähe V klassi teenetemärgi kavalerid
Eesti represseeritud isikud
Sündinud 1934
Surnud 2012
Metsakalmistule maetud