Konstantin Päts

Konstantin Päts VR I/1 ja III/1 (23. veebruar 1874 Tahkuranna vald, Pärnumaa – 18. jaanuar 1956 Buraševo, Kalinini oblast) oli Eesti riigitegelane, ajakirjanik, elukutselt jurist.

Konstantin Päts oli Eesti riigi üks rajajaid – Eestimaa Päästekomitee esimees, Eesti Ajutise Valitsuse I koosseisu Ministrite Nõukogu esimees ning II ja III koosseisu peaminister, neljakordne riigivanem, peaminister riigivanema ülesannetes, riigihoidja ja Eesti Vabariigi esimene president, Asutava Kogu ja I−V Riigikogu liige, Vabadusristi kavaler.

Elulugu

Konstantin Päts sündis meetrika andmeil 10. (uue kalendri järgi 22.) veebruaril 1874 Pärnumaal Tahkuranna vallas maaomanik Jakob Pätsi (1848–1909) teise lapsena Pätsi (Põldeotsa) talus Tahku külas Tahkuranna mõisas. Alates 1897. aastast on Pätsi sünnikuupäevana kasutusel 11. veebruar vana kalendri (23. veebruar uue kalendri) järgi ja see kuupäev on avaldatud kõigis teatmeteostes. Ühepäevase erinevuse põhjus pole teada. Tal oli neli venda ja üks õde: Nikolai Päts, Paul Päts (1876–1881), Voldemar Päts, Peeter Päts, Marianna Pung (1882–1947).

Tema ema oli Olga Tumanova, kes sündis Viljandis ja kasvas üles Valga linnavalitsuse liikme Vassili Razumovski perekonnas. Väidetud on ka, et Tumanova kasvatati üles parun Krüdeneri peres, kuid tegemist on eksitusega, sest Olga oli paruni peres guvernant. Olga isa oli Hariton Tumanov, kelle päritolu pole täpsemalt teada. 

Konstantin Päts oli õigeusklik, kuulus Tahkuranna kogudusse.

Tema haridustee algas Tahkuranna apostliku õigeusu kihelkonnakoolis, jätkudes seejärel Raeküla Nikolai koolis ja Riia Vaimulikus Seminaris. Seminari jättis Päts pooleli ning jätkas õpinguid Pärnu Meesgümnaasiumis. 1894–1898 õppis ta Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas cand. jur. kraadi (hiljem nimetati 1. järgu diplomiga) ja kubermangusekretäri auastmega, Rooma õiguse teemal. Sellele järgnes aastane teenistus Pihkvas 96. Omski jalaväepolgus, lõpetades Peterburis lipnike kursused, milline auaste andis õiguse isiklikule, mittepärandatavale aadliseisusele.

1900. aastal asus Päts tööle Tallinnas advokaat Jaan Poska abina. 1901–1905 andis Päts välja ja toimetas ajalehte Teataja. 1901. aastal osales ta Jalgrattasõitjate Seltsi Kalev asutamises ja temast sai seltsi aseesimees. 1904. aasta Tallinna Linnavolikogu valimisteks organiseeris ta eesti-vene valimisliidu, mis võitis valimistel baltisakslaste ees. Päts valiti 8. veebruaril 1905 Tallinna linnanõunikuks ja 19. aprillil sai Pätsist Tallinna linnapea abi, sama aasta 2. detsembrist ka Tallinna linnapea kohusetäitja. Saamaks hääleõigust Vene riigivolikogu valimistel, ostis ta Mäe talu Kodilas Rapla vallas ja valiti Harjumaa valijameheks.

Pätsi osavõtt 1905. aasta revolutsioonist
Olgugi et Päts korraldas märgukirjade aktsiooni, ei väljendanud ta revolutsioonisündmuste ajal radikaalseid vaateid, piirdudes peamiselt omavalitsuste reformi nõudmisega. Tallinna töölistele avaldatud sotsiaaldemokraatlikus vaimus üleskutse Teatajas trükkimise pärast otsustati Päts võimude poolt lehe Teataja vastutava toimetajana vangistada ning pidi Eestist põgenema (karistussalga ülema kindral Vladimir Bezobrazovi korraldatav Rapla sõjakohus mõistis ta mässulise tegevuse eest surma). 1905. aastal põgenesid Eestist Konstantin ja Voldemar Päts, Jaan Teemant, Peeter Speek, Otto Strandman, Karl Ast, Mihkel Martna jt. Mõnda aega peatus Päts Weissensteini mõisas Berni lähedal Šveitsis, kust 1906. aastal siirdus Soome, kus elas Ivan Mikuri varjunime all ning tegi kaastööd ajalehtedele. Samuti valmisid Soomes Ollilas tollal radikaalseid ideid kandvad käsikirjad omavalitsus- ja agraarküsimustes. Pätsi õhutusel asutati 1907–1908 Peterburis kirjastusühing Ühiselu, mis hakkas välja andma Peterburi Teatajat. 1908. aastal Konstantin Pätsi tõlkes avaldatud Francis Lieberi raamat "Rahvavabadus ja omavalitsus" mõjutas edaspidi määravalt tema poliitilisi vaateid ja tegevust. Lieberi raamatuga tegeldes mõtles Päts tema seisukohad läbi ja võttis omaks. Pätsi hilisemates kõnedes tuleb alatasa ette sõnasõnalisi tsitaate Lieberi teostest.

1909. aastal tekkis Pätsil võimalus Rapla sõjakohtu määratud surmaotsusest pääseda, kuna paljud dokumendid olid kadunud ning teda mässuga siduvaid materjale polnud palju. Pärast Eestisse naasmist ilmus ta suvel ise Tallinna ringkonnakohtu uurija ette ja vabastati kautsjoni vastu. 1910. aasta veebruaris mõisteti Päts Peterburi kohtupalati väljasõiduistungil Tallinnas üheks aastaks kindlusvangistusse; see otsus muudeti 9-kuuseks üksikvangistuseks, mille ta kandis ära alates 7. juulist 1910. aastast Krestõ vanglas Peterburis. Pärast vabanemist töötas Päts ajalehe Tallinna Teataja toimetajana ja naasis poliitikasse.

Päts tegutses aktiivselt omavalitsusreformiga seotud küsimustega, mis viimaks Eesti omavalitsuse eelnõuna 12. aprillil 1917 Ajutise Valitsuse poolt kinnitati. Alates veebruarist 1916. aastal teenis Päts ohvitserina Tallinnas Peeter Suure Merekindluses, ta oli märtsi lõpul 1917. aastal Tallinna linnamiilitsa ülem ja osales ka Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee esimehena Eesti rahvusväeosade asutamises, kuulus Järva maakonna saadikuna Eesti Maapäeva liikmete hulka ning valiti Eesti Maavalitsuse esimeheks. Pärast bolševike riigipööret oli Päts kuu aega vangis "riigivaranduste ning asjaajamismaterjalide kõrvaldamise, varjamise ja muude seaduserikkumiste eest" ning liitus siis vastupanuliikumisega. 19. veebruaril 1918 sai temast Eestimaa Päästmise Komitee esimees, kellena ta juhtis Eesti iseseisvaks kuulutamist ja Eesti esimese Ajutise Valitsuse moodustamist, kuhu ta kuulus ministrite nõukogu esimehe ja siseministrina. Päts arreteeriti 11. juunil 1918 selle eest, et Lääne maakonnavalitsusest leiti tema kiri, milles Päts soovitas omavalitsuse laialisaatmise puhul deklareerida, et saksa okupatsioonivõimud ei läheks Eesti saatuse otsustamisel mööda Eesti Maapäevast. 4. juunist kuni 17. novembrini 1918 viibis Päts Saksa okupatsioonivõimude juhi kindral Adolf von Seckendorffi korraldusel Saksa keisririigi vägede poolt okupeeritud aladel vangilaagreis Kuramaa kubermangus ja Poolas Minski ja Grodno kubermangus.

Päts Eesti Vabariigi riigiorganites
Pärast Saksamaa Novembrirevolutsiooni ja keisrivõimu kokkuvarisemist 1918. aasta novembris naasis Päts Eestisse. Pätsile omistatakse ka valitsuse otsus mitte pidada kommunistidega läbirääkimisi ja alustada Eesti Vabadussõda. Vabadussõja algul (novembrist 1918 kuni 8. maini 1919) oli Päts Eesti Vabariigi pea- ja sõjaminister, pärast Asutavas Kogus opositsioonis, kus hoidis konservatiivset ja isegi ettevaatlikku joont. Muuhulgas oli ta näiteks Landesveeri sõja alustamise vastane.

Konstantin Päts kuulus Asutavasse Kogusse Eesti Maarahva Liidust‎ ja I, II, III, IV, V Riigikogusse, 1920. aastal asutatud Põllumeeste Kogude erakonnas. Jaanuarist 1921 novembrini 1922 (Konstantin Pätsi esimene valitsus), augustist 1923 märtsini 1924 (Konstantin Pätsi teine valitsus), veebruarist 1931 veebruarini 1932 (Konstantin Pätsi kolmas valitsus), novembrist 1932 maini 1933 ja oktoobrist 1933 jaanuarini 1934 oli riigivanem (Eesti kõige pikaajalisem riigivanem). Alates 1925. aastast oli ta asutatavate kutsealaste omavalitsuste Kaubandus-Tööstuskoda ja Põllutöökoda) asutaja ja liige.

Päts tegutses ka äris. 1920–1921 ja 1925–1931 oli ta Tallinna Börsikomitee esimees ning tegutses Eesti-Vene Kaubandusekojas jm. Harju Panga pankroti järel taotles ta panga likvideerimiskomisjonilt kahjude hüvitamist 700 000 marga suuruses. Seejärel nõuti isegi tema kohtu alla andmist. Tema majandustegevusest on põhjalikult kirjutanud Jaak Valge ja Magnus Ilmjärv. Viimane on kirjutanud põhjalikult Pätsi ärisidemeist Nõukogude Liiduga. Hiljem Jaak Valge avaldatud andmetest selgub aga, et Ilmjärve kasutatud allikatest ei selgu midagi, mis tema väiteid tõestaks.

Aastal 1927 osales ta Fenno-Ugria sihtasutuse rajamisel ja oli selle esimees.

21. oktoobril 1933 valiti ta üleminekuvalitsuse riigivanemaks ja 24. jaanuaril, seoses uue põhiseaduse kehtestumisega sai peaministriks riigivanema ülesannetes ja peaministriks. Konstantin Pätsi kandidatuur seati üles ka 1934. aastal toimuma pidanud riigivanema valimisteks, milleks ta kogus 18 501 toetusallkirja. Tema kandidatuur seati Viljandi- ja Pärnumaal üles ka VI Riigikogu valimistel. Kartes valimiskaotust kehtestas Päts 12. märtsil 1934 üleriigilise kaitseseisukorra ja nimetas Johan Laidoneri Kaitseväe ülemjuhatajaks. Ta oli peaminister riigivanema ülesannetes, riigihoidja ja alates 24. aprillist 1938 Vabariigi President. Seda perioodi nimetavad tema vastased "vaikivaks ajastuks". Ta algatas riigireformi, uue presidentaalse põhiseaduse vastuvõtmise ja ühiskonna ümberkorraldamise kohalike ja kutsealaste omavalitsuste võrgustiku alusel. 1934. aastal avas Päts Tallinna Kunstihoone.

1935. aasta 14. aprillil avas Päts Eesti Panga hoone.

Uurijad pole üksmeelel hinnangutes Pätsi tegevusele seoses 1939 Nõukogude Liiduga sõlmitud baaside leppe ning sellele järgnenud Eesti okupeerimisega Nõukogude vägede poolt 17. juunil 1940. Levinud on hinnang, mille kohaselt tegi Päts vea, andes järele kõikidele Nõukogude Liidu soovidele. Harilikult on sellise käitumise tagamaaks peetud soovi vältida relvakonflikti.

"Korraga nähakse kõiges, mis tehti kolmekümnendatel, kas rumalusekiitust või klikisiseseid väärarvestusi. Mingi äraspidise mõnuga kirjeldatakse Pätsi, Laidoneri, Eenpalu, Uluotsa, Selterit, Piipu etc paadunud sulidena ja poolearuliste riigijuhtidena. Mõni ajaloouurija annab koguni mõista, et Eesti vabatahtlik loovutamine või mahamüümine Venemaale olnud ühe osa poliitikute pikemaajaline kava, mille Stalini-Hitleri pakt võimaldas viimaks ellu viia. Inimesed, kes pole vaevunud ennast põgusaltki kurssi viima tollal Euroopas ja Eestis toimunuga, žongleerivad sõnadega "diktatuur", "demokraatia hävitamine", "reetmine", "häbistav alistumine"."

Tänapäeva rahvusvahelise õiguse seisukohalt loetakse Konstantin Pätsi tegevust alates 19. juunist (või hiljemalt 21. juunist), mil talle dikteeriti Andrei Ždanovi poolt kokku pandud uue valitsuse koosseis, juriidiliselt õigustühiseks. Sellel käsitlusel põhineb ka Eesti Vabariigi järjepidevuse rahvusvaheline tunnustamine.

21. juunil 1940 andis Päts allkirja Andrei Ždanovi poolt kokku pandud Johannes Vares-Barbaruse valitsuse ametissemääramisele ning allkirjastas järgneva kuu jooksul enamiku uue valitsuse dekreetidest. Muuhulgas andis ta välja ka valimisseadust muutva dekreedi, mille alusel sai korraldada ennetähtaegsed valimised. Pärast valimisi ja uue parlamendi esimest istungit 21. juulil allkirjastas Konstantin Päts lahkumiskäskkirja, mida ei avaldatud, lastes "Riigivolikogul" ta ametist vabastada. Siiski nähtub olemasolevatest andmetest, et ta pidas end Vabariigi Presidendiks kuni surmani, eelmises lõigus toodud põhjusel.

Konstantin Päts ja Soome saatkond Tallinnas
1923. aastal pakkus Konstantin Päts Soome saatkonnale võimaluse üürida ruumid temale kuuluvas hoones aadressil Kohtu 4, mille ta oli aasta varem ostnud Uexküllidelt. Hiljem sai samal aadressil oma ruumid ka Ungari saatkond.

1926. aastal tegi Päts ettepaneku maja ära osta; tal oli 25 miljonit marka võlgu pankrotistunud Harju Pangale. Atašee Ville Niskase sõnul "Ta ütles, et teinud pakkumise raske südamega, aga et on vana Soome sõber, siis tunneb suurt kergendust, kui maja, millele ta on pühendanud nii palju tähelepanu, hoolt ja kannatust ja millest ta oli kujutlenud, et sellest saab tema vanaduspõlve kodu, läheks just Soome riigile." Maja osteti 30. novembril 1926, Päts jäi sinna üürnikuna elama. 1938. aastal kolis ta elama Kadrioru lossi, Viktor Pätsi perekond elas Kohtu tänaval mai lõpuni 1940.

Maailma ajaloos oli olukord, kus riigipea elab teise riigi saatkonna territooriumil, ainulaadne.

Vangistus

Päts vahistati nädal aega hiljem, 30. juulil 1940 oma Kloostrimetsa talus ja saadeti administratiivasumisele koos perega Nõukogude Liitu.

Interneeritud alates 9. augustist 1940 koos perekonnaga (Viktor Päts, Helgi Päts, Olga Tünder, Matti Päts, Henn Päts) Ufas selleks eraldatud korteris. Kord nädalas pidi ta käima end registreerimas, ühtlasi toimusid ülekuulamised. Ettekannete järgi kiitsid Pätsid Eesti elu ja laitsid Vene oma, olid nõukogude võimu vastu vaenulikult meelestatud, ilmutasid kontrrevolutsioonilisi natsionalistlikke vaateid, laimasid NSV Liidu rahvus- ja rahupoliitikat, majandus- ja hariduspoliitikat.

Konstantin Päts koos Viktor Pätsiga arreteeriti pärast Saksa-Nõukogude Liidu sõja algust, 26. juunil 1941. Teda süüdistati sidemetes Saksamaa diplomaatiliste ringkondadega, samuti selles, et ta oli Saksa luure esindaja Eestis ja tegutses NSV Liidu vastu, ka kontrrevolutsioonilisi ütlusi nõukogude võimu aadressil. 9. juulil 1941 esitati talle täpsustatud süüdistus § 58 4. ja 10. punkti alusel (rahvusvahelise kodanluse abistamine nõukogude võimu kukutamiseks ja kontrrevolutsiooniline sabotaaž). 19. septembril 1942 saadeti Konstantin ja Viktor Päts Moskvasse, 23. veebruaril 1943 uurimine peatati erikorralduseni. Ta oli Kaasani vangla psühhiaatriahaiglas. Pärast Viktor Pätsi surma 4. märtsil 1952 eraldati Konstantin Pätsi kriminaalasi 5. aprillil Viktor Pätsi omast ja lõpetati 8. aprillil 1952.

29. aprillil 1952 saadeti ta NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Erinõupidamise otsusega sundravile ja hoiti kinni Kaasani vanglahaiglas. 15. novembril 1954 pärast erinõupidamise otsuse läbivaatamist otsus tühistati ning 8. detsembril vabastati sundravilt. 18. detsembrist kuni 29. detsembrini 1954 viibis Päts Jämejala vaimuhaiglas, kust ta aga liiga suure tähelepanu ning Eesti elanike külastamiste tõttu kiiresti Eesti NSV tervishoiu ministri asetäitja Vladimir Pobuse korraldusel Kalinini oblasti Buraševo psühhiaatriahaiglasse viidi. Pätsi isiku varjamiseks kasutati meditsiinidokumentides nime "Johannes Augusti poeg Päts". Päts viibis Doktor Litvinovi nimelises Kalinini Psühhoneuroloogiahaiglas Buraševos 1. jaanuarist 1955 kuni 18. jaanuarini 1956, mil ta seal suri.

Säilmete otsimisest 

Aastal 1988 otsisid Eesti NSV RJK endised töötajad Henn Latt ja Valdur Timusk üles Konstantin Pätsi haua Kalinini (nüüd Tveri oblastis), see leiti Tverist 15 km kaugusel asuvas külas, Buraševos, kus asus haigla, mille üks patsient oli olnud Päts. Latil ja Timuskil õnnestus kohtuda Pätsi viimase raviarsti, Ksenija Gus­sevaga, kes kirjeldas Konstantin Pätsi matuseid ning näitas uurijatele presidendi umbkaudse haua asupaiga. Kõik nähtu dokumenteeriti videokaameraga, filmis kohalik Aleksandr Sokolov.

Kui uurijad naasid Eestisse, siis anti presidendi pojapojale Matti Pätsile üle video. Peagi sõitis Matti koos Eesti Muinsuskaitse Seltsi esindajatega Buraševosse ja 22. juunil 1990 kaevati üles säilmed ning tehti geneetiliselt kindlaks, et leitud säilmete näol on tegu Konstantin Pätsiga Presidendi säilmed maeti Eesti Muinsuskaitse Seltsi korraldusel 21. oktoobril 1990 perekond Pätsi rahulasse Tallinna Metsakalmistul..

2010. aastal külastas Henn Latt taas Buraševot ja sai teada, et pärast Eesti delegatsiooni lahkumist 1990. aastal koos väljakaevatud säilmetega, vallandati Buraševo asula külanõukogu esimees Nikolai Pankratjev, kes oli surnuaial tehtud välja­kaevamise eest vastutuse enda peale võtnud.

Isiklikku 
Konstantin Pätsi vennad olid Nikolai, Peeter ja Voldemar Päts ning õde Marianne Pung – õigusteadlase ja poliitiku, Riiginõukogu esimehe Mihkel Punga abikaasa.

3/16. juunil 1902 abiellus Konstantin Päts luteri usku Wilhelma Ida Emilie Pedyga (sündinud Helma Peedi; 19/31. oktoober 1878 – august 1910). Neil oli kaks poega – 1903. aastal sündinud Leo ja 1906. aastal sündinud Viktor. Helma Päts suri 1910. aastal Davosis tuberkuloosi, kui Konstantin Päts kandis 9-kuulist vanglakaristust Krestõ vanglas Peterburis (aastatel 1910–1911) 1905. aasta revolutsiooni sündmustest osavõtu eest Eestis. Lapsed jäid Helma õe Johanna Peedi (1869–1939) hoolde.

Riigivanemana elas Konstantin Päts Toompeal Pikk jalg 11 asuvas ametikorteris ja Soome saatkonnas Tallinnas, viimased aastad elas Konstantin Päts aga oma Kloostrimetsa talus (krunt nr 90) ja kasutas ka riigivanema suveresidentsi Oru lossi Ida-Virumaal. 30. juulil 1940. aastal küüditati Konstantin Päts koos perega just Kloostrimetsa talust.

Konstantin Pätsi valitsused 
Konstantin Päts juhtis Eesti Ajutist Valitsust 1918.–1919. aastal ning Eesti Vabariigi valitsusi viiel korral.

Kronoloogia

Riigijuhina
 Ministrite nõukogu esimees
24.02.1918−12.11.1918
 Peaminister
12.11.1918−08.05.1919
 Riigivanem
25.01.1921−21.11.1922
02.08.1923−26.03.1924
12.02.1931−19.02.1932 
21.10.1933−24.01.1934 
 Peaminister riigivanema ülesannetes
24.01.1934−03.09.1937
 Riigihoidja
03.09.1937−24.04.1938
 Vabariigi President
24.04.1938−17.06.1940

Muudes ametites
 1900–1901 vandeadvokaat Jaan Poska abi Tallinnas
 1901–1905 ajalehe Teataja toimetaja
 1904–1905 Tallinna linnanõunik
 1905 Tallinna abilinnapea
 1908–1910 ajalehe Peterburi Teataja tegevtoimetaja
 1911–1916 ajalehe Tallinna Teataja toimetaja
 1917 Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee esimees
 1917–1918 Eesti Maavalitsuse esimees
 1918 Eesti Päästekomitee esimees
 1918 Eesti Vabariigi Ajutise Valitsuse peaministrina ka siseminister, 1918–1919 sõjaminister.
 1922–1923 I Riigikogu esimees
 1917–1919 Maanõukogu liige
 1919–1920 Asutava Kogu liige
 1920–1937 I−V Riigikogu liige
 1919–1933 Kindlustusseltsi Eesti Lloyd esimees (vaheaegadega, kui oli Vabariigi Valitsuse liige)
 1925–1929 Kaubandus-Tööstuskoja nõukogu esimees, aastast 1935 aunõunik
 1925–1936 Eesti-Soome-Ungari Liidu esimees, aastast 1936 auesimees
 1927–1937 sihtasutuse Fenno-Ugria esimees
 klubi Centum esimees asutamisest peale
 Harju Panga nõukogu esimees
 Tallinna Börsikomitee esimees
 Sihtasutise M. Varese Toetusraha juhatuse esimees

Tunnustus
1924 Püha Piiskop Platoni orden
1928 Tartu Ülikooli õigusteaduse audoktor (dr. jur. h. c.)
1932 valitud korp! Fraternitas Estica auvilistlaseks
14. veebruar 1929 Kotkaristi teenetemärgi I klass
1935 Püha Mauriitsiuse ja Püha Laatsaruse ühendatud Ordu (l´Ordine dei SS. Maurizio e Lazzarro)(Itaalia Kuningriik) suurrist
1937 Valge Roosi Rüütliordu Suurrist ketiga
1938 Prantsuse Auleegioni suurpael
1938 Tallinna Tehnikaülikooli tehnikateaduste audoktor (dr. sc. techn. h. c.)
1938 Andhra ülikooli (The Andhra Research University, Indias) audoktor
1938 Õpetatud Eesti Seltsi auliige 
1938 Loodusvarade Instituudi auliige
1938 Loodusuurijate Seltsi auliige
1938 Tartu Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu auliige
1938 Eesti Maleliidu auesimees
22. veebruar 1939 Eesti Teaduste Akadeemia auliige
Piirimaade Seltsi auliige (31. mai 1934)
Tori Hobuste Tõuseltsi auliige (15. mai 1938)
Töötute Haritlaste Ühingu auliige
Vabadusristi I liigi 1. järk (23. veebruar 1920): "Eesti sõjalisele organiseerimisele pani aluse K. Päts juba Päästekomitees. Saksa vangist vabanedes astus K. Päts kohe Sõjaministeeriumi etteotsa. Riik oli hädaohus. Vaenlane oli riigi piiridesse sisse tunginud. Sõjaväge ei olnud. Sõjavägede formeerimises ja organiseerimises oli K. Päts'il kui Sõjaministril suurte raskustega võidelda. Sõjaministri energilisel korraldusel saadi takistustest ja raskustest üle. Vaenlase pealetungimine pandi seisma ja meie sõjavägi algas pealetungimist, mis meie võiduga lõppes. Naabritega hoidis K. Päts sõbralist vahekorda alal – Soome vabatahtlised olid meile suureks toeks kriitilisel silmapilgul. K. Päts aitas oma tahtejõuga ja püsivusega seisukorda päästa ka siis, kui vaenlane meil juba Tallinna külje all oli, ja sisemine korralagedus riiki ähvardas.

Sõjaministeeriumile ja sõjaväele aitas Konstantin Päts kindla aluse rajada, mille peal võis kasvada meie rahvavägi."  
Vabadusristi III liigi 1. järk
24. aprill 1938 Valgetähe teenetemärgi kett
24. aprill 1938 Riigivapi teenetemärgi erisuurpael
Looduskaitsemärgi I järk
Rohelise Risti I järgu kaelaskantav märk
Kuldauraha Tallinna põllumajanduslikul näitusel (9. september 1935)
Tallinna mustpeade vennaskonna auvend
Akadeemilise Emakeele Seltsi auliige (19. märts 1939)
Tallinna linna aukodanik 
1939 Tartu aukodanik
Pärnu linna aukodanik
Narva linna aukodanik
Tahkuranna valla aukodanik
Iru valla aukodanik
Voka valla aukodanik (31. juuli 1937)
Aegna Merikindluste Ohvitseride Kogu auliige (vt. Sõjaministri käskkiri nr. 19 – 14. jaanuarist 194)
Kaitseliidu Kadrioru malevkonna auliige
Tema järgi on nimetatud roosisort 'Staatspräsident Päts' 
25. aprillil 1938 asutati Tartu 16. algkoolis Konstantin Pätsi nimeline stipendium
Skautluse kõrgeima teenetemärgi "Hõbehunt" kavaler
XI Eesti üldlaulupeo (1938) patroon
XIII Soome, Eesti, Läti, Leedu (SELL) üliõpilaskondade vahelise olümpiaadi aupatroon (17.-18. september 1938)
Eesti Punase Risti auliige (26. veebruar 1934)
Sakala partisanide ühingu auliige, 26. detsember 1934
Tallinna Rotary klubi auliige (17. veebruar 1939)
Eesti loomakaitse suurpatroon (25. veebruar 1939)
Tallinna vabatahtliku tuletõrje ühingu auliige (diplom saadud 8. märtsil 1938)
Akadeemilise Emakeele Seltsi auliige (valitud 19. märtsil 1939)
31. mail 1938 lasti Pärnu jõkke 9000 Konstantin Pätsi nimelist lõhemaimu

Mälestuse jäädvustamine 

1939 nimetati Kentmanni tänav Tallinnas Konstantin Pätsi tänavaks. Tema järgi on nimetatud ka Tallinna retrotramm Konstantin

25. juunil 1939 avati tema sünnitalu asukohas Tahkurannas Konstantin Pätsi mälestussammas. Mälestussammas lõhuti 1940. aastal ning taasavati 1989. aastal. 2009. aastal avati Konstantin Pätsile mälestustahvel Venemaal Ufas hoonel, kus ta koos perega elas väljasaadetuna aastatel 1940–1941. 2015. aasta veebruaris avati mälestuskivi Buraševos Konstantin Pätsi algsel hauakohal.. Toilas Oru lossi varemete juures avati 23. veebruaril 2020 Konstantin Pätsi monument, mille autor on skulptor Aivar Simson. Samuti on kavas rajada Tallinna Konstantin Pätsi mälestusmärk.

Alates 1989. aastast meenutatakse igal aastal perekond Pätsi küüditamise päeva Metsakalmistul.

Konstantin Pätsi on kehastanud filmis "Jõulud Vigalas" Peeter Simm ja draamasarjas "Tuulepealne maa" Indrek Taalmaa. Eesti Televisiooni sarjas "Poliitilised kired" ja "Sünniaasta" mängis Pätsi Peeter Kard.

Teosed 
 "Minu elu: mälestusi ja kilde eluloost" (valimik artikleid ja kirju). Koostanud ja eessõna: Hando Runnel. Ilmamaa, Tartu 1999
 "Eesti riik" I osa (valimik artikleid). Sari Eesti mõttelugu. Koostaja: Toomas Karjahärm. Ilmamaa, Tartu 1999
 "Eesti riik" II osa. Sari Eesti mõttelugu. Koostajad Toomas Karjahärm ja Hando Runnel, eessõna: Jüri Adams. Ilmamaa, Tartu 2001

Tõlked 
 Aleksandr Butlerov. Kuidas mesilasi pidada. Tartu, 1897
 Adolf Damaschke. Kogukondliku omavalitsuse ülesanded. Tallinn, 1908, 2. trükk Tartu-Tallinn 1938.
 Franz Lieber. Rahvavabadus ja omavalitsus. Peterburi, 1908.
 Rudolf Diesel. Solidarismus. Tallinn, 1910

Vaata ka
Eesti kutsealaste omavalitsuste loend (1940)
Konstantin Pätsi näopildiga postmargid
Konstantin Pätsi muuseum

Viited

Kirjandus
 "K. Päts: tema elu ja töö. Kaasaeglaste mälestusi". Koostanud Artur Tupits, Tallinn 1934, 445 lk.
 Artur Tupits, "Konstantin Päts: Eesti riigi rajaja". Tallinn 1936 .
 Friido Toomus, "K. Päts ja Eesti tulevik". Tartu 1937.
 Friido Toomus, "Konstantin Päts ja riigireformi aastad". Tartu–Tallinn 1938 .
 Eduard Laaman, "Konstantin Päts: poliitika- ja riigimees". Noor-Eesti, Tartu 1940; 2. trükk: Vaba Eesti, Stockholm 1949.
 Märt Raud, "Riigiehitaja Konstantin Päts". Stockholm 1977.
 Märt Raud, "Kaks suurt: Jaan Tõnisson, Konstantin Päts ja nende ajastu". Eesti Kirjastus Orto, Toronto 1953; 2. trükk Olion, Tallinn 1991 .
 Küllo Arjakas, "Ausalt & Avameelselt Eesti suurmeestest. Konstantin Päts". Perioodika, Tallinn 1990.
 Elmar Tambek, "Tõus ja mõõn" (I-II). Eesti Kirjastus Orto, Toronto 1964; 2. trükk: Olion, Tallinn 1992–1993.
 "President ja sõjavägede ülemjuhataja NKVD ees", Vene keelest tõlkinud ja kommenteerinud Magnus Ilmjärv, Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituut, 1993, 146 lk.
 "Konstantin Pätsi tegevusest: artiklite kogumik". Koostanud Küllo Arjakas. Konstantin Pätsi Muuseum, Tallinn 2002, 135 lk.
 Martti Turtola, "President Konstantin Päts: Eesti ja Soome teed". Soome keelest tõlkinud Maimu Berg. Tänapäev, Tallinn 2003.
 "Alasi ja haamri vahel. Artikleid ja mälestusi Konstantin Pätsist". Koostanud Anne Velliste. Kirjastus Konstantin Pätsi Muuseum, 2007, 290 lk.
 Kuulo Kutsar. Presidendi elu viimane lehekülg. Vikerkaar, märts 1990, nr. 3, lk. 47–57.
 Ilmar Soomere. Konstantin Päts Jämejala haiglas. Vikerkaar, detsember 1988, nr. 12, lk. 80–81. 
 Vabariigi President Konstantin Päts astus pidulikult ametisse. Uus Eesti, 25. aprill 1938, nr. 113, lk. 1.
 President K. Päts India ülikooli audoktoriks. Uus Eesti, 31. detsember 1938, nr. 356, lk. 3.
 Meie riik on asutamisjärgust välja jõudnud. Uus Eesti, 24. aprill 1939, nr. 111, lk. 3.
 Vabariigi Presidendi tööpäev. Uus Eesti, 23. veebruar 1939, nr. 53, lk. 2.
 Tallinn sai Konstantin Pätsi nimelise tänava. Uus Eesti, 22. juuni 1939, nr. 167, lk. 19.
 Peeter Järvelaid. Presidendi institutsioon Eesti kultuuris. – Pärnu Postimees, 2014, 30. aprill, lk. 19.
 Olev Remsu. Buraševo hullud. Tänapäev, 2019.
 "Konstantin Päts : bibliograafia". Koostajad: Sirje Madison, Kristiina Kaju, Marge Allandi, Margit Tammur, Kristiina Viks, Gerli Köösel, Eve Toomra, Mare Kurvet. Toimetaja: Kai Ellip. Autor: Konstantin Pätsi Muuseum, Rein R (firma), 2019.
 Toomas Karjahärm. "Konstantin Päts: poliitiline biograafia. I osa, Vabameelne opositsionäär (1874-1916)". (Toimetanud Kai Tafenau, Helina Tammann), Tartu: Rahvusarhiiv, 2018.
 Ago Pajur. "Konstantin Päts: poliitiline biograafia. II osa, Riigimees (1917-1956)". (Toimetanud Katre Kaju, Helina Tammann), Tartu: Rahvusarhiiv, 2018.
2021, Hent Kalmo, Kadrioru Aednik - Lugu Konstantin Pätsi muutumisest isevalitsejaks, ajakiri Vikerkaar
           1. osa, Kadrioru aednik
           2. osa, Asutused
             3. osa, Riigikasvatus
                 4. osa, Elureform
         5. osa, Hammustamise tund
          6. osa, Tagasipöördumine
7. osa, Kosmalgia ja autoritaarsus

Välislingid 

Eesti Vabariigi riigihoidja K. Päts’i kõne 31.12.1937 (atsetaatalusel heliplaat Eesti Filmiarhiivis) 
Vabariigi President Konstantin Päts kõnelemas Eesti Vabariigi 21. aastapäeva paraadil 24.02.1939 (film)
Kõne 31. detsembril 1937
 
Ohvitseride andmekogu
 Sudoplatov Pätsi vastu: mida kirjutas Nõukogude spioon presidendi kohta – Postimees, 29. november 2008.
Konstantin Pätsi jälgedes
Konstantin Pätsi teenistuskiri Rahvusarhiivis

Konstantin Päts
Eesti presidendid
Eesti riigivanemad
Eesti peaministrid
Eesti siseministrid
Asutava Kogu liikmed
I Riigikogu liikmed
II Riigikogu liikmed
III Riigikogu liikmed
IV Riigikogu liikmed
V Riigikogu liikmed
Eesti juristid
Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu liikmed
Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee liikmed
Riigikaitse Nõukogu liikmed
Kaubandus-Tööstuskoja liikmed
Põllutöökoja liikmed
Eesti Maarahva Liidu poliitikud‎
Põllumeestekogude poliitikud
Kaitseliidu Vanematekogu liikmed
Kaitseliidu Tallinna maleva liikmed
Eesti Olümpiakomitee liikmed
Eesti loomakaitsjad
Eesti ajakirjanikud
Riia Vaimuliku Seminari vilistlased
Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vilistlased‎
Korporatsioon Fraternitas Estica liikmed
Valgetähe ketiklassi teenetemärgi kavalerid
Kotkaristi I klassi teenetemärgi kavalerid
Vabadusristi III liigi 1. järgu kavalerid
Vabadusristi I liigi 1. järgu kavalerid
Püha Piiskop Platoni ordeni kavalerid
Kolme Tähe ordeni kavalerid
Pärnu aukodanikud
Tallinna Linnavalitsus
Tallinna aukodanikud
Tartu aukodanikud
Tartu ülikooli audoktorid
Eesti Teaduste Akadeemia (1938–1940) liikmed
Õpetatud Eesti Seltsi auliikmed
Eesti Looduseuurijate Seltsi auliikmed
Tallinna Mustpeade vennaskonna liikmed
Looduskaitsemärgi kavalerid
Auleegioni suurristi kavalerid
Eestlased Soomes
Eesti represseeritud isikud
Metsakalmistule ümbermaetud
Sündinud 1874
Surnud 1956
Narva aukodanikud