Lembit Pärn

Lembit Pärn (vene keeles Лембит Абрамович Пэрн; 20. juuni (vkj)/ 3. juuli 1903 Eesti-Haginski küla, Medvežje maakond, Stavropoli kubermang – 27. märts 1974 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralleitnant 1943), 8. Eesti Laskurkorpuse ülem aastail 1942–1945.

Elulugu
Lembit Pärn oli pärit Venemaale väljarännanud eestlaste järeltulijatest ning ta sündis 
Stavropoli kubermangus Eesti-Haginski külas.

Ta lõpetas kohaliku 3-aastase külakooli. Seejärel astus Vorontsovo-Nikolaevo progümnaasiumi. Aastatel 1915-1918 õppis Stavropoli poeglaste gümnaasiumis. 

Ta oli 1921. aastast NLKP liige. Ta läks kodukülast ära Petrogradi ja õppis aastatel 1922–1924 Leningradi Internatsionaalses Sõjakoolis, mis oli soomlaste mõeldud õppeasutus ning mille komissar oli Otto Wille Kuusinen. Hiljem lõpetas ta veel ka polgukooli ning andis 1928. aastal ära keskkooli eksamid. 1934. aastal lõpetas ta Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia ja 1938. aastal NSV Liidu Punaarmee Kindralstaabi Akadeemia. Ta oli aastatel 1938–1940 akadeemia õppejõud, 1938. aastast dotsent, sai 1939. aastal sõjateaduse kandidaadi kraadi.

Tegevus Eesti okupeerimise ja annekteerimise ajal
Augustis 1940 määrati Pärn 8. armee staabiülema asetäitjaks Tallinna. Ta oli endise Sõjavägede Staabi ja Sõjaministeeriumi asjaajamise Punaarmee poolt ülevõtmise komisjoni esimees. 

Pärast Eesti sõjaväe ülevõtmise läbiviimist suunati ta septembris 1940 2. erikorpuse staabiülemaks Daugavpilsi. Märtsis 1941 suunati korpus Minskisse, kuhu see jäi kuni Nõukogude–Saksa sõja alguseni.

Nõukogude–Saksa sõda
Pärn alustas sõda otse sündmuste keskel olles Läänerindel. Tema 2. erikorpus esimestel päevadel lahingutegevusest osa ei võtnud. Pärn kurseeris sõja esimestel päevadel Nõukogude Liidu 10. ja 4. armee vahel, kokku oli Läänerindel sõja algul kolm armeed. Pärn oli üks esimesi, kes kandis olukorrast rindel ette marssal Boriss Šapošnikovile, kelle Stalin oli saatnud Läänerinde staapi, et segasest olukorrast teavet saada. Seejärel osales 2. erikorpus staabiülemana lahingutegevuses, tuli välja piiramisrõngast. Pärn oli alates augustist 1941 Brjanski rinde koosseisu kuuluva 50. armee staabiülem (armeejuhataja M. Petrov), kus ta tuli välja järjekordsest piiramisrõngast. Teda autasustati Punalipu ordeniga 30. septembril 1941 ning ülendati kindralmajoriks 7. oktoobril 1941. Detsembris 1941 juhtis ta kindralstaabi ohvitseride operatiivgruppi, kes aitas Moskva lahingute ajal 10. armees, mida juhtis Filip Golikov, ja 1. kaardiväe-ratsakorpuses, mida juhtis Pavel Belov, juhtida vastupealetungi ja organiseerida varustust; jaanuarist 1942 oli ta Volhovi rinde koosseisu kuuluva 59. armee staabiülem.

1942. aastal määrati Pärn Eesti rahvusväeosade juhiks. Ta oli 1942. aastal moodustatud 7. Eesti Laskurdiviisi ja seejärel 249. Eesti Laskurdiviisi ülem ning aastatel 1942–1945 eesti laskurdiviise ühendava 8. Eesti laskurkorpuse ülem.

Pärast sõda
Pärn töötas aastatel 1945–1948 Eesti NSV relvajõudude rahvakomissari ja ministrina ning aastatel 1947–1948 Eesti NSV sõjakomissarina. Ta oli aastatel 1948–1949 Moskvas Kindralstaabi Akadeemias täiendõppel ja aastatel 1949–1965 sealsamas õppejõud. Läks 1. jaanuarist 1965 erru, oli aastatel 1965–1971 ühe sõjateaduse instituudi vanemteadur.

Autasud
1936 orden "Austuse märk"
1941, 1944, 1953 Punalipu orden (3 korda)
1947 Lenini orden
1944 Kutuzovi ordeni 1. klass
1945 Suvorovi ordeni 2. klass
1965 Velikije Luki aukodanik
1967 Punatähe orden
1973 Tallinna aukodanik

Samuti autasustati teda mitme medaliga.

Mälestuse jäädvustamine
Lembit Pärna nime kandis kolhoos Rakvere rajoonis, mille keskus asus Vohnjas. Siit olid pärit Lembit Pärna suguvõsa liikmed, enne kui nad Venemaale välja rändasid. Kuni 2004. aastani seisis seal ka Lembit Pärna ausammas. Mais 2018 viidi sammas Lagedile, Eesti Vabadusvõitluse Muuseumi ja avati taas muuseumiööl. 

Ka Tallinna 42. Keskkool kandis 1974–1990 Lembit Pärna nime. Koolimaja ja Gonsiori tänava vahelisel haljasalal oli 1985–2001 Lembit Pärna mälestussammas, mis asub nüüd Maarjamäel Eesti Ajaloomuuseumis.

Jašalta külas on Pärna tänav ning 2000. aastal avati seal Lembit Pärna monument.

Isiklikku
Tema abikaasa oli Maria Pavlovna Pärn (1909-1990). Nende lapsed olid Valeri (1939-1973; majandusteaduste kandidaat, Moskva rahvamajandusinstituudi dotsent), Albert (major 1974) ja Anna.

Lembit Pärn on maetud Moskvasse Novodevitšje kalmistule.

Viited

Kirjandus
Lembit Pärn. "Sõjakeerises". Eesti Raamat. 1968, 184 lk
Лембит Абрамович Пэрн. В вихре военных лет, Eesti Raamat. 1969, 244 lk
Kaukaaslane. "Eesti-Haginski küla Kaukaasias". Meie Tee 5-6/1971
Lembit Pärn. "Sõjakeerises, Mälestused". Toimetanud Ilmar Paul. Eesti Raamat. 1976, 242 lk
Karl Aru, Fjodor Paulman. "Meie kindral". Eesti Raamat. 1984, 136 lk

Eesti Teises maailmasõjas
8. Eesti Laskurkorpuse koosseis
NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud
Eesti sõjateadlased
Eestimaa Kommunistliku Partei liikmed
Eestlased Venemaal
Lenini ordeni kavalerid
Punalipu ordeni kavalerid
Punatähe ordeni kavalerid
Ordeni "Austuse märk" kavalerid
Novodevitšje kalmistule maetud
Sündinud 1903
Surnud 1974