Seened

Seened (Fungi) on üks eukarüootsete organismide riike.

Seeneriiki eristatakse taimeriigist ja loomariigist. Suur erinevus on näiteks selles, et seentel koosneb rakukest kitiinist, taimedel tselluloosist, loomadel aga rakukest puudub. Sarnaselt taimedega on seened sessiilsed, aga neil puudub fotosüntees.

Nimetus Eumycota (pärisseened) tuleb sellest, et seente hulgast on välja arvatud ehituse poolest lähedased munasseened (Oomycota) (sealhulgas limahallitus ja vesihallitus), mis ei moodusta koos seentega monofüleetilist rühma. Pärisseenteks nimetatakse ka neid seeni, mis ei kuulu seeneriigi alamriikidesse Aphelidiomyceta ja Rozellomyceta, mis moodustavad pärisseentega sõsarklaadid. 

Seened toituvad absorptsiooni teel heterotroofselt. Neile on iseloomulikud pikad torujad rakud, mida nimetatakse seenehüüfideks, ja nende kogumikku nimetatakse mütseeliks ehk seeneniidistikuks. Seened moodustavad eoseid. Esineb nii sugulist kui ka mittesugulist paljunemist. Seente seas on nii hulkrakseid organisme (kandseened), üherakulisi organisme (pagaripärm) kui ka süntsüütiume, kus on palju rakutuumi, kuid puudub jagunemine rakkudeks.   

Kokku on 2021. aasta seisuga kirjeldatud umbes 150 000 seeneliiki, kuigi liikide koguarv usutakse olevat eri hinnangutel 2,2–3,8 miljonit.

Arvatakse, et seened olid olemas juba vähemalt 715 miljonit aastat tagasi.

Seeneteadust nimetatakse mükoloogiaks ja seeneteadlasi mükoloogideks. Seda valdkonda peetakse sageli botaanika haruks, ehkki geneetilised uuringud on ammu näidanud, et seened on lähemalt suguluses loomade kui taimedega.

Taksonoomia
Nimi Fungi pärineb Carl von Linnélt. Ladina sõna fungus tuleb vanakreeka sõnast σφόγγος, mis tähendas algselt käsna. Sõna kandus üle seentele, mis samuti end vett täis imevad.

Võrdlus taimede ja loomadega
Antiikajast 20. sajandi teise pooleni arvati seened sessiilse eluviisi tõttu taimeriiki. Praegu peetakse neid fülogeneetiliste, biokeemiliste ja anatoomiliste leidude tõttu eraldi riigiks, mis on lähedasemas suguluses loomadega kui taimedega. Nagu loomadki, kuuluvad nad taksonisse Opisthokonta. Seente lahutamise taimedest pani esimest korda ette Robert Whittaker 1969. aastal.

Nagu loomadki, sealhulgas inimene, on seened heterotroofid, täpsemalt organotroofid, ning toituvad keskkonna orgaanilistest toitainetest, mida nad enamasti ensüümide abiga lagundavad, tehes need lahustuvateks ja omastatavateks. Seentele ja loomadele on omane ka see, et mõlemad moodustavad varuainena polüsahhariidide hulka kuuluvat glükogeeni, taimed aga tärklist. Loomadest ei eristu seened liikumatuse põhjal, sest ka mõned loomad, näiteks käsnad ja kivikorallilised, veedavad suurema osa elust sessiilselt. Olulised erinevused loomadest seisnevad ultrastruktuuris, näiteks rakuseinte ja vakuoolide olemasolus (nagu taimedel).

Elukeskkond
Seened esinevad kõikjal biosfääris, kuid enamik neist on väikeste mõõtmete ja varjatud eluviisi tõttu tähelepandamatud. Nad elavad pinnases, vees ning surnud ja elusate taimede ning loomade välispinnal ja sees. Seened on väga olulisel kohal surnud orgaanilise aine lagundamisel toiduahelas. Surnud kudedest toituvaid seeni nimetatakse saprotroofideks. 

Sageli elavad nad sümbioosis taimede, loomade ja teiste seentega. Selliseid seeni nimetatakse sümbiontideks. Sümbioosis fotobiontidega (vetikad ja/või tsüanobakterid) moodustavad seened samblikke. Lihheniseerumine ehk teisisõnu samblikuks olemine on seente üks võimalikke toitumisviise saprotroofsuse ja parasitismi kõrval. Lihheniseerumine on arvatavasti välja arenenud seentest ligi 400 miljonit aastat tagasi, tekkides iseseisvalt mitmel korral kandseente ja kottseente seas. 98% lihheniseerunud seente mükobiondiks on kottseened ning arvatakse, et lihheniseerumine esindab seente ürgset seisundit, millele järgnes veel mitmel korral delihheniseerumine.  

Seened võivad muutuda märgatavaks siis, kui neile kasvavad viljakehad, samuti hallitusena. Kübarseentele kasvavad kübarad. Viljakehi moodustab vaid osa seentest. Enamik seeni koosneb mikroskoopilistest torujatest rakkudest, hüüfidest, mis võivad moodustada suure võrgustiku ehk mütseeli. Ühe seeneisendi mütseel võib hargneda kümneid kilomeetreid.

Kasutamine ja kasvatamine
Kübarseente paljusid liike ja trühvleid kasutatakse vahetult söögiks. Pärmseened on olulised leiva küpsetamisel kergitava ainena ning veini ja õlle kääritamisel. Sojakastme valmistamisel rakendatakse Aspergilluse seeneperekonna liike. Pintselhalliku liigid Penicillium roquefortii ja Penicillium camemberii annavad Roqueforti ja Camemberti juustule neile omapärase lõhna ja maitse. Sama perekonna veel üht liiki kasutatakse salaami tootmisel.  

Sama seeneperekonna esindajate abil toodeti esimest korda penitsilliini – antibiootikumi, mis pärsib bakterite rakukesta sünteesi. Alates 1940. aastatest kasutatakse seeni antibiootikumide tootmiseks. Kõrreliste parasiitseene tungaltera abil toodetakse teatud alkaloide, mida kasutatakse näiteks migreen ja Parkinsoni tõve ravis. On seeneliike, mida loodusrahvad on kasutanud hallutsinogeenidena.

Seente toodetavaid ensüüme kasutatakse valke lagundavate fermentide saamiseks pesuainete tööstuslikus tootmises. Seeni kasutatakse bioloogilise tõrjevahendina umbrohtude ja kahjurite vastu.

Seenemürgid

Paljud seeneliigid toodavad bioaktiivseid aineid, mida nimetatakse mükotoksiinideks. Nende hulka kuuluvad näiteks alkaloidid ja polüketiidid, millest paljud on loomadele, sealhulgas inimestele, mürgised. Seetõttu on tundmatute seente söömine üliohtlik, erinevalt näiteks tundmatute loomade söömisest. 

Mitme seeneliigi viljakehad sisaldavad psühhotroopseid aineid, mida kasutatakse uimastitena ja muul otstarbel. Talurahva seas levinud müüte libahuntidest ja muudest müstilistest olenditest on seletatud tungaltera mürgistusest põhjustatud hallutsinatsioonidega. Seened suudavad lagundada materjale ja ehitisi ning patogeenidena levitada taimede, loomade ja inimeste haigusi. Seentest põhjustatud viljasaagi vähenemine ja saagi riknemine võib oluliselt mõjutada majandust.

Ühed ohtlikumad seente toksiinid on aflatoksiinid, mida toodavad mõned kerahalliku perekonna liigid. Selle perekonna esindajad võivad koloniseerida näiteks lõunamaiseid pähkleid ja teravilju.

Klassifikatsioon
Seeneriik hõlmab tohutut hulka liike mitmesuguste elukeskkondade, elutsüklite ja välimusega alates üherakulistest vees hõljuvatest organismidest kuni suurte kübarseenteni. Seeneriik hõlmab niihästi pärmi ja hallituse kui kübarseened.

Seeneriik on suuresti läbi uurimata. Erinevatel hinnangutel on seeneliike 2,2...5,1 miljonit. Kirjeldatud seeneliike on alla miljoni. Aastas kirjeldatakse umbes 1500 uut seeneliiki. 

Seeneliike hakati formaalselt kirjeldama juba 18. sajandi lõpul. Seda tehti esialgu välimuse põhjal, näiteks eoste värvi või mikroskoobis nähtavate tunnuste järgi. Molekulaargeneetika areng võimaldas taksonoomiasse kaasata DNA analüüsi, mis on mõnigi kord sundinud mükolooge senist klassifikatsiooni ümber tegema. Fülogeneetilised uuringud on aidanud seeneriigi klassifikatsiooni muuta.

Seeneriik jaguneb järgmisteks alamriikideks, hõimkondadeks, alamhõimkondadeks ja klassideks:
Aphelidiomyceta
Aphelidiomycota
Aphelidiomycotina
Aphelidiomycetes
Basidiobolomyceta
Basidiobolomycota
Basidiobolomycotina
Basidiobolomycetes 
BCG1
BCG2
Blastocladiomyceta
Blastocladiomycota (jõnksviburseened)
Blastocladiomycotina
Blastocladiomycetes (jõnksviburseened)
Chytridiomyceta
Chytridiomycota (viburseened)
Chytridiomycotina
Caulochytriomycetes
Chytridiomycetes (viburseened)
Cladochytriomycetes
GS13
GS14
Lobulomycetes
Mesochytriomycetes
Polychytriomycetes
Rhizophlyctidomycetes
Rhizophydiomycetes
Spizellomycetes
Synchytriomycetes
Monoblepharomycota
Monoblepharomycotina
Hyaloraphidiomycetes
Monoblepharidomycetes
Sanchytriomycetes
Neocallimastigomycota
Neocallimastigomycotina
Neocallimastigomycetes
Dikarya
Ascomycota (kottseened)Pezizomycotina ArthoniomycetesCandelariomycetesCollemopsidiomycetesConiocybomycetesDothideomycetesEurotiomycetesGS35
GS37GeoglossomycetesLaboulbeniomycetesLecanoromycetesLeotiomycetes (hüüvikseened)LichinomycetesOrbiliomycetesPezizomycetes (liudseened)SareomycetesSordariomycetesXylonomycetesSaccharomycotinaSaccharomycetes (pärmkottseened)TaphrinomycotinaArchaeorhizomycetesNeolectomycetesNovakomycetesPneumocystomycetesSchizosaccharomycetes (kääriseened)Taphrinomycetes (luudikseened)Basidiomycota (kandseened)Agaricomycotina AgaricomycetesBartheletiomycetesDacrymycetes (pisarseened)Tremellomycetes (kõhrikseened)PucciniomycotinaAgaricostilbomycetesAtractiellomycetesClassiculomycetesCryptomycocolacomycetesCystobasidiomycetesGS25
GS26
GS27MicrobotryomycetesMixiomycetesPucciniomycetes (roosteseened)SpiculogloeomycetesTritirachiomycetesUstilaginomycotinaExobasidiomycetes (paisseened)MalasseziomycetesMoniliellomycetesUstilaginomycetes (nõgiseened)WallemiomycotinaGeminibasidiomycetesWallemiomycetesEntorrhizomycotaEntorrhizomycotinaEntorrhizomycetesG501MucoromycetaCalcarisporiellomycota CalcarisporiellomycotinaCalcarisporiellomycetesGlomeromycota (krohmseened)GlomeromycotinaArchaeosporomycetesParaglomeromycetesMortierellomycotaMortierellomycotinaMortierellomycetesMucoromycotaMucoromycotinaEndogonomycetesMucoromycetesUmbelopsidomycetesZygomycetesOlpidiomycetaOlpidiomycotaOlpidiomycotinaGS17
GS18OlpidiomycetesRozellomycetaRozellomycotaMicrosporidiaMicrosporideaRozellomycotinaMicrosporeaRozellomycetesRudimicrosporeaZoopagomycetaEntomophthoromycotaEntomophthoromycotina EntomophthoromycetesNeozygitomycetesKickxellomycotaKickxellomycotina AsellariomycetesBarbatosporomycetesDimargaritomycetesGS19HarpellomycetesKickxellomycetesRamicandelaberomycetesZoopagomycotaZoopagomycotinaZoopagomycetesHõimkonnad incertae sedis:
BCG3Zygomycota (ikkesseened)

Peale selle kuuluvad seeneriiki teisseened (Deuteromycetes'').

Vaata ka
Seente loend
Seenerakk
Veeseened
Söögiseen
Seenekasvatus
Fungivooria
Eesti seente punane nimestik

Viited

Välislingid 

 "Maailmas on seeni arvatust oluliselt vähem" Novaator, 29. november 2014