Wilhelm Kühne

Wilhelm Friedrich Kühne (28. märts 1837 Hamburg – 10. juuni 1900 Heidelberg) oli saksa füsioloog. Ta võttis 1878 kasutusele termini "ensüüm".

Pärast gümnaasiumi lõpetamist Lüneburgis astus ta Göttingeni ülikooli, kus õppis keemiat Friedrich Wöhleri juures ja füsioloogiat Rudolf Wagneri juures. Pärast lõpetamist 1856 täiendas ta end veel mitmel pool tolle aja parimate füsioloogide juures: Berliini ülikoolis Emil du Bois-Reymondi juures, Pariisi ülikoolis Claude Bernardi juures ning Viinis Carl Ludwigi ja Ernst Wilhelm von Brücke juures.

1863. aasta lõpul asus ta tööle Berliini patoloogiainstituuti, mida juhatas Rudolf Virchow, keemiaosakonna juhatajana. 1868 määrati ta Amsterdami ülikooli füsioloogiaprofessoriks ja 1871 professoriks Heidelbergi ülikoolis, kus sai Hermann von Helmholtzi ametijärglaseks. Sellel ametikohal töötas ta surmani ja rajas Heidelbergi ühe tolleaegse parima eksperimentaalse füsioloogia laboratooriumi Euroopas.

Kühne teadustööd jagunevad kahte ossa. Esimese osa moodustavad lihaste ja närvide füsioloogia, millega ta tegeles nooruses. Teise osa moodustab seedimise keemia, millega ta hakkas tegelema Berliinis Virchowi juures. 1876 avastas ta proteiinide omastamiseks kasutatava ensüümi trüpsiini.

Peale selle uuris Kühne nägemist, nimelt keemilisi muutusi, mis toimuvad võrkkestas valguse mõjul. Franz Christian Boll oli 1876 avastanud rodopsiini, mille põhjal Kühne püüdis luua nägemise fotokeemiateooriat. Kuigi ta suutis näidata rodopsiini tähtsust nõrgas valguses nägemises, vähendas rodopsiini puudumine võrkkesta kõige teravama nägemise piirkonnas tema teooria usaldusväärsust ja välistas seega selle teooria üldise omaksvõtu.

Ta oli teadusajakirja Zeitschrift für Biologie peatoimetaja.

Tema laboratooriumis Heidelbergis töötas 1890. aastail Jakob von Uexküll.

Tunnustus
1892 – valiti  Londoni Kuningliku Seltsi välisliikmeks

Saksamaa bioloogid
Sündinud 1837
Surnud 1900