Religioosne haridus

Religiooniharidus jaguneb kaheks valdkonnaks: katehheesiks ehk usuõpetuseks koguduses ja religiooniõpetuseks ehk usuliseks hariduseks koolis.

Religioonihariduse rahvusvahelistumisele aitas kaasa Kirikute Maailmanõukogu 1970. aastatel. 1977. aastal loodi Rahvusvaheline Usuõpetuse (ja -väärtuste) Seminar (ISREV).

Religiooniharidusega seotud mõisteid 
Teoloogia on usuteadus. Ajaloolise traditsiooni põhjal on Euroopas levinud teoloogia õpetamine klassikalist struktuuri järgivate ülikoolide usuteaduskondades, enamasti konfessionaalsel alusel. Eestis õpetatakse teoloogiat mitmes õppeasutuses, sh Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.
Religioonipedagoogika on pedagoogika haru, mis tegeleb religiooniteemalise õpetuse spetsiifikaga. On iseseisva õppeainena nt Tartu Ülikooli kasvatusteaduskonnas.
Religiooniõpetus on Eesti kooli sisseviidava maailmareligioone tutvustava aine ametlik nimetus.
Katehhees on kirikus tehtava õpetustöö üldnimetus õigeusu- ja katoliku kirikus. Eesti protestandid kasutavad nime leeriõpetus või üldnime usuõpetus. Usuõpetuse tunnus on usutunnistuse kesksus (konfessionaalsus); religiooniõpetus on interkonfessionaalne ja erapooletu.
Pühapäevakool või piiblikool on kiriku juures laste ja noortega tegelev huviring.

Kiriku usuõpetuse ja kooli religiooniõpetuse erinevused 
Leho Lamus võttis oma magistritöö teemal "Kiriku usuõpetuse ja kooli religiooniõpetuse erinevused" kokku nii:

Kiriku usuõpetuse ja üldhariduskooli religiooniõpetuse olulisemad erinevused

Viited