Planaarkromatograafia

Planaarkromatograafia all mõistetakse ainete segu kromatograafilise lahutamise meetodeid, mis rakendatakse tasapinnalisel alusel, milleks on kromatograafiline paber või inertsele plaadile kantud sorbent. Mõlemal juhul on protsessi läbiviimise tehnika põhimõtteliselt sarnane. Paberi või plaadi alaserva sukeldamisel solventi (eluenti) liiguvad proovis olevad komponendid kapillaarjõu toimel koos solvendiga üles, kuid eri kiirustega sõltuvalt sellest, kui tugevasti antud komponent seondub statsionaarse faasiga. Mida tugevamini on aine statsionaarsel faasil adsorbeerunud, seda rohkem aega kulub tema ülesliikumisele mööda kandjat.

Planaarkromatograafia hulka kuuluvad:
 paberkromatograafia, mis teostatakse spetsiaalsel paberil;
 kiht- ehk õhukese kihi kromatograafia (TLC), kus sorbent paikneb õhukese (0,2–2 mm) kihina plaadil;
 kahesuunaline kromatograafia – pärast esimese solvendiga elueerimist korratakse protsessi teise, esimesest erineva solvendiga, kusjuures solventi asetatakse paberi või plaadi teisesuunaline serv.

Ainete liikuvuse iseloomustamiseks arvutatakse aeglustusfaktor Rf, mis on määratav suhtega Rf = a/b, kus a on aine tsooni keskpunkti kaugus stardijoonest ja b on eluendi frondi kaugus stardijoonest. Enamasti Rf väärtus iseloomustab antud ainet küllalt usaldusväärselt.

Kromatograafia tekstiilil
Kodus rõivastelt plekkide eemaldamisel märgmeetodil (vee, seebivee või lahustiga) saate pärast õhus kuivamist ilmselt näotud mustuse ringid märgunud ala äärtel. Põhjuseks mitmesuguste mustuse komponentide kromatografeerumine tsentrist äärtele (võrdle tsirkulaarkromatograafiaga). Seda saab lihtsalt vältida, kui märga ala mitte lasta õhus kuivada, vaid kuivatada paljukordselt alt- ja pealtpoolt vett imava paberiga vajutades nii kuivaks kui võimalik.

Vaata ka
Kromatograafia

Füüsikaline keemia
Analüütiline keemia
Kromatograafia