Esimese laine feminism

Feminismi esimene laine on naiste organiseerumise algus ja võitlus kodanikuvabaduste eest 18. sajandi lõpust 20. sajandi alguseni.

Feminismi esimese laine algust tähistab Mary Wollstonecrafti raamatu "Vindication of the Rights of Woman" ilmumine 1792, milles ta isiklike läbielamuste põhjal kirjeldab 18. sajandi lõpu rasket olukorda naiste jaoks, milles ta ei näinud ette kodu mahajätmist või hääleõigust, vaid muretses selle üle, kuidas ühiskond loob feminiinsust ja seda eriti tüdrukute vääriti suunatud õpetamise kaudu. 

Seejärel lõi ketramis- ja kudumismasinate leiutamine eeldused naiste tööks väljaspool kodu ja naiste majanduslikuks sõltumatuseks meestest. Järgmiseks oluliseks etapiks kujunes 1860. aastate poleemika naiste õigustest John Ruskini ja John Stuart Milli vahel, pöörates tähelepanu naise traditsioonilisele rõhumisele ühiskonna poolt, kes käitub naistega kui orjadega. 

1850. aastaid nimetatakse Suurbritannias feminismi aktiivseks kümnendiks ja selle arengu võtmesündmuseks sai 1851. aasta rahvaloendus Inglismaal, millest selgus, et 30% 20–40-aastastest naistest ei olnud abielus ja seeläbi olid tõenäoliselt majanduslikus kitsikuses. Selle tulemusena tõusid teravalt päevakorda hariduse omandamine, teenistus ja töö majandusliku sõltumatuse saavutamiseks ning suguhaiguste ja prostitutsiooni piiramise abinõud, millest paistis selgelt läbi naiste suhtes rakendatav kaksikmoraal: reguleeriti naiste käitumist, kohustati neid käima arstlikus kontrollis ja mõisteti naisi moraalselt hukka, kuid prostituute kasutavaid mehi ei puututud kuidagi.

Naised hakkasid üha sagedamini välja tulema feministlike kirjutistega ning töötama just neis eluvaldkondades, mis olid seni nende tegevusalaks olnud ka koduses miljöös: kasvatus, õpetus, hooldus, osalemine töökodades ja koolinõukogudes. Edaspidi sai naiste osalemine sotsiaalses ja poliitilises elus avalikkuse huviobjektiks kogu poliitikas, kaasa arvatud valimis- ja hääletusõigus ning õigus osutuda valituks parlamenti (passiivne valimisõigus). Koos viimase õiguse – valimisõiguse saavutamisega USA-s – kuulutas osa feministe (Betty Friedan 1963) feminismi lõppenuks kõigi naiste jaoks, kes sündinud pärast 1920. aastat.

Esimese laine feministe 

Elisabeth Altmann-Gottheiner (1874–1930), Saksamaa ülikooli lektor 
Susan B. Anthony (1820–1906), Ameerika naisõiguslane (inglise keeles suffragette)
Alexandra Kollontai
Rosa Luxemburg
Clara Zetkin
Hubertine Auclert
Rachel Foster Avery
Marie Bashkirtseff
Simone de Beauvoir
Elizabeth Blackwell
Fredrika Bremer
Antoinette Brown 
Lucy Burns
Frances Jennings Casement
Francis Power Cobbe
Maria Deraismes
Frederick Douglass 
Marguerite Durand
Matilda Joslyn Gage
Emma Goldman
Olympe de Gouges
Sarah Grimke
Angelina Emily Grimke
Marianne Hainisch
Julia Ward Howe
Louisa Lawson - Austraalia naisõiguslane ja naiste õiguste eest võitleja 
Mary Lee - Lõuna-Austraalia naisõiguslane 
Mary Livermore
Nellie McClung
Rosa Mayreder
Lucretia Mott
Anna Maria Mozzoni
Clarina I. H. Nichols
Emmeline Pankhurst
Sylvia Pankhurst
Alice Paul
Marion Phillips
Ernestine Rose
Margaret Sanger
Séverine
Elizabeth Cady Stanton
Rose Scott
Lucy Stone
Marie Stopes
Sojourner Truth
Harriet Tubman
Victoria Woodhull
Virginia Woolf
Frances Wright

Vaata ka
 Teise laine feminism
 Kolmanda laine feminism

Feminism

de:Feminismus#Erste Welle des Feminismus