Lenini mäetipp

Lenini mäetipp (aastani 1928 Kaufmanni mägi; eesti keeles on kasutatud ka nimekuju Kaufmanni mäetipp) on mägi Aasias Taga-Alai ahelikus. Kõrgus 7134 meetrit.

Mägi avastati 1871. aastal ja sai nime Turkestani kuberneri Konstantin von Kaufmanni järgi. Aastal 1928 andsid Nõukogude võimud mäele uue nime Vladimir Leninile austuse avaldamiseks. Kaua aega peeti Lenini mäetippu Pamiiri mäestiku kõrgeimaks punktiks, kuid 1933. aastal selgus, et Ismoili Somoni mäetipp (varem Kommunismi mäetipp) on veel 360 meetrit kõrgem.

4. juulil 2006 nimetati Lenini mäetipp Tadžikistani presidendi otsusega ümber Abuali ibni Sino mäetipuks (Avicenna mäetipuks). Venekeelse meedia kaudu on levinud aga teated, nagu oleks mäetipu uueks nimeks Sõltumatuse ehk Istikloli mäetipp. Segadus on tekkinud seetõttu, et samaaegselt nimetati ümber veel Revolutsiooni mäetipp ja ilmselt on kaks uut nimetust pressis omavahel ära vahetatud. Uue nime rahvusvahelist kasutuselevõttu raskendab ka asjaolu, et osa mäest asub 
Kõrgõzstani territooriumil ning selles riigis ei ole otsust mäetipu nime muutmise kohta tehtud. Traditsioonilised marsruudid tippu lähevad aga enamasti põhjapoolt ehk Kõrgõzstanist. Tipp kuulus kolmandana ka NSV Liidu nelja seitsmetuhandese ehk "lumeleopardi" tipu hulka.

Alpinism
Esimesena vallutasid Lenini mäetipu 1928. aastal saksa alpinistid Karl Wien, Eugen Allwein ja Erwin Schneider.

Traagiliselt lõppenud 1974. aastal Kalevi ekspeditsioon
1974. aastal toimus Ilmar Priimetsa juhtimisel spordiühingu Kalev ekspeditsioon Lenini mäetipule. Tippu tõusti kahe grupiga erinevatel marsruutidel. Enn Saare juhtimisel 5-liikmeline grupp valis tippu tõusmiseks mitte tavapärase harjapidi kulgeva marsruudi, vaid ronimise mööda kaguseina (marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi 5B). 27. juulil tabas neid 6800 m kõrgusel laviin, milles hukkusid Priit Vürst, Eerik Reino ja Tõnu Tennisson. Enn Saar ja Jaak Sumeri õnnekombel pääsesid. Jäänud ilma telgist, toidust ja kaaslastest, laskusid nad kurnatuna neli päeva mööda kagunõlva (laskumist Lenini mäetipult mööda kagunõlva polnud veel keegi varem üritanud), enne kui päästerühm nad leidis.

Suur tragöödia 1990. aastal
13. juulil 1990 maavärinast põhjustatud suuremahulises laviinis (laviin liikus alla pooleteist-kilomeetrise frondina) 5300 meetri kõrgusel alpinistide peatuspaigas, mida loeti ohutuks kohaks, hukkus 41 inimest. See oli alpinismi kogu ajaloo vältel hukkunute arvult suurim tragöödia. Kolm nädalat väldanud päästetööde käigus leiti ainult neli surnukeha (kohe esimesel otsingute päeval).

Üle poolte hukkunutest (23 alpinisti) olid Leningradist, osa neist seotud valikkatsetega Himaalaja ekspeditsiooni eel (1990. aastast avanesid piirid ja alpiniste Nõukogude Liidus lubati välismaale mitte ainult üleliidulise koondise koosseisus, vaid ka alpiklubide koondistega). Leningradi tuntumaid alpiniste, NSV Liidu esimene Džomolungma vallutaja Vladimir Balõberdin ei jäänud 5300 m kõrgusel vahelaagrisse ja jätkas tõusu ning jäi ellu – laviin liikus temast mööda.

Hukkunute hulgas oli Iisraeli, Šveitsi, Hispaania ja Tšehhoslovakkia alpiniste.

Eesti alpinistide tipputõusud
Põhiallikas:
1964 – Enn Veerte
1965 – Heino Paltser (tõusu juht), Albert Sulg, Feliks Jürna, Peeter Varep, Ragnar Palmre (lõuna poolt tõusu juht), E. Agasild, Kaljo Palmiste, Ilmar Palo, Vello Park, Ilmar Priimets, S. Rehtsalu, Jüri Tohver, Ain Uusna, T. Salo
1967 – Vello Vets, Peet Väinastu, Andres Sööt
1974 – Johan Ahlberg, Hindrek Kriis, Enn Branno, M. Klein, Risto Tanner, Lembit Hiiesalu, teist korda tõusid tippu Vello Park, Kaljo Palmiste ja Ilmar Palo
1979 – Helme Suuk
1984 – Jaan Künnap
1986 – Kalev Muru, Alfred Lõhmus, Jaan Künnap
1987 – Jaan Künnap (kolmandat korda)
1989 – tipus Mihhail Sobelman koos 9 kaaslasega, giid Jaan Künnap (tipus neljandat korda)
1990 – tipus Vladimir Vladimirov-Meema koos 13 kaaslasega, giid Jaan Künnap
1990 –Tõivo Sarmet, Raivo Plumer, Heiki Erm koos kahe kaaslasega 
1991 – tipus Urmas Grauen 10 kaaslasega
1992 – tipus Jaan Künnap (viiendat korda) koos 7 kaaslasega, sealhulgas Helme Suuk (teist korda)
1999 – Alar Linna, Eric Hints
2000 – Valdo Kangur, Toomas Sumeri, Boriss Slepikovski, Toomas Holmberg, Jüri Vilismäe, Valdek Udris
2001 – Urmas Peiker, Hannes Oja
2002 – Jaan Künnap koos nelja kaaslasega (sealhulgas Priit Simson)
2003 – Leivo Sepp, Marko Kalve
2005 – Johan Kütt (22-aastane)
2006 – Toivo Laan, Kalle Ribelus
2007 – Tiina Tamm, Priit Joosu, Jürgen Saarniit, Üllar Põld, Raimo Rotberg
2007 – Argo Mere, Fred Viidul, Tarmo All, Ivar Mäerand
2008 – Jelena Kravtšenko, Anatoli Utjomov
2009 – Allan Valge
2010 – Tõnis Peljo (soolotõus)
2014 – Anu Peljo, Ene Soop, Lauri Ehrenpreis, Lauri Stern, Aivar Kolga
2016 – Ruslan Aizatulin, Ain Rästa, Mart Vernik, Meelis Luukas, Andres Rootalu, Marko Aasa, Krista Kirspuu, Katrin Merisalu, Sven Illing
2016 – Kalle Kiiranen, Allan Sülla, Marie Saame
2018 – Priit Toomsalu

Tippu on tõusnud ka Jaak Sumeri, Aaro Aedviir ja Kalle Aedviir.

Eesti naisalpinistid Lenini tipus
1979 – Helme Suuk
2007 – Tiina Tamm
2008 – Jelena Kravtšenko
2014 – Anu Peljo, Ene Soop
2016 – Krista Kirspuu, Katrin Merisalu
2016 – Marie Saame
2018 – Inna Lepik

Lumelauaga tipult alla
Esimene, kes lumelauaga Lenini tipult alla laskus, oli Valeri Gorlatšjov 1999. aastal mäe põhjanõlva kaudu. 2000. aastal Valdo Kanguri juhtimisel toimunud ekspeditsiooni käigus laskus 21. augustil esimese eestlasena tipult lumelauaga alla Valdek Udris. Tema laskumine on üldse teine sellelaadne Lenini tipust.

Viited

Välislingid 

"Eestlased suusatavad Leninilt alla" Eesti Ekspress, 4. mai 2000
"Eestlased vallutasid taas Lenini mäetipu" Postimees, 18. august 2007
Контрольный срок. 1.08.1975. vokrugsveta.ru
2016 – Pamiir, Lenini tipp (7134 m). kiiranen.era.ee

Tadžikistani mäed
Kõrgõzstani mäed
Seitsmetuhandelised
Vladimir Lenin