Kristus

Kristus (kreeka keeles Χριστός 'võitu, võitud isik') on judaismis oodatava Messia kreekapärane mõiste, mida kasutasid messia tähistamiseks 1. sajandil kõik kreeka keelt kõnelevad juudid. Sageli tajutakse sõna "Kristus" Jeesuse nime osana või rööpnimena.

Judaistlik taust
Judaistid ootavad Heebrea Piiblis kuulutatud Päästjat ehk Messiat, kelles oleks ühendatud kolm ametit: preester, kuningas ja prohvet. Esimesed kristlased olid juudid, kuid neil oli keeruline veenda oma rahvuskaaslasi selles, et Jeesus ongi oodatud Kristus. Mitte-kristlikel juutidel oli raske uskuda, et mõnitamist, vägivalda ja tavalise kurjategija kombel ristilöömist kannatanud Jeesus saaks olla nende messias. Juutide arusaam messiast on kui poliitiline ja religioosne liider, keda kõik austavad ja kes juhiks juudid õiglasesse maailma. Juutide meelest on Jeesust nimetada Kristuseks jumalatteotav. Enne kristluse tulekut ei olnud juuti, kes oleks uskunud, et saabuv messias kannatab ja sureb maailma pattude eest, et siis uuesti naasta.

Kristlik tähendus 
Kristluses käib sõna "Kristus" Jeesuse kohta, rõhutades tema jumalikku missiooni. Kristlus saigi alguse Jeesuse samastamisest messiaga. Esimesena tunnistas Jeesuse Kristuseks apostel Peetrus. Esimesed kristlased piirdusid usuga Kristuse olemasolusse ja ristisurma.

Erinevalt juutidest usuvad kristlased, et Jeesuse läbielatu on täpselt see, mis pidi Vana Testamendi prohvetiennustuste järgi juhtuma. Nad usuvad, et Vana Testament kuulutas prohvetlikult kannatava messia tulekut. Kuigi seal ei räägita konkreetselt kannatavast messiast, tõlgendavad kristlased Kristusena näiteks psalmides mainitud õiglast meest, kes kannatab Jumala vaenlaste tõttu ning kelle mõistab õigeks Jumal (Ps. 22; Ps. 35; Ps. 69). Need psalmid võivad olla juutide kirjutatud. Neil olid rasked ajad ja nad kannatasid ikke all, seega on võimalik, et kirjutades kurjadest inimestest ning väljendades lootust Jumala sekkumisele ja abile said nad kergendust. Kristlased ei näinud psalmides kunagiste juutide ängistuse väljendust, vaid prohvetliku ettekuulutuse täitumist õiglasest kannatajast.

Kristus Uues Testamendis 

Sõna "Kristus" esineb Uues Testamendis 531 korral, nendest 51% Pauluse kirjades. Pauluse kirjad on varaseimad Uue Testamendi kirjutised ja sõna "Kristus" sage kasutamine näitab, et see ei olnud enam pelgalt tiitel, vaid nime osa. Võib eeldada, et sõnaga "Kristus" viitasid Jeesusele kreeka keelt kõnelevad kristlastest juudid juba enne esimesi Uue Testamendi kirjutisi ja et see oli religioosse sõnavara osa kristluse algusaastatel.

Apostlid Paulus ja Peetrus kasutavad sõna "Kristus" eelkõige tekstilõikudes, mis viitavad Jeesuse kannatustele, surmale ja ülestõusmisele. See rõhutab tema messiaanlikkust ja motiveerib kristlasi taluma raskusi Kristuse nimel.

Ka evangelistid viitavad Jeesusele kui Kristusele. Kristuse tiitli muutumisest Jeesuse nime osaks ja kristluse põhisõnavaraks annab tõendust ka Johannese evangeelium, mille puhul oletatakse, et see on sünoptilistest evangeeliumitest hiliseim. Johannese evangeeliumis esineb nimi 19 korda, võrdluseks Matteuse evangeelium, kus ta esineb seitse korda, Luuka evangeeliumis 12 korda ja Markuse evangeeliumis 16 korda.

Jeesus ise endale Messia ehk Kristuse tiitlit ei anna, kuid ühel korral siiski tunnistab end selleks (Mk 14: 61-61).

Tähendus kristlikus müstitsismis 
Laiemas tähenduses viitab sõna "Kristus" baasteadvusele, millest kõik on loomemaailmas tehtud. Selle eesmärk on säilitada ühtsustunne Looja ja loodu vahel. See on eriti oluline vaba tahet omavate olendite puhul, kellel on valikuvõimalus langeda eraldatuse illusiooni, luues selle kaudu illusiooni, et nad on eraldatud oma allikast. Kristus-teadvus kindlustab, et kuitahes sügavale eraldatusteadvusse keegi ka ei laskuks, on tal alati võimalus tagasi pöörduda ühtsusse Loojaga, sest Kristus-teadvus on kogu loodu sees. Pole võimalik leida kohta, kust Kristus-teadvus ei võiks usklikku leida.

Kitsamas mõttes tähistab see olendit, kes on saanud üle eraldatuse illusioonist ning on saavutanud Kristus-teadvuse, millel on eri tasandid. Kui olend omandab Kristus-teadvuse, siis võib öelda, et ta on Kristus.

Kristus gnostitsismis 
Gnostikud ei uskunud Jeesusesse ega Kristusesse kui inimesse. Nad uskusid, et Kristus oli jumalik olevus, kes tõi ülevalt teadmise ehk gnoosise. Jumalik saadik ei saanud olla inimene, tal ei saanud olla inimlikku keha, ta ei saanud olla sündinud ega saanud ka surra.

Osa gnostikute kohaselt ei olnud Kristus inimene, vaid ainult paistis nõnda. Ta teeskles, et tundis nälga ja janu ning et ta veritses ja suri. Tegelikult oli ta vaimne olend.

Teine ja levinum gnostikute arvamus oli, et kuigi Jeesus oli päris inimene, ei olnud ta sama kui taevane Kristus. Jeesus oli lihtsalt õiglane mees, kelle valis välja taevane Kristus, kes asustas tema keha. Kui Jeesus ristiti, laskus Kristus tuvina taevast ja asus temasse, andes Jeesusele võimed teha imetegusid ning õpetada gnoosist, mis oli vajalik lunastuse saamiseks. Enne Jeesuse surma lahkus Kristus temast, jättes Jeesuse kannatama ja surema.

Krišna ja Kristus 
Mõned krišnaiitlikud autorid oletavad seost Krišna ja Kristuse nime vahel.

Kristoloogia 
Kristoloogia on teadus, mis uurib Kristuse olemust.

Vaata ka
Soterioloogia

Viited

Kirjandus 
 Christ and Krishna Connection. (13.05.2014). https://www.news24.com/MyNews24/Christ-and-Krishna-Connection-20140513.
 Drane, J. (1996). Jeesus. 
 Ehrman, B. D. (2000). The New Testament. A Historical Introduction to the Early Christian Writings. Oxford University Press. 
 Green, J. B. (et al.). (1992). Dictionary of Jesus and the Gospels. Leicester: InterVarsity Press. 
 Kristus. http://visioonid.ee/kristus.
 Livingstone, E. A. (2000). The Concise Oxford Dictionary of the Christian Church. Oxford University Press. 
 Piibel.
 Schweizer, E. (1991). A Theological Introduction to the New Testament. Nashville: Abindon Press.

Piibel
Uus testament
Kristlus
Judaism