Vitamiini

Vitamiinit ovat eliön pienessä määrin tarvitsemia ravinteita, joita eliö ei itse pysty tuottamaan lainkaan tai riittävästi. Ne on siten saatava ravinnosta. Ne ovat orgaanisia yhdisteitä. Tämä erottaa ne epäorgaanisista hiven- ja kivennäisaineista. Toisin kuin joitain muita orgaanisia ravinteita, vitamiineja ei voi korvata muilla aineilla ja ne suorittavat eliöissä vain tiettyjä toimintoja, eikä niitä käytetä eliön rakenneosina tai hajoteta ravintoenergiaksi. Jotkin aineet luetaan vitamiineiksi, vaikka eliö tuottaa niitä tietyissä oloissa. Esimerkiksi D-vitamiineja pidetään vitamiineina ihmisille ja monille muille eläimille, vaikka eläimet yleensä tuottavat niitä tarpeeksi altistuessaan säännöllisesti auringon säteilylle tai muulle ultraviolettisäteilylle. Eri eliölajit voivat vaatia eri vitamiineja. Ihmiset eivät esimerkiksi tuota C-vitamiinia, kun taas monet muut sitä vaativat eläimet tuottavat sitä tarpeeksi muista ravinteista, eikä se ole vitamiini näille eläimille.Combs, s. 3–30
Vitamiinit jaetaan usein rasvaliukoisiin ja vesiliukoisiin vitamiineihin. Ihmisen vaatimia rasvaliukoisia vitamiineja ovat A-, D-, E- ja K-vitamiinit. Vesiliukoisia ovat C- ja B-vitamiinit. Jälkimmäisiä on 8: B1-, B2-, B3-, B5-, B6-, B7-, B9- ja B12-vitamiinit. Nämä 13 vitamiiniryhmää ovat kaikki ihmisen vaatimat vitamiinit.Combs, s. 43 Yhteen ryhmään kuuluvia vitamiineja voi olla monia. Esimerkiksi D-vitamiineja on luonnossa muutamia ja keinotekoisia D-vitamiineja tunnetaan yli 2 000. Moninaisuuden takia on myös "vesiliukoisia" vitamiineja, joista osa onkin rasvaliukoisia. Esimerkiksi B1-vitamiineihin kuuluva allitiamiini on liukoinen rasvoihin.Zempleni, s. 258 Taas B2-vitamiineihin kuuluva riboflaviini ei liukene rasvaliukoisiin aineisiin, muttei liukene hyvin veteenkään. Emäksiseen veteen se liukenee hyvin, mutta hajoaa siinä.
Kunkin vitamiinin toiminnot ovat vitamiinikohtaisia. Ihmisillä monet niistä, kuten C- ja B1-vitamiinit (tiamiini), toimivat entsyymireaktioiden "apumolekyyleinä" eli kofaktoreina. Osa taas on hapettumisenestoaineina, joista esimerkkejä ovat C- ja E-vitamiinit. Osa on hormoneita, kuten A- ja D-vitamiinit. Eräs A-vitamiini toimii myös näköaistin valoa aistivana kofaktorina.
Tiettyjä vitamiineja on paljon vain joissain ruuissa. Esimerkiksi C-vitamiinia on paljon useissa kasviksissa, hedelmissä ja juureksissa. Sitä ei käytännössä ole ihmiselle tarpeeksi lihoissa, maitotuotteissa tai useimmissa viljoissa. Poikkeuksena ovat joidenkin eläinten maksat ja munuaiset, joissa sitä on lähes yhtä paljon kuin joissain kasviksissa. B12-vitamiineja taas ei ole käytännössä lainkaan kasviksissa tai muissa kasviperäisissä ruuissa. B5-vitamiinia ihminen taas saa käytännössä tarpeeksi kaikista ruokavalioista.
Liian pieni vitamiinien saanti aiheuttaa eri puutostauteja. Osa puutoksista on ihmisillä maailmanlaajuisesti verrattain yleisiä, kuten A-vitamiinipuutos, joka on pitkälle edetessään oireiltaan vakava. Taas esimerkiksi B5-vitamiinin kohdalla puutosta ei ilmene ihmisillä käytännössä lainkaan. Jotkin vitamiinit ovat liikaa saatuna myös vaarallisia. Käytännössä vaarallisia ovat A-vitamiinitoimintoiset retinoidit, D-vitamiinit, nikotiinihappo (kuuluu B3-vitamiineihin) ja B6-vitamiinit.Combs, s. 508–510
==Sanan ja kirjainsymbolien alkuperä==
Sanan vitamiini loi Kazimierz Funk 1912. Siinä yhdistyy vita (lat. elämä) ja amiini. Funkin todettua tiamiinin (B1-vitamiini) olevan amiini, hän päätteli virheellisesti kaikkien vitamiinien olevan amiineja. Vaikka nykyään tiedetään, että näin ei ole, nimi on säilynyt.
Vitamiinien nykyisten kirjainsymbolien käyttö ja jako rasva- ja vesiliukoisiin vitamiineihin alkoi 1916. Tähän mennessä oli löytynyt suurella varmuudella kaksi vitamiinia. Elmer McCollumin kanssa 1916 julkaistussa tutkimuksessa Cornelia kennedy nimesi aineista ensin löydetyn rasvaliukoiseksi A:ksi ja myöhemmin löydetyn vesiliukoiseksi B:ksi. Nykyään nämä tunnetaan vastaavasti A-vitamiineina ja B1-vitamiineihin kuuluvana tiamiinina. Kennedy ja McCollum eivät tosin käyttäneet julkaisussa nimiä "A-vitamiini" tai "B-vitamiini", sillä he pitivät elintärkeyteen viittaavaa sanaa "vitamiini" aineille liian suuren arvon antavana nimenä.
Vitamiineja alkoi löytymään useita. Siksi 1920 Jack Cecil Drummond ehdotti, ettei vitamiineja nimettäisi niiden liukoisuuden mukaan, vaan aakkosin, eli A, B, C jne., kunnes tietty vitamiini tunnettaisiin kyllin hyvin, jotta se voitaisiin nimetä rakenteen mukaan. Esimerkiksi 1932 Robert Runnels Williams selvitti tiamiinin rakenteen osittain: se on rikkiä (kreikaksi thios) sisältävä amiini, joten hän ehdotti sille nimeä tiamiini. 1927 mennessä eri tutkimuksissa erotellun B-vitamiinin (tiamiinin) havaittiinkin sisältävän vähintään kaksi eri ainetta, joista toinen (tiamiini) esti beriberiin ja toinen (niasiini) pellagraan sairastumista. Siksi 1927 British Committee on Accessory Food Factors suositteli beriberin estäjälle nimeä B1 ja pellagran estäjälle nimeä B2. Pian B2:n tunnistettiin koostuvan vieläkin useammasta osasta. Riboflaviini tosin tunnistettiin tästä "B2-kompleksista" ensimmäiseksi, joten sitä alettiin kutsumaan B2-vitamiiniksi. Niasiinia taas kutsutaan nyt usein B3-vitamiiniksi.Zempleni, s. 234
==Ihmisen tarvitsemat vitamiinit==
Kirjain
-tunnus	Yleisnimi 	Aine tai joitakin tärkeitä aineita	Keskimääräinen
saantisuositus
Suomessa (a)	Suurin turvallinen saanti aikuisilla Suomessa (b) 	Puutostauti
tai oireet ihmisillä 	Liikasaanti
ihmisillä 	Biologisesti aktiivinen muoto/muodot ihmiskehossa ja huomiot
A 	 	
*retinoli
*retinaali
*retinoiinihappo
*β-karoteeni
*β-kryptoksantiini	672 µg/vrk retinolina	3 000 µg/vrk retinolina tai sen palmitiinihappoesterinä (retinyylipalmitaattina)	Mm. parantuva hämäräsokeus, lopulta silmien tulehtuminen, hajoaminen ja pysyvä sokeus. Puutos tappaa.Combs, s. 96–141 	Vaarallinen, mutta usein täysin parantuva A-hypervitaminoosi retinoideja käytettäessä. Vaaraton ja väliaikainen karotenemia karotenoideja käytettäessä. 	Aktiivimuodot: retinoli, (11Z)-retinaali ja (kaikki-E)-retinoiinihappo (tretinoiini).
B1 	 	
*tiamiini 	1 mg/vrk 	Ei saantirajaa 	Beriberi ja Wernicken enkefalopatia. Puutos tappaa.Combs, s. 265–280 	Käytännössä vaaratonta. 	Aktiivimuoto: tiamiinipyrofosfaatti.Combs, s. 69–70
B2 	 	
*riboflaviini 	1.2 mg/vrk 	Ei saantirajaa 	Ariboflavinoosi. Mm. väsymys; sierainten, suupielten ja kielen halkeilu; kielen turvotus; ihon hilseily; anemia. Puutos ei yleensä ole tappava. 	Käytännössä vaaratonta. Värjää virtsan väliaikaisesti keltaiseksi. 	Aktiivimuodot: FMN ja FAD.
B3 	Niasiini 	
*nikotiinihappo
*nikotiiniamidi 	13.4 mg/vrk 	10 mg/vrk nikotiinihappona
900 mg/vrk nikotiiniamidina 	Pellagra. Puutos tappaa.Combs, s. 296–310 	Nikotiinihappo aiheuttaa mm. punastumista, kutinaa ja oksentelua. Pitkäaikainen liikakäyttö altistaa maksavauriolle. Nikotiiniamidi on lähes vaaraton. 	Aktiivimuodot: NAD(H) ja NADP(H). Ihminen tuottaa niasiinia myös tryptofaanista.
B5 	 	
*pantoteenihappo 	Ei suositusta 	Ei saantirajaa 	Mm. väsymys ja kivut jalkaterissä. Puutos ilmenee käytännössä vain kokeellisesti.Combs, s. 346–351 	Käytännössä vaaratonta. 	Aktiivimuodot: koentsyymi A ja asyylikantajaproteiinit.
B6 	 	
*pyridoksaali
*pyridoksiini
*pyridoksamiini	1 mg/vrk 	25 mg/vrk lisäravinteista saatuna 	Mm. ääreishermoston vauriot, heikkous, suupielten ja kielen halkeilu.Combs, s. 313–327 	Ääreishermoston vauriot. 	Aktiivimuoto: pyridoksaali-5'-fosfaatti (PLP).
B7 	 	
*biotiini 	Ei suositusta 	Ei saantirajaa 	Mm. hiusten harveneminen, hilseilevä ihottuma ja parestesia.Zempleni, s. 367–373 	Käytännössä vaaratonta.Combs, s. 331–341 	Aktiivimuoto: biotiini.
B9 	Folaatit 	
*foolihappo
*folaattien polyglutamaatit	378 µg/vrk 	1 000 µg/vrk 	Mm. megaloblastinen anemia, väsymys, hermovauriot, homokysteinemia (veren kohonnut homokysteiinipitoisuus) ja raskauden aikana sikiön epämuodostumat, kuten spina bifida.Combs, s. 355–379 	Käytännössä vaaratonta. 	Aktiivimuoto: THF ja 5-MTHF.
B12	Kobalamiinit	
*syanokobalamiini
*hydroksikobalamiini	1.6 µg/vrk 	Ei saantirajaa 	Mm. megaloblastinen anemia, homokysteinemia, pysyvät ääreis- ja keskushermoston vauriot (ataksia, asentoaistin menetys, tunnottomuus ja dementia). Puutos tappaa.Combs, s. 381–397 	Käytännössä vaaratonta. 	Aktiivimuoto: adenosyylikobalamiini ja metyylikobalamiini.
C 	 	
*askorbiinihappo
*dehydroaskorbiinihappo	68 mg/vrk 	1 000 mg/vrk 	Keripukki. Puutos tappaa.Combs, s. 236–262 	Käytännössä vaaratonta. Voi aiheuttaa ripulia ja vatsakipuja. 	Aktiivimuoto: askorbaatti. Ihmiset eivät tuota askorbiinihappoa, mutta monet muut eläimet tuottavat sitä muun muassa glukoosista.
D 	 	
*kolekalsiferoli (D3)
*ergokalsiferoli (D2)	11.6 µg/vrk 	100 µg/vrk 	Riisitauti vauvoilla ja lapsilla; osteomalasia vanhemmilla lapsilla ja aikuisilla.Combs, s. 146–175 	Vaarallinen D-hypervitaminoosi. Oireita: mm. hyperkalsemia, janoisuus, oksentelu, vatsakivut, peruuttamaton kudosten kalkkeutuminen, väsymys ja sekavuus.	Aktiivimuoto: kalsitrioli. Ihminen tuottaa D-vitamiinia ihon altistuessa auringon säteilylle tai tietyn aallonpituuden UV-säteilylle.
E 	 	
*RRR-α-tokoferoli
*RRR-γ-tokoferoli	7.6 mg/vrk 	300 mg/vrk RRR-α-tokoferolina 	Ravintopuutos on hyvin harvinainen. Oireita: mm. refleksien hitaus, lihasheikkous, silmälihasten heikkous (oftalmopareesi) ja hermovauriot.Combs, s. 182–211 	Käytännössä vaaratonta. Voi häiritä muiden rasvaliukoisten vitamiinien imeytymistä. 	Aktiivimuoto: aktiivisia sellaisinaan.
K 	 	
*fyllokinoni
*menakinonit
*menadioni	Ei suositusta 	Ei saantirajaa 	Ravintopuutos on yleinen vastasyntyneillä. Se on harvinainen aikuisilla ja johtuu esim. varfariinin kaltaisten antikoagulanttien yliannostuksesta. Pääoire on veren hyytymisen hidastuminen ja mm. sisäelinten verenvuodot.Combs, s. 49–50	Käytännössä vaaratonta. 	Aktiivimuoto: aktiivisia sellaisinaan.
*a: keskimääräinen suositus 6–65-vuotiaalle, jos hänen energiatarpeensa on 2 000 kilokaloria per vuorokausi. Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunta ei ole määrittänyt kaikille vitamiineille sitä, että missä muodossa tiettyä vitamiinia tulisi saada ilmoitetun massan (mg/µg) verran. Monet vitamiinit ovat ryhmä muutamia tai jopa tuhansia aineita, joilla on samat vitamiinitoiminnot, mutta eri massat. Samaan vitamiiniryhmään lukeutuvien aineiden keskinäiset vitamiinitehot voivat olla myös keskenään erilaiset.
*b: katso yllä olevan "a"-kohdan huomiot massasta ja vitamiinitehosta.	
*a: keskimääräinen suositus 6–65-vuotiaalle, jos hänen energiatarpeensa on 2 000 kilokaloria per vuorokausi. Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunta ei ole määrittänyt kaikille vitamiineille sitä, että missä muodossa tiettyä vitamiinia tulisi saada ilmoitetun massan (mg/µg) verran. Monet vitamiinit ovat ryhmä muutamia tai jopa tuhansia aineita, joilla on samat vitamiinitoiminnot, mutta eri massat. Samaan vitamiiniryhmään lukeutuvien aineiden keskinäiset vitamiinitehot voivat olla myös keskenään erilaiset.
*b: katso yllä olevan "a"-kohdan huomiot massasta ja vitamiinitehosta.	
*a: keskimääräinen suositus 6–65-vuotiaalle, jos hänen energiatarpeensa on 2 000 kilokaloria per vuorokausi. Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunta ei ole määrittänyt kaikille vitamiineille sitä, että missä muodossa tiettyä vitamiinia tulisi saada ilmoitetun massan (mg/µg) verran. Monet vitamiinit ovat ryhmä muutamia tai jopa tuhansia aineita, joilla on samat vitamiinitoiminnot, mutta eri massat. Samaan vitamiiniryhmään lukeutuvien aineiden keskinäiset vitamiinitehot voivat olla myös keskenään erilaiset.
*b: katso yllä olevan "a"-kohdan huomiot massasta ja vitamiinitehosta.	
*a: keskimääräinen suositus 6–65-vuotiaalle, jos hänen energiatarpeensa on 2 000 kilokaloria per vuorokausi. Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunta ei ole määrittänyt kaikille vitamiineille sitä, että missä muodossa tiettyä vitamiinia tulisi saada ilmoitetun massan (mg/µg) verran. Monet vitamiinit ovat ryhmä muutamia tai jopa tuhansia aineita, joilla on samat vitamiinitoiminnot, mutta eri massat. Samaan vitamiiniryhmään lukeutuvien aineiden keskinäiset vitamiinitehot voivat olla myös keskenään erilaiset.
*b: katso yllä olevan "a"-kohdan huomiot massasta ja vitamiinitehosta.	
*a: keskimääräinen suositus 6–65-vuotiaalle, jos hänen energiatarpeensa on 2 000 kilokaloria per vuorokausi. Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunta ei ole määrittänyt kaikille vitamiineille sitä, että missä muodossa tiettyä vitamiinia tulisi saada ilmoitetun massan (mg/µg) verran. Monet vitamiinit ovat ryhmä muutamia tai jopa tuhansia aineita, joilla on samat vitamiinitoiminnot, mutta eri massat. Samaan vitamiiniryhmään lukeutuvien aineiden keskinäiset vitamiinitehot voivat olla myös keskenään erilaiset.
*b: katso yllä olevan "a"-kohdan huomiot massasta ja vitamiinitehosta.	
*a: keskimääräinen suositus 6–65-vuotiaalle, jos hänen energiatarpeensa on 2 000 kilokaloria per vuorokausi. Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunta ei ole määrittänyt kaikille vitamiineille sitä, että missä muodossa tiettyä vitamiinia tulisi saada ilmoitetun massan (mg/µg) verran. Monet vitamiinit ovat ryhmä muutamia tai jopa tuhansia aineita, joilla on samat vitamiinitoiminnot, mutta eri massat. Samaan vitamiiniryhmään lukeutuvien aineiden keskinäiset vitamiinitehot voivat olla myös keskenään erilaiset.
*b: katso yllä olevan "a"-kohdan huomiot massasta ja vitamiinitehosta.	
*a: keskimääräinen suositus 6–65-vuotiaalle, jos hänen energiatarpeensa on 2 000 kilokaloria per vuorokausi. Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunta ei ole määrittänyt kaikille vitamiineille sitä, että missä muodossa tiettyä vitamiinia tulisi saada ilmoitetun massan (mg/µg) verran. Monet vitamiinit ovat ryhmä muutamia tai jopa tuhansia aineita, joilla on samat vitamiinitoiminnot, mutta eri massat. Samaan vitamiiniryhmään lukeutuvien aineiden keskinäiset vitamiinitehot voivat olla myös keskenään erilaiset.
*b: katso yllä olevan "a"-kohdan huomiot massasta ja vitamiinitehosta.	
*a: keskimääräinen suositus 6–65-vuotiaalle, jos hänen energiatarpeensa on 2 000 kilokaloria per vuorokausi. Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunta ei ole määrittänyt kaikille vitamiineille sitä, että missä muodossa tiettyä vitamiinia tulisi saada ilmoitetun massan (mg/µg) verran. Monet vitamiinit ovat ryhmä muutamia tai jopa tuhansia aineita, joilla on samat vitamiinitoiminnot, mutta eri massat. Samaan vitamiiniryhmään lukeutuvien aineiden keskinäiset vitamiinitehot voivat olla myös keskenään erilaiset.
*b: katso yllä olevan "a"-kohdan huomiot massasta ja vitamiinitehosta.
==Lyhyt historia==
Useat vitamiinit löydettiin siten, että ensin niiden ehdotettiin olevan olemassa. Sitten kukin eristettiin jostakin luonnontuotteesta, niiden rakenteet selvitettiin ja lopuksi kukin vitamiini syntetisoitiin. Poikkeuksena on nikotiinihappo (B3), jonka rakenne ja synteesi selvitettiin kauan ennen kuin sen tiedettiin olevan vitamiini.
Alla olevan taulukon "ehdotettiin olevan olemassa" -kohta merkitsee ajankohtaa, jolloin vitamiinin ehdotettiin olevan olemassa nimenomaan vitamiinina tai jonain muuna ravinteena. Eri ruokien on silti huomattu parantavan tiettyjä vitamiinien puutostiloja jo usein ennen näitä ajankohtia. Tällaisten ruokien ei kuitenkaan ennen taulukon ajankohtia tunnistettu olevan nykykäsityksen mukaisia ravinteita. Esimerkiksi James Lind osoitti jo 1747 kokeellisesti sitruunoiden parantavan C-vitamiinipuutteen aiheuttaman keripukin. Hän ei kuitenkaan ymmärtänyt sitruunoiden sisältävän jotakin ravinnetta tai ravinteita, vaan selitti keripukin ja sitruunoiden välistä yhteyttä toisella tapaa. Taulukossa on vuosilukujen lisäksi kunkin löydön tehneen tutkijan tai tutkijoiden nimet. Joissain kohdissa on myös mainittu vitamiinitoimintoinen aine, joka on esimerkiksi eristetty.
Vitamiini 	Ehdotettiin olevan olemassa 	Eristettiin luonnosta 	Empiirinen tai kemiallinen kaava selvitettiin 	Rakennekaava
selvitettiin 	Syntetisoitiin
A 	1881, Nicolai Lunin; viimeistään 1911, Wilhelm Stepp 	1937 Harry N. Holmes ja Ruth Corbet 	 	1931, Paul Karrer et al., retinoidien ja karotenoidien perusrakenne 	1946, David Adriaan van Dorp ja Jozef Ferdinand Arens, mm. retinoiinihappo
B1 (tiamiini) 	1897, Christiaan Eijkman; viimeistään 1901, Gerrit Grijns	1926, Barend Jansen ja Willem Donath 	 	1936, Robert Runnels Williams ja J. K. Cline 	1936, Robert Runnels Williams ja J. K. Cline
B2 (riboflaviini) 	1932, Paul György 	1933, Paul György et al. 	 	1933, Paul György et al. 	1933, Paul György et al.
B3 (niasiini) 	1925, Joseph Goldberger ja W. F. Tanner 	1937, Conrad Arnold Elvehjem et al., nikotiiniamidi 	1867, Carl Huber, nikotiinihappo 	1870, Carl Huber, nikotiinihappo 	1867, Carl Huber, nikotiinihappo
B5 (pantoteenihappo)	1930, L. C. Norris ja A. T. Ringrose 	1933, Roger J. Williams et al. 	 	1940, Roger J. Williams ja Randolph T. Major 	1940, Roger J. Williams ja Randolph T. Major
B6 	1934, Paul György 	1938, Samuel Lepkovsky 	 	1939, Leslie Julius Harris ja Karl Folkers, pyridoksiini 	1939, Leslie Julius Harris ja Karl Folkers, pyridoksiini
B7 (biotiini) 	1927, Margaret Averil Boas 	1936, Fritz Kögl ja Benno Tönnis 	1941, Vincent du Vigneaud et al. 	1942, Vincent du Vigneaud et al. 	1943, Karl Folkers et al.
B9 (foolihappo) 	1931, Lucy Wills 	1941, Herschel K. Mitchell et al. 	 	1945, Robert Angier et al. 	1945, Robert Angier et al.
B12 	1926, George Minot ja William Murphy 	1948, Karl Folkers et al. 	1956, Dorothy Hodgkin et al., syanokobalamiini 	1956, Dorothy Hodgkin et al., syanokobalamiini 	1973, Robert Burns Woodward et al., syanokobalamiini
C (askorbiinihappo) 	1907, Axel Holst ja Theodor Frølich 	1928, Albert Szent-Györgyi 	1928, Albert Szent-Györgyi 	1933, Walter Haworth 	1933, Walter Haworth
D 	1919, Edward Mellanby 	1930, Frederick A. Askew et al., D2 	 	1931, Frederick A. Askew et al., D2; 1932, Adolf Windaus et al., D3 	1936, Adolf Windaus et al., D3
E 	1922, Herbert McLean Evans ja Katharine Scott Bishop 	1936, Herbert McLean Evans et al., α-tokoferoli 	1936, Herbert McLean Evans et al., α-tokoferoli	1938, Erhard Fernholz, α-tokoferoli 	1938, Paul Karrer et al., α-tokoferoli
K 	1929, Henrik Dam 	1939, Edward Doisy et al., fyllokinoni ja jokin menakinoni	 	1939, Edward Doisy et al., fyllokinoni; 1940, Edward Doisy et al., menakinoni-6	1939, Edward Doisy et al., fyllokinoni; 1940, Edward Doisy et al., menakinoni-6
==Vanhoja vitamiinien ja muiden aineiden nimiä==
Alla on muun muassa vitamiinitutkimuksen varhaisvaiheissa käytettyjä nimiä nykyisille vitamiineille ja aineille, joita ei enää pidetä vitamiineina.
Nimi 	Selite
Aneuriini 	Vanha nimi tiamiinille.
A-N-tekijä. 	Antineuriittinen tekijä. Vanha nimi tiamiinille.
Bios-tekijät 	Hiivojen kasvua tehostava tekijä, jonka nykyään tiedetään olleen biotiini.
Citrovorum-tekijä 	Leuconostoc citrovorum -bakteerien kasvuun vaadittu tekijä, jonka tiedetään nykyään olleen foolihappo.
Ulkoinen tekijä (eng. extrinsic factor)	Vanha nimi B12-vitamiineille.
R-tekijä 	Kananpoikien anemiaa estävä tekijä, jonka nykyään tiedetään olleen foolihappo.
U-tekijä 	Kananpoikien anemiaa estävä tekijä, jonka nykyään tiedetään olleen foolihappo.
Suodostekijä (eng. filtrate-factor) 	Aine, jonka tiedetään nykyään olleen niasiini. Aine estää koirien mustakielielitautia eli pellagraa. Nimeä on käytetty myös kananpoikien ihottumaa estävästä aineesta, jonka tiedetään nykyään olleen pantoteenihappo.
Hepatoflaviini 	Maksasta eristetty aine, jonka tiedetään nykyään olleen riboflaviini.
Laktoflaviini 	Herasta eristetty aine, jonka tiedetään nykyään olleen riboflaviini.
Ovoflaviini 	Kananmunan valkuaisista eristetty aine, jonka tiedetään nykyään olleen riboflaviini.
Muut flaviinit 	Aineita, joiden tiedetään nykyään olleen riboflaviinia. Nykyään nimeä "flaviini" käytetään kemiassa tietyistä isoalloksatsiinin johdannaisista.
LLD-tekijä 	Maksasta eristetty aine, jonka tiedetään nykyään olleen B12-vitamiini. Aine tehostaa Lactobacillus lactis Dorner -bakteerien kasvua.
Noriittieluaatti (eng. norit eluate) 	Vanha nimi Lactobacillus casei -bakteerien kasvua tehostavalle tekijälle.
P-P-tekijä 	Pellagraa estävä tekijä (eng. Pellagra-Preventive factor). Vanha nimi niasiinille.
Rizopteriini (eng. rhizopterin) 	Rhizobium-bakteereista eristetty aine, joka tehostaa Enterococcus faecalis -bakteerien kasvua. Aineen tiedetään nykyään olleen foolihappo.
SLR-tekijä 	Sama kuin rizopteriini. Vanha nimi foolihapolle.
Streptogeniini (eng. streptogenin) 	Peptidi, jota on hydrolysoidussa proteiineissa, joka tehostaa hiirien ja eri mikrobien kasvua. Aine ei ole vitamiini.
B2-vitamiini 	Synonyymi riboflaviinille ja saman vitamiinitoiminnon omaaville aineille. Nimeä on käytetty myös lämmitystä kestävästä ja hiivan kasvua tehostavasta tekijästä, joka paljastui riboflaviinin, pyridoksiinin ja nikotiinihapon seokseksi.
B4-vitamiini 	Rottien ja kanojen lihasheikkoutta estävä aine, joka oli todennäköisesti glysiinin, riboflaviinin ja pyridoksiinin seos.
B5-vitamiini 	Synonyymi pantoteenihapolle ja vastaavan vitamiinitoiminnon omaaville aineille. Nimeä on käytetty myös kesykyyhkyjen kasvua tehostavasta tekijästä, joka oli todennäköisesti niasiini.
B7-vitamiini 	Synonyymi biotiinille ja vastaavan vitamiinitoiminnon omaaville aineille. Nimeä on käytetty myös tuntemattomasta kesykyyhkyjen kasvua tehostavasta tekijästä, jota on kutsuttu myös I-vitamiiniksi.
B8-vitamiini 	Adenosiinimonofosfaatti, joka ei ole vitamiini.
B10-vitamiini 	Kananpoikien kasvua tehostava tekijä, joka oli todennäköisesti B12-vitamiini.
B11-vitamiini 	Ilmeisesti sama aine kuin B10-vitamiini.
B13-vitamiini 	B12-vitamiiniksi luokiteltavan akvakobalamiinin synonyymi.
B14-vitamiini 	Oroottihapon synonyymi, joka on pyridiinin biosynteesin välituote. Oroottihappo ei ole vitamiini.
B15-vitamiini 	"Pangaamihapon" synonyymi. Tämä ei ole vitamiini.
B17-vitamiini 	Amygdaliinin synonyymi, jonka joskus väitetään ehkäisevän syöpää. Aine ei ole vitamiini.
Bc-vitamiini 	Vanha nimi foolihapolle ja karnitiinille. Karnitiini ei ole vitamiini.
BP-vitamiini 	Kananpoikien kondrodystrofiaa estävä tekijä, jonka toiminnon koliini ja mangaani voivat korvata.
Bt-vitamiini 	Mahdollisesti pantoteenihapon ja 4-aminobentsohapon toimintaan liittyvä tekijä.
C2-vitamiini 	Tuntematon keuhkokuumetta estävä tekijä. Synonyymi J-vitamiinille.
F-vitamiini 	Välttämättömien rasvahappojen vanha nimi. Nimeä on myös käytetty tiamiinin toiminnoista.
G-vitamiini 	Vanha nimi riboflaviinille. Nimeä on käytetty myös niasiille.
H-vitamiini 	Vanha nimi biotiinille.
I-vitamiini 	Tuntematon kesykyyhkyjen kasvua tehostava tekijä tai seos.
J-vitamiini 	Tuntematon keuhkokuumetta estävä tekijä. Synonyymi C2-vitamiinille.
L1-vitamiini 	Maksasta eristetty aine. Mahdollisesti antraniilihappo.
L2-vitamiini 	Hiivasta eristetty aine. Mahdollisesti adenosiini.
M-vitamiini 	Hiivasta eritetty anemiaa estävä tekijä, jonka nykyään tiedetään olleen foolihappo.
N-vitamiini 	Vanha nimi seokselle, jonka on joskus ehdotettu ehkäisevän syöpää.
P-vitamiini 	Vanha nimi sitruunasta eristetylle "sitriinille" (flavonoidiseos).Combs, s. 515–517
Q-vitamiini 	Käyttämätön kirjainsymboli, joka käytettiin nimeämään koentsyymi-Q.
R-vitamiini 	Vanha nimi foolihapolle.
S-vitamiini 	Streptogeniinin synonyymi. Nimeä on käytetty myös bakteerikasvua tehostavasta tekijästä, joka oli mahdollisesti biotiini.
T-vitamiini 	Tuntematon termiiteistä, hiivoista tai homeista eristetty tekijä, jonka on esitetty tehostavan proteiinien käyttöä rotissa.
U-vitamiini 	Keräkaalista eristetty aine. Mahdollisesti foolihappo.
V-vitamiini 	Bakteerikasvua tehostava tekijä. Mahdollisesti NADH.
Willsin tekijä 	Anemiaa estävä tekijä hiivassa, jonka nykyään tiedetään olleen foolihappo.
Zooferiniini (eng. zoopherin) 	Rottien kasvua tehostava tekijä, jonka nykyään tiedetään olleen B12-vitamiini.
==Katso myös==
*Välttämätön aminohappo
*Koliini
==Lähteet==
*
*
===Viitteet===
==Aiheesta muualla==
*Katsaus vanhoista vitamiinien nimistä: 
*Fineli: tietokanta ruokien vitamiini- ja muista ravinnepitoisuuksista
Luokka:Vitamiinit
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit