nyuuzyou/wikis huggingface dataset:
Työehtoshoppailu

Työehtoshoppailu (työehtosopimusshoppailu, sopimusshoppailu, TES-shoppailu) tarkoittaa työntekijöiden siirtämistä halvemman työehtosopimuksen piiriin, jotta työnantaja saa kustannussäästöjä tai kilpailuetua.
Yritykset vaihtavat työnantajaliittoa päästäkseen toisen, usein työntekijän näkökulmasta heikomman, työehtosopimuksen piiriin, kun katsovat yrityksen toimialan muuttuneen. Jos työnantajayrityksen toimiala muuttuu tosiasiallisesti, ei ammattiyhdistysliike voi tätä estää. Työehtoshoppailu liittyy erityisesti ulkoistamisiin. 
Suomessa esimerkiksi Posti Group on harjoittanut työehtoshoppailua ulkoistamalla osan toiminnostaan ja vaihtamalla sanomalehdenjakajat halvempaan työehtosopimukseen.
== Lähteet ==
Luokka:Työ
Työllistäminen

Työllistäminen tarkoittaa työvoimaviranomaisten, esimerkiksi Työ- ja elinkeinotoimiston, tekemää työttömän työnsaantia edistävää toimenpidettä. 
Työllistämistoimenpiteen kohteeksi joutuvat henkilöt, jotka eivät työllisty omin avuin. Tällaisilla henkilöillä on usein ongelmana laskenut työkyky, joka ei salli heidän työllistyä "vapaille markkinoille". Tässä tapauksessa työvoimatoimisto voi maksaa työnantajalle työllistämistukea korvaukseksi laskeneesta työkyvystä. Työntekijä saa työstään normaalin palkan, joka usein on hieman työttömyysturvaa suurempi. Yleisiä työllistämispaikkoja ovat erilaiset yhdistykset, yhteisöt, kunnan sekä valtion toimipaikat. Yrityksiin ei työllistetä niin paljon, sillä tällainen toiminta voisi vääristää kilpailua. Uutena työllistämiskohteena ovat tulleet sosiaaliset yritykset, joille myönnetään palkkatukea tavallista runsaammin pitkäaikaistyöttömien ja vajaakuntoisten työllistämiseen.
==Tukityöllistäminen==
Palkkatuen avulla voidaan tukityöllistää.http://www.te-palvelut.fi/te/fi/tyonantajalle/loyda_tyontekija/tukea_rekrytointiin/palkkatuki/index.html STTK:n Ralf Sundin arvion mukaan Suomessa on 25 000 palkkatuettua työntekijää vuonna 2019. Ruotsissa vastaava luku on 200 000.https://www.kauppalehti.fi/uutiset/tyottomille-keppia-vai-porkkanaa-edessa-jopa-3-kertaa-isompi-urakka-kuin-sipilan-hallituksella/82e1c9f8-8bc5-4401-a607-0534949f9fac
Miljardööri Warren Buffett kannattaa tukityöllistämistä.https://finance.yahoo.com/news/warren-buffett-thinks-there-s-a-smarter-solution-than-just-raising-the-minimum-wage-122322575.html
==Lähteet==
Luokka:Työttömyys
Työllisyys-, sosiaali- ja osallisuusasioiden pääosasto

Työllisyys-, sosiaali- ja osallisuusasioiden pääosasto (DG-EMPL) on Euroopan komission pääosasto, joka vastaa Euroopan unionin toimintapolitiikasta ja rahoitusohjelmistatyöllisyyteen, sosiaaliasioihin, ammattitaitoon ja työvoiman liikkuvuuteen liittyvissä asioissa.
Pääosaston poliittisena johtajana toimii Junckerin komission työllisyys-, sosiaali- ja osallisuusasioista vastaava komissaari Marianne Thyssen. Pääosaston pääjohtajana toimii alankomaalainen Joost Korte ja varapääjohtajana bulgarialainen Andriana Sukova.
== Katso myös ==
* Euroopan ammatillisen koulutuksen kehittämiskeskus
* Euroopan työterveys- ja työturvallisuusvirasto
* Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö
* Euroopan koulutussäätiö
== Lähteet ==
Luokka:Euroopan komission pääosastot
Työllisyysaste

Työllisyysaste on vähintään tunnin verran ansiotyötä viikoittain tekevien osuus 15-64-vuotiaasta väestöstä. Ansiotyötä tehdään rahapalkkaa tai luontoisetua vastaan tai tarkoituksena tuottaa voittoa omalle tai perheenjäsenen omistamalle yritykselle. 
Tutkimusviikolla työstä tilapäisesti poissa olleet lasketaan työllisiksi, jos syynä on ollut sairaus tai äitiys-/isyysvapaa tai jos poissaolo on kestänyt alle kolme kuukautta.
==Alityöllisyyttä ei tilastoida virallisesti==
Työllisyysaste sisältää myös alityölliset eli henkilöt, jotka haluaisivat tehdä enemmän työtä kuin hänelle on tarjolla.http://www.tsk.fi/tiedostot/pdf/Tyohon_liittyvia_tilastokasitteita_2018-08-28.pdf Alityöllisyyttä ei erotella virallisessa työllisyysasteessa, mutta Tilastokeskuksen ja Työvoimatutkimuksen pohjalta on pääteltävissä, että vuosina 2016 ja 2017 alityöllisyys on ollut Suomessa noin 5,5-6 prosenttia työllisyysasteesta. Alityöllisyydellä on yhteys käsitteeseen pienituloinen työssäkäyvä.https://kestavakehitys.fi/seuranta/tulkinnat/-/blogs/tyoelama-laatu-ja-muutos-tyollisyys-tuottavuus-ja-yritysvastuu-paranemassa-mutta-tyon-kuormittavuus-on-ennallaan
==Ikääntyneiden työllisyysaste==
Päättäjät olivat 2000-luvun alussa huolissaan siitä, että niin monet jäivät työkyvyttömyys-, työttömyys- tai varhaiseläkkeelle ennen kuin olivat saavuttaneet vanhuuseläkeiän. Ikääntyneiden eli 55-64-vuotiaiden työllisyysaste saatiin kohoamaan 2000-luvun ensimmäisen kymmenen vuoden aikana 37 prosentista 57 prosenttiinEi syrjitä senioria. Anna-Stina Nykänen. Helsingin Sanomat 25.8.2013, C9, ja se on tällä hetkellä enää 12 prosenttiyksikköä alhaisempi kuin väestöllä keskimäärinIKÄÄNTYNEIDEN TYÖLLISYYS JA TYÖTTÖMYYSKEHITYS UUDEN IKÄPOLITIIKAN AIKANA. Matti Sihto ja Paula Sardar. TEM-analyyseja 45/2012. S. 3. http://www.tem.fi/files/35001/Ikaantyneiden_tyollisyys-_ja_tyottomyyskehitys.pdf. Kansainvälisesti tarkasteltuna Suomessa pysytään työelämässä nykyisin merkittävästi pidempään kuin muissa maissa, sillä vain 7 prosentissa maailman valtioista yli puolet 55-64-vuotiaista osallistuu työelämäänEi syrjitä senioria. Anna-Stina Nykänen. Helsingin Sanomat 25.8.2013, C9.. 
==Lähteet==
* Työllisyysaste Findikaattori -sivuilla
===Viitteet===
Luokka:Makrotaloustiede
Työmarkkinajärjestö

Työmarkkinajärjestöt ovat työnantajia ja työntekijöitä edustavia järjestöjä. Suomessa ne muodostavat yhdessä valtion kanssa niin sanotun kolmikannan.
Suomessa on kolme palkansaajakeskusjärjestöä, jotka ovat Korkeakoulutettujen työmarkkinajärjestö Akava, Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK ja Toimihenkilökeskusjärjestö STTK.
Työnantajakeskusjärjestöjä ovat Elinkeinoelämän keskusliitto EK, Kunnallinen työmarkkinalaitos KT, Valtion työmarkkinalaitos VTML ja Kirkon työmarkkinajärjestö KiT.
Poliittisessa kielenkäytössä työmarkkinajärjestöjä kutsutaan Suomessa joskus myös korporaatioiksi.Kauhanen, Anna-Liina: Lobbausvalta keskittyy sisäpiirille. Helsingin Sanomat 11.4.2015, s. A15.
== Katso myös ==
* Korporativismi
== Lähteet ==
*
Työnantaja

Työnantaja on juridinen taho tai henkilö, joka solmii työsopimuksen työntekijän kanssa saadakseen tältä työsuorituksen. Työsopimus voidaan tehdä suullisesti, kirjallisesti tai sähköisesti, Suomen lain mukaan se on yhtä sitova ja virallinen muodosta riippumatta.
Työnantaja on velvollinen maksamaan työntekijälle palkkaa, huolehtimaan työsuojelusta ja työterveyshuollosta sekä antamaan työsuhteen päättyessä työtodistuksen. Työntekijät pitää käytännössä aina vakuuttaa työtapaturmien varalta. Työnantajalla on velvollisuuksia myös yhteiskuntaa kohtaan: on maksettava veroja, eläketurva- ja sosiaaliturvamaksuja.
== Lähteet ==
Luokka:Työ
Työnantajajärjestö

Työnantajajärjestö on työnantajien yhteenliittymä, jossa työnantajat ovat organisoituneet samoin kuten työntekijät ammattiliitossa. Työnantajajärjestön rooli vaihtelee maittain riippuen maan talousjärjestelmästä.
Maissa, joissa on pluralistinen tai anglo-saksinen talousjärjestelmä (esim. Yhdistynyt kuningaskunta tai Yhdysvallat), ja joissa ei määritelmän mukaan ole institutionalisoitunutta yhteistyötä työantajajärjestöjen, ammattiliittojen ja valtion välillä, työnantajajärjestö on työnantajapuolen etujärjestö, joka mm. lobbaamalla pyrkii vaikuttamaan politiikkaan. Näissä maissa työnantajajärjestöt ovat usein heikkoja, ja monet niiden toiminnoista ovatkin siirtyneet teollisuuden eri ryhmittymille, jotka taas ovat käytännössä julkisiin suhteisiin keskittyneitä organisaatioita.
Sekatalousmaissa, kuten Itävallassa, Ruotsissa, Alankomaissa ja Suomessa, työnantajajärjestöt ovat osa institutionalisoitunutta rakennetta yhdessä ammattiliittojen ja valtion kanssa. Kolmikantajärjestelmässä osapuolet määrittävät osittain mm. hintatasoja, palkannousuja, verotasoja sekä eläkejärjestelmää. Näissä maissa kollektiivinen neuvottelu tehdään yleensä kansallisen tason työnantajajärjestöjen sekä ammattiliittojen välillä, eikä yhden ammattiliiton ja työnantajajärjestön välillä.
*
Työnjohto-oikeus

Työnjohto-oikeus eli direktio-oikeus on työnantajalle työlain takaama oikeus johtaa työtä ja antaa työnjohdollisia ohjeita ja määräyksiä työntekijöille: työnantaja päättää mitä, miten, missä, mihin aikaan ja ketkä työtä tekevät. Toisaalta työntekijä, työsopimuksen toinen osapuoli, joka sitoutuu tekemään työtä toiselle osapuolelle, työnantajalle, tämän johdon ja valvonnan alaisena, sovittua (tyypillisesti rahallista) korvausta vastaan kuuliaisesti (nk. kuuliaisuusvelvoite, Työsopimuslaki 3:1§). 
Direktiovallan rajoja ei ole missään kirjallisessa oikeuslähteessä tarkkaan määritelty, mistä on seurauksena tietty rajojen epämääräisyys ja vaihtelevuus. Työnjohtovallan laajuus ratkaistaan aina tapauskohtaisesti ja luonteeltaan sopimuksenvaraisena asiana siitä voidaan niin laajentavasti kuin rajoittavastikin sopia muun muassa työsopimuksella tai työehtosopimuksella (TES). viitattu 4.1.2008. Työtehtävän kannalta tarpeelliset, vähäiset muutokset työsopimuksen rajoissa ovat sallittuja. Työnantajan työnjohtovaltansa rajoissa antama määräys tulee voimaan heti, jos työnantajalla on oikeus yksipuolisesti muuttaa työsuhteen ehtoa.
==Direktio-oikeuden rajoitukset==
Työnantajan direktio-oikeuden puitteissa annettujen määräysten tulee olla asiallisia, johdonmukaisia, objektiivisesti arvioiden kohtuullisia ja kohdella työntekijöitä tasapuolisesti. Työnantajan tulee ottaa huomioon kunkin työntekijän fyysiset ja ammatilliset edellytykset suoriutua annettavasta työtehtävästä käyttäessään työnjohto-oikeuttaan. Toisaalta työntekijän kieltäytymistä on säännelty laissa: työntekijä voi pidättäytyä työstä vain erityisin perustein; esimerkiksi työntekijällä on oikeus pidättäytyä työstä, jota hän pitää vaarallisena omalle tai muiden työntekijöiden hengelle tai terveydelle. Työnantaja ei saa direktio-oikeutensa perusteella olennaisesti muuttaa työsuhteen ehtoja, mutta toisaalta oikeutta muuttaa työsuhteen ehtoja sopimuksen sisällä. Mikäli työsopimus on väljä, eikä työsuhteen ehtoja ole tarkasti määritelty, direktion perusteella voidaan tehdä suuriakin muutoksia työsopimuksen ehtoihin. Kuitenkin sopimuksen ehdoksi voi muodostua myös työnantajan ja työntekijän välillä pitkään noudatettu vakiintunut käytäntö.
Toisaalta työoikeudellisessa kirjallisuudessa on luotu ristiriitatilanteissa tapahtuvaa normivalintaa varten tietty teoreettinen normien etusijajärjestys, jossa työnantajan yksipuoliset käskyt ja määräysvalta sijoittuvat hierarkian alimmalle portaalle. Mikäli samaan tilanteeseen tai asiaan nähden on pätevästi voimassa useita erisisältöisiä normeja, tulevat aina lain- tai työehtosopimuksen tasoiset säännökset sovellettaviksi ennen työnantajan käskyjä. Jopa vakiintuneet tavanomaisen oikeuden (ns. tapaoikeus) normit ovat niiden edellä.
===Tulkintaetuoikeus===
Oikeuskirjallisuudessa on katsottu, että työsopimuksen ehtojen muuttamisen muotona voidaan pitää myös työnantajan tulkintaetuoikeutensa nojalla antamia määräyksiä työsuhteen ehdon tulkinnasta.
== Lähteet ==
T
*
Työntekijä

Työntekijä on henkilö, joka on sitoutunut tekemään korvausta vastaan työtä työnantajalle, eli toiselle fyysiselle tai juridiselle henkilölle, tämän valvonnassa. Nuori työntekijä on alle 18-vuotias työntekijä.
Työntekijä on työsuhteessa työnantajaansa ja tekee tämän kanssa työsopimuksen. Siinä on määritelty työtehtävät, työn määrä, palkan perusteet, koeaika, sopimuksen irtisanomisehdot molemmin puolin ja muut työsuhteeseen kuuluvat asiat. Työsopimus on tärkeä työntekijän oikeuksien turvaamiseksi. Työntekijällä on työnantajan puolelta vakuutus mahdollisten tapaturmien tai vahinkojen varalta. Työn tekeminen kerryttää työntekijälle eläkettä.
Työntekijällä voi olla esimies, joka antaa hänelle työtehtäviä ja valvoo niiden suorittamista. 
Harmaa työvoima on sopimusten ulkopuolella työskentelevää työvoimaa. 
Synonyymi työntekijöille on henkilöstö. Sanaan on sidottu työelämään liittyvää lainsäädäntöä, kuten laki yhteistoiminnasta yrityksissä tai laki henkilöstön edustuksesta yrityksen hallinnossa. Henkilöstön lukumäärä on myös tärkeä yritystoiminnan mittari, joka yleensä ilmoitetaan yrityksen vuosikertomuksen yhteydessä muiden tunnuslukujen yhteydessä. Henkilöstön määrän voi mitata usealla eri tavalla. Yleisimmät tavat ovat NOE (Number Of Employees), joka kertoo työsuhteessa olevien henkilöiden lukumäärän ja FTE (Full Time Equivalent), joka kuvaa henkilöstön läsnäoloa henkilötyökuukausina tai -vuosina.
Luokka:Työ
Työntekijäin ryhmähenkivakuutus

Työntekijäin ryhmähenkivakuutus on suomalaisten työmarkkinajärjestöjen sopimukseen perustuva vakuutusjärjestely, josta maksetaan työntekijän kuollessa korvaussumma hänen perillisilleen. Työntekijäin ryhmähenkivakuutuksen tarkoituksena on turvata perheen välitön toimeentulo puolison tai lasten huoltajan kuoleman jälkeen. Vakuutuksen perusteella maksetaan vakuutussumma vakuutuksen ottaneen työnantajan palveluksessa olleen työntekijän kuoltua. Kuolemantapauskorvauksen edunsaajia ovat vainajan puoliso sekä alle 22-vuotiaat lapset.
Korvaus maksetaan kaikista kuolemantapauksista kuoleman syystä riippumatta. 
Velvollisuus vakuutuksen ottamiseen koskee kaikkia työnantajia, joita sitovassa työehtosopimuksessa on tai joiden alalla voimassa olevassa yleisessä valtakunnallisessa työehtosopimuksessa on ryhmähenkivakuutusta koskevat määräykset.Ryhmähenkivakuutuksen ovat velvollisia ottamaan sellaiset työnantajat, joiden solmimassa työehtosopimuksessa on määräys tällaisesta vakuutuksesta. Vakuuttamisvelvollisia ovat lisäksi työnantajat, joiden toimialalla on vakuuttamismääräyksen sisältävä yleinen valtakunnallinen työehtosopimus. Merkitystä ei ole sillä, onko työnantaja järjestäytynyt työnantajajärjestöön vai ei.
Vakuutuksia myöntävät suomalaiset henkivakuutusyhtiöt. Vakuutusmaksu määrätään samasta palkkasummasta kuin entisen lakisääteisen tapaturmavakuutuksen eli nykyisen työtapaturma- ja ammattitautivakuutuksen vakuutusmaksu.
Vakuutusyhtiöt tilittävät keräämänsä vakuutusmaksut Työntekijäin Ryhmähenkivakuutuspoolille. Korvaukset käsitellään Tapaturmavakuutuskeskuksessa (www.tvk.fi).
Korvaussummat määritellään vuosittain. Voimassa olevan korvaustaulukon voi tarkistaa Työntekijäinryhmähenkivakuutussivuilta. Vakuutuskorvausta korotetaan, mikäli kuolleella on lapsi tai mikäli kuolema on sattunut tapaturmaisesti.
==Lähteet==
==Aiheesta muualla==
* www.trhv.fi (Työntekijäin ryhmähenkivakuutuksen kotisivut)
Luokka:Työ
Luokka:Vakuutukset
Työsuojeluneuvos

Työsuojeluneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 2007. Vuosien 1918–2013 aikana työsuojeluneuvoksen arvonimi on myönnetty kahdelle henkilölle. 
Nro 	Päivämäärä 	Henkilö 	Ammatti tai arvo 	Kotipaikka	Lähteet
 1.  	15.6.2007 	Reino Laitinen  	johtaja, yhteiskuntatiet. maisteri  	Tampere 	
 2.  	2.12.2011 	Pentti Pekkala 	johtaja, diplomi-insinööri 	Oulu 	
 	 	 	 	 	
   	10.3.2017 	Markku Marjamäki 	ent. valvontajohtaja, diplomi-insinööri 	Hyvinkää 	
== Lähteet ==
Luokka:Suomalaiset arvonimet
Työsuojelupiiri

Työsuojelupiiri oli työsuojelun alueellinen organisaatiotaso noin 40 vuoden ajan.
Työsuojelupiirien toiminta on siirtynyt vuoden 2010 alusta lähtien aluehallintovirastoihin.
Työsuojelupiirit, joita alkuaan oli 11 oli perustettu 1.9.1972. Silloisten ammattientarkastuspiirien toimistoista tuli työsuojelutoimistoja. Työsuojelupiirit toimivat 1.10.1973 aloittaneen työsuojeluhallituksen alaisuudessa. Kunnallinen työsuojelutarkastus yhdistettiin työsuojelupiireihin 1.12.1988. Työsuojeluhallinto siirtyi 1.6.1989 työministeriön alaisuuteen.
Työsuojelun organisaatiossa tapahtui merkittävä muutos 1.3.1993, jolloin työsuojeluhallitus lakkautettiin keskusvirastona ja työministeriöön perustettiin uusi työsuojeluosasto. Samanaikaisesti lakkautettiin erilliset metsä- ja maatalouden työsuojelupiirit ja työsuojelupiireistä tuli itsenäisiä ministeriön alaisia virastoja.
Työsuojeluhallinto siirrettiin sosiaali- ja terveysministeriöön 1.4.1997, mutta työsuhdeasioiden lainsäädäntö jäi työministeriön työympäristöosastolle.
1.1.2004 alkaen työsuojelupiirejä yhdistettiin ja jäljelle jäi kahdeksan piiriä.
Aluehallintovirastojen verkkopalvelu.
Työsuojeluhallinnon kotisivut
==Lähteet==
Luokka:Työsuojelu
Työsuojelutoimikunta

Työsuojelutoimikunta valitaan yritykseen, jossa työskentelee säännöllisesti vähintään 20 työntekijää. Työsuojelutoimikuntaan kuuluu vähintään 4 henkilöä: työnantajan edustaja, toimihenkilöiden edustaja ja kaksi työntekijöiden edustajaa. Toinen työntekijöiden edustajista on työsuojeluvaltuutettu.
Työsuojelutoimikunta toimii johdon, toimihenkilöiden ja työntekijöiden yhteistyöelimenä, joka tarkkailee työolojen tilaa ja kehitystä ja edistää niitä. Toimikunnan tehtäviin kuuluu myös työsuojelun toimintaohjelman laadinta, valvoa työterveyshuoltoa sekä työsuojelukoulutusta ja perehdytystä.
Työnantajan on ilmoitettava työsuojeluhenkilörekisteriin työsuojelupäällikön, työsuojeluvaltuutetun ja varavaltuutetun, työsuojelutoimikunnan tai vastaavan elimen jäsenten sekä työsuojeluasiamiesten tiedot.
Luokka:Työsuojelu
Työsuojeluviranomainen

Työsuojeluviranomaisella tarkoitetaan Suomessa aluehallintovirastoa (työsuojelun vastuualue) sekä sosiaali- ja terveysministeriötä sen hoitaessa tuotteiden turvallisuuden valvontaan liittyviä tehtäviä.
Työsuojeluviranomainen tekee tarkastuksia oma-aloitteisesti sekä työnantajien ja työntekijöiden pyynnöstä. Työsuojelutarkastajalla on oikeus päästä työpaikalle ja muihin valvottaviin kohteisiin ja saada nähtäväkseen valvonnan kannalta olennaiset asiakirjat ja selvitykset. Työsuojeluviranomainen sovittaa valvontansa oman alueensa työpaikkojen tarpeisiin ja olennaisiin työsuojelukysymyksiin. Valvonnan keskeisenä tavoitteena on työn aiheuttaman haitallisen kuormituksen ehkäisy sekä työtapaturmien ja kemikaaliriskien torjunta. Lisäksi valvonnan avulla varmistetaan työelämän pelisääntöjen toteutuminen työpaikoilla.
 
Työsuojeluviranomaisen valvottavana on yli sadan työsuojelusäädöksen noudattaminen. Tärkeimmät työsuojelua sääntelevät lait ovat työturvallisuuslaki, työsopimuslaki, työaikalaki, työterveyshuoltolaki sekä laki työsuojelun valvonnasta ja työpaikan yhteistoiminnasta. Valvonta kohdistuu työpaikan työoloihin ja työsuojelun hallintajärjestelmiin sekä työpaikan omiin työsuojelua tukeviin ja edistäviin menettelytapoihin.
 
Sekä työnantajat että työntekijät voivat pyytää työsuojeluviranomaisilta ohjeita työn turvallisuuteen ja terveellisyyteen sekä työsuhteen ehtoihin liittyvissä asioissa. Työsuojeluviranomainen ei ole edunvalvojia eivätkä hoida asiakkaiden yksityisoikeudellisia kiistoja, kuten palkkasaatavia.
==Lähteet==
Luokka:Työsuojelu
Työtapaturmavakuutus

Työtapaturma- ja ammattitautivakuutus on sosiaalivakuutus, jossa työntekijät vakuutetaan työsuhteessa tapahtuvien työtapaturmien ja ammattitautien varalta. 
==Työtapaturmavakuutuksen historiaa==
Tarve suojautua työssä tapahtuvilta tapaturmilta kasvoi teollistumisen myötä 1800-luvulla. Työväensuojelun nimissä alettiin kehittää erilaisia tapoja suojautua tapaturmia vastaan. Merkittävin lähtökohta oli valtakunnankansleri Otto von Bismarckin johdolla laadittu Saksan tapaturmavakuutuslaki, jonka perusteella tietyt työntekijäryhmät saivat korvausta työssä sattuneiden tapaturmien johdosta. Laki tuli voimaan 1884.Rantala–Pentikäinen, sivu 45
Sosiaalivakuutuksen idea levisi nopeasti muihin maihin, muun muassa Alankomaihin sekä Pohjoismaihin. Esimerkiksi Suomen ensimmäinen tapaturmavakuutuslaki tuli voimaan vuonna 1898.Jauho, teoksessa Vakuuttavaa sosiaalioikeutta, sivut 77-81
==Työtapaturman korvausjärjestelmät==
Työtapaturmajärjestelmän tavoitteissa on kaksi peruslinjaa. Vähimmäisturvalinjan mukaan vakuutus tulee rajoittaa vain vähimmäistoimeentuloturvaan. Tämän ajattelukannan maita on nykyään lähinnä Yhdysvallat. Ansiosidonnaisen linjan mukaan tavoitteena on pyrkiä turvaamaan se kulutustaso, joka eläkkeen tai päivärahan saajalla oli työssä ollessaan. Tämän mallin mukaan toimivia ovat nykyään useimmat Euroopan maat.Rantala–Pentikäinen, sivut 45-46 
Työtapaturmakorvausten rahoittaminen on ratkaistu eri maissa eri tavoilla. Useimmissa maissa työtapaturmavakuutus kuuluu osana julkisen sairausvakuutuksen turvajärjestelmään. Kustannuksista vastaavat työnantajan lisäksi valtio ja työntekijät.Kukkonen–Karmavalo, sivu 167
==Suomen työtapaturmavakuutus==
Suomessa työtapaturma- ja ammattitautivakuutus on järjestetty pääosin yksityisten vakuutusyhtiöiden kautta. Vakuutusmaksuista vastaavat työnantajat. Vakuutuksesta säädetään työtapaturma- ja ammattitautilaissa, joka tuli voimaan 1.1.2016 alkaen. 
==Lähteet==
==Kirjallisuutta==
*
*
*
Luokka:Sosiaaliturva
Luokka:Työ
Luokka:Vakuutukset
Työterveyshuolto

Työterveyshuolto Suomessa on lakisääteistä toimintaa. Työnantajan on kustannuksellaan järjestettävä työntekijöille työterveyshuolto. Se voi olla joko pelkästään ennalta ehkäisevää ja sisältää terveystarkastuksia tai, kuten nykyään useimmiten, sisältää myös sairaanhoitoa.
Käytännössä työnantaja voi järjestää työterveyspalvelut kunnan terveyskeskuksen palveluna, tai se voi järjestää ne itse tai ostaa yksityiseltä palvelujentuottajalta. Yrittäjä voi halutessaan liittyä työterveyshuoltoon.
Työterveyshuollon ammattilaisia ovat työterveyshoitajat, työterveyslääkärit, työfysioterapeutit.
Työterveyslaitoksen professori Guy Ahosen mukaan työterveyshuollon tulisi olla ennalta ehkäisevää. Käytännössä kuitenkin sairauksien hoito korostuu, ja myös tehokkuus ja lyhytnäköinen kilpailuttaminen haittaavat työterveyshuoltoa. Ahosen mukaan liike-elämän palveluyritykset panostavat eniten työterveyshuoltoon, kun taas vähiten siihen satsataan liikennealalla ja kunnissa.
==Lähteet==
*Työterveyslaitos
===Viitteet===
==Aiheesta muualla==
*Työsuojelupiirit, työterveyshuolto
*Sosiaali- ja terveysministeriön tietopaketti työterveydenhuollosta
*Yrittäjän työterveyshuolto-opas
*Työterveyshuolto Työturvallisuuskeskuksen sivuilla
Luokka:Terveydenhoito
Luokka:Työterveys
Työtuomioistuin

Työtuomioistuin () on Helsingissä toimiva erityistuomioistuin, joka käsittelee työehto- ja virkaehtosopimusten soveltamisesta ja tulkinnasta johtuvat riita-asiat ja työrauharikkomukset. Useimmiten kysymys on näiden sopimusten oikeasta sisällöstä tai tulkinnasta, sopimusten tai lakien rikkomisista ja niistä aiheutuvista seuraamuksista. Lisäksi työtuomioistuin ratkaisee muutoksenhakutuomioistuimena työehtosopimuksen yleissitovuuden vahvistamislautakunnan päätöksistä tehdyt valitukset.
Työtuomioistuimen tuomioihin ei voi hakea muutosta, ne ovat lopullisia ja heti täytäntöönpantavissa.
Työnantajan ja työntekijän välisestä työsopimuksesta aiheutuvat riidat käsitellään asianomaisessa käräjäoikeudessa, ei siis työtuomioistuimessa. Virkasuhteisten vastaavat riidat käsitellään joko valtion virkamieslautakunnassa tai hallinto-oikeudessa.
Työtuomioistuimessa on päätoimisina puheenjohtajina presidentti ja työtuomioistuinneuvos sekä sivutoimisina neljätoista jäsentä. Heidät nimittää tasavallan presidentti. Jäsenet nimitetään kolmeksi vuodeksi kerrallaan.
Presidentti, työtuomioistuinneuvos ja kaksi jäsentä nimitetään henkilöistä, joiden ei voida katsoa edustavan työnantaja- eikä työntekijäetuja.
Kahdeksan jäsenen on oltava työsuhteisiin perehtyneitä. Näistä jäsenistä neljä nimitetään työnantajayhdistysten edustavimpien keskusjärjestöjen sekä neljä työntekijäin ja toimihenkilöiden ammattiyhdistysten edustavimpien keskusjärjestöjen esityksestä. Neljän muun jäsenen on oltava virkasuhteisiin perehtyneitä. Kaksi näistä jäsenistä nimitetään valtiovarainministeriön, kunnallisen työmarkkinalaitoksen, evankelis-luterilaisen kirkon työmarkkinalaitoksen ja Suomen Pankin sekä kaksi valtion ja Suomen Pankin virkamiesten sekä kunnallisten ja kirkollisten viranhaltijain ammattiyhdistysten edustavimpien keskusjärjestöjen esityksestä.
Työtuomioistuimen toimitilat ovat Pasilassa. Sitä ennen se sijaitsi Kaivopuistossa olevassa Marmoripalatsissa vuosina 1984–2012. 
==Aiheesta muualla==
*Työtuomioistuin
T
T