Suomen Keskusta

Suomen Keskusta r.p. (aiemmin Maalaisliitto) (), lyhyemmin keskusta (lyhenne kesk.) on suomalainen keskustalainen sosiaaliliberaali puolue. Puolueen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2020 lähtien Annika Saarikko. Puolueella on 31 kansanedustajaa eduskunnassa ja puolue on nykyisin Suomen neljänneksi suurin puolue.https://vaalit.yle.fi/ev2019/fi/parties Keskustalla on Euroopan parlamentissa kaksi edustajaa: Elsi Katainen ja Mauri Pekkarinen.
Keskusta kuvaa itsensä suomalaisena kansanliikkeenä. Arvoissaan puolue korostaa vastuuta ja vapautta, yhteisöllisyyttä ja välittämistä, tasa-arvoa ja oikeudenmukaisuutta, sivistystä, ylisukupolvisuutta, kestävää luontosuhdetta ja paikallisuutta. Keskustan ideologiaan on viitattu myös alkiolaisuutena.
Keskusta perustettiin vuonna 1908 Kauhavalla nimellä Maalaisliitto. Tuolloin Oulun läänin maalaisseurojen perustama Suomen Maalaisväestön Liitto sekä Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto yhdistyivät yhdeksi puolueeksi. Vuonna 1965 puolueen nimeksi muuttui Keskustapuolue ja vuonna 1988 nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa. Keskustaa ovat edustaneet historian aikana kolme presidenttiä ja kaksitoista pääministeriä.
Puolueen pää-äänenkannattajia ovat kuukausittain ilmestyvä Suomenmaa-lehti sekä saman niminen verkkojulkaisu. Keskusta on kansainvälisen liberaalin internationaalin sekä Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen. Keskustan edustajat kuuluvat Euroopan parlamentissa Uudistuva Eurooppa -ryhmään ja Pohjoismaiden neuvostossa Keskiryhmään.
== Ideologia ja arvot ==
Keskustan ideologia on keskustalainen sosiaaliliberalismi, johon viitataan myös alkiolaisuutena. Periaateohjelmassaan (2018) keskusta ilmoittaa arvoikseen vastuullisuuden ja vapauden, yhteisöllisyyden ja välittämisen, tasa-arvon ja oikeudenmukaisuuden, sivistyksen, ylisukupolvisuuden ja kohtuullisuuden, kestävän luontosuhteen sekä paikallisuuden.
Maalaisliittona perustettu puolue nojautui alkuvaiheissaan aatteellisesti maaseudun vähäväkisen väestön ja yksityisomistukseen tukeutuvien pienvijelijöiden intresseihin. Kyösti Kallion mukaan Maalaisliitto sijoittui poliittisessa kentässä kapitalismin ja sosialismin välimaille.Rantala 1982, s. 16 Maalaisliitto sai kannattajia erityisesti uusien tilallisten parista, uskontopohjaisena puolueena herätysliikkeiden alueilla ja jyrkkänä kielipuolueen suomenmielisen maaseutuväestön piirissä.Rantala 1982, s. 21
Vuoden 1958 eduskuntavaaleissa pohjoisten seutujen pienviljelijäsiipi erkani oppositioryhmäksi ja järjestäytyi Suomen Pientalonpoikien Puolueeksi. Puolue tavoitteli uutta kannattajakuntaa muuttatumalla maaseutupuolueesta keskustaideologiseksi yleispuolueeksi. Puolueen periaateohjelma uudistettiin ja nimi muutettiin Keskustapuolueeksi vuonna 1965.Rantala 1982, s. 32
1960-luvulla puolue jakautui ideologisesti kolmeen siipeen: 
* Puolueen vasenta laitaa on edustanut vuonna 1969 syntynyt Ryhmä 70, joiden joukossa on ollut runsaasti helsinkiläistyneitä maalaisliittolaisia. Ryhmä protestoi puolueen hallituspoliittista suuntautumista oikealle ja kannatti yhteistoimintaa vasemmiston kanssa. Ryhmä ajoi puolueen muuttamista radikaaliksi, uusalkiolaiseksi yleispuolueeksi.Rantala 182, s. 123
* Oikeaa laitaa on edustanut varsinaissuomalainen ja eteläpohjalainen maataloustuottajasiipi, joka osaltaan nojaa MTK:oon ja painottaa puolueen agraarisia piirteitä. Eduskuntaryhmässä tätä linjaa on edustanut Musta tusina.
* Enemmistöä puolueessa on pitänyt hallussaan K-linjaksi kutsuttu keskusta, jonka tehokkaimpia tukialueita ovat olleet Pohjois- ja Itä-Suomi.
== Politiikka ja tavoitteet ==
Keskusta edeltäjineen on tehnyt vuosien varrella 24 yleis- tai periaateohjelmaa. Vuodelta 1906 ovat Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalaisen Maalaisliiton Ohjelmavaatimuksia- ja Suomen Maalaisväestön Liiton Ohjelma -nimiset yleisohjelmat. Jälkimmäisestä on olemassa myös vuoden 1908 versio. Ensimmäinen Maalaisliiton yleisohjelma on vuodelta 1914. Tämän jälkeen Maalaisliitto laati vielä seitsemän puolueohjelmaa. Keskustapuolueena tehtyjä ohjelmia on kahdeksan. Nykyisellä nimellä toimiessaan Suomen Keskusta on laatinut viisi puolueohjelmaa, joista viimeisin on vuodelta 2006. 
Vuoden 2011 puolueohjelmassa keskustan tavoitteena on olla aatepuolue ja sivistysliike, ekologinen edelläkävijä sekä rauhan ja yhteistyön rakentaja. Puolue tavoittelee sivistyksen ja kulttuurin voimalla ihmisyyttä ja vastuullista vapautta sekä yrittäjyyteen perustuvaa ehyttä yhteiskuntaa. Keskusta näkee itsensä yhteistyön ja sovinnon liikkeenä.
Puoluesihteeri Jarmo Korhonen ehdotti vuonna 2007 perussuomalaisten ja keskustan yhdistämistä, minkä perussuomalaisten johto tyrmäsi.
Keskustan tavoitteena on hajautettu yhteiskunta, joka perustuu markkinatalouteen, työhön kannustavaan sosiaaliturvaan ja mahdollisuuksien tasa-arvoon. Keskusta pyrkii pitämään koko maan asuttuna.
=== Alkiolaisuus ===
Alkiolaisuus syntyi sosialismin ja kapitalismin vaihtoehdoksi korostamaan ihmisyyttä, kansanvaltaista yhteiskuntajärjestystä ja tasa-arvoa. Keskusta on oman näkemyksensä mukaan yhteiskuntaa uudistava aatteellinen yleispuolue ja kansansivistysliike.
=== Aluepolitiikka ===
Keskusta kannattaa myös desentralisaatiota eli hajasijoittamista. Osana tätä se tukee valtion työpaikkojen hajasijoittamista pääkaupunkiseudulta muualle Suomeen. Keskusta suhtautuu kielteisesti kuntien määrän laskuun. ja kannattaa maakuntien aseman vahvistamista.
=== Työ- ja talouspolitiikka ===
Yksi keskustan historian merkittävimmistä liberaalihankkeista oli vuoden 1999 eduskuntavaaleissa esitetty työreformi, jonka ammattiyhdistysliike epäili heikentävän voimakkaasti työehtosopimusjärjestelmää ja työntekijöiden oikeuksia. Puolueen mielestä reformi pyrki uudistamaan työmarkkinoita ja perusturvaa siten, että työn antaminen ja tekeminen olisi ollut helpompaa.
Suurin osa Keskustan kannattajista katsoo työmarkkinajärjestöjen puuttuvan liian moniin asioihin.
=== Yhteiskunnalliset kysymykset ===
Puolue ei kannattanut samaa sukupuolta olevien avioliittoja, muttei aio lähteä peruuttamaan sitä. Vuonna 2014 asiasta äänestettäessä kuusi keskustan kansanedustajaa kannatti sukupuolineutraaleja avioliittoja.
Keskusta kannattaa pakollista ruotsin kielen opetusta kouluissa.
== Historia ==
===Autonomian aika ja ensimmäinen tasavalta===
Puolueen voidaan katsoa syntyneen vuonna 1906, jolloin perustettiin Suomen Maalaisväestön Liitto sekä Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto, jotka yhdistyivät vuonna 1908 Maalaisliitoksi (lyh. ML). Vuonna 1965 nimeksi muutettiin Keskustapuolue.Eduskuntavaalien vaalitilastot (yle.fi) Nykyinen nimi Suomen Keskusta otettiin käyttöön vuonna 1988. Leikillisenä ja halventavana lempinimenä puolueella on sanasta "keskustapuolue" lyhennetty kepu.
Maalaisliiton ideologisena isänä pidetään nuorsuomalaisista siirtynyttä Santeri Alkiota, ja alkuaikoina puolue toimi perustuslaillisessa rintamassa nuorsuomalaisten kanssa.
Suomen sisällissodan jälkeen Maalaisliitto pyrki ajamaan tasapainoa ja kansallista sopua, hyväksyen esimerkiksi punaisten armahdukset. Puolue johti myös 1930-luvulla taistelua demokratiaa uhannutta oikeistoradikalismia vastaan. Yhteistyö sosiaalidemokraattien kanssa alkoi lisääntyä, ja ensimmäinen niin sanottu punamultahallitus muodostettiin vuonna 1937.
Puolueen kannatus perustui laajaan maatalous- ja maaseutuväestöön, sillä Maalaisliitto pyrki kohentamaan maaseudun taloudellista ja sosiaalista hyvinvointia. Puolueen varhaisimmat kannatusalueet olivat Pohjanmaalla, Lapissa, Kainuussa ja Viipurin läänin itäosissa. Toisen maailmansodan jälkeen läntiseen Suomeen asutetun siirtoväen myötä Maalaisliitto nousi suurimmaksi puolueeksi myös länsisuomalaisissa maalaiskunnissa. Puolueen kannatus kaupungeissa oli aluksi hyvin pientä, mutta sekin alkoi kasvaa.
Lauri Kristian Relander oli ensimmäinen puolueesta valittu tasavallan presidentti. Talvisodan syttyessä presidenttinä oli maalaisliittolainen Kyösti Kallio, joka nimitti ensimmäisen SDP:n ja Maalaisliiton muodostaman punamultahallituksen vuonna 1937. Terveyssyistä Kallion presidenttikausi jäi kesken jo vuonna 1940.
=== Kekkosen aika ===
Toisen maailmansodan jälkeen alkoi uuden ulkopoliittisen suuntautumisen vaihe. Maalaisliiton kansanedustaja Urho Kekkonen oli sodan jälkeen useasti pääministerinä. Vuoden 1956 presidentinvaaleissa Kekkonen, joka oli pääministerinä muun muassa luovuttanut Suomeen paenneen Viron vastarintaliikkeen jäsenen Neuvostoliittoon, sai suostuteltua KGB:n tukemaan häntä. Viisi päivää ennen valitsijamiesten kokoontumista Suomen kommunistit määrättiin äänestämään Kekkosta. Kommunistien äänillä Kekkonen yllättäen voitti vaalit pienimmällä mahdollisella marginaalilla. Kekkosen valtaa lisättiin noottikriisissä ja KGB:n vaatimuksesta Suojelupoliisi täytettiin maalaisliittolaisilla. Kekkonen kohosi neuvostoystävyyttä korostavan linjan johtohahmoksi.
Presidentin valta vahvistui lähinnä idänpolitiikan (YYA-sopimus ja ETYK) ja länsi-integraation (EFTA:n liitännäisjäsenyys ja EEC-vapaakauppasopimus) turvaamiseksi, sillä samalla ei haluttu menettää Suomen ja Neuvostoliiton välistä bilateraalikauppaa. Tämä yhdessä SDP:n puoluehajaannuksen kanssa johti siihen, että presidentin voimakasta osallistumista alettiin lähinnä hänen sosiaalidemokraattisten vastustajiensa piirissä pitää ruoskaparlamentarismina. Myös oikeistosta nousi kriittisiä ääniä, kuten Tuure Junnila, Georg C. Ehrnrooth ja Kullervo Rainio, jotka muodostivat Perustuslaillisen kansanpuolueen. Toinen näkyvä vastustaja oli entinen maalaisliittolainen Veikko Vennamo.
Puolueen sisälle muodostui idänpolitiikkaa, vasemmistoyhteistyötä ja Kekkosta tukemaan miltei puolueoppositioksi niin sanottu K-linja. Linjan sisältönä oli "mennä niin vasemmalle, että hirvittää". K-linjan edustajiin skeptisesti suhtautuneita alettiin kutsua mustaksi tusinaksi. Tällä annettiin ymmärtää, että puolueen sisällä on oikeistoryhmittymä.
Keskusta oli myös kytkeytynt Suomi−Neuvostoliitto-Seuraan, jonka jäsenmäärä oli enimmillään liki 200 000 henkeä. Politiikka oli merkittävä osa seuraa, jossa johtopaikoista kisasivat kommunistit, sosiaalidemokraatit ja keskustalaiset. Kisailu puolueiden välillä rauhoittui vasta kun SDP, SKP ja keskusta tekivät vuonna 1975 niin sanotun ystävyyssopimuksen ja jakoivat seuran johtopaikat. Puheenjohtajaksi tuli keskustalainen, valtuuston johtoon sosiaalidemokraatti ja pääsihteeriksi kommunisti. Moni keskustalainen vaikuttaja on toiminut Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen Suomi–Venäjä-Seuran johdossa. 
Maalaisliitto käytti vuosina 1948−1958 hyvin tunnettua vaalijulistetta, jossa oli kuvattuna Raamattuun ja lakikirjaan nojaava talonpojan käsi ja teksti "Näihin nojaa Maalaisliitto".
=== Nimenvaihdokset ===
Luovutetun Karjalan siirtoväen asutustoiminnasta vastannut maa- ja metsätalousministeriön osastopäällikkö, ylijohtaja Veikko Vennamo riitaantui Kekkosen kanssa 1950-luvulla ja perusti Suomen Pientalonpoikien Puolueen, joka muutti 1960-luvun kaupungistumisen vuoksi Maalaisliiton tapaan nimensä Suomen Maaseudun Puolueeksi, jolle pohjalle Timo Soini, Kari Bärlund, Raimo Vistbacka sekä Urpo Leppänen päättivät perustaa Perussuomalaiset.http://www.ilkka.fi/mielipide/kolumnit/perussuomalaiset-20-vuotta-1.1863853
17. lokakuuta 1965 Maalaisliitto vaihtoi nimensä Keskustapuolueeksi. Alkuperäisessä suunnitelmassa oli ottaa uudeksi nimeksi Keskustaliitto, mutta tämä nimi oli jo rekisteröity toisen yhdistyksen nimeksi – ilmeisesti vain tarkoituksena estää nimen käyttö Maalaisliitolta. Nimi Keskustapuolue otettiin käyttöön virallisesti Maalaisliiton ylimääräisessä puoluekokouksessa syksyllä 1965. Nimenmuutos hyväksyttiin äänin 1036-127.
Muutos kuvasi irtautumista agraaripolitiikasta valtakunnalliseksi yleispuolueeksi. Nimenvaihdon myötä puolueen kannatus laski jyrkästi. Ensimmäisen nimenvaihdoksen aikaan tapahtui myös niin sanottu suuri muutto maalta kaupunkeihin ja Ruotsiin, jolloin puolue huolestui kannattajapohjansa vähenemisestä. Uudella nimellä tavoiteltiin entistä laajempaa kannatusta myös kaupungeista. Keskustapuolueen kannatus eduskuntavaaleissa vähäisimmillään oli 35 ja 36 kansanedustajaa Johannes Virolaisen puheenjohtajakauden lopulla.
1960- ja 70-luvuilla keskusta oli reformistinen, parlamentaarista kansanvaltaa kannattava puolue, joka pehmensi äärivasemmiston ja oikeistovoimien vastakkainasettelua. Myös kannattajakunta monipuolistui, kun toimihenkilöiden ja työväestön osuus kasvoi. Toisaalta 1970-luvulla puolueen kannatus kuitenkin todistettavasti laski, jolloin monet alkoivat pitää agraaritaustaista Keskustaa hiipuvana "auringonlaskun puolueena". Kannatuksen laskuun vaikutti osaltaan myös Veikko Vennamon johtama SMP, joka politikoi näyttävästi rakennemuutoksella.
Vuonna 1982 Liberaalinen Kansanpuolue liitettiin Keskustapuolueen jäsenjärjestöksi, mutta erosi yhteistyöstä vuonna 1986. Yhteistyöllä pyrittiin poliittisten keskiryhmien kiinteämpään yhteistyöhön. Jussi Niemeläinen: Poliittinen kehitys ja taloudelliset ongelmat kuihduttivat liberaalit Helsingin Sanomat 16.7.2005
Puolueen nimi muutettiin muotoon Suomen Keskusta vuonna 1988. Myös vuoden 1988 nimenvaihdosten yhteydessä puolueen nimeksi olisi haluttu ottaa vuoden 1965 alunperäisten suunnitelmien mukaisesti Keskustaliitto.
=== Tahtopolitiikka ja kassakaappisopimus ===
Vuonna 1980 Turun puoluekokouksessa keskustan puheenjohtajaksi valittiin Paavo Väyrynen, joka puoluesihteeri Seppo Kääriäisen kanssa alkoi harjoittaa niin sanottua tahtopolitiikkaa, mikä merkitsi lähinnä Kalevi Sorsan johtaman SDP:n haastamista monissa kysymyksissä. Keskustapuolueen suhteellinen heikentyminen SDP:hen nähden oli osaltaan aiheutunut Urho Kekkosen sairastumisesta ja tasavallan presidentin vaihdoksesta.
Keskusta, kokoomus ja RKP solmivat ennen vuoden 1987 eduskuntavaaleja niin sanotun kassakaappisopimuksen, jonka mukaan yksikään sopimuksessa osallisista puolueista ei neuvottele hallituksen muodostamisesta ilman muita puolueita. Näin torjuttaisiin presidentti Mauno Koiviston yritykset saada oma puolueensa SDP hallitukseen. Suunnitelma tuli kuitenkin Koiviston tietoon ja hän nimitti hallituksen muodostajaksi kokoomuksen puheenjohtajan Ilkka Suomisen sijasta Harri Holkerin. Tuloksena oli porvarihallituksen sijasta Holkerin sinipunahallitus, joka oli vallassa 1987–1991. Syksyllä 1990 hallitus pyysi oppositioon joutuneen keskustan tukea säästöpäätöksille ennen vuoden 1991 eduskuntavaaleja, mistä puolue kieltäytyi.
=== Porvarihallitus ja oppositiokausi ===
SMP:n lopun myötä Keskustan kannatus vastaavasti nousi, ja puolue sai lopulta lamavuonna 1991 niin sanotun veret seisauttavan vaalivoiton nousten pitkästä aikaa suurimmaksi eduskuntapuolueeksi. Vaalituloksen pohjalta muodostettiin keskustan, kokoomuksen, RKP:n ja kristillisen liiton porvarihallitus, jonka pääministeriksi tuli keskustan Esko Aho. Kristillinen liitto lähti hallituksesta kesken kauden.
Kokoomus halusi Suomen liittyvän Euroopan unioniin eli silloiselta nimeltään Euroopan yhteisöön. Keskusta suhtautui läntisen Euroopan kanssa integroitumiseen epäilevästi, mutta omaa puoluettansa länsimyönteisempi puheenjohtaja Esko Aho pyrki saamaan jäsenyyshankkeelle puolueensa tuen. EU jakoi keskustan kannattajat kahteen leiriin ja etenkin monet puolueen maaseutuäänestäjät vastustivat jäsenyyttä syksyn 1994 kansanäänestyksessä. Puolueen länsi-integraatiota vastustavan siiven kärkihahmo Paavo Väyrynen työskenteli viivästyttääkseen jäsenyysäänestystä. Hän oli myös puolueen presidenttiehdokas vuosien 1988 ja 1994 presidentinvaaleissa.
Keskustan hallitusvastuu ajoittui vaikeaan lama-aikaan, ja vuoden 1995 eduskuntavaaleissa keskusta hävisi suurimman puolueen paikan sosiaalidemokraateille. Vaalien jälkeen muodostettiin Paavo Lipposen johdolla sosiaalidemokraattien, kokoomuksen, vasemmistoliiton ja vihreiden laajapohjainen sateenkaarihallitus.
Esko Aho esitteli kevättalvella 1996 keskustan työreformin, joka julkaistiin vuoden 1999 eduskuntavaaleihin Matti Vanhasen ja Maria-Kaisa Aulan johdolla. Työreformi sai kuitenkin negatiivisen vastaanoton. Vuoden 1999 eduskuntavaaleissa keskusta jäi edelleen toiseksi suurimmaksi puolueeksi sosiaalidemokraattien kärsimistä tappioista huolimatta, ja puolueen oppositiokausi jatkui. Keskusta halusi säilyttää markan valuuttana ja olla siirtymättä euron käyttöön.
=== 2000-luku ===
Alkion aateperintöön eli alkiolaisuuteen viitataan vielä vuoden 2006 periaateohjelmassa. 
Vuoden 2000 presidentinvaaleissa Esko Aho korosti kampanjassaan tavanomaista ydinperhettä ja omakotitalossa asumista turvallisessa ympäristössä turvallisena suomalaisena elämänmuotona. Aho kärsi vaalien toisella kierroksella niukan tappion sosiaalidemokraattien Tarja Haloselle ja luopui myöhemmin politiikasta.
Anneli Jäätteenmäen johdolla keskusta saavutti voiton ensin vuoden 2000 kunnallisvaaleissa ja myöhemmin vuoden 2003 eduskuntavaaleissa. Jäätteenmäestä tuli Suomen ensimmäinen naispääministeri, ja hänen johtamassaan punamultahallituksessa olivat mukana myös SDP ja RKP. Pian vaalien jälkeen Jäätteenmäki joutui kuitenkin eroamaan niin sanotun Irakgate-skandaalin vuoksi. Uudeksi pääministeriksi tuli Jäätteenmäen hallituksen puolustusministeri Matti Vanhanen.
Vuoden 2006 presidentinvaaleissa puolueen presidenttiehdokkaana ollut istuva pääministeri Vanhanen hävisi ensimmäisellä kierroksella Sauli Niinistölle, eikä puolue päässyt mukaan vaalien toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella Niinistö hävisi istuvalle presidentille Haloselle saatuaan lähes täsmälleen saman kannatuksen kuin Aho kuusi vuotta aiemmin.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa keskusta menetti joitakin paikkoja, mutta säilytti silti asemansa suurimpana puolueena. Kertaakaan aiemmin historiassa keskusta ei ollut saavuttanut suurimman puolueen asemaa kahdesti peräkkäin. Sosiaalidemokraattien ohi toiseksi suurimmaksi puolueeksi kohosi kokoomus, joka nyt sai ensimmäisen kerran enemmän kansanedustajia kuin sosiaalidemokraatit. Matti Vanhasen II hallitus muodostettiin keskustan, kokoomuksen, vihreiden ja RKP:n varaan.
Vanhanen erosi pääministerin ja puolueen puheenjohtajan tehtävistä kesällä 2010. Tuolloin muodostettiin keskustan uuden puheenjohtajan Mari Kiviniemen hallitus, joka oli pääministeriksi siirtyneen Kiviniemen hoitamaa kunta- ja hallintoministerin salkkua lukuun ottamatta identtinen Vanhasen II hallituksen kanssa.
Vuoden 2007 eduskuntavaalien jälkeen suomalaista politiikkaa ravistelleen vaalirahoituskohun katsottiin vieneen keskustalta uskottavuutta. Moni keskustalainen poliitikko joutui esitutkintaan liittyen lahjontarikoksiin tai jääviyteen viranhoidossa. Keskusrikospoliisi teki ratsian keskustan puoluetoimistoon toukokuussa 2010.
Vuonna 2007 puoluesihteeri Jarmo Korhonen kertoi puolueen talouden huonosta tilasta, jonka hän sanoi kääntyvän paremmaksi vuoteen 2009 mennessä. Nykyään keskustan talous on puolueen johdon mukaan ahtaalla. Lisäksi keskustan omistama Apollo-yhtiö sai syksyllä 2010 puolen miljoonan euron veromätkyt.
=== 2010-luku ===
Suomessa oli keskustalainen pääministeri vuosina 2003–2011 ja 2015–2019, jolloin toimivat Jäätteenmäen, Vanhasen I, II, Kiviniemen hallitus sekä Sipilän hallitus. Keskusta oli myös tänä aikana eduskunnan suurin puolue saatuaan vuoden 2003 vaaleissa 55 paikkaa, vuoden 2007 vaaleissa 51 paikkaa ja vuoden 2015 vaaleissa 49 paikkaa.
Ennen vuoden 2011 eduskuntavaaleja tehtyjen gallupkyselyiden perusteella keskusta oli SDP:n ja kokoomuksen tavoin menettänyt suosiotaan edellisiin eduskuntavaaleihin verrattuna. Erään valtakunnallisen gallupin mukaan keskusta ja kokoomus olivat lähes samoissa kannatuslukemissa.MTV3: MTV3:n puoluegallup: Keskusta ja kokoomus tasoissa, perussuomalaiset luisuu. MTV3.fi 5.4.2011. Viitattu 11.4.2011. Vaaleissa keskusta jäi kuitenkin vasta neljänneksi suurimmaksi puolueeksi ja menetti 16 kansanedustajaa edellisiin vaaleihin verrattuna.
Kiviniemi ei asettunut kesän 2012 puoluekokouksessa uudelleen ehdolle. Hän totesi tällä tavoin kantavansa vastuuta siitä, ettei puolue ollut päässyt nousemaan riittävän rivakasti.Kiviniemi ei pyri enää keskustan johtoon, Yle.fi, uutiset viitattu 1.4.2012 Eräiden arvioiden mukaan taustalla voi olla myös pettymys siihen, että Väyrynen ja Pekkarinen haastoivat hänet jo lyhyen puheenjohtajuuden jälkeen.Arvio: Keskustan kannatusluvut ei ainoa syy Kiviniemen vetäytymiselle, Yle.fi, Uutiset viitattu 2.4.2012 
Kesän 2012 puoluekokouksessa keskustan puheenjohtajaksi valittiin Juha Sipilä.
Eduskuntavaaleissa 2015 Keskusta palasi jälleen suurimman puolueen asemaan ja sai eduskuntaan 49 kansanedustajaa, eli 14 enemmän kuin edellisissä vaaleissa. Sipilä muodosti hallituksen kokoomuksen ja perussuomalaisten kanssa.
Vuoden 2019 vaaleissa keskusta menetti 18 kansanedustajan paikkaa saatuaan vähemmän ääniä kuin yli sataan vuoteen. Siitä huolimatta keskusta meni mukaan Antti Rinteen ja sittemmin Sanna Marinin viiden puolueen hallitukseen toiseksi suurimpana puolueena. Syksyllä Sipilän seuraajaksi keskustan puheenjohtana valittiin Katri Kulmuni, josta tuli Marinin hallituksen valtiovarainministeri.
=== 2020-luku ===
Kesällä 2020 Kulmuni erosi valtiovarainministerin tehtävästä viestintävalmennuksiin liittyvän kohun jälkeen, ja hänen tilalleen valtiovarainministeriksi valittiin eduskunnan puhemiehenä toiminut entinen pääministeri Vanhanen. Kulmuni haki tästä huolimatta jatkokautta keskustan puheenjohtajana, mutta syyskuun puoluekokouksessa hänen tilalleen uudeksi puheenjohtajaksi valittiin heti ensimmäisellä äänestyskierroksella Annika Saarikko.
== Nimi ja tunnukset ==
Keskustan logo perustuu nelilehtiseen apilaan. Puolueen tunnukseen on otettu mallia Puolan kansanpuolueelta PSL:ltä. Ruotsin Keskustapuolue puolestaan otti mallia Suomesta valitessaan tunnuksekseen neliapilan vuonna 1942.
Tiedosto:Suomen Keskustan logo.svg|Suomen Keskustan 2000-luvun alkupuolella käyttämä logo.
Tiedosto:Keskustan logo.svg| Keskustan tunnus 2012-2015.
Tiedosto:Keskustatunnus 2015.svg| Keskustan tunnus 2015-2020.
Tiedosto:Keskusta.svg | Keskustan tunnus 2020 lähtien.
== Rakenne ja organisaatio==
=== Puolueen toimielimet ===
pienoiskuva|Keskustan vaalikoju Jyväskylässä.
;Puoluekokous
Puoluekokous käyttää puolueen ylintä päätösvaltaa ja käsittelee suuret periaatekysymykset. Se valitsee kahdeksi vuodeksi kerrallaan puolueen puheenjohtajan, kolme varapuheenjohtajaa, puoluesihteerin ja puoluevaltuuston.
;Puoluevaltuusto
Puoluevaltuusto käyttää puoluekokoukselle kuuluvaa valtaa puoluekokouksien välisenä aikana. Puoluevaltuusto valitsee puoluehallituksen ja päättää puolueen erillisohjelmista. Puoluevaltuustoon kuuluu 135 jäsentä ja sen toimikausi on kaksivuotinen. Puoluevaltuustossa on edustettuina keskustan piirijärjestöjen lisäksi keskustan sisarjärjestöt Keskustanaiset, Keskustanuoret, Keskustaopiskelijat ja Keskustan Lehtimiehet. Myös puolueen eduskuntaryhmällä ja europarlamentaarikoilla on omat edustajansa.
;Puoluehallitus
Puoluehallitus johtaa puolueen yleistä toimintaa. Sen muodostavat puolueen puheenjohtaja, kolme varapuheenjohtajaa, puoluesihteeri ja 31 muuta jäsentä ja varajäsentä. Puoluehallitus valitsee keskuudestaan työvaliokunnan.
Puoluehallitus esittelee asiat puoluevaltuustolle. Se vastaa myös puoluekokousaloitteisiin tekemällä päätösesityksiä. Puoluehallituksen puheenjohtaja on samalla koko puolueen puheenjohtaja.
;Puoluehallituksen työvaliokunta
Puoluehallituksen työvaliokuntaan kuuluvat puolueen puheenjohtaja, varapuheenjohtajat, puoluesihteeri, puolueen eduskuntaryhmästä puoluehallitukseen valittu jäsen, europarlamentin keskustan valtuuskunnasta valittu puoluehallituksen jäsen ja kolme muuta puoluehallituksen keskuudestaan valitsemaa jäsentä. Työvaliokunta valmistelee ehdotuksia puoluehallitukselle ja seuraa puolue-elinten päätösten toteutumista eduskunnassa, hallituksessa ja puolueen sisällä.
Karina Jutila Tampereen yliopistosta on tehnyt väitöskirjan Yksillä säännöillä, kaksilla korteilla? Empiirinen tutkimus Suomen Keskustan sisäisestä päätöksenteosta, jossa käsitellään työvaliokunnan käytännön päätöksentekoa. Väitöskirjan mukaan:
;Puoluetoimisto
Keskustan puoluetoimisto on puoluesihteerin johtama toimisto, joka vastaa yleishallinnosta, kuten suhteista alue- ja paikallistasolle sekä politiikan koordinoinnista. Toimisto sijaitsi aikaisemmin Helsingissä Pursimiehenkadulla, josta se muutti Apollonkadulle Etu-Töölöön.
=== Eduskuntaryhmä ===
Suomen Keskustaa eduskunnassa edustaa Keskustan eduskuntaryhmä. Eduskuntaryhmä toimii Suomen Keskustan kansanedustajien yhteistyöelimenä. Eduskuntaryhmän merkitys eduskuntatyössä on keskeinen: kokouksissa keskustellaan ajankohtaisista poliittisista kysymyksistä ja muodostetaan kantoja eduskunnan käsittelyssä olevaan asiaan. Keskustan eduskuntaryhmän valtiopäiväkaudella 2019–2023 muodostaa 31 kansanedustajaa. Ryhmän puheenjohtajana toimii kansanedustaja Antti Kurvinen.
=== Piirijärjestöt ===
Keskustalla on seuraavat 20 piirijärjestöä:
* Helsingin piiri
* Uudenmaan piiri
* Varsinais-Suomen piiri
* Satakunnan piiri
* Etelä-Hämeen piiri
* Päijät-Hämeen piiri
* Pirkanmaan piiri
* Kymenlaakson piiri
* Karjalan piiri
* Etelä-Savon piiri
* Itä-Savon piiri
* Pohjois-Karjalan piiri
* Pohjois-Savon piiri
* Keski-Suomen piiri
* Etelä-Pohjanmaan piiri
* Keski-Pohjanmaan piiri
* Pohjois-Pohjanmaan piiri
* Kainuun piiri
* Lapin piiri
* Peräpohjolan piiri
Aiemmin toiminnassa oli myös Ylä-Savon piiri, jonka yhdistämisestä Pohjois-Savon piiriin päätettiin vuonna 2011. Alueellisten piirien lisäksi on olemassa koko maan kattava Centerns svenskspråkiga distrikt eli Keskustan ruotsinkielinen piiri. Piirin 16 paikallisosastosta 10 toimii ruotsinkielisellä Pohjanmaalla.
Monissa vaalipiireissä keskustalla on useampi kuin yksi piirijärjestö; nämä asettavat eduskuntavaaliehdokkaat sopimiensa kiintiöiden mukaisesti. Keskustalla on Hämeen vaalipiirissä Etelä-Hämeen ja Päijät-Hämeen piirit, Kaakkois-Suomen vaalipiirissä Etelä-Savon, Itä-Savon, Karjalan ja Kymenlaakson piirit, Vaasan vaalipiirissä Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Pohjanmaan piirit, Oulun vaalipiirissä Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun piirit sekä Lapin vaalipiirissä Lapin ja Peräpohjolan piirit.
=== Puolueen lähiyhteisöt ===
* Alkio-opisto, Korpilahdella sijaitseva puolueopisto
* Huoltoliitto
* Keskustan ja maaseudun arkisto, Maalaisliitto-Keskustapuolue-Suomen Keskusta -puolueen historiaa tallentava arkisto
* Keskustanuoret, puolueen nuorisojärjestö
* Maaseudun Kukkaisrahaston Säätiö, nuorten toimintaa tukeva rahasto
* Maaseudun Sivistysliitto, keskustaa lähellä oleva kulttuurijärjestö
* Nuorisosäätiö, sosiaalisten asuntopalvelujen järjestö
* Suomen Keskustanaiset, naisjärjestö
* Vesaiset, varhaisnuorisojärjestöhttp://www.vesaiset.fi/fi.iw3 
=== Media ===
Nykyiset
* Maahenki Oy, Maaseudun Sivistysliiton kustantamo
* Suomenmaa, Suomen Keskustan pää-äänenkannattaja, ilmestyy painettuna ja verkkolehtenä
Edelleen ilmestyviä entisiä äänenkannattajia
* Etelä-Saimaa
*Iisalmen Sanomat äänenkannattaja vuoteen 2000
*Itä-Savo äänenkannattaja vuoteen 2002
*Kainuun Sanomat äänenkannattaja vuoteen 1994
*Keskipohjanmaa äänenkannattaja vuoteen 1996
*Keskisuomalainen äänenkannattaja vuoteen 1986
*Savon Sanomat äänenkannattaja vuoteen 1991
Ei enää ilmestyviä entisiä äänenkannattajia
*Ilkka äänenkannattaja vuoteen 1997
*Pohjolan Sanomat äänenkannattaja vuoteen 2001
* Karjalanmaa, vuosina 1917–2011 Joensuussa ilmestynyt Maalaisliiton ja sittemmin Keskustan äänenkannattaja
* Liitto, Oulussa vuosina 1906–1993 ilmestynyt Maalaisliiton ja sittemmin Keskustan äänenkannattaja
* Lalli, Satakunnassa vuosina 1917–2009 ilmestynyt Maalaisliiton ja sittemmin Keskustan äänenkannattaja
* Turunmaa, vuosina 1923–1953 Turussa ilmestynyt Maalaisliiton äänenkannattaja
=== Kansainväliset jäsenyydet ===
Liberaalinen Kansanpuolue liityttyä vuonna 1982 keskustan jäsenjärjestöksi keskusta peri Liberal Internationalin jäsenyyden. Keskusta on myös Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen. Euroopan parlamentissa keskustan edustajat kuuluvat Uudistuva Eurooppa -ryhmään yhdessä RKP:n edustajien kanssa.
== Kannattajakunta ==
=== Jäsenistö ===
Vuonna 2011 keskustalla oli puolueen oman ilmoituksen mukaan noin 163 000 jäsentä, joten se on tällä perusteella jäsenmäärältään selvästi Suomen suurin puolue. SDP:n, vasemmistoliiton ja kristillisdemokraattien tavoin myös keskusta on viime vuosina menettänyt jäseniään.Kokoomus, vihreät ja perussuomalaiset kasvattavat jäsenmääriään Helsingin Sanomat 2.8.2008 Vuonna 2010 kävi ilmi, että osa jäsenistä oli liitetty puolueeseen heidän tietämättään. Tiedotusvälineiden kerrottua asiasta keskusta arvioi jäsenrekisterissään olevan lähes 50 000 jäsentä, jotka on liitetty puolueeseen ilman asianomaisen henkilön omaa allekirjoitusta. "Valejäsenyyksien" tultua ilmi on asiasta tehty satoja valituksia.
=== Poliittinen nelikenttä ===
Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2015 julkaisemassa tutkimuksessa keskustan kannattajista 47 prosenttia sijoitti itsensä oikeistoon, 40 prosenttia keskustaan ja 10 prosenttia vasemmistoon. Arvoliberaalisuus−arvokonservatiivisuus-ulottuvuudella arvokonservatiiveja oli 36 prosenttia, arvoliberaaleja 18 prosenttia ja keskelle asettuvia 43 prosenttia. Tutkimuksen mukaan kiteytyksenä puolueen kannattajien kannoista voidaan sanoa, että keskusta on keskusta-oikeistolainen puolue. Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2019 teettämässä tutkimuksessa Keskustan kannattajat arvioivat puolueen hieman omia arvojaan vasemmistolaisemmaksi.
=== Demografia ===
Vuonna 2008 puoluekokousedustajissa suurimmat ammattiryhmät olivat maanviljelijät (40 %), toimihenkilöt (28 %) ja eläkeläiset (15 %). Kaksi kolmaosaa puoluekokousedustajista oli miehiä ja osallistujien ikäjakauma painottui keski-ikäisiin ja keski-iän ylittäneisiin.Kuka päättää Keskustassa -tutkimus
=== Suhtautuminen politiikkaan ===
Suomi liittyi Euroopan unioniin Keskustan johtaman Ahon hallituksen johdolla. Elinkeinoelämän valtuuskunnan tutkimuksen mukaan vuonna 2008 keskustan kannattajista neljännes suhtautui myönteisesti Euroopan unioniin ja puolet oli EU-vastaisia. Kolmannes keskustalaisista piti vuonna 2007 hyvänä sitä, että markka korvattiin eurolla.
Politiikan tutkija Ville Pernaan mukaan keskustaa oli (vuonna 2011) sanottu "auringonlaskun puolueeksi" jo lähes 50 vuoden ajan. Puolueen kannatuksen arveltiin viime vuosikymmeninä laskevan samalla kun maatilojen määrä jatkaisi vähenemistään. Keskustan katsotaan kuitenkin muuttuneen maaseutuun ja maatalouteen liittyviä kysymyksiä edistäneestä talonpoikaispuolueesta aluepolitiikkaa ja Suomen maakuntien asiaa ajavaksi yleispuolueeksi. Väitöskirjassaan Seppo Kääriäinen arvioi puolueen kannatuksen säilyneen kenttäväen ja taitavien johtajien ansiosta.
=== Kannatusalueet ===
Keskustan kannatus jää alle kymmeneen prosenttiin pääkaupunkiseudulla, Turussa, Tampereella ja Porissa sekä ruotsinkielisillä maaseutualueilla. Keski-Suomen, Pohjanmaan, Itä-Suomen ja Pohjois-Suomen maakuntakeskuksissa keskusta on viime vaaleissa ollut joko suurin puolue tai lähellä suurimman puolueen asemaa. Korkeinta puolueen kannatus on maaseutumaisissa suomenkielisissä kunnissa etenkin Pohjanmaalla. Tärkeäksi muodostuneessa Vaasan vaalipiirissä Keskustan vaalitappio heijastui voimakkaasti eduskuntavaaleissa 2019, RKP:n noustessa vaalipiirin suurimmaksi puolueeksi.
Vuosien 1983–2019 eduskuntavaaleissa puolueen kannatus on jakautunut vaalipiireittäin seuraavan taulukon mukaisesti. Kuntien kuuluminen eri vaalipiireihin on vaihdellut, joten eri vuosien tiedot eivät välttämättä ole keskenään vertailukelpoisia. Vaalipiirien tulokset vastaavat kunkin vaalivuoden mukaista aluejakoa. Ahvenanmaan vaalipiirissä Suomen Keskusta ei ole asettanut lainkaan ehdokkaita. Sen sijaan maakunnassa toimii Ahvenanmaan keskusta ().
Vaalipiiri 	Vaalipiiri 	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus	Kannatus
Vaalipiiri 	Vaalipiiri 	1983 	1987 	1991 	1995 	1999 	2003 	2007 	2011 	2015 	2019 	 	 	 	 	 	
Helsingin vaalipiiri 	Helsingin vaalipiiri 	5,1 	2,1 	6,0 	3,7 	6,1 	8,1 	6,9 	4,5 	7,2 	2,9 	 	 	 	 	 	
Uudenmaan vaalipiiri 	Uudenmaan vaalipiiri 	7,2 	6,4 	12,2 	7,7 	10,7 	13,5 	12,4 	6,4 	11,5 	6,5 	 	 	 	 	 	
Varsinais-Suomen vaalipiiri 	Varsinais-Suomen vaalipiiri 	12,9 	14,6 	22,9 	15,0 	16,9 	17,5 	15,8 	11,6 	16,2 	10,8 	 	 	 	 	 	
Satakunnan vaalipiiri 	Satakunnan vaalipiiri 	16,7 	16,6 	24,1 	20,9 	23,7 	28,1 	24,7 	16,1 	20,6 	16,7 	 	 	 	 	 	
Hämeen vaalipiiri 	Hämeen vaalipiiri 	11,6 	12,1 	19,2 	14,4 	16,8 	18,4 	20,3 	13,2 	17,8 	10,2 	 	 	 	 	 	
Pirkanmaan vaalipiiri 	Pirkanmaan vaalipiiri 	7,6 	6,7 	11,4 	13,2 	14,7 	16,6 	16,3 	10,4 	16,6 	8,9 	 	 	 	 	 	
Kymen vaalipiiri (1983–2011) 	Kaakkois-Suomen vaalipiiri (2015–)	16,8 	17,0 	23,8 	18,9 	22,6 	25,8 	23,9 	16,8 	25,2 	16,6 	 	 	 	 	 	
Etelä-Savon vaalipiiri (1983–2011) 	Kaakkois-Suomen vaalipiiri (2015–)	24,5 	26,0 	33,4 	27,0 	33,5 	40,5 	37,4 	26,8 	25,2 	16,6 	 	 	 	 	 	
Pohjois-Savon vaalipiiri (1983–2011) 	Savo-Karjalan vaalipiiri (2015–) 	27,4 	29,1 	37,3 	32,1 	35,7 	38,2 	35,8 	25,4 	32,5 	22,8 	 	 	 	 	 	
Pohjois-Karjalan vaalipiiri (1983–2011)	Savo-Karjalan vaalipiiri (2015–) 	25,0 	26,9 	34,6 	27,0 	30,3 	37,6 	35,7 	26,2 	32,5 	22,8 	 	 	 	 	 	
Vaasan vaalipiiri 	Vaasan vaalipiiri 	26,4 	27,2 	33,9 	33,0 	31,7 	33,9 	32,5 	22,6 	27,4 	19,9 	 	 	 	 	 	
Keski-Suomen vaalipiiri 	Keski-Suomen vaalipiiri 	21,3 	19,7 	31,5 	25,6 	30,6 	34,9 	33,2 	21,8 	26,9 	19,8 	 	 	 	 	 	
Oulun vaalipiiri 	Oulun vaalipiiri 	34,7 	36,6 	46,8 	38,8 	43,5 	46,6 	43,1 	33,4 	42,7 	30,3 	 	 	 	 	 	
Lapin vaalipiiri 	Lapin vaalipiiri 	38,1 	37,9 	49,8 	39,1 	42,8 	44,8 	43,2 	32,2 	42,9 	29,2 	 	 	 	 	 	
Yhteensä 	Yhteensä 	17,6 	17,6 	24,8 	19,8 	22,4 	24,7 	23,1 	15,8 	21,1 	13,8 	 	 	 	 	 	
Tulosten perusteella keskustan kannatus on korkeinta Pohjois-Suomessa Oulun ja Lapin vaalipiireissä. Suomen keskiosissa Pohjanmaan rannikolta itärajalle sijaitsevissa Vaasan, Keski-Suomen, Pohjois-Savon, Etelä-Savon ja Pohjois-Karjalan vaalipiireissä keskustan kannatus ylitti vuoden 2007 vaaleissa 30 prosenttia. Valtakunnallista kannatusta suurempaa keskustan kannatus oli näiden lisäksi Satakunnan ja Kymen vaalipiireissä. Tätä matalampaa kannatus oli Turun ja Tampereen sisältävissä Varsinais-Suomen ja Pirkanmaan vaalipiireissä. Alimmillaan keskustan kannatus on ollut Uudenmaan ja Helsingin vaalipiireissä. Helsingissä puolue sai vuoden 2019 eduskuntavaaleissa korkeimman kannatuksensa Viikissä (7,9 %), jossa sijaitsee mm. Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellinen tiedekunta.Tilastokeskus - Eduskuntavaalit 2019 vaalikarttapalvelu
Ennen alueluovutuksia keskustan edeltäjän Maalaisliiton kannatus oli hyvin suurta Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä. Siirtoväen asuttaminen aiheuttikin muutoksia monien läntisemmän Suomen kuntien poliittisiin voimasuhteisiin.
== Vaalihistoria ==
=== Eduskuntavaalit ===
Vuosi	Edustajat	Ääniä 	% 	ViiteKansanedustajien lukumäärä ja puolueen saama äänimäärä on ilmoitettu suoraan lähteessä. Ääniosuus prosentteina on laskettu suhteuttamalla puolueen äänimäärä lähteessä ilmoitettuun hyväksyttyjen äänien kokonaismäärään.
1907 	 	51 242 	5,75 	
1908 	 	51 756 	6,39 	
1909 	 	56 943 	6,73 	
1910 	 	60 157 	7,60 	
1911 	 	62 885 	7,84 	
1913 	 	56 977 	7,87 	
1916 	 	71 608 	9,00 	
1917 	 	122 900	12,38	
1919 	 	189 297	19,70	
1922 	 	175 401	20,27	
1924 	 	177 982	20,25	
1927 	 	205 313	22,56	
1929 	 	248 762	26,15	
1930 	 	308 280	27,28	
1933 	 	249 758	22,54	
1936 	 	262 917	22,41	
1939 	 	296 529	22,86	
1945 	 	362 662	21,35	
Vuosi	Edustajat	Ääniä 	% 	Viite
1948 	 	455 635	24,24	
1951 	 	421 613	23,26	
1954 	 	483 958	24,10	
1958 	 	448 364	23,06	
1962 	 	528 409	22,95	
1966 	 	503 047	21,23	
1970 	 	434 150	17,12	
1972 	 	423 039	16,41	
1975 	 	484 772	17,63	
1979 	 	500 478	17,29	
1983 	 	525 207	17,63	
1987 	 	507 460	17,62	
1991 	 	676 717	24,83	
1995 	 	552 003	19,85	
1999 	 	600 592	22,40	
2003 	 	689 391	24,69	
2007 	 	640 428	23,11	
2011 	 	463 266	15,76	
2015 	 	625 687	21,10	
2019 	 	423 920	13,76	
Keskusta osallistui vuoden 1983 eduskuntavaaleihin yhdessä Liberaalisen Kansanpuolueen kanssa.
Keskusta on ollut eduskunnan suurin puolue vuosien 1929, 1948, 1962, 1991, 2003, 2007 ja 2015 eduskuntavaaleissa.
Ensimmäisissä eduskuntavaaleissa vuonna 1907 nykyisen puolueen edeltäjät saivat yhdeksän kansanedustajaa. Seuraavissa eduskuntavaaleissa kannatus kasvoi vaali toisensa jälkeen ensin hitaasti, mutta vuosina 1912 ja 1917 puolue nosti kannatustaan useilla prosenttiyksiköillä. Ennen toista maailmansotaa puolueen kannatus oli suurimmillaan 1920-luvun lopulla, minkä jälkeen kannatus laski 1930-luvulla.
Toisen maailmansodan jälkeisestä ajasta aina 1960-luvun alkuun kannatus oli jälleen korkeammalla. Vuosien 1970 ja 1987 välillä puolueen ääniosuus pysyi alle 18 prosentissa. Näin alhaalla kannatus oli ollut viimeksi 1910-luvulla. Pienimmillään kannatus oli vuoden 1972 vaaleissa ollen vain 16,41 prosenttia.
Vuoden 1991 eduskuntavaaleissa keskusta sai niin sanotun veret seisauttavan vaalivoiton ja siitä tuli maan suurin puolue. Seuraavissa eduskuntavaaleissa vuonna 1995 puolueen kannatus kuitenkin laski, ja se jäi toiseksi suurimmaksi puolueeksi. Vuoden 1999 eduskuntavaaleissa keskustan kannatus jälleen nousi, mutta se ei onnistunut nousemaan SDP:n ohi suurimmaksi puolueeksi.
2000-luvun alussa keskusta onnistui kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa (2003 ja 2007) olemaan eduskunnan suurin puolue. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun keskusta oli kaksissa peräkkäisissä vaaleissa eduskunnan suurin puolue. Eduskunnan suurimmaksi puolueeksi nousua ja sinä pysymistä seurasi kuitenkin äärimmäisen raju vaalitappio, kun vuoden 2011 vaaleissa sen paikkamäärä putosi 16 paikalla ja kannatus 15,77 prosenttiin, mikä on ollut puolueen pienin sitten vuoden 1917 vaalien. Keskusta on saanut 35 kansanedustajaa viimeksi vuoden 1972 vaaleissa.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Keskusta sai suuren vaalivoiton, 49 kansanedustajaa, ja palasi jälleen pääministeripuolueeksi. Keskusta on tähän mennessä parhaiten vaaleissa menestynyt puolue 2000-luvulla.
===Kuntavaalit===
Vuosi	Valtuutetut	Ääniä 	% 	Viite
1950 	 	121 804	8,09	
1953 	 	282 331	16,0	
1956 	 	366 380	21,9	
1960 	 	401 346	20,4	
1964 	 	413 561	19,3	
1968 	3 533 	428 841	18,9	
1972 	3 297 	449 908	18,0	
1976 	3 936 	494 423	18,4	
1980 	3 889 	513 362	18,7	
1984 	4 052 	545 034	20,2	
1988 	4 227 	554 924	21,1	
1992 	3 998 	511 954	19,2	
1996 	4 459 	518 682	21,8	
2000 	4 625 	528 319	23,8	
2004 	4 425 	543 885	22,8	
2008 	3 518 	512 220	20,1	
2012 	3 077 	465 167	18,7	
2017 	2 824 	450 529	17,5	
2021 	2 445 	363 364	14,9	
Kuntavaaleissa Keskusta oli suurin puolue vuonna 2000. Keskustan saamien kunnanvaltuutettujen osuus kaikista valituista on puolueen kannatusosuutta korkeampi, koska puolueen kannatus on korkea etenkin pienissä kunnissa. Pienissä kunnissa on vähemmän äänioikeutettuja yhtä kunnanvaltuutettua kohti, josta tämä epäsuhta muodostuu. Keskusta on menettänyt kannatustaan viisissä peräkkäisissä kuntavaaleissa. Kunnallisvaalien 2012 tulos 18,7% on kuitenkin selkeästi parempi kuin keskustan kannatus edellisissä eduskuntavaaleissa 2011.
===Europarlamenttivaalit===
Vuosi	Mepit	Ääniä 	%
1996 	 	548 041	24,36
1999 	 	264 640	21,30
2004 	 	387 217	23,37
2009 	 	316 798	19,03
2014 	 	339 895	19,67
2019 	 	247 416	13,52
Eduskunta valitsi Suomen edustajat Euroopan parlamenttiin vuosiksi 1995–1996, jolloin keskusta sai viisi paikkaa. Sen jälkeen edustajat on valittu vaaleilla. Vuosien 1996, 1999 ja 2004 vaaleissa keskusta sai neljä edustajanpaikkaa, vuosien 2009 ja 2014 vaaleissa kolme paikkaa ja vuoden 2019 vaaleissa kaksi paikkaa. Keskustalaiset kuuluvat parlamentissa Euroopan liberaalidemokraattien liiton (ELDR) ryhmään.
=== Presidentinvaalit ===
Valitsijamiesten vaalit	Valitsijamiesten vaalit	Valitsijamiesten vaalit	Valitsijamiesten vaalit	Valitsijamiesten vaalit
Vuosi 	Ehdokas 	Valitsijamiehet 	Kannatus 	Kannatus
1925 	Lauri Kristian Relander	69 	123 932 	19,9 %
1931 	Kyösti Kallio 	69 	167 574 	20,0 %
1937 	Kyösti Kallio 	56 	184 668 	16,6 %
1950 	Urho Kekkonen 	62 	309 060 	19,6 %
1956 	Urho Kekkonen 	88 	510 783 	26,9 %
1962 	Urho Kekkonen 	111 	698 199 	31,7 %
1968 	Urho Kekkonen 	65 	421 197 	20,66 %
1978 	Urho Kekkonen 	64 	475 372 	19,4 %
1982 	Johannes Virolainen 	53 	534 515 	16,8 %
1988 	Paavo Väyrynen 	68 	647 769 	21,70 %
Suorat kansanvaalit	Suorat kansanvaalit	Suorat kansanvaalit 	Suorat kansanvaalit
Vuosi 	Ehdokas 	Kannatus 	Kannatus
1988 	Paavo Väyrynen 	1k    636 375 	1k 20,57 %
1994 	Paavo Väyrynen 	1k    623 415 	1k   19,5 %
2000 	Esko Aho 	1k 1 051 1592k 1 540 803	1k   34,4 %2k   48,4 %
2006 	Matti Vanhanen 	1k    561 990 	1k   18,6 %
2012 	Paavo Väyrynen 	1k     536 555	1k   17,53 %
2018 	Matti Vanhanen 	1k     122 383	1k   4,1 %
Keskustalaisia presidenttejä ovat olleet Lauri Kristian Relander, Kyösti Kallio sekä Urho Kekkonen. Heistä Relander valittiin ensimmäisellä yrityksellä ja Kallio toisella. Kekkonen valittiin myös toisella yrittämällä presidentiksi; tämän jälkeen hän oli ehdolla vielä kolme kertaa tullen kaikilla kerroilla valituksi. Kekkosen pitkän presidenttikauden jälkeen presidentiksi ovat puolueesta pyrkineet Johannes Virolainen, Paavo Väyrynen (kolmesti), Esko Aho ja Matti Vanhanen (kahdesti). SDP:n ja kokoomuksen ehdokkaat ovat kuitenkin voittaneet heidät vaaleissa. Suoran kansanvaalin aikana pidetyissä presidentinvaaleissa, Aho on ollut ainoa toiselle kierrokselle yltänyt Keskustan presidenttiehdokas.
=== Aluevaalit ===
Vuosi	Valtuutetut	Äänet 	Äänet
2022 	297 	356 854	19,2 %
</div>
== Merkittäviä poliitikkoja ==
===Puheenjohtajat ja puoluesihteerit===
Seuraavassa on huomioitu Suomen Keskustan edeltäjäpuolueet Suomen Maalaisväestön Liitosta alkaen.
;Puheenjohtajat
Puheenjohtaja 	Toimikausi
Otto Karhi 	1906–1909
Kyösti Kallio 	1909–1917
Filip Saalasti 	1917–1918 †
Santeri Alkio 	1918–1919
P. V. Heikkinen 	1919–1940
Viljami Kalliokoski	1940–1945
V. J. Sukselainen 	1945–1964
Johannes Virolainen	1964–1980
Paavo Väyrynen 	1980–1990
Esko Aho 	1990–2002
Anneli Jäätteenmäki	2002–2003
Matti Vanhanen 	2003–2010
Mari Kiviniemi 	2010–2012
Juha Sipilä 	2012–2019
Katri Kulmuni 	2019–2020
Annika Saarikko 	2020–
;Puoluesihteerit
Puoluesihteeri 	Toimikausi
Jaakko Kivi 	1907
Kustaa Hautamäki 	1908–1917
Vihtori Kivimäki 	1917–1924
Lassi Hiekkala 	1925
Oskari Rantalainen 	1926
Toivo Helojärvi 	1927–1943
Urho Kittilä 	1943
Väinö Kaasalainen 	1944–1946
Martti Miettunen 	1946–1950
Arvo Korsimo 	1950–1960
Pekka Silvola 	1960–1969
Jouko Loikkanen 	1969–1970
Mikko Immonen 	1970–1980
Seppo Kääriäinen 	1980–1990
Erja Tikka 	1990–1994
Pekka Perttula 	1994–1997
Eero Lankia 	1997–2006
Jarmo Korhonen 	2006–2010
Timo Laaninen 	2010–2016
Jouni Ovaska 	2016–2018
Riikka Pirkkalainen	2018–
===Presidentit===
* Lauri Kristian Relander, Suomen historian nuorin presidentti vuosina 1925–1931
* Kyösti Kallio, talvisodan aikainen presidentti 1937–1940
* Urho Kekkonen, pitkäaikaisin presidentti vuosina 1956–1982
===Pääministerit===
* Kyösti Kallio, 1922–1924, 1925–1926, 1929–1930 ja 1936–1937
* Juho Sunila, 1927–1928 ja 1931–1932
* Urho Kekkonen, 1950–1953 ja 1954–1956
* Vieno Johannes Sukselainen, 1957 ja 1959–1961
* Martti Miettunen, 1961–1962 ja 1975–1977
* Ahti Karjalainen, 1962–1963 ja 1970–1971
* Johannes Virolainen, 1964–1966
* Esko Aho, 1991–1995
* Anneli Jäätteenmäki, 2003
* Matti Vanhanen, 2003–2010
* Mari Kiviniemi, 2010–2011
* Juha Sipilä, 2015–2019
===Eduskunnan puhemiehet===
* Lauri Kristian Relander, 1919–1920
* Kyösti Kallio, 1920–1921, 1922, 1924–1925, 1927–1928, 1929 ja 1930–1936
* J. E. Sunila, 1930
* Urho Kekkonen, 1948–1950
* V. J. Sukselainen, 1956–1957, 1958, 1968–1970 ja 1972–1976
* Kauno Kleemola, 1962–1965
* Johannes Virolainen, 1966–1968 ja 1979–1983
* Ahti Pekkala, 1978–1979
* Esko Aho, 1991
* Anneli Jäätteenmäki, 2003
* Timo Kalli, 2007
* Juha Sipilä, 2015
* Matti Vanhanen, 2019–2020, 2022–
* Anu Vehviläinen, 2020–2022
===Valtioneuvokset===
* E. Y. Pehkonen, 1948
* Martti Miettunen, 1977
* Johannes Virolainen, 1989
=== Europarlamentaarikot ===
*Sirkka-Liisa Anttila (1996–1999)
*Timo Järvilahti (1995–1996)
*Anneli Jäätteenmäki (2004–2019)
*Elsi Katainen (2018–)
*Riikka Pakarinen (2009–2014)
*Mauri Pekkarinen (2019–)
*Seppo Pelttari (1995–1996)
*Samuli Pohjamo (1999–2004, 2007–2009)
*Olli Rehn (1995–1996, 2014–2015)
*Mirja Ryynänen (1995–1999)
*Hannu Takkula (2004–2014, 2015–2018)
*Mirja Vehkaperä (2018–2019)
*Kyösti Virrankoski (1996–2009)
*Paavo Väyrynen (1995–2007, 2014–2018)
Samuli Pohjamo nousi Euroopan parlamenttiin varasijalta kahdesti: keväällä 1999 kansanedustajaksi valitun Sirkka-Liisa Anttilan tilalle ja keväällä 2007 ministeriksi valitun Paavo Väyrysen tilalle.
Olli Rehn toimi EU:n teollisuudesta ja yritystoiminnasta vastaavana komissaarina vuonna 2004, laajentumisasioista vastaavana komissaarina vuosina 2004–2010 sekä talous- ja raha-asioista vastaavana komissaarina vuosina 2010–2014.
==Katso myös==
* Keskustan eduskuntaryhmä
* Luettelo kansanedustajista: Maalaisliitto, Keskustapuolue ja Suomen Keskusta
* :Luokka:Suomen Keskustan poliitikot
Muita keskustalaisia, sosiaaliliberaaleja tai agraaritaustaisia puolueita Pohjoismaissa ja Baltian maissa:
* : Ahvenanmaan keskusta ()
* : Unionipuolue ()
* : Atassut ()
* : Edistyspuolue ()
* : Latvian maanviljelijöiden liitto ()
* : Liberaali ja keskustalainen liitto ()
* : Keskustapuolue ()
* : Keskustapuolue ()
* : Venstre ()
* : Viron keskustapuolue ()
== Lähteet ==
* 
=== Viitteet ===
==Kirjallisuutta==
* 
* 
* 
* 
* 
;Maalaisliitto-Keskustan historia
* 
* 
* 
* 
* 
== Aiheesta muualla ==
* Suomen Keskustan verkkosivut
* Suomen Keskustan ohjelmat (POHTIVA)
* Suomalaiset puolueet: Suomen Keskusta (Yle Areena 2011)
*
Luokka:Euroopan liberaalidemokraattinen puolue
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit