Kuolemanjälkeinen elämä

Kuolemanjälkeinen elämä on monissa uskonnoissa esiintyvä uskomus, jonka mukaan ihminen jatkaa olemassaoloaan tuonpuoleisessa eli jossakin olotilassa kuoleman jälkeen.
Käsitykset tuonpuoleisesta vaihtelevat paljon eri uskontojen ja jopa samaan uskontokuntaan kuuluvien ihmisten välillä. Tuonpuoleinen on usein myös jumalten kotipaikka.
Tiede suhtautuu epäilevästi kuolemanjälkeiseen elämään. Fyysisestä kehosta erillisen henkiminän tai sielun olemassaolo on kyseenalaistettu, sillä ihmiskehon on todettu toimivan fysiikan ja kemian lakien mukaisesti. Nykyaikaan asti kuolemanjälkeisen elämän pohdinta on kuitenkin ollut kaikissa kulttuureissa yleistä. Ihmiset olivat entisaikoihin nykyistä uskonnollisempia, ja käsitys kuolemanjälkeisestä elämästä on useimpien uskontojen oleellinen osa.Lewis 1995, s. xvii. Nykyisin tiede ja kuolemanjälkeinen elämä kohtaavat niin sanottujen kuolemanrajakokemusten tutkimuksessa.Lewis 1995, s. xvii–xviii.
==Tapoja ja käsityksiä==
Vainajala on tuonpuoleinen tai tuonpuoleisessa sijaitseva kuolleiden sielujen maa tai koti. Tuonpuoleisessa voi joskus olla monta vainajalaa, kuten kristityillä on taivas ja helvetti. Joissakin uskonnoissa kuolemanjälkeisen elämän lisäksi on toinenkin kuolemanjälkeinen vaihtoehto sielun kohtaloksi, kadotus. Kadotus tarkoittaa yleensä sielun tuhoutumista, mutta se voi olla myös synonyymi helvetille.
Tuonpuoleista pidetään usein vainajan sielun luonnollisena asuinpaikkana, jonne se pyritään erilaisin rituaalein saattelemaan. Hautaamisen eräs merkitys monissa kulttuureissa on auttaa sielua siirtymään tuonpuoleiseen, yleensä mahdollisimman mukavasti. Eräs syy tähän on kummitteleviin sieluihin kohdistuva pelko.
Monessa kulttuurissa eri puolilla maailmaa kunnioitetaan tai palvotaan edesmenneitä esi-isiä. Yleisintä se on Kaukoidässä ja Afrikassa. Tarkemmat käytännöt riippuvat kunkin kulttuurin kuolemanjälkeisen elämän käsityksistä. Joskus esi-isille tarjotaan uhrilahjoja, joilla heidän elämänsä tuonpuoleisessa olisi mukavampaa. Toisissa kulttuureissa lahjoilla pyritään lepyttämään esi-isiä. Vainajilta voidaan myös pyytää apua tai neuvoja.Lewis 1995, s. 17–19.
Jälleensyntymisessä ihmisen sielun uskotaan siirtyvän kuoleman jälkeen toiseen ruumiseen.Lewis 1995, s. xx.
Vainajan on usein uskottu ilmestyneen eläville kummituksena, ja merkkejä kummittelusta on nähty monenlaisissa ilmiöissä.Lewis 1995, s. 26.
Jotkut samastavat nykyisin enkelit ja vainajien henget toisiinsa, mutta alun perin kyseessä ovat kokonaan eri olennot.Lewis 1995, s. 21.
Kuolemanjälkeiseen elämään uskovissa kulttuureissa on pystytetty temppeleitä ja muita rakennuksia, joissa ilmenee usko tuonpuoleiseen.Lewis 1995, s. 30.
==Eri kulttuureissa ja uskonnoissa==
=== Esihistoria ===
Esihistoriallisista haudoista on löydetty käyttöesineitä, joita vainajan uskottiin tarvitsevan tuonpuoleisessa.Lewis 1995, s. xvii.
=== Muinainen Egypti ===
Muinaisen Egyptin kuolemankäsityksellä on ollut suuri vaikutus Lähi-idän uskontoihin. Muinaisegyptiläinen uskonto pohdiskeli paljon kuolemanjälkeistä elämää ja kuolema nähtiin usein vain siirtymävaiheena toisenlaiseen todellisuuteen. Jumala Osirista on pidetty alkuperäisenä vapahtajajumalana, josta käsitys levisi muihin uskontoihin. Osiris-mysteeriot levisivät Serapis-kultin mukana myös Antiikin Kreikkaan ja Roomaan. Muinaisegyptiläisessa uskonnossa Anubis johdatti kuolleen Osiriksen saliin, jossa hän joutui osoittamaan kelvollisuutensa päästäkseen vihannoiville kentille. Vainajan sydän punnittiin Osiriksen salissa 42 jumalan läsnä ollessa Osiriksen vaa'alla Maatin sulkaa vasten. Kirjuri Thot kirjasi tuloksen muistiin ja vainaja pääsi joko Osiriksen kentille tai joutui kuolemaan toisen kerran, jolloin hän lakkasi olemasta.
=== Lähi-idän uskonnot ===
Lähi-idässä syntyneissä uskonnoissa, juutalaisuudessa, kristinuskossa ja islamissa, ihmisellä on kuoleman jälkeen mahdollisuus pelastua tai joutua kärsimykseen. Persialaisen zarathustralaisuuden mukaan Viimeisellä tuomiolla hyvien ihmisten sielut saivat jatkaa elämäänsä ruumiillisissa kehoissa. Tämä käsitys levisi juutalaisten ajatteluun ja sitä kautta kristinuskoon ja islamiin. Ajatus kuolemattomasta sielusta on peräisin kreikkalaisesta kulttuurista. Varhaiskristityt uskoivat ristillä kuolleen Jeesuksen pikaiseen toiseen tulemiseen, josta seuraisi kaikkien kuolleiden ylösnousemus, viimeinen tuomio ja maailmanloppu. Kristittyjen Uuden testamentin 27 kirjassa näkyy kuolemanjälkeistä elämää koskevien näkemysten monimuotoisuus ja niiden synteesi kristillisessä ajattelussa.Lewis 1995, s. xviii–xix.
Taivas oli vielä Vanhassa testamentissa Jumalan fyysinen asuinsija. Uuden testamentin ajan ja keskiajan välillä taivas alettiin nähdä onnellisena paikkana, johon kaikki uskovaiset pääsivät jumalallisten olentojen ja pyhimysten joukkoon turvaan tuskalta ja surulta. Taivaan vastakohdaksi varhaisessa kristinuskossa nähtiin helvetti, jossa kärsittiin tuskaa ja rangaistuksia. Taivaaseen pääsyn välitilaksi katolinen kirkko sijoitti kiirastulen niitä varten, joiden oli ensin sovitettava syntinsä.Lewis 1995, s. xix.
Islamiin kuuluu usko elämän jatkumisesta tuonpuoleisessa maailmassa. Ihminen joutuu joko Helvettiin tai Paratiisiin sen mukaan, miten kukin tuomitaan viimeisellä tuomiolla. Kuoltuaan ihminen saa haudassa kaksi vierasta. He ovat enkelit nimeltä Munkar ja Nakir (منكر ونكير). Nämä kuulustelevat kuollutta hänen uskostaan Muhammediin ja kiduttavat häntä, jos vastaukset eivät kelpaa. Uskottomien kidutus alkaa heti kuoleman jälkeen.Hämeen-Anttila, Islamin käsikirja, s. 150–157 Uskovat sen sijaan saavat nähdä jo välähdyksen Paratiisista. Sielulla on neljä peräkkäistä asuinsijaa, jokainen suurempi kuin edellinen: kohtu, tämä maailma, kuolemanjälkeinen välitila barzakh haudassa sekä ikuisuus joko Helvetissä tai Paratiisissa. Sookhdeo, 2013, s. 242 Välitilan kuollut voi viettää monessa paikassa: profeetat suoraan Paratiisissa, marttyyrit lähellä Paratiisin porttia sieltä saatavaa ruokaa nauttien tai vihreinä lintuina Paratiisissa. Uskottomat viettävät väliajan uuneissa tai verivirroissa kidutusta kärsien. Ennen puberteettia kuolleet lapset pääsevät kaikki Paratiisiin, koska šaria ei pidä lapsia täysivaltaisina ihmisinä ja vastuullisina teoistaan. Sookhdeo, 2013, s. 242
=== Idän uskonnot ===
Hindulaisen ja buddhalaisen käsityksen mukaan ihmiset ja eläimet syntyvät uudestaan jonakin toisena elävänä. Buddhalaisuuden mukaan yksilöllä ei ole ikuista sielua, ja tämänpuoleinen elämä ruumiissa on kärsimystä. Buddhalaisten tavoitteena on päästä irti kuoleman ja jälleensyntymisen kierteestä eli samsarasta. Joissain mahajanabuddhalaisuuden suuntauksissa uskotaan taivaiden maailmaan, jonne hurskaat buddhalaiset pääsevät kuoleman jälkeen jatkamaan valaistumisen tavoittelua. Helvettiin taas joutuvat väliaikaisesti kärsimään erityisen syntiset yksilöt. Tiibetiläinen kuolleiden kirja opastaa vainajaa matkallaan tuonpuoleiseen.Lewis 1995, s. 59–63.
=== Afrikan uskonnot ===
Afrikan perinteisissä uskonnoissa esi-isien palvonta ja heidän kanssaan kommunikointi ovat usein tärkeässä osassa. Esi-isät ovat afrikkalaisille kuitenkin edelleen vain vainajia, eivätkä he ole muuttuneet jumaliksi. Vähemmän merkittävät vainajat jäävät pelkiksi haamuiksi tai varjoiksi.Lewis 1995, s. 3–4.
Joillain metsästäjä-keräilijöillä kuten Tansanian hadzoilla ei ole kuolemanjälkeisen elämän käsitettä, vaan heidän käsityksensä mukaan ihmisen henkinen olemassaolo lakkaa kuolemassa.Lewis 1995, s. 3.
=== Suomen muinaisusko ===
Muinaissuomalaisilla vainaja jatkoi elämäänsä kuoleman jälkeen Tuonelassa tai Manalassa.
=== Uudet uskonnot ===
1800-luvulla nousi ”tieteellisiä uskontoja” kuten spiritualismi, joka perustui kommunikoimiseen vainajien kanssa meedioiden välityksellä. Spiritualistit uskoivat, että kuolemassa sielu aluksi vain vetäytyy syrjään mutta ei katoa. Spiritualismin mukaan helvettiä, kadotusta, viimeistä tuomiota tai fyysisen kehon ylösnousemusta ei ole.Lewis 1995, s. xvii, xix–xx.
Jälleensyntymisen ajatus alkoi saavuttaa suosiota länsimaissa 1960-luvulta alkaen, kun itämaisten uskontojen suosio nousi. New age -ajattelussa jälleensyntyminen nähdään parantumisen ja kehittymisen mahdollisuutena.Lewis 1995, s. xx–xxi.
== Katso myös ==
* Tulliasema (teologia)
== Lähteet ==
* 
===Viitteet===
== Kirjallisuutta ==
* 
== Aiheesta muualla ==
* Selin, Risto: "Kuoleman jälkeinen elämä", teoksessa 
* 
* Kotimaa: Entistä harvempi uskoo elämään kuoleman jälkeen. Yle Uutiset 13.3.2012.
 
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit