Newspaper Coverage

Viroqua, Wisconsin newspaper coverage of the war
 "To arms!! To arms,' ye brave!"
 The rallying cry has come.
 With sounding roll like ocean's wave,
 From cot and palace home
 It calls the hearts that dare to do
 For holy purposes firm and true
 Forth from their rest to come.
North Western Times
July 24, 1861
pg 2
 Letter From Washington
 (Written for the North Western Times)
 July 24, 1861
My thermometer is yet in the store, and therefore I am unable to tell how high the mercury did get today, but oh dear wasn't it hot? No rain for over a week - the sky as clear as crystal, and the wind but lightly playing with the leaves of the trees, and the streets as dusty and dry as they possibly can be, and you have our condition in this city at present - at least in the weather department.
Sometime last week Washington was to have been taken by Beauregard. So say letter writers in the South to friends in this vicinity. He must make better calculations than this. All has been quiet and is quiet, and no one loses sleep from apprehension that the Capitol will be taken, much less attacked. The soldiers, it is true, have to sleep on their arms, ready at a moment's warning. One night an alarm was given and a regiment went aboard of a couple of steamers in haste, and steamed to Alexandria and returned, the alarm having been a false one.
A great deal of activity prevails among the troops. Yesterday three or four regiments were on the march somewhere, I did not take the trouble to find out. The fact is, it is so common an occurrence that the novelty has worn off, and we know the morning or evening paper will tell us all about what has transpired for the past twenty-four hours, and if you don't the N. Y. Herald will at 6 o'clock, p. m. all that took place up to 12 m. the night previous.
Norwegian newspapers
Morgenbladet
February 5, 1861
Amerika. (Times.) De fra de forenede Stater sidst inbløbne Efterretninger ere de vigtigste, som vi have modtaget siden de nærværende Forviklinger begyndte. Enhver, som har læst Efterretningen fra Washington og Brevet fra vor Korrespondent, maa have følt, at indeværende Maaned er skjæbnesvanger for den amerikanske Union. Vi ere næster bange for at bringe den herskende Frygt til Offentlighedens Kundskab. Nordens overdrevne Tillid til at Ult vil ende godt begynder nu at vige Bladsen for alvorlig Ungstelse og fljøont det fremdeles synes at vente, at Unionen vil opretholdes, saa er det klart, at det imødefeer Begivenheder, som ville være saare uheldige for det amerikanske Samfund. Præsident Buchanan har gjort det største Skridt til hvad Gyden omtaler som Borgerkrig. Den Misbilligelse, hvormed hans Budskab blev modtaget over hele Norden, har bragt ham til at vælge en krastigere Politi og han har tilkjendegivet den Beslutning, at ville haandhæve Loven og opreholde Unionens Autoritet. Da Charleston Konventionen proklamerede Syd Carolinas Uditædelse, bleve Kommissærer affendte til Washinton for at underhandle om den nye Nationalitets fredleige Unerkjendelse. Først vilte der sig adskillige Tegn til at Bræsidentend vilde give efter for disse forræderske Udfendinge. Han modtog dem og indolob sig paa en vis Maade i Underhandlinger med dem, skjøont han erklærede, at han blot ansaa dem for ¨udmærkede amerikanske Borgere fra Syd Carolina.¨ Imidlertid ere dog disse herrers foreløbige Fordringer blevne afflaaede af Præsidenten. Forbundsregjeringen vil ikke rømme Fort Sumpter, den vil vedblive at opkræve Tolden i Charlestons havn og har i dette Øiemed udnævnt en Toldembedsmand, som skal udføre dette hverv ombord i en Kutter under Beskytelse af en amerikansk Fregat - the Brooklyn - der sit Ordre til uforøvet at affeile til Charleston. Kommissærerne have følgeligen telegraferet til Guvernør Pidens for at han kan indrette Staten paa krigsfod og strar sammentrække alle sine Stridskræfter. Det berettes ligeledes, at Udtrædelsespartiets Ledere efter at have faaet Kundskab om at Brooklyn og det andet Fartøi skulde affile fra Norfolk og begive sig til Charleston, havde telegraferet til sine ..... cuts out. Bestyrelsen var paa sin Post for at forhindre et faadant Stkridt. Kort, det lod til at Mr. Buchanan vilde optræde med Kraft for at forsvare Union, hvilket endog har bragt Krigssekretæren, Mr. Floyd, der en Tilhænger af Syden, til at tage Ussted. Paa den anden Side er der ingen Tvivil om at alle Bouldesterne vilde udtræde inden tre Uger og det var ligesaa utvivilsomt, at hvis der blev gjort noget Forsøg paa at anvende Tvang, vilde Slavestaterne ved Grændsen yde Udtræderne virksom Vistand og fandsynligvis slutte sig til deres Konføderation.
Vi vare imidlertid forberedte paa en stor Del af dette. Ut George, Alabama og Resten vilde følge Syd Carolinas Exempel, var vist, og det kunde neppe antages, at Præsidenten i Længden vilde modsætte sig Udtrædernes Fordringer. Det Vigtigste ved de sidste Efterretninger er, at Norden begynder at reise sig og vise en stedse stækere Beslutning om at ville optræde kraftigt mod Opløsningspartiet. Guvernørerne i de to store Stater New York og Pensylvanien ere fremkomne med sine Budskab ved ved Uabningen af deres rspektive Lovgvningers Sesion og have udtalt sig skarpt mod Udtrødelse. "Ut tillade eller samtykke i en forrædersk Sammensværgelse mod de national Autoriteter er at indrømme, at vor Regjering er aldeles mislykket," siger New Yorks Guvernør. "Befolkningen i Staten New York er efter min Mening ikke beredt til at gjøre en saadan Indrømmelse; den vil tvertimod redeligt, ivrigt og trosast understøtte Forbundsautoriteterne i alle nødvendige Forandstaltninger til med Magt at haandhæve Lovene." Senator Spinola have ufortøvet foreslaaet at vedtage en Beslutning, der bemyndigeede Guvernøren til stille 10,000 Mand af Milisen til den nationale Bestyreses Raadighed, "for at den kunde kue Opstanden i en Del af Landet." Sandsynligvis vil Pensylvanien lægge en lignende Energi for Dagen. Vesten vil sikkerligen vise sig endu ivrigere.
Vi kunne nu godt forstaa den Uro og Bekymring, som hersker i Syden og tænke os, hvorledes en saaden Fordømmelse af Norden Plan til en Borgerkrig, som Mr. Benjamins sidste Tale indeholdt, maatte virke paa Tilhørernes Stemning i en sydlig By som Washington. Men hvad er det for en stor Fare, hvad er det for en Fristelse til voldsom Optræden, mod hvilken denne herre har troet det nødvendigt at advare Norden? Præsidenten har høitideligen erklæret, at skjønt Syd Carolina, overensstemmende med Konstitutionens Principer, ikke er berettiget til at udtræde, saa kan man dog ikke hindre denne Stat i ad revolutionær Vei at døve sine suveræne Rettigheder; Repræsentanternes hus har med stor Majoritet vrhed at beedtaget, at det er ugjørligt at anvende Tvang mod den udtraadtre Stat; baade Post og Toldvæsenet bestyres af karolinske Embedsmænd; den Ny Yorkske Presse fætter den Overskrift "Udenlandske Efterretning" ovenover Nyheder fra Syd Carolina og der maa faaledes spørges, hvad det er for en Udsigt til Bergerkrig, mod hvilken Senatoren fra Louisiana har fundet det passende høitideligen at advare sine Landsmænd? Dette er et Spørgsmaal, som det er umuligt med Sikkerhed at besvare for Øieblikket, ikke alene her men selv i Amerika. Gemytterne hinsides Utlanterhavet er oprørte ved Tildragelser, hvortil intet Sidestykke sindes i Englands Historie. Da den britiske Flaade gjorde Mytteri ved Nore, da Irland var i en Tilstand af aabenbart Oprør, da Bonaparte var i Boulogne og England stod alene ligeoverfor det mægtige franske Reiserdømme, var vel Folket bekymret, forstrækket og nedslaaet, men det havde Tillid til Fremtiden, da det følte, at en Nation aldrig kan gaa tilgrunde, undta
gen ved egen Brøde. Tænkende Amerikanere ere sandsyynligvis mere nedslaaede end vi vare da Militær Despotismens Sværd var rettet mod vort Bryst. De indse, at deres Land trues af den allerstørste Fare, nemlig Faren for at ødelægges ved sig selv. Ingen udenlandsk Fiende, ingen europæisk Tyran, intet lavt Oligarchi truer dem. Demokratisk Styrelses System er nærved at blive omstyrtet i folkelige Rettigheders Navn, og ved almindelig Afftemning. Alskens Karrikaturer fremstille europæiske Fyrsters Jubel over denne Tildragelse. Taler vidne om den oybeste Nedflagenhed. Følger og yttret det saste haae, at Adskillelsen blot vil blive midlertidig. Det er Virkeligheden dette haab, som har holdt Norden og endu mere Vesten rolige. Man hengav sig fremdeles dertil i Slutningen af det forløbe Aar, og Tiden vil vise, om det var grundet paa en rigtig Opfattelse af Tingenes Tilstand. Men forudsat, at det sanvinske Politikere, som Mr. Seward repæsenterer, have Uret, at Kløsten mellem Slavestaterne
og Fristaterne, naar den engang er fremkommen, daglig vil udvides, og at Sydens Stolthed, politiske Argerrighed eller pekuniære Interesser tilfredsstilles ved dets nye Uafhængighed, hvorledes vil saa den øvrige Del af Unionen forholde sig? Vil Norden tilligemed Slavestaterne give Glip paa hele det uhyre Fastland i Syd og Vest for dem? Vil Ungdommen i Ny England, Newyork, Ohio og Michigan, de Stater, som ifær udmærke sig ved sine Indvaaneres Virksomhed og Foretagelseaand, opgive Alt, hvad der har været Gjenstand for Amerikanernes ærgjerrige Dømme? Dersom Syd Carolina udtræder for Alvor, dersom Georgia, Florida, Alabama, Mississippi, Arkansas og Louisiana følge det Exempel, dersom en sydlig Konføderation dannes og tager Blads balndt Verdens Magter, saa kan der ikke være mindste haab om at beholde Slavestaterne. Disse ville af en naturlig Slægtskabsfølelse bringes til at løsrive sig fra Norden og slutte sig til den flaveholdende Konføderation. Nord Carolina, Tennessee, Kentucky, Missouri, Virgina, Maryland og Delaware ville da blive adskilte fra Fristaterne. Den stiveste Abolitionist kan ikke tænke paa en faadan Begivenhed uden Skræk. Den vilde i Virkeligheden gjøre den sydlige Konfoederation til de egentlige forenede Stater, hvad Udstrækning og Udsigter angaar, og Norden til hvad vore Forfædre vilde kaldt "halen." Bostons og Philadelfias Indvaanere kunde vel udmærke sig ved Dygtighed og Foretagelsesaand, men de vilde tilhøre et Land, som ikke vilde have en større Fremtid i Vente end Canada. Enhver naturlig Fordel vilde være paa Slavestaternes Side. Et Blik paa kortet vil vise, at Fristaterne kun optage en smal Stribe af Unions Territorium. Af Gøkysten er det kun den Del, som stækker sig fra den brittiske Græansed.....
langsmed Utlanterhvaet og den 
merikanske Havbugter i Slaveeiernes hænder. Mississippis Uunding er deres; Missouri Arkansas og det fjerne Vestens Pulsaare ere ligeledes deres Eiendom. Virginia flyder en Spids frem i ikke fuldt 100