nyuuzyou/wikis huggingface dataset:
Oikeusjuttu

Oikeusjuttu eli juttu on tuomioistuimen tutkittavaksi ja ratkaistavaksi viety asia.
Jutun lykkäys tarkoittaa asian käsittelyn siirtämistä myöhemmin pidettävään istuntoon, jonka ajankohdan tuomioistuin määrää. Siirrosta päättää tuomioistuin ja tavallisesti juttu jatkuu siitä, mihin edellisessä tilaisuudessa päästiin. Jutun lykkäys on eri asia kuin käsittelyn keskeyttäminen, joka tarkoittaa saman istunnon jatkamista myöhemmin. Ennen vuoden 1993 oikeudenkäyntimenettelyn uudistusta juttujen lykkäykset olivat yleisiä. Nykyään jutun esivalmistelu pyritään suorittamaan yhdessä istunnossa, samoin pääkäsittely, ja juttuja lykätään vain erityistapauksissa.Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa IV palstat 126–127
Jutun palauttaminen tarkoittaa, että muutoksenhakutuomioistuin ei ota asiaa käsiteltäväkseen, vaan palauttaa sen takaisin alemmalle tuomioistuimelle. Palauttaminen voi perustua menettelyvirheeseen, esimerkiksi jonkun kuulematta jättämiseen, tai muutoksenhakuun liittyviin uusiin selvityksiin tai jutun ratkaisemiseen puutteellisten selvitysten perusteella. Joskus tapahtuu niin, että ylempi tuomioistuin ratkaisee korvausvelvollisuuden, mutta palauttaa jutun korvausten määrän osalta. Mikäli tuomioistuin voi itse korjata puutteen, ei palauttaminen ole tarpeen. Oikeudenkäyntiuudistus vähensi palauttamisia, sillä näyttö pitää nykyisin hankkia huolellisemmin ja uuden näytön esittämistä ylemmälle tuomioistuimelle on rajoitettu.Encyclopædia iuridica fennica, osa IV palsta 128
Ennen oikeudenkäyntiuudistusta käräjien aloitusrituaaliin kuului juttujen jakaminen eri istuntopäiville ja vasta silloin käräjille haastetut ja heidän asiamiehensä saivat tietää jutun käsittelypäivän. Oikeuden puheenjohtaja teki juttujaon jälkeen ensimmäisen päivän juttulistan, joka kiinnitettiin istuntosalin oveen tai muualle eteistiloihin.Encyclopædia iuridica fennica, osa VII palsta 660
== Lähteet ==
== Aiheesta muualla ==
Luokka:Prosessioikeus
Oikeusjärjestys

Oikeusjärjestys on yhteiskunnan kaikkien oikeuslähteiden (oikeusnormien) muodostama kokonaisuus, jota tutkii ja systematisoi oikeustiede. Suomessa sillä tarkoitetaan yhtä lailla kaikkia maan rajojen sisällä noudatettavaksi tarkoitettuja säännöksiä ja määräyksiä.
Oikeusjärjestys on erotettava oikeusjärjestelmän käsitteestä, jolla on laajempi merkityssisältö. Oikeusjärjestelmällä viitataan muun muassa siihen, minkälainen asema eri oikeuslähteillä on eri maissa tai oikeuskulttuureissa. Esimerkiksi romaanis-germaaniselle traditiolle perustuvissa oikeusjärjestelmissä ensisijainen oikeuslähde on kirjoitettu laki, kun taas common law -oikeusjärjestelmissä tuomioistuinten yksittäiset ja merkittävät päätökset, ns. ennakkoratkaisut, ovat keskeisen oikeuslähteen asemassa. Eri oikeusjärjestelmät poikkeavat toisistaan myös sillä perusteella, miten tuomioistuinlaitos ja lainkäyttö on järjestetty. Esimerkiksi Englannissa (common law -traditio) näyttökysymysten arviointi kuuluu maallikoista koostuvalle jurylle, kun taas Suomessa (romaanis-germaaninen-traditio) todistusten ja todisteiden luotettavuuden arviointi on tuomareiden tehtävänä. Romaanis-germaanisen ja common law -oikeusjärjestelmien lisäksi toisistaan erotetaan muun muassa uskonnolliset oikeusjärjestelmät (Šaria eli islamilainen oikeus, hindulainen oikeus) sekä sosialistiset oikeusjärjestelmät (ent. Neuvostoliitto).
Oikeusjärjestys säätelee yhteiskuntaelämää, mikä edellyttää valtiollisen pakkovallan olemassaoloa. Koska järjestäytynyt yhteiskunta vaatii tiettyjä selkeitä sääntöjä toimiakseen, oikeusjärjestystä voi luonnehtia yhteiskunnan ja yhteiskuntarauhan kulmakiveksi.
Oikeusjärjestys on perinteisesti jaettu systemaattisesti eri oikeudenaloihin. Nämä alat kuuluvat joko yksityisoikeuteen tai julkisoikeuteen. Jaottelun taustalla on erikoistuminen, oikeudellinen tutkimus ja asialliset syyt: yksityisoikeudessa on kyse yksityisten intressien sovittelusta (vahva sopimusvapaus) ja julkisoikeudessa keskeisellä sijalla on valtion etu. Yksityisoikeuteen on kuitenkin tullut yhä enemmän mukaan julkisoikeudellisia piirteitä (yksityisten intressien välisten ristiriitojen ratkaisua pidetään yleisen tason oikeuspoliittisena kysymyksenä), mutta myös julkisoikeudessa on enenevässä määrin yksityisoikeudellisia aspekteja (valtion liikelaitosten yksityistäminen). Tämä jaottelu ei olekaan nykyisin niin selkeä, mutta se on kuitenkin suuntaa antava.
==Aiheesta muualla==
*Epätasa-arvo riivaa myös oikeusjärjestelmiä – "5,1 miljardia ihmistä ei saa riittävästi oikeutta" Yle, 2019
==Antsadata-kohde==
O
O
Oikeuskelpoisuus

Oikeuskelpoisuus tarkoittaa kelpaavuutta toimia oikeussubjektina. Oikeuskelpoinen luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö voivat saada nimiinsä oikeuksia ja velvollisuuksia, jollaisia ovat esimerkiksi omistusoikeus ja vahingonkorvausvelvollisuus. 
Länsimaissa jokainen ihminen on oikeuskelpoinen, vain se milloin tämä kelpoisuus alkaa ja päättyy saattaa herättää keskustelua. Esimerkiksi voiko sikiön hyväksi tehdä lahjoituksen, ratkeaa äidin kotipaikkavaltion lainsäädännön mukaan. Toisaalta vaikkapa henkilön kuolinhetki saattaa määräytyä kuolleeksi julistamisen perusteella. Varhaisempina aikoina eläväkin henkilö on eräissä tapauksissa lain mukaan katsottu yhteis­kunnallisesti kuolleeksi ja siten oikeus­kelpoisuutensa menettäneeksi. 
Oikeustoimikelpoisuudeltaan vajaavaltainenkin henkilö on oikeuskelpoinen, sillä vain hänen kelpaavuuttaan tehdä sitovia oikeustoimia on rajoitettu tai kielletty kokonaan.
Oikeushenkilön oikeuskelpoisuus ratkeaa rekisteröintivaltion lakien mukaan. Kun ulkomainen oikeushenkilö on rekisteröintimaassaan saanut oikeuskelpoisuuden, se on Suomessakin oikeuskelpoinen ilman erityistä vahvistusta, ellei sen tarkoitus tai toiminta ole Suomen oikeusjärjestyksen vastaista. Jos oikeushenkilön pääasiallisessa toimintamaassa ei vaadita rekisteröintiä, tunnustetaan sen oikeuskelpoisuus ainakin Suomessa ja Ruotsissa.
== Oikeuskelpoisuus Suomessa ==
Suomen oikeusjärjestyksessä jokainen luonnollinen henkilö on oikeuskelpoinen syntymästä kuolemaansa saakka. Ihmisillä on siis poikkeuksetta oikeuskelpoisuus koko eliniän ajan.Hemmo, Mika: Sopimusoikeuden oppikirja, s. 196–197. Helsinki: Talentum, 2006. ISBN 952-14-0648-8 Suomalaisen oikeushenkilön eli yrityksen, yhteisön tai muun vastaavan yhteenliittymän oikeuskelpoisuus alkaa lähtökohtaisesti yhteisön rekisteröinnistä asianmukaiseen, viranomaisen ylläpitämään rekisteriin, joita ovat Suomessa kaupparekisteri, yhdistysrekisteri ja säätiörekisteri.
== Katso myös ==
* Oikeustoimikelpoisuus, joka tarkoittaa henkilön kelpoisuutta antamaan ja vastaanottamaan sitovia oikeudellisia tahdonilmaisuja.
==Lähteet==
* Iso tietosanakirja, Otava 1935
* Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1964
* Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1998, ISBN 951-855-135-9, osa VI palstat 665–666
===Viitteet===
Luokka:Oikeustiede
Oikeuslaitos

Oikeuslaitos on organisaatio, joka käyttää tuomiovaltaa vallan kolmijako-opin mukaisesti. Oikeuslaitos toteuttaa vallitsevaa oikeutta ja lakia, mutta huonosti järjestettynä se voi olla myös mielivaltaisen ja sortavan vallankäytön väline. 
Oikeuslaitos on nykyaikaisissa valtioissa perustuslakiin pohjautuvaa lainkäyttöä, joka pidetään erillään lainsäädännöstä ja toimeenpanovallasta. Yksityisiäkin oikeuksia on olemassa, kuten Suomessakin toimivat välimiesoikeudet ja eräiden maiden heimo- ja klaanioikeudet sekä eräät islamilaiset tuomioistuimet.
== Suomen oikeuslaitos ==
Suomen oikeuslaitokseen kuuluvat riippumattomatTietoa oikeuslaitoksesta. Oikeus.fi. Viitattu 16.7.2016.
* tuomioistuimet
* syyttäjälaitos
* tuomioiden täytäntöönpanon turvaavat ulosottoviranomaiset
* Rikosseuraamuslaitos, joka toimeenpanee vapausrangaistukset
* valtion oikeusaputoimistot
==Katso myös==
*Oikeusturva
*Oikeussuoja
== Lähteet ==
*
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit
Luokka:Vallan kolmijako
Oikeusneuvos

Oikeusneuvos () on virkanimike, jota käytetään Suomen korkeimman oikeuden jäsenistä lukuun ottamatta sen presidenttiä. Vuoden 2017 alusta lähtien sama virkanimike on ollut myös korkeimman hallinto-oikeuden jäsenillä, joista aikaisemmin käytettiin nimitystä hallintoneuvos.
== Korkein oikeus ==
Korkeimmassa oikeudessa on lain mukaan oltava jäseninä presidentti ja vähintään 15 oikeusneuvosta. Vuoden 2020 toukokuussa oikeusneuvoksia on 18. Oikeusneuvokset on nimitetty virkaansa keskimäärin 49 vuoden ikäisinä.
Oikeusneuvokset ovat toimineet aiemmin erilaisissa lakimiestehtävissä, useimmiten tuomioistuimissa mutta myös lainvalmistelijoina, oikeustieteen tutkijoina tai asianajajina. Korkeimmassa oikeudessa he eivät erikoistu tiettyihin asioihin, vaan kaikki oikeusneuvokset osallistuvat kaikenlaisten asioiden käsittelyyn.
== Kelpoisuusvaatimukset virkaan ==
Tuomioistuinlain 10 luvun 1 §:n mukaan tuomariksi voidaan nimittää oikeustieteen muun ylemmän korkeakoulututkinnon kuin kansainvälisen ja vertailevan oikeustieteen maisterin tutkinnon suorittanut oikeamielinen Suomen kansalainen, joka aikaisemmalla toiminnallaan tuomioistuimessa tai muussa tehtävässä on osoittanut, että hänellä on täytettävänä olevan viran menestyksellisen hoitamisen edellyttämä perehtyneisyys viran tehtäväalaan sekä tarvittavat henkilökohtaiset ominaisuudet. Saman lain 10 luvun 2 §:n mukaan korkeimman oikeuden presidentiksi ja jäseneksi sekä korkeimman hallinto-oikeuden presidentiksi ja jäseneksi voidaan nimittää 1 §:ssä säädetyt edellytykset hyvin täyttävä etevä laintuntija. Korkeimman oikeuden ja korkeimman hallinto-oikeuden presidenteiltä edellytetään lisäksi johtamistaitoa.
== Palkkaus ==
Marraskuussa 2018 oikeusneuvoksen palkka on 11 026 euroa kuukaudessa. Korkeimman oikeuden presidentin korvaus on 12 970 euroa kuukaudessa.
== Lähteet ==
Luokka:Suomen korkeimmat oikeudet
Oikeusohje

Oikeusohje on oikeusjärjestyksen käsky tai kielto, joka opastaa jonkin oikeudellisen menettelyn toteuttamisen. Sen lähikäsite on oikeussäännös, jollaisia julkaistaan säädöksissä.
Nykyisin oikeusohjeet ilmaistaan säädöksissä ja tuomioistuinten tekemissä ratkaisuissa ja ennakkopäätöksissä, jotka ilmentävät säädösten tulkintoja ja niistä puuttuvien tilanteiden ratkaisuperiaatteita. Säädösten oikeusohjeita tulkitaan myös lainsäädännön esitöihin sisältyviin perusteluihin nojautuen.Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa V palsta 684. Yleiseksi oikeusohjeeksi kutsutaan oikeusohjetta, jota voidaan soveltaa useisiin yksittäisiin tapauksiin. Velvoittava oikeusohje on puolestaan lainsäätäjän arvovaltaisesti ja lopullisesti muotoilema lausuma.Yleisen oikeustieteen luennot, sivu 28.
==Lähteet==
O
Oikeussuoja

Oikeussuoja tarkoittaa kansalaisen suojaa valtion ja toisten kansalaisten tekemiä oikeudenloukkauksia vastaan. Hyväkään oikeussuoja ei kuitenkaan takaa täydellistä oikeusturvaa, sillä oikeusturvaan liittyy myös eettisiä näkökohtia. Oikeusvaltiolla tulee olla riittävät keinot oikeussuojan takaamiseksi. Lainsäädäntö määrittelee kansalaiselle kuuluvat oikeudet ja edut sekä sen, millaiset oikeudenloukkaukset ovat sallittuja yleisen edun nimissä. Lainsäädäntö sisältää myös oikeudenloukkauksista seuraavat rangaistukset ja vahingonkorvaukset. Oikeussuojan takaaminen edellyttää oikeusvaltiolta konkreettisia toimintamahdollisuuksia viranomaisia ja toisia kansalaisia vastaan sekä mahdollisuuksia loukatun oikeustilan palauttamiseksi. Oikeusvaltion oikeuslaitos täytäntöönpanoelimineen hoitaa tällaisia tehtäviä.Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa VII palstat 838–839.
EU:n perusoikeuskirjan 47 artikla - "Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen" käsittelee oikeussuojaa unionin alueella.
== Katso myös ==
* Perusoikeudet
* Ihmisoikeudet
==Lähteet==
Luokka:Oikeustiede
Oikeussäännös

Oikeussäännös on oikeusjärjestykseen sisältyvä käsky, kielto tai ohje, jolla oikeusyhteisön jäsenen eli oikeusalamaisen käsketään toimia jotenkin, häntä kielletään toimimasta jotenkin tai hänen sallitaan toimia jotenkin.Otavan iso tietosanakirja, Otava 1963Kielitoimiston sanakirja, Kotimaisten kielten tutkimuskeskus 2006 Oikeussäännös on oikeustieteellinen nimitys, joka eroaa moraalisista säännöistä ja tapanormeista.Nationalencyklopedin, Bokförlaget Bra Böcker 1995
Oikeussäännöksiä julkaistaan julkisen vallan antamissa noudatettaviksi tarkoitetuissa säädöksissä. Säädöksen sisältö voidaan jäsentää useaksi oikeussäännökseksi. Nykyajan lainsäädännössä on tavallista, että oikeussäännöksille annetaan oma otsikko, esimerkiksi rikoslain 28 luvun pykälien otsikkoina on varkaus, törkeä varkaus, näpistys ja niin edelleen.Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1999, osa VII, p. 839–840
==Katso myös==
* Säännös
==Lähteet==
O
Oikeustiede

Oikeustiede (juridiikka) on tiede, jonka tehtävänä on oikeusjärjestyksen sisällön tutkiminen ja sen systematisointi eli oikeudellisen informaation jäsentäminen hallittavaan muotoon. Tämän lisäksi oikeustieteen tehtävänä on tuottaa tulkintasuosituksia oikeudellisiin ongelmiin. Näihin tulkintasuosituksiin on puolestaan mahdollista vedota sallittuina oikeuslähteinä tuomioistuimissa. 
Muun tieteellisen tutkimuksen tavoin myös oikeustieteellinen tutkimus perustuu teoreettisesti yleisen filosofian perustutkimukseen. Oikeusfilosofian tutkimuskohteet ovat monin osin samat kuin esimerkiksi moraalifilosofian. Oikeustiedettä ei kuitenkaan voida pitää yhteiskuntatieteenä, sillä se tarkastelee oikeusjärjestystä normikokonaisuutena eikä yhteiskunnallisena ilmiönä.
Käytännöllisellä, pragmaattisella tasolla oikeustiede jaetaan perinteisesti
*julkisoikeuteen, joka tutkii valtion suhdetta kansalaisiinsa ja toisiin valtioihin sekä valtioelinten välisiä suhteita, sekä
*siviili- eli yksityisoikeuteen, joka tutkii yksilöiden ja yhteisöjen välisiä oikeudellisia suhteita.
Yksityisoikeuteen liittyviä oikeustieteen tutkimuskohteita ovat muun muassa varallisuusoikeus, kauppaoikeus, perhe- ja jäämistöoikeus, kansainvälinen yksityisoikeus ja työoikeus. Julkisoikeuteen liittyviä ovat esimerkiksi valtiosääntöoikeus, hallinto-oikeus ja finanssioikeus. Myös rikos- ja prosessioikeus voidaan systematisoida osaksi julkisoikeutta.
Lisäksi usein puhutaan oikeuden yleistieteistä, joissa oikeutta tarkastellaan muiden tieteenalojen tarjoamien välineiden avulla. Tällaisia ovat esimerkiksi kriminologia, oikeuden ja sukupuolen tutkimus, oikeusfilosofia, oikeushistoria, oikeussosiologia sekä oikeustaloustiede.
Oikeustiedettä opiskelleet voivat toimia monenlaisissa tehtävissä. Yleisiä ammattinimikkeitä ovat muun muassa juristi, asianajaja, hallintojohtaja, palvelupäällikkö ja henkilöstöpäällikkö. Suurin osa on töissä yrityksissä tai valtiolla.
== Lähteet ==
 
== Kirjallisuutta ==
* 
* 
* 
* 
== Aiheesta muualla ==
* Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta
* Turun yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta
* Lapin yliopiston oikeustieteiden tiedekunta
* Vaasan yliopiston hallintotieteiden tiedekunta, julkisoikeuden oppiaine
* Itä-Suomen yliopisto, Oikeustieteiden laitos
==Antsadata==
*
Oikeustoimikelpoisuus

Oikeustoimikelpoisuus tarkoittaa henkilön kelpaavuutta antamaan ja vastaanottamaan sitovia oikeudellisia tahdonilmaisuja, joilla perustetaan, muutetaan tai kumotaan henkilön omaa etua toteuttavia oikeuksia tai velvollisuuksia.Uusi tietosanakirja, Tietosanakirja oy 1964
Suomessa täysi oikeustoimikelpoisuus eli täysivaltaisuus on vuodesta 1976 lähtien alkanut henkilön täytettyä 18 vuotta. Rajoitettu oikeustoimikelpoisuus on alle 18-vuotiaalla, joka saa hallita sitä omaisuutta, mitä on työllään ansainnut tai jonka huoltaja tai muu edunvalvoja on antanut lapsen käytettäväksi. Viisitoista vuotta täyttänyt saa tehdä tällaisista varoista testamentinkinPerintökaari, 40/1965, 9 luku.
Vajaavaltainenkin voi tehdä olosuhteisiin nähden tavanomaisia tai merkitykseltään vähäisiä oikeustoimia ja määrätä siitä, mitä on omalla työllään ansainnut. Muuten esimerkiksi vajaavaltaisen tekemää sopimusta ei välttämättä pidetä pätevänä. Tuomioistuin voi rajoittaa täysi-ikäisen oikeustoimikelpoisuutta, jos henkilö ei kykene huolehtimaan taloudellisista asioistaan.Laki holhoustoimesta (1.4.1999/442)
Oikeushenkilöt saavat oikeustoimikelpoisuuden samalla, kun niistä tulee oikeuskelpoisia rekisteröimisessä tai siten kuin niiden perustamista koskevat säädökset määräävät. Oikeushenkilöiden oikeustoimikelpoisuuden käyttö toteutuu toimielimien välityksellä.Encyclopædia iuridica Fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1996, ISBN 951-855-135-9, osa III palsta 393
Islamilaista oikeutta noudattavissa valtioissa korkein oikeustoimikelpoisuuden aste on vapaa, täysi-ikäinen ja täysijärkinen muslimimies. Täysi-ikäisyyden rajana on yleensä 20–21 vuotta, käytännössä usein avioliiton solmiminen.Encyclopædia iuridica Fennica, osa VI palsta 325
== Katso myös ==
* Oikeuskelpoisuus, joka tarkoittaa kelpaavuutta toimia oikeussubjektina.
== Lähteet ==
Luokka:Henkilöoikeus
Oikeusturva

Oikeusturva tarkoittaa niitä tehokkaita oikeudellisia keinoja, joilla henkilö tulee oikeuksiinsa. Heikko oikeusturva voi liittyä laissa taattujen oikeuksien vähäisyyteen, keinojen huonouteen taikka keinojen tehottomuuteen. Oikeusturvakeinojen huonous voi liittyä oikeudellisen avun puutteeseen taikka alan toimijoiden – kuten vaikkapa tuomarin – heikkoon ammattitaitoon taikka muutoksenhakukeinojen puutteeseen. Keinojen tehottomuus voi liittyä esimerkiksi niiden kalleuteen taikka pitkään ajalliseen kestoon.
Suppeassa merkityksessä oikeusturvalla tarkoitetaan oikeutta saada asiansa käsitellyksi oikeudenmukaisesti tuomioistuimessa tai muussa viranomaisessa. Kaikkien tuomioistuinten tehtävä on toiminnallaan toteuttaa oikeusturvaa. Oikeusturvan lisäksi tuomioistuinten on sisällytettävä päätöksiinsä oikeusvarmuus eli ratkaisujensa ennustettavuus.
Suomessa oikeusturva määritellään perustuslaissa. Se on 21 §:ssä säädetty subjektiivinen oikeus, se siis ei ole viranomaisen harkinnan varassa. Perustuslain 2 §:n mukaan julkisen vallan käytön tulee perustua lakiin ja kaikessa julkisessa toiminnassa on noudatettava tarkoin lakia.
Heikko tai olematon oikeusturva voi myös olla tarkoituksellista, jolloin se ei johdu oikeusjärjestelmän kehittymättömyydestä tai virkamiesten heikosta ammattitaidosta. Itsevaltaisten hallintojen maissa, lähinnä diktatuureissa, virkamiehet eivät halua tekemistään sortavista päätöksistä valitettavan, jolloin valittaminen on mahdotonta tai tehty mahdollisimman vaikeaksi. Esimerkiksi Pohjois-Korea on maa, jossa kansalaisen ei ole tarkoituskaan valittaa ja kansalaisen oikeusturva on tarkoituksella jätetty huomioimatta.
== Katso myös ==
* Perusoikeudet
* Oikeussuoja
==Aiheesta muualla==
*Suomen Asianajajaliiton oikeusturvaohjelma 2000
Luokka:Oikeustiede
Luokka:Perusoikeudet
Oikeusturvavakuutus

Oikeusturvavakuutus on vahinkovakuutus jonka tarkoituksena on korvata oikeudenkäynneistä ja eräistä niihin rinnastettavista asioista aiheutuvia oikeudenkäyntikuluja.
Oikeusturvavakuutus korvaa vakuutusehdoissa luetelluista vakuutustapahtumista aiheutuvat oman asianajajan tai muun lakimiehen kohtuullisen palkkion ja kulut sekä tuomioistuimelle maksettavat oikeudenkäyntimaksut. Eräät vakuutukset korvaavat myös ne oikeudenkäyntikulut jotka vakuutettu tuomioistuimen päätöksellä velvoitetaan maksamaan vastapuolelle.
Oikeusturvavakuutus on liitännäinen osa yleisimpiä vapaaehtoisia vahinkovakuutuksia. Yksityishenkilöllä vakuutus voi olla osa kotivakuutusta, autovakuutusta tai maatilavakuutusta. Vakuutus sisältyy usein myös yrittäjien ja pienten yritysten vahinkovakuutukseen kuten yritysvakuutukseen tai kiinteistövakuutukseen. Oikeusturvavakuutus voi olla joko osa edellä mainittuja vakuutuksia tai se voidaan eri maksusta lisätä perusvakuutukseen.
Oikeusturvavakuutus voi olla myös erillinen vakuutus. Yleisimpiä näistä ovat yritystoimintaa koskevat vakuutukset sekä eri ammattiliittojen jäsenilleen ottamat, jäsenten ammatinharjoittamiseen liittyvät vakuutukset.
Oikeusturvavakuutus korvaa lähtökohtaisesti riita-asioiden oikeudenkäynteihin liittyviä oikeudenkäyntikuluja. Useimmissa vakuutuksissa korvataan kustannuksia asiamiehen käytöstä jos on syntynyt riita-asia joka voitaisiin välittömästi saattaa käräjäoikeuden tai eräiden muiden riita-asioita käsittelevien tuomioistuinten käsiteltäväksi. Vakuutuksista korvataan erittäin rajoitetusti muihin oikeudenkäynteihin kuten rikosasioihin tai hallintovalituksiin liittyviä kuluja.
Oikeusturvavakuutuksen ehdoissa on runsaasti vakuutuksen käyttöä koskevia rajoituksia. Vakuutus ei esimerkiksi korvaa oikeudenkäynnistä aiheutuvaa vakuutetun omaa ajanhukkaa tai ansionmenetystä. Vakuutus ei myöskään korvaa tavanomaista korkeampia asianajokuluja.
==Julkinen oikeusapu ja oikeusturvavakuutus==
Oikeusturvavakuutus on ensisijainen suhteessa julkiseen oikeusapuun. Julkista oikeusapua hakevan on ensin saatava vakuutusyhtiöltään päätös siitä, korvaako vakuutus ne oikeudenkäyntikulut johon julkista oikeusapua haetaan.
Mikäli oikeusturvavakuutus korvaa oikeudenkäynnistä aiheutuvat kulut, voi henkilö saada korvausta vakuutuksen omavastuuosuudesta tai vakuutusmäärän ylittävästä osasta.
==Kirjallisuutta==
Eskuri – Hujala – Hynynen: Oikeusturvavakuutus, Helsinki 2002
Eskuri – Jyrinjärvi – Pirinen: Oikeusturvavakuutus, Vaajakoski 2007
Luokka:Vakuutukset
Luokka:Oikeuslaitos
Oikeusvaikutus

Oikeusvaikutus eli oikeusseuraamus eli oikeusseuraus tarkoittaa oikeudellisen ratkaisun teosta koituvia, oikeussäännösten määräämiä, usein kielteisiä seurauksia, kuten esimerkiksi korvausta tai rangaistusta. Ratkaisun tekijä ottaa huomioon oikeusjutussa toteennäytetyt tosiasiat ja valitsee niiden perusteella sovellettavat oikeussäännökset. Ne saattavat jättää päättäjälle paljonkin harkinnan varaa hänen valitessaan konkreettisia oikeusvaikutuksia.Encyclopædia iuridica fennica, Suomalainen lakimiesyhdistys 1994–1999, ISBN 951-855-135-9, osa VII palstat 566–567
Yksityisoikeudessa velvoitteen täyttämättä jättämisen seuraamukseen liittyy pakkotäytäntöönpanotoimet eli velvoitteiden tehosteet, joita voidaan käyttää myös yksipuolisissa velkasuhteissa. Keskeisimpiä tehosteita ovat hinnanalennus, luontoissuoritus, menettämisseuraamus, pidättämisoikeus, sopimuksen purku, sopimussakko ja vahingonkorvaus.Encyclopædia iuridica fennica, osa I palsta 1005 Rikosoikeudessa oikeusvaikutuksia ovat rangaistukset ja turvaamistoimet, kuten esimerkiksi eristäminen pakkolaitokseen, konfiskaatio ja moottoriajoneuvon kuljettajalle määrätty ajokielto.Encyclopædia iuridica fennica, osa IV palsta 592 Hallinto-oikeudellisia seuraamuksia ovat esimerkiksi rikemaksu, seuraamusmaksu, julkinen huomautus tai varoitus.
==Lähteet==
Luokka:Oikeustiede
Oikeusvaltio

Oikeusvaltio () on valtiosääntöoikeuden keskeisimpiä lähtökohtia. Valtiosääntö ja perustuslaki ovat systemaattiselta kannalta oikeusvaltioperiaatteen johdannaisia. Alkujaan oikeusvaltion idea kehittyi vastaamaan mielivaltaiseen ja ennalta ennustamattomaan hallintoon ja lainkäyttöön.
Antero Jyrängin määritelmän mukaan oikeusvaltion määritelmään sisältyy kuusi ainesosaa:
*valtio on organisoitu oikeussäännöin;
*sekä valtioelinten ja viranomaisten että kansalaisten on toimittava näiden oikeussääntöjen mukaisesti (laillisuusperiaate);
*valtioelimet ja viranomaiset ovat sidottuja erityiseen, vaikeutetuin menettelyin säädettyyn perustuslakiin;
*yksilön oikeusasemasta (oikeuksista ja velvollisuuksista) voidaan määrätä vain sellaisen elimen päätöksin, jonka asettamiseen yksilö voi itse vaikuttaa;
*oikeussääntöjä soveltavat yksittäistapauksiin riippumattomat tuomioistuimet; ja
*yksilön asemaa suojaavat suhteessa sekä valtioon että muihin yksityisiin perustuslaissa säädetyt perusoikeudet.
== Katso myös ==
* Poliisivaltio
* Oikeushenkilö
* Vallanjako-oppi
== Lähteet ==
==Kirjallisuutta==
* Raitio, Juha: Oikeusvaltion ääriviivat. Helsinki : Alma Talent, 2017. ISBN 978-952-14-3313-9.
Luokka:Yleinen oikeustiede
Luokka:Yhteiskuntatieteet
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit