Прийоми акторської майстерності та імпровізаційні вправи на заняттях із сценічного руху як одна з умов самореалізації учнів вокально-хорового відділення
Категорія: Виховання

Своєчасне виявлення обдарованості у вихованців є одним із важливих завдань сучасної освітньої системи. Особливо актуально воно постає перед педагогами, які за родом своєї діяльності покликані зрощувати та розвивати прояви дитячої обдарованості в умовах позашкільного навчального простору. Залученн                я інноваційних розробок у повсякденну роботу творчого дитячого колективу допоможе більш технологічно організувати навчально-виховний процес, сприятиме подоланню стереотипних уявлень про потенційні можливості особистості, що не наділена, на перший погляд, яскравим природним талантом. Пошук таких форм педагогічного впливу став для педагогів позашкільних закладів головним завданням. Проводячи апробацію різних методів групової та індивідуальної роботи з вихованцями на заняттях хореографічного напряму, ми спробували синтезувати мистецькі напрями, вимірювали допустимі їхні пропорції. Метою пошуків була оптимальна формула мистецького впливу, здатного вивільнити приховане або недостатньо розвинене творче начало в дітей, які не відзначаються активністю чи перебувають під тиском комплексів. Сучасний досвід організації хореографічних занять доводить, що керівник має право називатися творцем тільки тоді, коли вміє нерозривно пов’язати у свідомості вихованців пластичну, музичну й емоційну складову танцю. Для цього у свідомості вихованців важливо розвинути чутливість, подіяти не стільки на розум, скільки на відчуття й уяву. Застосування прийомів акторської майстерності в цьому випадку надає найбільш широкі можливості. Продуктивним для хореографічних занять є один із найвідоміших театральних прийомів – "прийом ототожнювання ”, тобто злиття свого "Я” з образом чи ідеєю, які потрібно висловити тілом через пластичний малюнок. Використання такого прийому вимагає не тільки підготовчої роботи над музичним матеріалом, що супроводжуватиме дію. Перш за все, вихованцям необхідно мати практичний досвід "власного втілення у художній образ ”, здатного збудити уяву й прагнення до самовираження. Потрібні досвід і час для пошуків допоміжних засобів, щоб дослідити їх на заняттях сценічного руху – і тільки тоді отримані практичні й теоретичні знання із часом і відповідно до запиту будуть відроджені в багатьох яскравих ідеях. На заняттях із вокальним ансамблем «Джерельце» та «Стретто» із часом було знайдено допоміжний інноваційний засіб щодо розвитку самореалізації вихованців – це синтезоване заняття "Хореографія” і "Акторська майстерність”, головним ключем яких є творча гра "Імпровізація” – образна імпровізація на форму предмета. Образна імпровізація – це миттєво включена уява з розкриттям і відображенням у рухах, пластиці, пантомімі нових образів на форму предмета в музичному супроводі. Аби робота над розвитком творчої уяви була результативною, необхідно дотримуватись певних принципів організації хореографічного заняття: зацікавленість вихованців, безпосередня практична участь кожного із членів групи у творчому процесі; жвава ігрова форма проведення занять з акцентом на зміну завдань, робота з різноманітними предметами, образи яких мають бути обіграними; конкретність та доступність поставлених завдань; створення умов для обов’язкового успішного виконання їх кожним вихованцем; послідовність та систематичність. Головною метою синтезованого заняття є: розкриття і реалізація індивідуальних здібностей; розкриття природних нахилів і талантів; формування самосвідомості і позитивного стану душі вихованців; формування культури почуттів; самореалізація і розвиток творчих здібностей; виховання цілісної особистості, яка має естетичні потреби, смак. розвиток універсальних якостей творчої особистості (загальнокультурна компетенція). На початку такого заняття, насамперед, необхідно розподілити дітей "активних” і "пасивних” на окремі групи. Оскільки "пасивні” потребують дещо більшого часу на обдумування способу дії, важливо не підганяти їх, проявити терпіння й дати можливість до кінця втілити задум, адже інколи за їхньою сором’язливістю криється завуальований талант, оригінальний спосіб мислення. Активних дітей помітно одразу, вони сміливо відстоюють власну точку зору, демонструючи під час обігравання предмета безліч ідей і образів, які іноді дивують своєю несподіваністю, надзвичайністю. Із часом і "пасивні” діти швидше включаються в ігровий процес, починають енергійно переробляти завдання на імпровізацію, перебуваючи в постійному пошуку образних фантазій, не стримуючись у розкритті і створенні нових образів, якими б неймовірними вони не були. Творчу гру "Імпровізація” бажано проводити на заняттях за схемою: визначити мету виконання завдання; розкрити зв’язок між простором, предметами й рухами; актуалізувати завдання в музичному супроводі; виконати й розкрити ідею в узгодженні з групою. Перед проведенням творчої гри "Імпровізація” рекомендовано провести об’ємно-просторову розминку. У музичному супроводі діти виконують елементарні рухи, при яких розігріваються всі м’язи тулуба, концентрується увага й розвивається вміння володіти всім простором, що сприяє розширенню кругозору й уваги: ходьба вперед і спиною; швидка хода вперед і спиною; біг уперед і спиною; ходьба навколішки і спиною; Для творчої гри "Імпровізація» залучаються будь-які предмети, які є навколо (аркуш паперу, ковдра, палиця і будь-що інше). Учні, орієнтуючись на один предмет і його форму, повинні через 15–20 хвилин підібрати музичний матеріал самостійно або за рекомендацією керівника й показати дії із цим предметом. Розподілені на групи, по 3-5 учасників у кожній, діти отримують завдання. Орієнтуючись на озвучений нестандартний предмет, кожен із вихованців показує свої дії по одному образу на предмет і один сумісний образ від групи. Виконуючи такі завдання, діти вчаться використовувати весь запропонований простір і працювати командою, проявляється єдність і повага одне до одного, розвивається вміння спілкуватися в процесі творчої взаємодії. Наприклад: перша група отримує аркуш паперу, друга – гумовий килимок, третя – гімнастичну палицю. Перша група, обігравши аркуш паперу, показала в танцювальних рухах і пантомімі, що має подушку, дзеркало, книгу; друга, обігравши гумовий килимок, показала човен, кокон, колоду; третя, маючи гімнастичну палицю, показала парасольку, спортивне знаряддя, качалку. Музичний супровід обирається вихованцями з того матеріалу, що є в наявності. Переглянувши всі мініатюри, проводиться аналіз виконаного, окрема увага звертається на найбільш вдалі образи. У більш складних варіантах завдань однією з головних вимог є виправдане використання всього відведеного простору й злагоджена командна взаємодія. Такі завдання формують у дітей уміння гармонійно поєднувати хореографічну підготовку, імпровізаційне мислення, здатність до співпраці. Такий вид діяльності надає навчально-виховному процесу яскравості й новизни, що є дуже важливим для підтримання зацікавленості учнів у подальшому навчанні. Технологічна картка гри "Імпровізація” Провідна ідея: розкриття творчого потенціалу учнів і, як результат, професійне зростання та життєва самореалізація. Ігрові ключі та психологічна сфера: комплекс ігрових завдань із використанням різноманітних предметів (акцент на форму предмета); актуалізувати завдання в музичному супроводі у взаємодії з танцювальними рухами; розвиток творчої уяви, в якій діти бачать нові візуальні картинки і виносять їх на поверхню; виконати завдання й розкрити емоційно нові образи в узгодженні з групою. Предмети: папір, ваза, скалка, палиця, піраміда, іграшка й будь-які інші предмети. Методичний прийом: образна імпровізація. Комплекс ігрових завдань. Орієнтуючись на конкретний предмет і його форму,учні повинні показати дії із цим предметом. Кожен із гуртківців окремо показує по одному новому образу й один сумісний образ на групу. Виконати й розкрити ідею в узгодженні з групою. Актуалізувати завдання в музичному супроводі. Керівник може надати конкретне завдання музики і рухів, тобто музика "диско” і рухи в цьому напрямі (можна запропонувати й інші стилі і напрями хореографічного мистецтва: модерн, класичний танець, народний, характерний та інше). Також учні можуть вибирати самостійно музичний супровід і танцювальну лексику. Виправдане використання всього відведеного простору і злагоджена командна взаємодія. Підключати уяву, емоції, відчуття, де потім починає спрацьовувати винахідливість і розкутість. Розкрити зв’язок між простором, предметом за його формою, танцювальними рухами й музичним супроводом. Застосовувати метод аналізу незвичайних яскравих ситуацій і вирішувати проблемні ситуації в розкритті нових образів. Проводячи такі заняття, необхідно проявляти терпимість, зацікавленість ідеями дітей, не забувати про теплоту душі, внутрішнє переживання. Тому пропонуємо застосовувати цей творчий прийом на заняттях сценічного руху, який дозволяє дітям відчути радість відтворення ідеї, свою здатність командою розкривати уяву, де вони вже не стримують своїх почуттів, стають самими собою, вірять у себе і яскраво виражають свої мрії й надії. Розвинута творча самореалізація учнів виявляється в конкретних дієвих результатах, які значно відчуваються в покращенні творчого мислення, образної імпровізації і вмінні з цим працювати. Коли викладачу вдається до максимального рівня розкрити індивідуальні здібності й талант вихованців, то він сприяє творчому зростанню майбутніх учасників суспільного прогресу. Література Бєлкіна С. Музика і рухи / С. Бєлкіна, Т. Ломова, О. Соковніна. – М., 1984Мухіна В. Дитяча психологія / В. Мухіна. – М., 1999Онацький В. Спостереження як засіб вивчення академічно обдарованих дітей / В. Онацький // Обдарована дитина. – 2002. – № 5. – С. 44–54Тараканова А. Система хореографічного виховання / А. Тараканова. – К., 1996