Хлопчик
Категорія: Позакласні заходи

Сидить, хитається хлопчик.Хлопчик. Їсти, їсти, їсти... Виходить уповноважений, з озброєним помічником, з ними голова сільської ради і Федько-активіст. У Федька - пляшка самогону і буханець хліба. Хлопчик, побачивши хліб, підповзає до них. Хлопчик.rong> Дядечку, дайте мені хлібця. Хоч трішечки, дядечку, щоб я не вмер. Уповноважений. А эта здыхля откуда? Почему он здесь, а не в яме? Плохо работаете, товарищ председатель сельсовета. Голова сільради. Так воно ж іще живе, як же можна? Чути скрип коліс підводи. Уповноважений до Федька. Позови извозчиков, пусть заберут, чтобы он мне тут горизонт не портил. Виходить з помічником. Федько. Зараз, зараз, товаришу уповноважений. Передає хліб голові сільради. Ей, Степане, а йди-но сюди! Проходить за куліси. Чути гавкіт собаки. Ей, Степане, повертай сюди! Із-за куліс виходять Степан і Федько. Федько до Степана. Я тобі, дурню, ще коли казав, щоб ти загріб оце щеня, а воно нам ще й досі очі мозолить. Он уповноважений мені замічаніє зробив через нього. Степан. Оцього? Так я йогою щеня оте, ще вчора у яму вкинув, а воно, бачте, вилізло та і знов сюди. Очі начальству мозолити. Зараз заберу. А в цей час голова сільради відламує півхлібця і вдає, що хоче кинути собаці, яка гавкає за кулісами. Голова сільради. Пірат, Пірат, заспокойся. На ось хліба і не галасуй, не заважай начальству розмовляти. Проходячи мимо хлопчика, дає півхлібини йому і відштовхує за куліси. Тікай, хлопчику, швидше тікай! Хлопчик відповзає, а голова сільради кличе собаку і кидає шмат хліба. Степан. Товаришу Федько, раз я вас уже тут здибав, то хочу попросити про одне дєло. Мнеться. Федько. Ну, говори вже, чого мнешся. У цей час хлопчик зникає. Степан. Так я оце і кажу. Ми з Василем уже робимо по три ходки в день і ще не встигаємо вивезти мертвяків, а треба ж іще ями нові копати щодня а ми голодні, вже зовсім охляли, сил не маємо. Федько. Овва! Так уже й не маєте! Степан. А що ж ви думали! Та ж ми за день так натягаємось тих мертвяків, а ще ж ями нові копати! Федько. Ну й що? Кажи вже, що хочеш, не тягни кота за хвіст. Степан. Так нам з Василем пайок треба добавити, бо ж уже охляли. Федько. Добре, добре, підете до комірника, скажете, що я сказав видати вам по півмішка зерна і проса... Степан перебиває. Краще по мішку! Федько. Добре, по мішку зерна і проса, і ще там чогось скоромного, що там є. А щас випий за упокой душ, яких ти возиш на цвинтар. Дає випити з пляшки, а голова сільради дає шмат хліба закусити. Степан. Ну, я пішов! Федько. Іди, та не забудь, за чим я тебе звав! Степан. А що? А, згадав. Шукає хлопця. А де це він дівся? От щеня! Вже втік. Опух же вже, а помирати не хоче. Я його вчора в яму вкинув, думав, за ніч дойде, а воно, бач, вилізло, та аж сюди пришкандибало набридати начальству. Ей, як тебе там. а йди сюди! Заберу тебе, та вже так придушу, що не вилізеш. Шукає. Чути гавкіт собаки. Степан вибігає на сцену. Федько регоче. Степан. Ну й собака, трохи штанів мені не порвав. До голови. А вас він не займає? Голова сільради. Не займає, коли он буханку хліба йому кинув, то й не займає, а так звір звіром. Федько сміється. Ну що? Нема? Та не переживай, нема того вилупка, то й нема. Далеко не дівся. Завтра все одно здохну то вже знайдеш. П'є з пляшки, співає „Ой гиля, гиля гусоньки настав", або „Ой, хмелю, мій хмелю". Усі виходять, чути, як скриплять колеса воза. Автор: Є. Геча