Свято квітів. Шепчуть ніжно квіти пелюстками
Категорія: Позакласні заходи

Зал святково прикрашений букетами з осіннього листя, рушниками. На столах розміщені композиції із квітів. Виходять святково вдягнені діти. 1. Були у матері-Природи Дві донечки такої вроди - Хто їх побачить хоч на мить, Не міг забуть і розлюбить. 2. Голуб                ооку звали Флора, У неї очі наче зорі. Завжди замріяна, тендітна, Ласкава, ніжна і привітна. 3. А Фауна - швидка, як вітер, Могла за птахами літати І за оленями стрибати Та з білочками пустувати. 4. Обидві світ живий любили, Відтак його боготворили. То ж вирішила мудра мати На посаг їм дарунок дати. 5. Мрійливій Флорі - світ рослинний, А жвавій Фауні - тваринний. Щоб берегли і доглядали, Від сього злого захищали. З'являється Флора. Флора.Добрий день, дорослі і малята! Завітала - запросити вас на свято, А паную в країні я чудовій, Незвичайній, різнокольоровій. Мешкають в країні моїй квіти, І для мене всі вони, як діти. Здогадалися, хто я така? Я, Флора, королева рослинного світу. Кожного року саме в цей день - у день народження видатного педагога В. Сухомлинського в моїй чарівній країні відкривається карнавал квітів. Я вас щиро запрошую на це чудове осіннє свято. Звучить «Віночок українських пісень» у виконанні М. Богданова та ансамблю сопілкарів. Перший учень.Ти приведи мене в осінній сад, Де диво-казку творить зорепад. Там осінь чарівниця у танку, Земля у різнобарвнім килимку.Другий учень.Осінь захоплює, осінь вражає Дивом-красою і барвами квіт. То вона щедре тепло посилає, То умивається дощиком світ. Третій учень.Осінь на землю тихенько спускається, В небі летить, наче птах. Крилами-хмарами небо вкривається, Літо веселе співоче минається, Спокій стає на землі. Звучить пісня Листячко осіннє». До залу заходить Осінь. Осінь.Ой, який чудовий день! Сонце ясне як горить! Тільки смуток у квіток У очах чомусь бринить. Перший учень.Смуток цей за яснім літом, За сонцем теплим і ласкавим, Тільки й щастя, тільки й жити, Покіль буде сонце гріти. Другий учень.Зажурились квіти неспроста, Вранці роси випадають білі. Вже надходить осінь золота, Жовкне листя у садку на гіллі. Осінь.Не сумуйте, квіти любі, Літо ще повернеться до вас. І ось погляньте, як весело Кружляє жовтенький листок І всіх запрошує відмітити Осінній бал квіток. Дівчинка в костюмі листочка кружляє в танці. Третій учень.Тут гладіолуси розкішні, Барвисті айстри - аж горять. А серед них гвоздики пишні Яскравим цвітом майорять. Четвертий учень.І чорнобривці, і жоржини До сонця тягнуться у вись. В їх пелюстки у день осінній Всі барви райдуги злились. П'ятий учень.Квітів, як піску у морі, Листя у зеленім борі. Щоби їх перелічити, Треба двісті років жити. Звучить пісня «У квітів сьогодні свято». Лунає вальс «Осінній сон», дівчатка-квіти танцюють. ГвоздикаГарячі, повні, запашні гвоздики Мов променисті зорі на землі. Від Горького на Капрі Коцюбинський Прийняв цей дар братерської руки. Гостинно ґрунт прийняв їх український, І по-новому зацвіли квітки. Учитель. Гвоздику в давні часи називали квіткою Зевса. Латинська назва «діантус» перекладається як «божественний». Учень. Один з давньогрецьких міфів розповідає, що примхлива богиня мисливства Артеміда якось дуже розсердилась на хлопчину-пастушка, що той своєю грою на сопілці розганяє звірів і заважає полюванню. У приступі гніву Артеміда влучною стрілою вразила юнака в серце. Та коли охолола від гніву, то стала сильно жалкувати, що вбила юного пастуха, і вблагала Зевса, аби той перетворив його на гарну квітку. З того часу прикрашають землю пурпурові, наче наповнені кров'ю, пелюстки квіток гвоздик. ЗагадкаВ капелюшок пишний вбрався І морозу не злякався. Невеличкий цей сміливець Золотавий... (чорнобривець) Учениця. Бабуся розповідала мені таку легенду. У давнину українські майстри-чоботарі шили надзвичайно гарні жіночі чобітки, які мали яскраво-червоні халяви та чорні голівки. Називали такі чобітки «чорнобривцями». Подібність цього взуття до суцвіття квітки й дало їй таку назву. Учень.Чорнобривий чорнобривець чепурився, Дощовою краплею умився, Втерся теплим вітром-рушником Та й накрився парасолькою-листком. І стоїть це диво золоте, Щоб ласкаво зустрічать гостей. Звучить пісня «Співучі чорнобривці». Учитель. Це квітка материнства, доброти, щедрості. Де б ви не були, куди б не закинула вас доля, але якщо у вас під вікном буде рости кущик чорнобривців, ви завжди будете пам'ятати і рідну домівку, і свою матір, і рідний край. Тому, мабуть, недаремно ці квіти дуже любив В. Сухомлинський. Любив квіти, до душі була й пісня. Чорнобривці чорноброві Квітнуть в тиші вечоровій. Чорнобривці чарівні Так і просяться в пісні. Звучить пісня «Чорнобривці». Автор: Л. Роскос