Використання інноваційних методик навчання
Категорія: Методика та технологія

1. Активні методи навчання Очевидно, що інформація є сполучною ланкою між навчальним і що навчається, вона структурує процес навчання через його компоненти - діяльність учителі й діяльність учня. Отже, саме спосіб передачі/сприйняття навчального змісту повинен послужити пі                дставою для класифікації методів навчання. Провідних джерел інформації в навчальному процесі чотири: звуки, зображення, м'язове зусилля, або все в комплексі. Згідно цьому ми пропонуємо виділити чотири групи методів навчання: візуальні, аудійні, кінестетичні й полімодальні. 1. Аудійні методи навчання. Інформація представлена у звуках. До цієї групи ставляться всі види розповідей, бесід, пояснень, лекцій. У чистому виді ці методи забезпечують передачу й фіксацію інформації з аудійному каналу. 2. Візуальні методи навчання. Інформація представлена у вигляді зображення. До цієї групи ставляться демонстрації натуральних об'єктів й образотворчих посібників, а також методи, що припускають роботу з усіма видами друкованої або письмової інформації. 3. Кінестетичні методи навчання. Передача й сприйняття інформації організовані за допомогою м'язових зусиль й інших відчуттів тіла. Для загальноосвітньої школи й вузу в чистому виді дані методи не описані, однак навчання сліпих-глухих дітей можливо тільки за допомогою цих методів. У початковій школі при навчанні дітей грамоті використається деяка кількість кінестетичних прийомів. Використаються вони й при підготовці спортсменів. 4. Полімодальні методи навчання. Інформація рухається по декількох каналах сприйняття. 4.1 Аудіо-візуальні - демонстрації діа-, кіно- і відеофільмів, деяких досвідів й експериментів. Методи розраховані на одночасну візуальну й аудіальну фіксацію інформації. 4.2 Візуально-кінестетичні - методи, що включають виконання графічних і письмових робіт без усного пояснення/викладу: розпізнавання й визначення природних об'єктів, візуальні спостереження з наступною реєстрацією явища; сюди ж варто віднести методи, що припускають роботу з комп'ютером, що не має звукової карти. До цієї групи належать й основні методи навчання глухих дітей. При використанні цих методів інформація проходить по двох каналах, що вже підвищує ефективність її засвоєння. 4.3 Аудіально-кінестетичні - прослуховування з наступним описом. У загальноосвітній школі зустрічаються рідко, але є ведучими при навчанні сліпих дітей. 4.4 Аудіо-візуально-кінестетичні- проведення дослідів й експериментів, демонстрація навчальних відео – і кінофільмів, роботи з комп’ютерними навчальними програмами. При використанні даних методів інформація фіксується по всіх каналах сприйняття. [2, с. 134] 2. Імітаційні методи активного навчання Розглянемо класифікацію методів активного навчання для ВУЗу запропоновану А. М. Смолкіним. Він розрізняє імітаційні методи активного навчання, тобто форми проведення занять, у яких учбово-пізнавальна діяльність побудована на імітації професійної діяльності. Імітаційні методи діляться на ігрові й неігрові. До ігрового ставляться проведення ділових ігор, ігрового проектування й т. п., а до неігрових - аналіз конкретних ситуацій, рішення ситуаційних завдань й інших. Схематично дану класифікацію можна представити в такий спосіб.   Активні методи навчання неімітаційні Імітаційні   ігрові Неігрові проблемна лекція, лекція вдвох, лекція із заздалегідь запланованими   помилками, лекція прес-конференція; евристична бесіда; навчальна дискусія; самостійна робота з літературою; семінари; дискусії.  ділова гра; педагогічні ситуації; педагогічні завдання; ситуація інсценування різної діяльності.  колективна розумова діяльність; ТРИЗ робота.    Ігрові імітаційні методи навчання До ігрових імітаційних форм також відносяться: Стажування з виконанням посадової ролі – форма й метод активного навчання конкретного типу, при якому "моделлю виступають сама дійсність, а імітація зачіпає в основному виконання ролі (посади). Імітаційний тренінг припускає відпрацьовування певних спеціалізованих навичок й умінь по роботі з різними технічними засобами й пристроями. Розігрування ролей (інсценівка) – ігровий спосіб аналізу конкретних ситуацій, в основі яких лежать проблеми взаємин у колективі, проблеми вдосконалювання стилю й методів керівництва. Ігрове проектування – практичне заняття, суть якого складається в розробці інженерного, конструкторського, технологічного й іншого видів проектів в ігрових умовах, що максимально відтворять реальність. Дидактична гра – це модель, тобто заміщення реально існуючого об'єкта, процесу, явища, здійснюване за допомогою різних засобів. Методи активного навчання можуть використатися на різних етапах навчального процесу: 1 етап - первинне оволодіння знаннями. Це можуть бути проблемна лекція, евристична бесіда, навчальна дискусія й т. д. 2 етап - контроль знань (закріплення), можуть бути використані такі методи як колективна розумова діяльність, тестування й т. д. 3 етап - формування професійних умінь, навичок на основі знань і розвиток творчих здатностей, можливе використання модельованого навчання, ігрові й неігрові методи. Складання кросвордів. Група розподіляється на команди (4-6 чоловік). За встановлений час кожна з команд складає свій кросворд на запропоновану тему (теми розподіляються шляхом жеребкування). Далі, команди обмінюються кросвордами, і кожна з команд розгадує кросворд суперника. Підводить підсумки і оцінює роботу команд викладач. Запропонований вид робіт краще проводити після вивчення декількох тем курсу (як міні підсумкову роботу групи), і щоб можна було обрати більшу кількість тем для розгадування кросвордів. Гра "Поле чудес". Може проводитись як командами так і індивідуально. Гра динамічна і азартна. В цій грі обирається ведучій, головною функцією котрого виступає слідкування за тим, як проходить гра; присвоює бали. Від кожної команди по черзі виходить гравець, малює на дошці кількість клітин, що відповідають кількості букв в слові, яке він загадує (це може буди поняття, термін, прізвище історичної особи, чи інше слово, пов’язане з заданою темою) та дає визначення чи характеризує фігуру загаданої історичної особи. Команда суперників повинна відгадати слово повністю, а якщо не може одразу вгадати – відгадує по буквам. [1, с. 137] Оцінюються команди за такими параметрами: яку кількість слів відгадала кожна з команд цілими (за кожне слово окрема кількість балів); яку кількість слів відгадала кожна з команд по буквам (відповідно менша кількість балів). В кінці гри за сумою двох показників визначається команда переможець. Гра розрахована на 30 хвилин заняття. Якщо гра займає більше часу – студенти втомлюються і втрачають азарт в грі. Використання тестових методик. Завдання можуть виконуватися як безпосередньо на семінарському занятті, так і даватися як домашнє завдання з перевіркою на наступному семінарському занятті. Достатньо ефективне проведення тестів з "запізненням" на 1-2 теми: таким чином можна перевірити рівень засвоєння матеріалу з невеликою відстрочкою. Також тести можна використовувати на підсумковому семінарському занятті. Ділова гра, як метод активного навчання Одним з найбільш ефективних активних методів навчання є ділова гра. Уже в 1932 році в Ленінграді М. М. Бирштейн уперше використала в навчанні ігровий метод (ділову гру). На 1991 рік у світі використалося більше 2000 ділових ігор з них тільки в колишньому СРСР і США - понад 1200. Розповсюджуються й впроваджуються ділові ігри в Англії, Канаді, Японії, Франції, Німеччині, Польщі, Чехії, Словаччині й ін. Дослідники встановили, що при подачі матеріалу в такій формі засвоюється близько 90% інформації. Активність студентів проявляється яскраво, носить тривалий характер й "змушує" їх бути активними. У цей час розрізняють три сфери застосування ігрового методу: [2, с. 84] 1. Навчальна сфера: навчальний метод застосовується в навчальній програмі для навчання, підвищення кваліфікації. 2. Дослідницька сфера: використається для моделювання майбутньої професійної діяльності з метою вивчення прийняття рішень, оцінки ефективності організаційних структур і т. д. 3. Оперативно-практична сфера: ігровий метод використається для аналізу елементів конкретних систем, для розробки різних елементів системи утворення. Педагогічна суть ділової гри - активізувати мислення студентів, підвищити самостійність майбутнього фахівця, внести дух творчості в навчанні, наблизити його, підготувати до професійної практичної діяльності. Головним питанням у проблемному навчанні виступає "чому", а в діловій грі - "що було б, якби...". Даний метод розкриває особистісний потенціал студента: кожен учасник може продіагностувати свої можливості поодинці, а також й у спільній діяльності з іншими учасниками. У процесі підготовки й проведення ділової гри, кожен учасник повинен мати можливість для самоствердження й саморозвитку. Викладач повинен допомогти студентові стати в грі тим, ким він хоче бути, показати йому самому його кращі якості, які могли б розкритися в ході спілкування. Ділова гра - це контрольована система, тому що процедура гри готуватися, і коректується викладачем. Якщо гра проходить у планованому режимі, викладач може не втручатися в ігрові відносини, а тільки спостерігати й оцінювати ігрову діяльність студентів. Але якщо дії виходять за межі плану, зривають мети заняття, викладач може відкоригувати спрямованість гри і її емоційний настрой. Колись як приступитися до використання ділової гри в навчальному процесі, рекомендується починати з імітаційних вправ. Вони відрізняються меншим обсягом й обмеженістю розв'язуваних завдань. Імітаційні вправи ближче до навчальних ігор. Їх ціль - надати студентам можливість у творчій обстановці закріпити ті або інші навички, акцентувати увагу на якому-небудь важливому понятті, категорії, законі. В умові повинне втримуватися обов'язкове протиріччя, тобто в імітаційній вправі є елемент проблемності. Після імітаційних вправ можна переходити до ділових ігор. У навчальному процесі вузу - це скоріше, рольова гра, тому що студенти ще не володіють повною мірою своєю спеціальністю. Ціль даної гри - сформувати певні навички й уміння студентів у їх активному творчому процесі. Соціальна значимість ділової гри в тім, що в процесі рішення певних завдань активізуються не тільки знання, але й розвиваються колективні форми спілкування. У підготовці ділової гри можна виділити наступні операції: [5, с. 56] Вибір теми й діагностика вихідної ситуації. Темою гри може бути практично будь-який розділ навчального курсу. Бажаним є те, щоб навчальний матеріал мав практичний вихід на професійну діяльність. Формування цілей і завдань із обліком не тільки теми, але й з вихідної ситуації. Потрібно побудувати гру в одній ситуації. Визначення структури з урахуванням мети, завдань, теми, состава учасників. Діагностика ігрових якостей учасників ділової гри. Проведення занять в ігровій формі буде ефективніше, якщо дії викладача звернені не до абстрактного студента, а до конкретного студента або групи. Діагностика об'єктивної обставини. Розглядається питання про те, де, як, коли, при яких умовах, і з якими предметами буде проходити гра. Для підготовки ділової гри можуть використатися всі дидактичні методи: пояснювально-ілюстративний, репродуктивний, проблемне виклад, частково-пошуковий, дослідницький. Так само слід дотриматися методичних вимог: [2, с. 41] гра повинна бути логічним продовженням і завершенням конкретної теоретичної теми (роздягнула) навчальної дисципліни, практичним доповненням вивчення дисципліни в цілому; максимальна наближеність до реальних професійних умов; створення атмосфери пошуку й невимушеності; ретельна підготовка учбово-методичної документації; чітко сформульовані завдання; умови й правила гри; виявлення можливих варіантів рішення зазначеної проблеми; наявність необхідного встаткування. У використанні ділової гри можна відзначити позитивні й негативні моменти. Позитивне в застосуванні ділові ігри: висока мотивація, емоційна насиченість процесу навчання; підготовка до професійної діяльності, формуються знання й уміння, студенти вчаться застосовувати свої знання; після ігрове обговорення сприяє закріпленню знань. Негативним є: висока трудомісткість до заняття для викладача, він повинен бути уважним і доброзичливим керівником протягом усього ходу гри; більша напруженість для викладача, зосередженість на безперервному творчому пошуку, володіння акторськими даними; неготовність студентів до роботи з використанням ділової гри; труднощі із заміною викладача, що проводив гру. Ділова гра допомагає досягненню навчальних, виховних і розвиваючих цілей колективного характеру на основі знайомства з реальною організацією роботи. Пізнавальна ефективність, здійснювана в процесі гри шляхом знайомства студентів з діалектичними методами дослідження питання (проблеми), організацією роботи колективу, з функціями своєї майбутньої професійної діяльності на особистому прикладі. [3, с. 34] Виховна: у процесі ділової гри формується свідомість приналежності її учасників до колективу; спільно визначається ступінь участі кожного з них у роботі; взаємозв'язок учасників при рішенні загальних завдань; колективно обговорюються питання, що формує критичність, стриманість, повагу до думки інших, уважність до інших учасників гри. Розвиваюча ефективність: у процесі гри розвиваються логічне мислення, здатність до пошуку відповідей на поставлені питання, мову, мовний етикет, уміння спілкуватися в процесі дискусії. Якість знань в ігровій формі в значній мірі залежить від авторитету викладача. Викладач, що не має глибокого й стабільного контакту зі членами групи, не може на високому рівні провести ділову гру. Якщо викладач не викликає довіри в студентів своїми знаннями, педагогічною майстерністю, людськими якостями, гра не буде мати запланованого результату, або навіть може мати протилежний результат. Ділові ігри будуються на принципах колективної роботи, практичної корисності, демократичності, гласності, змагальності, максимальній зайнятості кожного й необмеженої перспективи творчої діяльності в рамках ділової гри. Вона повинна містити в собі все нові прогресивне, що з'являється в педагогічній теорії й практиці. Таким чином, для підвищення пізнавальної активності студентів, викладачеві пропонується безліч різних розроблених методів, які він може використати у своїй викладацькій діяльності. Використана література Бурлачук Л. Ф., Морозов С. М. Словник-довідник по психологічній діагностиці. Київ: Наукова думка, 1989.Вікова й педагогічна психологія / Під ред. Гамезо й ін. М., 1984.Лук'янова М. И., Калініна Н. В. Навчальна діяльність школярів: сутність і можливості формування. Методичні рекомендації для вчителів і шкільних психологів. - Ульяновск: ИПК ПРО, 1998.Утворення: ідеали й цінності (історико-теоретичний аспект) Під ред. З. И. Равкина. - М.: Итпио РАО, 1995.Петровский А. В. Вікова й педагогічна психологія. М.: Педагогіка, 1975.Пугач В. И., Добудько Т. В. Методика викладання інформатики: навчальний посібник для студентів пед. ин-тов / Самарский гос. пед. ин-т, 1993.