Голос учителя
Категорія: Методика та технологія

Для того, щоб голос вчителя був почутий, потрібно, начебто, зовсім небагато. Учитель повинен говорити, а його повинні не просто слухати, а почути! Учитель повинен говорити! Чому ж сьогодні вчителі частіше за все говорять про свої проблеми та біди "на кухні", а не вголос. Причин декілька. Я                кщо вчитель відповідальний, сумлінний, творча людина, то йому просто ніколи. Хто-небудь намагався зробити, хоча б приблизний хронометраж робочого навантаження вчителів за вимогами до категорій, чи можливо вкластися в ці вимоги навіть не в сорок годин робочого тижня, а у всі шістдесят. А нескінченні зміни та новації - де взяти час і сили, щоб гідно приготуватися до уроків, коли немає можливості мати, збираний по крупинках хоча б протягом декількох років, дидактичний і методичний матеріал. Він повинен змінюватися. Але не так же швидко! Про сім'ю, дім, дозвілля вчителя мова не йде взагалі. До того ж оцінка вчительської праці завжди була і буде суб'єктивною. І будь кого можна завжди дорікнути в тому, що і те, і це,... і інше він не виконав, не зробив. Значить, не відповідає. А сміє говорити! Адже потім потрібно буде ще за свою позицію тримати відповідь, а це теж час і нерви. Від імені вчителя найчастіше говорять представники адміністрації шкіл, керівники різних структур освіти. Вони, звичайно, володіють інформацією, але "зі своєї дзвіниці". Коли слово вчителю дають на конкурсах, святах, то говорити треба тільки правду, відповідну моменту. А якщо взяти сьогодні основний посил ЗМІ, то більших "воргів народу", ніж вчителі, просто немає. І майже ніхто і ніколи не говорить про те, а як сьогодні вчителю працюється. Вчитель же, який відпрацьовує години, йому і говорити не треба. У школі - не на базарі: тепло, світло - поговорив (уроки провів) і пішов додому. Але якщо, навіть, вчителі й говорять, то, на мій погляд, їх чують вибірково. Парадну частину правди про досягнення, перемоги, освоєння нових технологій слухають із задоволенням, а про проблеми і труднощі говорити не модно. Значить, учитель відстає від вимог життя, він застарів (ця тема одна з головних: учитель - це головне гальмо перетворень в школі!), не розуміє вимог часу. І взагалі йому не місце в школі тому, що вчитель це не робота, а покликання, і як можна сміти говорити про гідну оплату праці. Сьогодні той, хто готовий до жорсткої конкуренції за гріш, той пішов у бізнес. У школу ж йдуть все - таки інші люди. Дуже багатьом сьогодні вкрай складно себе переламати. Багато хто просто йде. І не найгірші! Не повинна бути школа таким жорстким конкурентним середовищем, як бізнес. Але й хороший бізнес, та й ринкова економіка, як показала історія, щоб бути ефективними, повинні бути "з людським обличчя". Можливо, я мало дивлюсь телевізор, читаю газети, але назвіть (покажіть) ті матеріали, де про вчителя кажуть добре! Я не маю на увазі парадні репортажі зі свят чи конкурсів. Передбачаю обурення, що таку думку має той, хто не хоче працювати, що "такий сірій масі не місце в школі". У моєму активі призери від районного рівня до всеукраїнського в ряді конкурсів і проектів, перемоги у професійних конкурсах районного та обласного рівнів. Як же почуваються ті, хто не має таких показників? Їм йти зі школи? Я зовсім не впевнена, що ці люди, які не зуміли влитися в погоню за бонусами, в школі не потрібні. Адже не все вимірюється конкурсами та ІКТ - технологіями. Чи захочуть вони говорити? Чи захочуть обрушити на себе шквал критики, що вони не сучасні і їм в школі не місце? Напевно, вчителі все-таки повинні знаходити час і не боятися сказати про те, що їх хвилює, а влади (різні) їх повинні захотіти почути і зрозуміти, зрозуміти саме вчителя, а не тих, хто говорить від імені вчителя. Почути, зрозуміти, допомогти вчителю, а значить школі і дітям! У всі часи країни, в яких професія вчителя почесна і шанована, процвітали. А країни, в яких учитель це невдаха по життю, ставлення до нього дітей і батьків невисоке, як у нас до "сфери послуг", і там процвітання не буває. У Кореї, наприклад, учень не сміє наступити на тінь вчителя - настільки високий його авторитет. І ось корейці випускають "Самсунги", а ми - ні комп'ютерів, ні мобільних телефонів, нічого подібного. Істина в тому, що вчитель - творець майбутнього. Суспільство довіряє вчителю найдорожче, - своїх дітей, і, щоб він міг виправдати довіру, він повинен бути шанованою і забезпеченою людиною, у якої є свобода для того, щоб формувати справжніх громадян своєї країни. Кому потрібен сьогодні вільний учитель? Зрозуміло, що дітям потрібен хороший (вільний) вчитель, вони можуть цього не усвідомлювати, але інтуїтивно це відчувають, вони тягнуться до такого вчителя. У хорошого історика всі діти люблять історію, у хорошого біолога - біологію і т. д. І суспільству потрібен такий, оскільки благополуччя суспільства залежить від результатів його праці. І державі - потрібен, якщо вона розумна держава. Але держава, як суб'єкт, не існує, вона складається з окремих людей, які займають високі посади, і вони, нажаль, в нашій державі, піднімаються в переважній більшості, не за принципом високої кваліфікації, а за принципом кар'єрної зацікавленості. Високі чиновники користуються більшими благами, і це є мотивом кар'єри, а не бажання принести користь суспільству. Люди, які зараз досягають вершин влади, не поважають тих, хто довгою наполегливою працею душі й інтелекту чогось досяг у житті, таких людей навіть зневажають. "Не вміють жити", кажуть вони. І, нажаль, це передається дітям, і вони можуть поставити вчителю питання: "? Якщо ти такий розумний, то чому такий бідний". Природно, авторитет учителя при цьому страждає. Діти ще не розуміють, що є інші цінності, крім грошей і добробуту. Добробут душі важливіший, якщо людина з чистою совістю робить те, що вважає належним. А знаєте, колеги, я переконана, що вільний учитель - це в першу чергу хороший професіонал. Чим більше віддаєш дітям, тим приємніше буде віддача від них. Адже абсолютно не секрет, що йдуть із задоволенням на урок до вчителя, вибирають іспит з цього предмета тому, що довіряють учителю, тому що на уроках можна обговорити будь-яке спірне питання. Коли мої учні (я вчитель географії та економіки) задають питання не пов'язане з темою уроку, але актуальне саме в цей момент, ми обов'язково його обговоримо, тому що краще витратити урок, але дати підліткам відчути себе вільними, дати можливість висловити свою думку, сформувати в дискусії свою позицію. Ось це і є свобода, а папірці, звіти, перевірки - ось, справжні вороги творчості і свободи.