Урок як джазовий концерт, або як вчити дітей цифрової епохи
Категорія: Методика та технологія

Ледве не з пелюшок вони опановують мову новітніх технологій і цим, як правило, викликають розгубленість у вчителів і батьків. Але чи можуть сучасні діти вчитися так, як вчилися їхні батьки? Іноді, здається, що мозок сучасної дитини з народження здатний спілкуватися з комп'ютером та іншими                 цифровими пристроями. Вже в два-три роки сучасні діти легко управляються з iPad, а в п'ять здатні допомогти батькам в освоєнні гаджетів. Коли ж це покоління приходить в традиційну школу, воно нерідко ставить в глухий кут вчителів. Недарма воно вже отримало назву digital natives (цифрові аборигени). Для них є типовим відмовлятися від інформації якщо вона не цікава, якщо немає переконливої мотивації, а те, що вони відсікають інформацію, не дозволяє їм в подальшому творчо та інтелектуально розвиватися. Вчителі відзначають, що діти не можуть надовго зосередитися і постійно коментують те, що відбувається в класі, так якби вони сиділи біля монітора комп'ютера. Ще одна тема, яка хвилює вчителів це те, що їм, «цифровим іммігрантам», дуже складно наздогнати дітей, «цифрових аборигенів». Психологи відзначають, що сучасні діти дуже відрізняються від старшого покоління. Наприклад, все побачене і почуте по телебаченню, в Інтернеті дорослі називають псевдореальністю, а для психічного світу нинішнього покоління це справжнісінька реальність. Темпи засвоєння інформації дітей зараз у багато разів вищі, ніж у дорослих. Це вимога часу. Одночасно з цим особливістю пам'яті дітей стало те, що тепер вони зберігають інформацію подібно цифровим пристроям - на зовнішніх джерелах, запам'ятовують не інформацію, а каталоги. Діти, які читають - рідкість, через те що для їхніх динамічних мізків читання занадто повільний процес. Тому часто вони роблять все відразу: слухають музику, готують уроки, відповідають на повідомлення і постять фото в Мережі. Звичайно при цьому у них падає концентрація уваги, їм важко уловлювати зміст довгих речень. Це реалії наших днів, подобається нам це чи ні, але нам, дорослим, треба вчитися реагувати на них адекватно. Ось кілька порад, які допоможуть нам в роботі. Стимулюйте критичне мислення. Діти на уроках швидко відволікаються, адже вони думають про багато речей одразу, тому коли вчитель говорить довго, просто не можуть дослухати і починають нудьгувати, їм стає нецікаво. Психоаналітик Серж Тіссерон (Serge Tisseron) радить: «Треба стимулювати критичне мислення дітей. Вчити їх замислюватися над власними діями та діями інших людей. Наприклад: чому вчитель пояснює не поспішаючи? Як він це робить? Спостерігаючи за педагогом, дитина може зацікавитися педагогічними стратегіями. Тоді час на уроках не буде тягнутися так повільно ». Розвивайте жвавість розуму. Не секрет, що в багатьох школах уроки ведуться по старинці: вчителі і діти пишуть крейдою на дошці. Але сучасній      дитині ближче персональний компьютер, який дозволяє відчувати динамічність життя. При цьому не треба в розмові боятися швидкого перемикання уваги, подібного навігації Інтернетом. Навпаки, це слід використовувати для того, щоб розвивати в дітях жвавість розуму. Обговорюйте разом їх переживання. Живим і безпосереднім дітям важко керувати своєю мовою. Слова ллються водоспадом, іноді вони навіть не встигають їх чітко вимовляти, бояться, що їх перервуть. Їм завжди треба чимось поділитися з друзями, в той час як учитель вимагає, щоб діти сиділи тихо. Сидячи перед монітором комп'ютера, діти відчувають дуже насичені та різноманітні емоції, а в класі час ніби завмирає. Тому треба просити їх розповідати про свої переживання: так вони вчитимуться організовувати свої думки, дивитися на події зі сторони, розвиватимуть навичку рефлексії. Спонукайте дітей до пошуку. Нерідко буває, що вчителі просять знайти відповідь самостійно, при цьому сучасні діти починають сумніватися в компетентності вчителя. Зв'язок між учителем і учнем тепер важливий як ніколи. Учитель повинен бути першопрохідцем, повинен надихати і вселяти довіру. Слід пояснити дітям, що дорослі знають не все і це нормально. При цьому не завадить показати учням, як це чудово - жити в світі, де немає нічого беззаперечного і де багато що може змінитися, можливо, завдяки їм. Впевнена, дітям сподобається ця ідея. Допоможіть знайти своє місце. Якщо дитина звикла в самоті сидіти перед комп'ютером, зблизитися з однокласниками їй не завжди легко. Починаючи з 9 років треба віддавати перевагу груповим комп'ютерним іграм за участю батьків або друзів, щоб діти могли вчитися знаходити своє місце в групі. Просіть їх розповідати про свої успіхи та невдачі. Саме так вони можуть усвідомлювати уміння, знання і навички. Лідерські якості, навички публічного виступу, спілкування та роботи в команді - без цього складно робити кар'єру в цифровому столітті. На таких заняттях найважливіше атмосфера довіри. Сучасний урок я б порівняла з джазовим концертом, музикою для вільних людей наповненою імпровізацією, де всі учасники складають разом єдине ціле і кожен музикант розкриває власну особистість через музичну творчість, може грати соло.