Стаття «Любов як педагогічне кредо»
Категорія: Методика та технологія

Є дві засадничі речі в світі: зоряне небо над головою і моральний закон всередині нас. Еммануїл Кант Небувало складний  час переживає наша Вітчизна. Дуже часто потворне підноситься красивим. Гріховне - привабливим. Розпусне - бажаним. Моральність вивертається нави                воріт. Смертельно отруйна начинка пропонується в привабливій обгортці. Однак ці випробування не повинні зупиняти вчителя, перетворюючи нас в малодушних людей. Труднощі загартовують, а моральність оберігає вільну духом людину від сумнівних спокус і згубних пороків. Вступаючи в самостійне життя, молода душа повинна наповнитися відвагою, надією і радістю. А джерело цієї радості - любов. Любов батьків, любов близьких, любов друзів, любов учителя. Моє педагогічне кредо - любов. Учитель повинен перш за все полюбити тих, кого буде вчити. Любов, як свічка. Вона несе світло і тепло, вогонь енергії і творення. Ця енергія звернена до дітей. Любов завжди підшукає правильні слова. Вона вміє бути лагідною, ніжною, але може бути вимогливою і суворою. Любов батіг тримає піднятим, а пряник дає відкушувати. Любов і суворі речі вміє говорити з приємністю. Виховання моральності має ґрунтуватися на етичних принципах. Один з яких – «сій розумне, добре, вічне без насильства». Будь-яка дія дорівнює протидії, і в душі дитини може викликати конфлікт. Кращий метод - евристичний. Дітей потрібно підводити до відкриття, яке вони пізнають без тиску. Принцип лікаря: «Не нашкодь!» стовідсотково підходить педагогу, адже вчитель формує розвиток душі дитини. Педагог завжди повинен думати про наслідки і на крок бути попереду своїх учнів, не забуваючи про моральне щеплення добра, правди і радості. Подібне прагне до подібного. «У сполучених посудинах рівень рідини один», - говорить Блез Паскаль. Шлях від серця вихователя до серця учня повинен бути коротким і завжди відкритим. Етимологія слова «воспитатель (вихователь )» означає (в перекладі зі старослов'янської) «ваш питатель», «живильне джерело». Я вважаю, що діти - це саме те, кому я повинна служити всім серцем і всією душею! Саме тому вчитель повинен бути всім для всіх. Педагог - це гнучка структура. Він має завжди прагнути до різноманіття. Необхідно пробуджувати інтерес, використовуючи різноманітні форми, при цьому пам'ятаючи про свіжість і новизну того, що  викладається. На завершення хочу сказати про найголовніший етичний принцип, відомий нам ще з античності: «Docendo discimus» - навчаючи інших, ми вчимося самі. Між словами дитинство і радість сміливо можна поставити знак рівності. Дитині любити природно так само, як дихати. Ми повинні вчитися любові у дітей та їх радості, відкритості, бадьорості і чистоті. Молодим може не вистачати досвіду, але в них немає брехні і лукавства. «Любов довготерпить, любов милосердствує, не заздрить, любов не величається, не надимається, не поводиться нечемно, не шукає свого, не рветься до гніву, не думає лихого, не радіє з неправди, але тішиться правдою, усе зносить, вірить у все, сподівається всього, усе терпить. Любов ніколи не перестає, хоча і пророцтва припиняться, і мови замовкнуть, і знання скасується ». (Перше Послання до Коринфян апостола Павла)