Розвиток креативних якостей у школярів на уроках української мови та літератури в системі особистісно зорієнтованого навчання у школі
Категорія: Методика та технологія

Розділ 1 Державна національна програма "Освіта. Україна XXI століття" спрямовує процес реального оновлення стану сучасної середньої освіти через магістральний напрям – творчість вчителя-предметника та його співтворчість з учнями. Цілком очевидно, що саме такий підхід педаг                огів до виконання своїх професійних функцій є умовою й водночас показником інтенсивного безперервного вдосконалення навчального процесу, на противагу застарілому, репродуктивному, стереотипному підходу до нього. Українська освіта входить в Болонський процес. Це потребує змін у системі викладання шкільних дисциплін, зокрема, й у викладанні української мови та літератури, спонукає вчителів до вдосконалення своєї методичної підготовки, особливо до різкого посилення зорієнтованості на творчу педагогічну діяльність. Сучасна освіта потребує педагогів – творчих особистостей з високим рівнем здатності до створення нових ідей з нетрадиційним мисленням, готових швидко й оригінально розв’язувати навчальні проблемні задачі. Така внутрішня особистісна тенденція до творчого розв’язання проблем у психолого-педагогічній науці дістала назву креативність. Очевидним є те, що лише вчителі, які мають достатньо розвинені креативні якості, можуть досягти високої професійної майстерності і сформувати творчі особистості своїх вихованців, стимулювати зростання їхніх інтелектуальних сил і можливостей. Метою загальноосвітньої та вищої школи XXI ст. є формування індивіда, здатного вийти за межі отриманих знань, відкритого до інновацій, саморозвитку та безперервної освіти протягом усього життя. Сучасні освітні парадигми особистісно зорієнтованого, розвивального, креативного навчання ставлять на перший план не передачу учням готового соціального досвіду, а підготовку їх до самостійного здобування знань та творчої праці в будь-якій сфері людської діяльності. На мою думку, сучасний педагог – це насамперед творчий вчитель, який відмовився від ролі ретранслятора готових істин і перейшов на позиція помічника, консультанта, організатора навчальної роботи на основі діалогічного спілкування, спільної пошукової діяльності, що сприяє розвиткові інтелектуальних і творчих здібностей кожної дитини. Потрібно пам’ятати настанову великого педагога В. Сухомлинського про те, що робота вчителя – це творчість, а не буденне заштовхування в голови дітей знань. Розуміння необхідності орієнтації освіти на формування особистісних якостей в учнях зародилося ще в надрах соціократичної школи, завдяки новаторам гуманістичної педагогічної думки – В. Сухомлинському, Ю. Азарову, Ш. Амонашвілі, Є. Ільїну, Ю. Львовій, С. Лисенковій, В. Шаталову та іншим. Вони збагачували вітчизняну педагогіку ідеями діалогічного спілкування, досвідом співпраці вчителя та учнів, методами розвивального і випереджувального навчання. На жаль, їхні творчі знахідки так і не були перенесені в широку освітню практику. Учений на ниві освіти А. Маслоу із США вважав, що у зв’язку із прискоренням темпів розвитку цивілізації назріла потреба в новому типі людини, яка може жити в постійно змінюваному світі, впевнено й натхненно реагуючи на неминучі зміни, легко імпровізуючи та адаптуючись до них. На думку вченого, креативність – здатність до творчості – характерна для кожної психічно здорової особистості й може виявлятися практично в знаннях з усіх сфер, в усіх видах людської життєдіяльності. З цією здатністю творити пов’язані такі якості як гнучкість мислення, безпосередність, сміливість, готовність припускатися помилок, відкритість, ініціативність. Усі ці риси притаманні особистості в дитячому віці, проте з роками вони згасають. Більшість дітей, а значить, і людей, мають творчі задатки, та не всім удається реалізувати їх уповні, тому, я вважаю, особливо важливо організувати навчання дитини так, щоб воно активізувало розвиток її креативності. І вчений А. Маслоу поставив перед нами, педагогами, такі важливі завдання: Ми повинні навчити людей бути креативними в тому сенсі, щоб вони були готові сприймати нове, вміли імпровізувати, не боялися змін, уміли зберігати спокій. Ми маємо виростити новий тип особистості – людей-імпровізаторів, здатних миттєво приймати творчі рішення. Загальновідомо, що виховати творчу особистість може лише творча особистість, яка, за словами педагога К. Ушинського, не "наповнює посудину, а запалює факел" - тобто, жагу пізнання, дає імпульс сходженню до вершин творчості. Значні потенційні можливості для формування творчої особистості мають такі предмети як "Українська мова" та "Українська література", завдяки яким учні долучаються до мистецтва слова, національної та вселюдської культури й отримують багатий матеріал для всебічного розвитку своїх інтелектуальних, моральних, естетичних та креативних якостей, а це значить, що потрібно виробляти в учнів уміння альтернативно мислити, бачити кілька варіантів розв’язання певного поставленого завдання, не боятися творити нове, навіть помиляючись, тому що на помилках учні вчаться. Вчителеві необхідно збагачувати інтелектуальну, моральну, емоційно-вольову, естетичну, екзистенційну сферу діяльності та мислення учнів на всіх уроках української мови та літератури. Хочу коротко зупинитись на розкритті механізму творчості. Виявляється, він (механізм творчості) активний у кожної людини, дитини, учня: таланта, дилетанта, творця, мудреця, генія, ерудита. Як же він працює у кожного з них? а) у людини-виконавця цей механізм працює на самозбереження; б) у людини почуттів (дилетанта і ерудита) на самообслуговування; в) у творця (мудреця, генія, таланта) на втілення своїх думок, почуттів та образів у матеріальні форми. Цей механізм творчості один і той же у всіх людей, і тільки від нас самих, від нашої мудрості і мужності залежить, у якому режимі він працюватиме, як він творитиме. Що ж таке творчість? Творчість – це процес народження нового, який здійснюється у природі чи в людині: а) у природі – зародження, зростання, визрівання; б) у людині – створення нових думок, почуттів чи образів – безпосередніх регуляторів творчих дій. Механізм творчості закладений у душі й тілі кожної здорової людини. А людина, за Арістотелем, саме через поетичну душу перетворює живе на духовне. Це і є продукт роботи почуттів, мислення, уяви. А енергією, що заводить механізм творчості, є чутливість людини. Отже, на мою думку, треба в кожній дитині розвивати чутливість душі – цей зародок творчості. Розділ 2 Навчання в сучасній школі має забезпечувати оптимальні передумови для самореалізації особистості школяра, розкриття всіх закладених у ній природних задатків, її здатності до свободи, відповідальності та творчості. Розвиток творчих здібностей має бути невід’ємною умовою змісту всіх навчальних предметів школи, зокрема, української мови та літератури, органічно доповнювати навчальний процес, щоб забезпечити єдність знань, умінь і навичок учнів та розвиток їхніх творчих можливостей. Протягом багатьох років своєї педагогічної роботи з учнями шкіл різних типів (загальноосвітня, спеціалізована з поглибленим вивченням ряду предметів, гімназія та ліцей) намагалась працювати над виявленням творчого потенціалу учнів, які прийшли з молодших класів, з тим, щоб і надалі розвивати в них творчу уяву, фантазію, мислення і творчий підхід до вивчення української мови та літератури. Одним із основних завдань, над яким я працюю, є розвиток дитини як неповторної, унікальної індивідуальності, формування в неї творчого потягу до прекрасного, виявлення свого внутрішнього сприйняття художніх творів, прагнення до самостійної пізнавальної діяльності. Тому насамперед намагаюсь створити на уроці такі умови, за яких дитина почуває себе вільною у пошуку, не скованою рамками заборони, а розкриленою для творчого процесу - написання твору, вірша або казки. Так, наприклад, на уроці розвитку мовлення було дано завдання написати казку про природу, про життя людей з несподіваним закінченням. Було дуже багато цікавих робіт, та найбільше мене захопила робота однієї учениці К. своєю оригінальністю, вмінням користуватися мовними засобами та незвичайною фантазією. Тому дозволю Вам її прочитати. Молоко з вершками Молоко дуже люблю, коли його наливали у склянку. Воно так і булькотіло від наснаги: Подивіться, які у мене вершки! Я несу здоров’я хлопчикам та дівчаткам, які п’ють мене щодня. І всі, хто був на столі: і Хліб, і Масло, і Цукор – погоджувались із Молоком. Тільки Цигарка, що пускала дим у попільничці, не погоджувалась із цим. Молоко п’ють тільки немовлята, а дорослі хлопці палять цигарки, - задимила вона. Фу, - чхнув Чайник, - Пічка випускає дим через трубу, а ти – у кімнату, і цим псуєш повітря. Але який тоді дорослий хлопчина, що курить…- мрійливо протягнула димом Цигарка. Якщо хтось в окулярах, то це ще не професор, - усміхнулась Цукорниця. Замовкни, солодкоїжко, - гиркнула на неї Цигарка. А ви ніколи не заглядали у димар?- спитала у Цигарки Кочерга. Ні!- відповіла грубіянка. –А що? Та ж на стінах димаря товстенний шар сажі. Ви що, хочете, щоб наш хлопець став схожим на димар? Що ви розумієте!? - дмухнула Цигарка. - От прийде Миколка, то побачимо, за що він візьметься. Який жах! - зарепетувало Молоко. - Цигарка хоче, щоб наш хлопчик став слабким і кволим. У цей час у кімнаті з’явився Миколка, підійшов до столу і взяв… Цигарку! А що я казала! - тільки й встигла вимовити вона, як Миколка швиденько відкрив Пічку й жбурнув туди недопалок. А потім взявся за молоко. Молодець! - зашепотіли мешканці столу. - Знає, що робить! Робота учениці, звісно, містила деякі орфографічні та пунктуаційні помилки, але вона ще довчить правило у середній школі, а написання казки у такому викладі вже свідчить про наявність творчого обдарування і вміння з гумором, з легкістю повести читача і слухача у світ казки. Тому на шляху формування орфографічної та пунктуаційної грамотності дитини, збагачення словникового запасу необхідно пам’ятати про розвиток творчих здібностей учнів. Цьому питанню я приділяю велику увагу. Таких творчих учнів в класі одиниці, в основному, діти бояться творів на задану тему, бо, очевидно, є проблеми із уявою, фантазією. Це можу показати на прикладі іншого учня, який запитав мене, про що ж йому придумати казку. Я запропонувала пофантазувати і уявити, як могла б здійснитись мрія квітки побувати десь у якійсь мандрівці. І ось що у нього вийшло. Як Квітка подорожувати хотіла Росла собі маленька Квітка у зеленому садочку. Вона дуже хотіла подорожувати, побачити великі міста. Але ніяк не могла цього здійснити. Пробувала вирватись із землі, та даремно підставляла свою яскраву голівку, коли дув сильний вітер, аби злетіти у білий світ. Все було марно. І раптом у садочку з’явилась Дівчинка. Вона підійшла до квітки, зірвала її і подарувала мамі. Наступного дня мама поїхала в Київ і Квітку із собою взяла. Квітка дуже зраділа. Вона дивувалась красі міста. Побачила багато гарних людей, будинків, навіть річку Дніпро. І була дуже здивована всім побаченим та страшенно задоволена. Коли мама поверталась додому, Квітка прихилилась голівкою до маминих грудей і тихо прошепотіла: "Про що я мріяла, те і здійснилось". Але ніхто її не почув, лише духмяні пахощі линули по купе, і люди вдоволено поглядали на Квітку. Урок розвитку мовлення був усним, і, звісно, під час прослуховування учнівських творів я намагалась допомогти їм, пропонуючи всім додати в текст епітети, уникнути повторів, русизмів. Робота на уроці була захоплюючою, діти із задоволенням переробляти свої тексти, додаючи нові слова, слідкували за ходом думок учнів, самі оцінювали твори однокласників. І, як правило, не помилялись. Звичайно, дуже добре, якщо у дітей сформовані навички грамотною письма, але якщо робота вчителя спрямована на те, щоб учні вийшли зі школи лише грамотними особистостями, то це, на мою думку, не принесе повноцінного бажаного результату. Такі діти не зможуть в усіх барвах сприймати навколишню дійсність, зрозуміти своє призначення на землі, не зможуть по-своєму, неповторно і яскраво висловлювати свої почуття, мрії та бажання. Якщо порівняти роботи цих двох учнів, то можна чітко побачити шлях створення їхніх творів. Він абсолютно протилежний. Перший твір, створений ученицею, був таким: Уява – мислення – думка – СЛОВО Це шлях дітей, які або від природи мають здатність до творчої уяви, або це заслуга вчителя початкових класів. На жаль, таких дітей замало, і завдання моє полягає у тому, щоб із всіх учнів хоча би 50% працювали над твором саме таким шляхом. А от шлях створення твору учнем, якому я дала настанову словом: СЛОВО – думка – мислення – уява Звісно, робота непогана, але це репродуктивний шлях. Потрібна підказка вчителя, і тоді учень самостійно мислить лише за допомогою примусового слова. Гадаю, що важливо з раннього дитинства розвивати творчі здібності учнів, а це можливо лише за умови глибокого знання творчих можливостей дітей, розвитку їхньої розумової діяльності. А починати слід із вивчення і розуміння вікових, індивідуальних особливостей дітей. При цьому я орієнтуюся на своїх учнів – дітей середнього шкільного віку і, сподіваюсь, що до 17-18 років вони навчаться критично ставитися до оточуючих і до самих себе. Творчі роботи учнів збираю до великої теки і спостерігаю за творчим ростом учнів під час уроків та в позаурочний час. Своїх учнів я заохочую до написання казок, оповідань, гуморесок, віршів. Звичайно, перші твори не є досконалими, але найцінніше те, що діти прагнуть самостійно злетіти у високе небо творчості, відчути на повні груди смак вітру, пробитися через тверді ґрунти людської байдужості до бажання творити добро, бути милосердними, чутливими. Розділ 3 Дитячий, підлітковий та юнацький віки – це вік появи серед дітей поетів, художників, музикантів, а найголовніше, небайдужих людей. Це час виникнення інтересу до внутрішнього світу інших людей, до вчинків, їхніх дій у житті. Діти часто обговорюють це між собою, аналізують, співставляють і судять при цьому інших суворіше, об’єктивніше, ніж себе. Тому на уроках української літератури обов’язково даю завдання поспостерігати за мовою дійових осіб, їх вчинками і діями, вчу аналізувати тексти, де негативні риси засуджуються, а позитивні риси подані як приклад для наслідування. Так, під час читання "Міфів та легенд українців" даю такі запитання для роздумів: "Якими людськими рисами наділена у легенді "Чому буває сумне сонце?" природа, "Які риси характеру людини цінувалися в давнину? А чи сьогодні вони в пошані?" (до легенди "Про вогонь"), "Чому перестало щастити чоловікові?" (до легенди "Про вітер"), "Чи завжди добре жити із найсильнішим?" ("Чому пес живе коло людини?"). Ці запитання потребують роздумів, на них немає однозначної відповіді, тому діти аргументують свої думки, а це вже свідчить про творчий підхід до вивчення навчального матеріалу. Під час опрацювання казки І. Франка "Фарбований Лис" учні виходили за рамки казки в наше реальне життя і намагались зіставити фарбованого в голубий колір фарби хитрого Лиса Микиту із фарбованими в різні кольори політиків сьогодення, а це свідчить, що діти швидше дорослішають, аніж ми про них думаємо. І крім хитрого Лиса, вони виділили переляканого Вовчика-Братика, що надибав і Вовчицю, і Ведмедя, і Кабана, і Оленя, навіть мавпу Фрузю. Не думав, не гадав в далекому XIX ст. І. Франко, як по-сучасному зазвучить його казка для дітей (а, я гадаю, і для дорослих), якщо вдумливо прочитати казку, що має глибинний філософський підтекст, і в XXI столітті вона аж ніяк не втратила своєї актуальності. Для того, щоб навчити дітей уявляти прочитане, тобто бути самим собі режисером, треба вчити учнів заглиблюватись у текст, помічати навіть дрібниці, щоб потім відтворити їх в уяві, а значить, запам’ятати. Щоб правильно проаналізувати художній текст, його слід правильно прочитати. І тому мені відразу пригадуються слова В. Сухомлинського "Справжнє читання – це співпереживання. Тільки за цієї умови вивчення художнього твору стає ідейним переконанням, бо найтонші й найживотворніші корінці переживань – почуття". Тому треба докласти всіх зусиль, щоб учні сприймаючи твір, співпереживали б із його героями. А для цього потрібна особлива творча атмосфера, застосування вчителем таких методів і прийомів, які б активізували розумову діяльність, викликали б у дітей певні емоції. І шлях творчого осмислення художнього слова буде таким: СЛОВО – почуття – переживання – думка – мислення – уява До цього ряду додаються два психологічних стани – почуття і переживання, що свідчить про те, як слово впливає на емоційний стан людини, зокрема, й дитини, і це є рушієм до творчої уяви. Нові твори художньої літератури, які введені в курс вивчення української літератури 5 класу, вважаю вдалими. Вони цікаві для дітей, легко сприймаються і примушують заглиблюватись в художню тканину твору, вчать зіставляти прочитане із реальним життям. Читаючи казку "Близнята" І. Липи, діти, наприклад, дуже цікаво трактували вислів "всі були веселі, задоволені й немовби щасливі". Пояснювали, як вони розуміли слова із казки "насолоджуючись власним життям, вони (люди) зовсім перестали дбати і думати про свою державу". "Щастя батьків несло за собою нещастя дітям". Учням давалось завдання: "Чи згодні ви із твердженням: "Втіха в тому, щоб забути все на світі". І кожен, хто відповідав, намагався дати відповідь, наводячи приклади із оточуючого життя, що свідчив хоч і про невеликий, але життєвий досвід учнів та їхнє критичне ставлення до всього прочитаного. Сподобалось, як творчо учні підійшли до вивчення казки "Цар Плаксій та Лоскотон" В. Симоненка. Тут були і артистична гра, і творче художнє читання за ролями, і порівняльна характеристика Плаксія і Лоскотона, і гра, і творча робота в групах над дослідженням проблемних запитань, наприклад: Сміх Лоскотона – це зброя чи ліки? Чи є у вашому житті люди, схожі на персонажів казки? Чи схожа історія, описана у казці, на сучасне життя? Чим? Потім учні робили порівняльну схему – характеристику двох героїв, звісно, під керівництвом вчителя: Цар Плаксій                                     Лоскотон (його малюнок-портрет)           (теж його малюнок-портрет) Сльози ------------------------------ сміх Цар ---------------------------------- дядько Зло ----------------------------------- добро Горе --------------------------------- щастя Посіпаки --------------------------- біднота Слуги -------------------------------- друзі Хвороба ----------------------------- здоров’я Смерть -------------------------------- життя І висновок: Цар Плаксій – песиміст, а Лоскотон - оптиміст. Учні з молодших класів знайомі із антонімами, тому охоче працюють над даним матеріалом, із таким завданням справляються швидко, придумуючи навіть свої пари антонімів, які вчитель і не планував. Окремо хочу зупинитися на такій цікавій темі як "Акровірші". Це новий, невідомий ще досі учням матеріал. І діти із задоволенням самі стали творити свої акровірші, чим мене дуже потішили. Ось кращі зразки цих робіт: Маленька, червона квітка в полі цвіте,А листя зеленіє, зеленіє й росте.Коли квітка осипається, то ви її їсте. (Мак) Чай із неї часто п’ємоА вона смачно пригощає.Шкода, що сама не готує,Каву кожен з неї п’є,А напої у ній різні є. (Чашка) Можливо, акровірші не такі ще довершені, але творчий потяг є для створення такого виду твору. А це вже перший крок до творчого осмислення того навчального матеріалу, який викладається в курсі "Українська література" 5 класу. І загадки учні також намагаються самі творити. Ось, наприклад, такі: Маленька, м’якенька, тепленька, добренька, а як мишку побачить, зразу ж стає зленька. (Кішечка) Обов’язковий елемент уроків української мови та літератури – це написання різних видів творчих робіт. Розумію, що не всі учні здатні викласти свої думки на папері, але прагнення щось сказати своє я ціную у своїх дітях. Під час виконання таких робіт понад усе ціную самостійність. Бо творчий процес не такий вже й легкий, але якщо в системі працювати, то з часом учні радують нас, вчителів, маленькими шедеврами своїх творчих поривань. Важливо переконати учнів у тому, що власна думка – найцінніша, тому не треба вживати стандартні, шаблонні, трафаретні фрази, бо вони нівелюють навіть одну на весь твір розумну тезу, речення, абзац. Та я гадаю, що і самій дитині буде приємно і цікаво вислухати твір свого однокласника, порівняти свою роботу із іншими і прагнути покращити свою роботу. Твір кожного учня привертає увагу товаришів, викликає критичне ставлення до написаного, а якщо робота творча, яскрава, то ще викликає у всіх захоплення, повагу, тобто збуджує певні почуття від почутих думок. У своїй роботі словесника важливого значення надаю спостереженню за словом у тексті. Пильна увага учнів до образного слова активізує художнє сприйняття, сприяє кращому розумінню індивідуального стилю письменника, виховує любов до літератури як до мистецтва слова. Тому даю такі завдання, які поглиблюють розуміння ролі слова. Так, даючи написати твір "Букет квітів", прошу до іменників-квітів дібрати епітети і порівняння. Потім діти зачитують свої роботи і дивуються багатству та образності української мови, бо тут і "синьоока волошка", і "гордий мак, як красень-козак", і "сором’язлива, ніжна та тендітна фіалка, неначе дівчина–підліток", і "струнка ромашка, мов подруга", і "хрещатий барвінок, ніби поясом оперезав весь букет" і т. д. Робота над словом – надзвичайно важливий засіб розвитку творчих здібностей учнів. Це привчає кожного з них уважніше ставитися до написання твору, до вміння добирати влучні й образні слова, які б найкраще розкривали думку. Для цього на уроці використовую логічний аналіз тексту, виділення в ньому основної думки і деталей, вчу передавати зміст своїми словами. Обов’язково в ході уроку запрошую дітей взяти участь в бесіді, щоб вони розвивали своє логічне й образне мислення, збагачували культуру мовлення. Намагаюсь викликати інтерес до свого предмету. А це довга й копітка робота, часом ой яка нелегка! І для того, щоб навчити учнів писати цікаві й змістовні твори, виявити і розвинути креативні здібності дітей, необхідно показувати приклад власною роботою, тому в кожен урок вношу творчий елемент, пошук чогось нового, розв’язання проблемних завдань і запитань, щоб учні відчули неповторність цих уроків, запам’ятали їх. І тоді в учнів виникатиме бажання висловлювати власні, самостійні думки, поділитися ними з іншими. А заодно будуть формуватися в них високі моральні якості. Вважаю, що особистість учителя на уроці – секрет успіху. Тому уроки проводжу жваво, послідовно і обов’язково емоційно, намагаюся, щоб учні були моїми співрозмовниками, легко включались у бесіду, не боялись висловити свою думку, навіть в чомусь і помиляючись. Учні мають право на помилку! А нам, вчителям, потрібно допомогти дитині повірити в себе, поставитись до неї доброзичливо, довірливо, але із розумною вимогливістю, не допускаючи панібратства. Процес розвитку творчих можливостей не може обмежуватися лише уроками. Важливу роль у цьому відіграє позакласна робота. А це і конкурс на кращий твір (прозу, поезію), випуск літературних газет, ілюстрації та малюнки до прочитаних художніх творів, конкурс "Срібне слово" на кращого читця художнього твору чи автора власного твору. Сподіваюсь, що учні пронесуть у своїх серцях любов до рідного слова, до рідної української мови, і передадуть цю любов у спадок своїм дітям та онукам, бо тільки так можна зберегти і примножити любов до того, що тебе тримає на світі – це спілкування рідною мовою. Проблема розвитку творчих здібностей має таке саме право на існування, як і решта питань лінгводидактики. Вирішення її – одне з головних завдань сучасної мовознавчої науки, тому що безпосередньо від неї залежить формування світогляду дитини, можливість реалізації її творчого потенціалу. Від вирішення проблеми розвитку і вдосконалення креативних здібностей дітей залежить і формування особистості, якій притаманні найкращі якості справжнього українця. Творча особистість – головна мета креативної системи навчання. Творча особистість – це та цілісна людська індивідуальність, яка виявляє розвинені творчі здібності, творчу мотивацію, творчі вміння, що забезпечують їй здатність породжувати якісно нові матеріали, технології та духовні цінності, які певною мірою змінюють на краще життя людини. Креативна дидактична система визначає модель становлення творчої особистості як піраміду, в основі якої – гуманна людина зі всією сукупністю творчих задатків, здібностей, мотивів. Відродження інтелектуального потенціалу України потребує систематичного, цілеспрямованого розвитку в школярів усіх типів навчальних закладів загальнонавчальних умінь і навичок. Поряд з цим повинні поглиблюватись і творчі вміння. А це спроможний зробити тільки творчо налаштований вчитель, який інтелектуальні вміння та навички вдосконалює із врахуванням вікових аспектів в процесі міжпредметного, цілеспрямованого, активаційного забезпечення, випереджального навчання, операційно-системного формування, поетапності, особистісно зорієнтованого навчання. Треба кожному вчителеві запам’ятати слова А. Дістервега: "Учитель мусить бути творцем". Тоді і учні будуть творчими послідовниками свого наставника. Література Боровик Г. Плекаємо творчу особистість. //Відкритий урок. – 2006. - №12, с. 16-19Клименко В. Механізм творчості: чи можна його розвивати // Шкільний світ. – 2001. - № 1, с. 3-95Коломієць Н. Інтерактивні технології в особистісно зорієнтованій освіті. //Відкритий урок, - 2006. -№9, - с. 12-16Куцевол О. Методика літератури – наука, заснована на творчості, //Дивослово, - 2006, - №3, -с. 19-24Матіюк І. Формування творчих здібностей інтелектуального характеру // Директор школи, - 1999, - №18, - с. 7-8Мартиненко С. Як формувати творчу особистість учня, // Відкритий урок, - №12, - с. 22-25Маслоу А. Психология бытия, - М. Редолбук, К. - Ваклер, - 1997, -с. 304Павленко О. Основа словесної творчості учнів. // Відкритий урок, - 2006, -№9, - с. 16-18Полякова Г. Педагогічна творчість учителя, // Завуч, - 2006, - № 35, - с. 9-12Сологуб А. Технологія креативного навчання, // Завуч, - 2005, - № 28, - с. 19-24Череповська Н. Розвиток креативності людини, // Психолог, - 2006, -№4, - с 8-13.