Формування читацької компетентності учнів через удосконалення техніки читання
Категорія: Методика та технологія

Підвищення якості навчання учнів, формування у школярів прийомів і способів самоосвіти, самостійного здобуття знань – найважливіші завдання сучасної школи. На виконання саме цих завдань націлюють педагогічних працівників нормативні документи про перебудову шкільної освіти в Україні: положення Кон                ституції України про освіту, закон України "Про освіту", Державна Національна програма "Освіта" (Україна XXI століття), Національна програма "Діти України", Національна Доктрина розвитку освіти України в XXI столітті та інші. Зростання значення знань за сучасних умов визначає необхідність подальшого вдосконалення навчально-виховного процесу в школі, пошуку шляхів підвищення свідомості та активності в навчанні, підвищення якості знань та рівня навчальних досягнень і компетентностей учнів. Зміст та методика викладання будь-якого навчального предмета мають певні специфічні риси стосовно формування компетентностей учнів. Я вважаю, що сформувати будь-яку компетентність (самоосвітню, інформаційну, соціокультурну та ін.), дуже важко, якщо дитина погано читає. В учня, що не вміє читати, або читає дуже повільно, будуть виникати труднощі при виконанні домашніх завдань. Йому буде нецікаво на уроках, він не відвідуватиме бібліотеку, тому що читати книжки при низькій техніці читання – це не стільки задоволення, скільки мука. Видатний педагог Василь Олександрович Сухомлинський писав: "Основной из истин моей педагогической веры является безграничная вера в воспитательную силу книги. Школа – это прежде всего книга… Книга – это могучее оружие, без нее я бы был немым или косноязычным; я не мог бы сказать юному сердцу и сотой доли того, что ему надо сказать и что я говорю. Умная вдохновенная книга нередко решает судьбу человека." Книга виховує дитину, надає наснаги, допомагає жити, всебічно розвиває, примушує хвилюватися за своїх героїв, занурюватися у світ казок, фантазій, пригод, вона дає можливість стати її головним героєм та відчути на собі все вище сказане. Тому уроки читання в системі роботи сучасної української школи займають особливе місце. Уроки читання збагачують дитину знаннями, які пробуджують її почуття, викликають у неї бажання стати кращою, зробити щось добре, допомагають усвідомити кращі людські риси: любов до природи, чесність, скромність, працьовитість, виховують моральні якості, культуру поведінки, формують особистість. Опанування навичками швидкого і свідомого читання - це найважливіший інструмент в оволодінні знаннями не тільки в школі, а й у процесі самоосвіти, це умова для формування інтересу і бажання до знань, це передумова багатого духовного життя школяра і засіб розвитку його мислення. Навчання читанню завжди було однією із основних проблем початкового навчання. Якщо у початковій школі не сформувались міцні уміння і навички швидкого і свідомого читання, то надалі буде важко їх виробити. В. О. Сухомлинський вважав, і я з ним повністю згодна, що підготовленим до навчання в середніх і старших класах є лише той, хто, читаючи, зосереджує розумові зусилля не на процесі читання, а на змісті матеріалу. Тому понад п’ять років я працюю над проблемою "Формування читацької компетентності учнів через удосконалення техніки читання". Яким же чином досягти оптимальної швидкості читання? Читання не можливе без звуко-буквеного аналізу – йому приділяю велику увагу. В період навчання грамоті постійно використовую складову таблицю. Для розвитку фонематичного слуху та артикуляції я використовую скоромовки, чистомовки, прислів’я. На всіх уроках читання обов’язкова робота над важкими словами, інакше не можна сформувати навичок упевненого читання. Як і в кожному класі є діти, що повільно читають або несміливі. Саме для таких дітей я використовую хорове читання та читання в парах. У кожної дитини є своє "поле читання": один охоплює поглядом одне слово, другий – три, а деякі - п’ять-шість слів. Для розширення "поля читання" я пишу на дошці 4-5 слів з нового тексту, діти читають їх 5-6 секунд, після чого я витираю слова. Спочатку результати були невтішними: не всі діти могли назвати слова, але поступово учні навчилися швидко прочитувати, промовляти їх у запропонованій послідовності. Думаю, що одним з основних прийомів, який забезпечує розвиток навичок читання, є багаторазове звертання до тексту, перечитування його кожного разу з новим завданням. З цією метою мною були систематизовані види робіт над текстом. Я записала їх в окремому зошиті під номерами. При написанні плану уроку вказую тільки потрібний номер. Ось деякі з цих видів робіт: Читання за "диктором". Читання учнем нового тексту (заздалегідь підготовленого вдома). Читання "в’юнком", "ланцюжком". Читання та знаходження уривка до малюнка. Знаходження за даним початком або кінцем всього речення (уривка). Знаходження речення, за допомогою якого можна виправити допущену помилку. Читання, знаходження речень, що стали приказками (для байки). Читання та визначення, що правдиво, а що вигадано (для казки). Самовимірювання швидкості читання (за одну хвилину). Читання з виписуванням слів для словника, наприклад, до теми "Осінь", "Зима" та ін. Знаходження й читання речення зі знаком оклику, питання, дефісом та ін. Знаходження в оповіданні (абзаці) найдовшого слова, слова в лапках та ін.. Читання в парах ("буксир"). Читання тексту, поділ на частини. Складання плану. Читання за готовим планом. Читання, після читання переказування. Читання найкрасивішого місця в оповіданні. Читання в особах. Конкурсне читання віршів. Самостійне читання. Читання, відповіді на питання. Читання пошепки. Читання "дощиком". Комбіноване читання (учитель - учні). Читання на одному диханні та ін. Крім того, у своїй роботі я використовую інтерактивні методики: методику "Взаємне навчання", "Кероване читання з передбаченням", "Порушена послідовність", "Джегсоу" та ін. Щоб виробити достатній рівень темпу читання, а також усвідомлення учнями прочитаного, у своїй роботі використовую систему ігрових форм навчання, які, я переконана, спонукають дітей читати більше та частіше на уроках і поза ними. Такі ігрові форми сприяють розвитку у дітей оперативної пам'яті, периферичного зору, вдосконаленню здатності вгадувати слова, наступні літери, встановленню взаємозв'язку між словами, реченнями і з'ясуванню значення незнайомих слів та виразів, сприйняттю різних відтінків, значень слів, синтаксичних конструкцій, розумінню головної думки тексту. Крім цього, я в своїй роботі використовую шаради, конкурси читачів, ведення читацького щоденника, вирізки з періодичних видань, анкети про літературних героїв. Велику увагу при формуванні читацької компетентності учнів приділяю позакласному читанню. Вже в першому класі заняття позакласним читанням дозволяють ввести дітей до світу дитячих книжок. Книжки на ці уроки добираю яскраві, з цікавими ілюстраціями. Даю можливість дітям роздивитися, погортати їх до і після уроку. Якщо хтось з учнів на перших уроках позакласного читання пасивний, то призначаю його своїм помічником при підготовці наступного уроку позакласного читання, намагаюсь зацікавити розгляданням малюнків, викликати в дитини бажання прочитати текст. Цей прийом дає позитивний результат: з кожним уроком дитина стає більш активною, проявляє інтерес до читання. Велика роль в правильному керуванні читанням належить родині, тому вже на батьківських зборах в першому класі я даю необхідні поради батькам. Ось деякі з них: купуючи дитині книгу, продивіться її самі; починати самостійне читання треба з книжок з великими малюнками, тому що сторінка, насичена тільки шрифтом, лякає дитину; література для читання повинна бути різноманітною; треба організувати сімейне читання книжок; після читання потрібно викликати довіру у дитини, щоб вона захотіла поділитися своїми враженнями, ні в якому разі не нав’язувати їй свої думки про прочитане. Кожен, навіть найменший успіх учня не лишається непоміченим. Важливо показати дитині результат його праці, своєчасно похвалити та оцінити. З досвіду роботи я можу сказати впевнено, що діти при такому стимулюванні працюють зацікавлено, з великим захопленням. Дуже корисно порівнювати результати, досягнуті учнем, з його попередніми. У всіх дітей є особиста картка швидкості читання. В ній зазначено дату перевірки та кількість слів за хвилину. Порівнюємо з результатами, отриманими за місяць. Кожен учень бачить зріст, переконується, що праця приносить успіхи. Одним з видів активізації діяльності учнів є змагання. Але не можна допускати змагання найслабкіших і найсильніших учнів між собою. Таке "змагання", в якому заздалегідь відомий результат, не може викликати позитивні емоції. Тому змагання проводжу по групам. Наприклад, розділяю дітей на три групи: перша група складається з учнів, які читають більше 120 слів за хвилину; друга група складається з дітей, що читають від 90 до 120 слів за хвилину; третя група – ті, що читають менше ніж 90 слів за хвилину. Це дуже цікава форма роботи. В кожній групі є свої лідери, усім хочеться досягти таких самих результатів – і діти дуже стараються. Порівнявши швидкість читання учнів на початку навчального року та наприкінці, я дійшла таких висновків: техніка читання учнів із достатнім і високим рівнем перевищила нормативні показники, а з середнім рівнем - досягла достатнього. Проаналізувавши ці показники, я переконалася, що проведена робота дала позитивний результат і її треба продовжувати та удосконалювати. Отже, читання є основою опанування всіх наук, розвитку людського інтелекту. Не володіючи навичками швидкого читання, дитина втрачає до нього інтерес, погано розуміє і засвоює зміст, швидко стомлюється. Тому компоненти навичок читання повинні бути взаємопов’язані, а їх розвиток має здійснюватися одночасно. Формуючи якості читання (спосіб, правильність, виразність, темп, усвідомленість), не варто надавати перевагу якійсь одній із них. Усвідомленість залежить від правильності і виразності читання, правильність – від темпу й усвідомленості, виразність – від усвідомленості, правильності, темпу. Набуті учнями у початкових класах навички читання, особистісні якості, пов’язані із формуванням мовної культури особистості, стануть фундаментом для подальшого навчання, виховання, розвитку, самовираження, значною мірою зумовлять практичну, громадянську, професійну діяльність у майбутньому. А головне – допоможуть дитині опанувати найвище мистецтво – мистецтво життя!