Презентація на тему «Михайло Драгоманов»

Михайло Драгоманов 
Зміст:
Михайло Драгоманов- 1 із сотні найкращих митців 
Як вплинув Емський указ на видатного митця та політичного мислителя
Суспільно-політичні погляди Драгоманова
Історичне джерело 
Драгоманов-Вчений, публіцист і політичний мислитель

Михайло Драгоманов- 1 із сотні найкращих митців 
Михайло Петрович Драгоманов народився 18 вересня 1841 в місті Гадяч . У родині Драгоманових пишалися своїм походженням з козацької старшини , незалежністю і навіть вільнодумством . Один з дядьків Михайла , Яків Драгоманов , брав участь у декабристському повстанні. Батько ж закінчив привілейоване училище правознавства у Петербурзі, згодом з невідомих причин перебрався до провінційного Гадяч . Серед місцевих жителів він користувався репутацією небагатого , але совісного і справедливого людини. Ця патріархальна сім'я тяжіла до російської культури , тим не менш, існував і інтерес до української старовини . І в майбутньому не лише син Михайло , а й донька Драгоманових Ольга ( відома більше як Олена Пчілка , мати Лесі Українки ) працюватимуть для української літератури.

Михайло Драгоманов спочатку навчався в нічим не примітному Гадяцькому повітовому училищі (1849-1853 рр. . ) , Згодом - у Полтавській гімназії (1853-1859 рр. . ) З її рутинними порядками. Самостійність юнака, його внутрішня задерикуватість і неприйняття показною чемності доставляли йому чимало проблем. За незалежні погляди Драгоманов був виключений з останнього курсу без права вступу в будь-яке інше навчальний заклад . Однак завдяки втручанню попечителя Київського навчального округу М. Пирогова йому було дозволено скласти іспити за курс гімназії екстерном.


Дуже важливим у становленні М. Драгоманова як політичного і громадського діяча був його виступ над труною Т. Шевченка в Києві , коли прах Великого Кобзаря перевозили на Тарасову ( Чернечу ) Гору. Палкі слова юного промовця про те , що кожен , хто йде служити народу , надіває на себе терновий вінець , виявилися пророчими.
Як вплинув Емський указ на видатного митця та політичного мислителя

Після видання царським урядом Емського указу М. Драгоманов змушений був емігрувати. Від'їжджаючи з Києва, він узяв на себе зобов'язання перед «Старою громадою» видавати за кордоном вільний український громадсько-політичний часопис за її фінансової підтримки. Спочатку М. Драгоманов редагував у Женеві безцензурний збірник «Громада», а з часом разом з С. Подолинським та М. Павликом наприкінці 70-х до середини 80-х років видавав однойменний часопис. У ньому друкувалися статті про гнобительську сутність самодержавства, швидке зубожіння селянства, селянські й робітничі виступи, народницький рух в Україні, його успіхи в культурно-освітній діяльності.

Працюючи в Європі, М. Драгоманов все більше переконувався в тому, що разом із національно-культурними справами українські патріоти мусять турбуватися і про соціально-економічні інтереси народу. Тому він, як головний редактор, усе частіше висловлював радикальні соціалістичні ідеї на сторінках часопису. Це призвело до розриву М. Драгоманова зі «Старою громадою», яка продовжувала стояти лише за культурницьку діяльність. 
Суспільно-політичні погляди Драгоманова
Свою громадсько-політичну і наукову діяльність М. Драгоманов підпорядковував одній меті — перетворити Батьківщину на передову європейську країну як за соціально-економічним становищем народу, так і за політичним статусом української влади. Щоб цього досягти, вважав він, ніколи не вистачить лише культурницької роботи, тим більше за умов, коли царизм цьому енергійно перешкоджав. Щоб подолати імперський спротив, потрібно опертися на підтримку народу, який ще не має достатнього рівня культури й освіти, але готовий повірити і піти за патріотами, якщо вони поєднають національно-культурні вимоги із соціально-економічними потребами народу і втілять їх у «громадівському соціалізмі».

Отже, його «громадівський соціалізм» мав ґрунтуватися на колективній власності виробничих об'єднань — громад. Відносини українського народу з іншими народами М. Драгоманов розглядав з позицій федераліста. Він не виступав за відокремлення України від Росії. Одночасно Драгоманов розумів, що сильна централізована російська держава завжди обмежуватиме права особи. Тому він вважав за необхідне перебудувати Російську імперію на вільну федерацію автономних регіонів, у якій усі рішення приймалися б на місцевому рівні.

У своїй відомій статті «Пропащий час. Українці під Московським царством (1654-1876)» М. Драгоманов доводив, що загалом українці під російським правлінням більше втратили, аніж набули, особливо в питаннях демократії, парламентаризму, освіти й культури.
Історичне джерело 
«Драгоманів, — писав І. Франко, — для нас є чимось більше, як заслуженим чоловіком. Ми в нім шануємо друга, вчителя, провідника... Голос його був для нас заохотою, осторогою, вказівкою куди йти, голосом сумління... вповні безкорисно не жалував праці, писання... і навіть докорів, щоб наводити нас, лінивих, малоосвічених, вирослих у рабських традиціях нашого глухого кута, на кращі, ясніші шляхи європейської цивілізації. Можна сказати, що він за вуха тяг нас на той шлях».
Драгоманов-Вчений, публіцист і політичний мислитель
Літературна спадщина Драгоманова складається з двох чітко відрізняються один від одного частин - наукових праць , головним чином з етнографії та фольклору , і політичних творів , які за своєю формою є суто публіцистичними . Проблеми , до якої групи віднести той чи інший працю , не виникає ніколи . Дивно , що Драгоманов , вчений з освіти та професії , ніколи не надавав своїм політичним працям форми наукового трактату.

Безумовно , це не означає , що між двома сторонами творчості Драгоманова не існує жодного зв'язку. Він прямо стверджував , що вивчення українського фольклору надавало глибокий вплив на розвиток його політичних ідей. З іншого боку, зрозуміло , що напрямок його наукових досліджень часто визначалося політичними інтересами , наприклад , коли він аналізував суспільно - політичний зміст народної поезії. Незважаючи на цей зв'язок , існує чіткий поділ між науковими та політичними творами Драгоманова , яке характеризує його особистість і його методи . Він мав занадто великої наукової сумлінністю , щоб претендувати на авторитет поза сферою своєї компетенції. Драгоманов не викладали політичних проблем з кафедри , він писав про них як громадянин і борець , який прагне досягти певних практичних результатів , і повністю усвідомлюючи , що виражає свої особисті погляди.



Доля Михайла Драгоманова була долею людини, відданої своїм ідеалам. Невтомною працею, своїми прогресивними ідеями він пробуджував і надихав до громадсько-політичної діяльності нові й нові когорти українських патріотів. 

Над презентацією працювала:Петрушина Катерина