Презентація на тему «Культура мови і культура мовлення вчителя»

Культура мови і культура мовлення вчителя
Культура мови – галузь знань, яка вивчає нормативність мови, її відповідність суспільним вимогам; індивідуальна здатність особи вільно володіти різними функціональними стилями.
Культура мовлення – упорядкована сукупність нормативних, мовленнєвих засобів, вироблених практикою людського спілкування, які оптимально виражають зміст мовлення і задовольняють умови і мету спілкування.

Культуру мовлення вчителя характеризують такі ознаки:
правильність
різноманітність
виразність 
ясність
точність
нормативність
чистота
стислість
доцільність
логічність
варіативність
простота
естетичність
багатство
актуальність
конкретність
належний теоретичний рівень
практична спрямованість
Структурними особливостями мовлення вчителя є: 
тривалість мовлення
горизонтальне членування 
вертикальне членування
використання тропів
використання риторичних фігур

Високий рівень культури мовлення вчителя забезпечується такими вміннями: 
Організаторськими 
організувати процес спілкування, враховуючи ситуацію, мотив і мету спілкування, правильно розуміючи партнера; викликати і підтримувати інтерес до спілкування, поступово досягаючи своєї мети
Інформативними
 викласти інформацію в монологічній або діалогічній формі доступними для адресата лексичними засобами, синтаксичним, інтонаційним оформленням

Високий рівень культури мовлення вчителя забезпечується такими вміннями: 
Високий рівень культури мовлення вчителя забезпечується такими вміннями 
Перцептивними
словом і ділом впливати 
на партнерів, переконувати їх, 
схиляти на свій бік
Високий рівень культури мовлення вчителя забезпечується такими вміннями 
Контрольно-стимулюючими
оцінювати діяльність співрозмовника на кожному етапі спілкування у такій формі, підсилювати його прагнення до подальшого спілкування, аналізувати власну мовленнєву діяльність 
та ін.

Культура мовлення вчителя 
є не лише показником його професійних якостей, а й фактором, що впливає на його визнання у педагогічному світі. 
Артикуляція 
лат. articulatio – розчленяти, чітко і ясно проголошувати) – злагодженої і виразної діяльності органів мовлення. Вона вимагає чіткого вимовляння усіх звуків відповідно до правил орфоепії мови. Процес артикуляції охоплює не тільки язик, губи, зуби, а й міміку, зміни на обличчі, в жестах, постаті. Оволодінню технікою мовлення сприяє систематичне виконання вправ артикуляційної гімнастики.

Дикція  
(лат. dictio – вимова) 
Учитель повинен чітко не тільки виголошувати думку, але й промовляти кожен звук губами (мають рухатись під час розмови постійно) і язиком (має не торкатися зубів, інших частин ротової порожнини, увесь час перебувати в напруженні, змінюючи своє положення від одного до другого звука). Розвитку дикції мовця сприяє виконання вправ для засвоєння положення апарату мовлення й артикуляції під час вимови звуків і слів у фразі.

Дихання 
яке визначає якість звуків і мовлення загалом. Його ме­ханізм формується з дитинства. Фізіологічне дихання (вдихання і видихання ритмічні, однакові за тривалістю) є достатнім під час мовчазної роботи людини. Воно дає змогу виголошувати тривалі промови, не втомлюючись, вимовляючи слова голосно і виразно.

Динаміка (сила) голосу 
визначається струменем повітря, що посилається і тисне на голосові зв'язки. Сила звучання має широкий діапазон, тому педагог має обрати оптимальний рівень посилання повітря залежно від обставин (місця, пори року, часу, оточення, розмірів приміщен­я, конкретного завдання). 
Витривалість 
коли тривала мовна діяльність людини не зумовлює ослаблення чи захворювання голосу. У голосі вчителя звучать впевненість, мажорність, що робить його мовлення переконливим, сприяє виникненню позитивних емоцій у слухачів. (володіння гнучкістю голосу – діапазоном звучання). 

Тембр  голосу 
насиченості звуку, його емоційної забарвленості. Залежно від змісту навчальних і виховних завдань, індивідуальних особливостей учнів учитель визначає тональність голосу. Важливо знайти приємні (оксамитового звучання) висоту звука і тембр звучання («музику мовлення»).
(франц. etiquette – порядок) – система ритуалів, яка складається з відповідних словесних формул.

Мовленнєвий етикет педагога
Мовленнєвий етикет педагога складається з правил мовленнєвої поведінки у спілкуванні з колегами, учнями, їхніми батьками. Він зобов'язує вчителя поводитися відповідно до соціально, культурно й історично сформованих моделей у типових ситуаціях спілкування і взаємодії вчителя та учнів. 
Педагог має володіти 
правильним, чистим мовленням, 
різноманітними словесними формулами, 
складними словосполученнями, 
умінням конструювати власні висловлювання, 
послуговуватися правилами мовленнєвої поведінки в типових ситуаціях спілкування.

Мовна культура вчителя виявляється в його вмінні обрати доречну форму привітання чи прощання
Привітання:«Доброго ранку!» «Добрий день!» «Добридень!» «Добрий вечір!» «Добривечір!»  «Здрастуйте!» 
Прощання: «До побачення!», «Бувайте здорові!», «Ходіть здорові!», «Прощавайте!», «На все добре!», «Усього найкращого!», «Щасливої дороги!», «До зустрічі!», «До завтра!», «До наступної зустрічі!», «Добраніч!», «На добраніч!». 
Стилістично нейтральні вислови: («Здрастуйте», «До побачення», «Дякую») і варіантні («До завтра», «Прощавайте»).

Знайомство супроводжується особливими формулами мовного етикету 
«Дозвольте відрекомендуватися...»; 
«Мене звуть...»;  
«Моє ім'я..., моє прізвище...»;  
«Дозвольте представити (відрекомендувати) Вам...»; 
«Дозвольте познайомити Вас із...»; 
«Познайомтеся, це...»; 
«Познайомте мене, будь ласка, з...»; 
«Дуже радий з Вами познайомитися...»; 
«Дуже приємно...»). 





В офіційних звертаннях використовують вирази: 
«Добродію!», 
«Добродійко!», 
«Пане!», 
«Пані!», «Панове!», «Товаришу!», 
«Товаришко!», «Дорогий друже!», 
«Шановне товариство!», 
«Вельмишановне панство!». 
Педагогічна етика 
регулює позицію вчителя і учнів у процесі комунікації; 
передбачає не рольове, а особистісне спілкування, яке виявляється у підтримці, співчутті, щирості, утвердженні людської гідності, довіри; 
зумовлює, актуалізує потребу в діалозі як домінуючій формі педагогічної комунікації; 
передбачає самоаналіз і самопізнання.

Мовленнєвим етикетом мають володіти учителі й учні 
формуванню його сприяє:

використання загальновживаних фраз, словосполучень, стійких висловів;
моделювання комунікативних ситуацій різної тематичної спрямованості і стилістичного забарвлення; 
практикування вмінь і навичок застосування різноманітних за формою і змістом моделей, формул мовленнєвого і поведінкового етикету.