Презентація на тему «Естонія після розпаду СРСР» (варіант 1)



Естонія після розпаду СРСР
Підготували учениці 11-А класу
Фурдиш Вероніка та Манакова Світлана
          У Естонської РСР в квітні 1988 року утворено Народний Фронт Естонії на підтримку перебудови , формально не ставив собі за мету вихід Естонії з СРСР , але став базою для її досягнення.

          У червні - вересні 1988 року в Талліні пройшли наступні масові заходи , що увійшли в історію як «Співоча революція » , на яких виконувалися пісні протесту , а також поширювалися агітаційні матеріали і значки Народного фронту :
Нічні співочі свята на Ратушній площі та на Співочому полі , пройшли в червні , під час проведення традиційних Днів Старого міста ;
рок -концерти , що пройшли у серпні;
музично- політичний захід «Пісня Естонії ».
16 листопада 1988 Верховна Рада Естонської РСР більшістю голосів прийняв Декларацію про суверенітет Естонії. 
23 серпня 1989 Народні фронти трьох прибалтійських республік провели спільну акцію під назвою Балтійський шлях .
23 березня 1990 Компартія Естонії вийшла зі складу КПРС.
3 квітня 1990 Верховна Рада СРСР прийняла закон , що оголошує юридично нікчемними декларації Верховних Рад прибалтійських республік про анулювання входження в СРСР.
8 травня 1990  року Верховна Рада ЕРСР ухвалила рішення про перейменування Естонської Радянської Соціалістичної Республіки до Естонської Республіки .
У ході переговорів Естонії з союзним центром , з урядом РРФСР і з прикордонними областями відбувалися провокації. Так в ніч з 1 на 2 вересня члени організації « Кайтселійт » встановили прикордонні стовпи і шлагбаум на території Ленінградської і Псковської областей РРФСР, де проходила радянсько- естонська межа , закріпленої Тартуским мирним договором 1920 .
12 січня 1991 в ході візиту в Таллінн Голови Верховної Ради РРФСР Бориса Єльцина між ним та Головою Верховної Ради Естонської Республіки Арнольдом Рюйтелем було підписано «Договір про основи міждержавних відносин РРФСР з Естонською Республікою » , в якому обидві сторони визнавали один одного суверенними державами та суб'єктами міжнародного права.
20 серпня 1991 Верховна Рада Естонії прийняв резолюцію « Про державну незалежність Естонії » , а 6 вересня того ж року СРСР офіційно визнав незалежність Естонії.
Національна політика Естонії після розпаду СРСР
        Перший етап 1991-1995

         Курс на рееміграцію неестонців . Проведена «селекційна» натуралізація , в результаті якої з'являється величезне число осіб без громадянства . Конституційно закріплено створення мононаціональної держави , прийняті такі основоположні акти , як :
Закон про громадянство;
Закон про мову;
Закон про основній школі та гімназії ;
Закон про іноземців ;
Курс на рееміграцію провалюється : 93 % неестонського населення залишаються жити в Естонії.
            Другий етап 1996-1999

           Під тиском ЄС і НАТО Естонія , яка прагне вступити в ці організації , декларує початок політики інтеграції неестонського населення. У 1996 році парламент країни ратифікує Конвенцію Ради Європи щодо захисту національних меншин. Приймається відповідний закон , але із застереженням , що меншинами можуть вважатися тільки громадяни Естонії. У 1998 році парламент затверджує « Вихідні пункти державної інтеграційної політики ...». Однак на ділі курс на рееміграцію змінюється політикою тихого видавлювання неестонського населення шляхом прихованої і явної дискримінації меншин.
             Третій етап 2000-2007

             Реалізація державної програми інтеграції естонського суспільства на 2000-2007 роки . В основу покладена ідея входження неестонців у вже наявне естонське суспільство. Етнічна ідентичність , мова, культура , традиції та релігія національних меншин оголошуються сферою приватних інтересів індивіда . Наголос робиться на вивчення естонської мови. Фактично інтеграція перетворюється на примусову асиміляцію і тому провалюється (найбільш яскравий доказ - заворушення , спровоковані перенесенням Бронзового солдата ) .
             Четвертий етап  2007-2013

             Після « бронзової ночі » приймається нова інтеграційна програма на 2008-2013 роки . У ній «більше уваги приділяється розвитку контактів між різними національностями , спільної діяльності » , - запевняє міністр у справах народонаселення У. Пало . Утворюються нові консультативні структури, зокрема Круглий стіл національних меншин при парламенті , Громадська палата національних меншин. Але і в цій програмі меншини розглядаються не як повноправні суб'єкти естонської державності , а лише як об'єкти інтеграції . Значна частина коштів виділяється на малоефективні інтеграційні програми культивування толерантності та пропаганди натуралізації . Розширено коло економічних заходів стимулювання вивчення естонської мови. Можливості отримати освіту російською мовою поетапно скорочуються.