Презентація на тему «Океанія» (варіант 4)

Океанія
План
Географічне положення
Форма державного правління та устрою
Площа
Кількість населення 
Середня густота населення
Рівень урбанізації населення
Тип відтворення населення
Національний склад населення
Основні корисні копалини
Господарство
Економіка

Географічне положення
Океанією називають острови, що розташовані у центральній і південно-західній частині Тихого океану, на північний схід від Австралії, між 28е пн. ш. і 53е пд. ш. та 130° сх. д. і 105° зх. д. Цей острівний світ складається майже з 7000 островів, частина з яких утворює архіпелаги. Загальна площа Океанії становить близько 1,3 мли  км².

  1- Науру			4- Американське Самоа
  2- Нова Каледонія	5- Самоа
  3- Тонга
Географічне положення, розміри та рельєф островів тісно пов'язані з їхнім походженням. За цією ознакою вони належать до чотирьох типів: материкові, вулканічні, коралові (біогенні) та геосинклінальні, які утворюються на стику літосферних плит.


Материкові острови — Нова Зеландія та Нова Гвінея — найбільші за площею. Гірські хребти на них поєднуються з низовинними рівнинами та плато. Прикладом вулканічних островів є Гаванські. Острови коралового походження — коралові рифи та атоли, їхній рельєф плоский. У західній частині Океанії лежать геосинклінальні острови — ділянки дна трохи підняті тектонічними рухами над поверхнею океану. Рельєф островів нього типу — поєднання гір і рівнин.

Майже всі острови розташовані в екваторіальному, субекваторіальному та тропічному кліматичних поясах, тільки Нова Зеландія і прилеглі до неї острови — у субтропічному і помірному.
Острова Океании объединяют в три большие группы
Форма державного правління та устрою
На політичній карті Океанії існує 13 незалежних держав, переважно республік, і кілька залежних територій , загальною площею близько 525 тис. км².
Площа — 26 млн км² (разом з Австралією 8520 тисяч км²)
Кількість населення — близько 10,7 млн чол. (разом з Австралією 32600000 чол.) 
Рівень урбанізації - середній: у межах 23-47 % . У Новій Зеландії рівень урбанізації високий - 85 %. 
Тип відтворення населення
Для демографічної ситуації більшості країн Океанії характерний другий тип відтворення населення, лише у Новій Зеландії - перший. 
Національний склад населення
У країнах Океанії є корінні та прибулі народи. У більшості країн близько 90 % населення становлять корінні жителі островів: папуаси (Папуа-Нова Гвінея), меланезійці (Фіджі, Соломонові острови, Вану­ату), канаки (Нова Каледонія), мікронезійці (Науру, Федеративні Штати Мікронезії, Маршаллові острови), полінезійці (Французька Полінезія, Західне та Американське Самоа, острови Кука). Прибуле населення тут представлене американцями США, французами, фіджійцями, індійцями. У Новій Зеландії переважає прибуле населення - англоновозеландці. Лише 9 % становлять місцеві жителі - маорі.

Основні корисні копалини
Корисні копалини Океанії пов'язані з походженням і геологічною будовою островів. На острові Нова Каледонія є багаті поклади нікелю, хромітів і руд інших металів. Вугілля, нафту, бок сити видобувають на Новій Гвінеї. На атолах є поклади фосфоритів.

Господарство
Найбільш розвинутою державою Океанії є Нова Зелан­дія. Це індустріально-аграрна країна. Провідні галузі - харчова, лісова, хімічна і текстильна промисловість, машинобудування. Країна є одним з найбільших у світі експортерів високоякісної сільгосппродукції: вовни, баранини, м'ясо-молочних продуктів.

Інші країни Океанії мають низький рівень економічного розвитку. У більшості з них основними заняттями є примітивне сільське господарство та рибальство. Товарна продукція цих країн — копра, тропічні фрукти, морська риба та рибні консерви. Фіджі, Федеративні Штати Мікронезії та Маршаллові острови експортують цукор із тростини, Соломонові ост­рови — пальмову олію, Нова Каледонія та Папуа-Нова Гвінея — каву. Заняттям населення деяких країн є добування перлин та перламутрових черепашок (Французька Полінезія, острови Кука).

У деяких країнах розвинута добувна промисловість, продукція якої спрямовується на експорт. Вона контролюється капіталом США, Франції, Великої Британії, Японії, Австралії. Так, Науру та Соломонові острови ведуть розробку фосфоритів; Папуа-Нова Гвінея — мідних, поліметалевих руд, золота і платини; Нова Каледонія - нікелевих, хромових та кобаль­тових руд; Вануату — марганцевих руд; Тонга -  нафти.

Жителі деяких островів зайняті обслуговуванням військово-морських та військово-повітряних баз США (острів Гуам, атол Уейк) та Франції (атол Муруроа у Французькій Полінезії). На цих територіях навіть нерозвинуте сільське господарство — продукти харчування привізні.
	Останнім часом у регіоні зростає роль туризму. Особливо відома курортами Французька Полінезія (острів Таїті).

Економіка
У зв'язку з невеликим внутрішнім ринком виробництво Океанії на 70% орієнтовано на експорт. Австралія є найбільшим постачальником бокситів, нікелю, срібла, кобальту, золота, залізної руди, алмазів, свинцю, урану; Нова Каледонія є постачальником кобальту, хрому і нікелю; Папуа Нова Гвінея — кобальту, золота і міді. 
До сільськогосподарської продукції відносяться: кокоси, копра, пальмова олія, кава, какао, а також фосфати (Науру), гума (Папуа Нова Гвінея), 40% світового виробництва вовни (Австралія); Нова Зеландія й Австралія є другими у світі виробниками баранини; важливими галузями є рибальство і туризм;