Презентація на тему «Двомембранні органели» (варіант 2)

Двомембранні органели
Матеріали до уроків у 10 кл.
Органели (від грец. органон – орган, інструмент ) – постійні клітинні структури, обмежені однією або двома мембранами, а деякі взагалі не мають мембранної оболонки. 
Кожна з органел                                                            забезпечує відповідні                                                       процеси життєдіяльності                                             клітини, тому особливості                                                             їхньої будови пов’язані з                                                   функціями, які вони                                               виконують.
Органели клітин
До двомембранних органел належать:
Двомембранні органели 
мітохондрії
пластиди.
Мітохондрії (від грец. мітос – нитка, хондрос – зернятко) – органели у вигляді гранул, паличок, ниток, завдовжки від 0,5 до 7 мкм. Наявні в клітинах рослин, грибів, тварин, крім одноклітинних еукаріотів – анаеробів.
Мітохондрії  
Кількість їх у клітинах може коливатися від   1 до 100 000 і більше, що залежить від активності обміну речовин і перетворення енергії.
Мітохондрії  
Стінка мітохондрії складається із двох мембран – зовнішньої гладенької та внутрішньої, що має вирости всередину – гребені або кристи, які поділяють мітохондрію на відсіки.
Будова  мітохондрій  
Кристи мають вигляд дископодібних, трубчастих чи пластинчастих утворів, які часто розгалуджуються. На поверхні крист, що межує із внутрішнім середовищем мітохондрії,                                                                                                                                     є особливі                                                                         грибоподібні                                                                   білкові утвори –                                                                        АТФ-соми, які                                                                       містять комплекс                                                                   ферментів,                                                                              необхідних для синтезу АТФ. 
Будова  мітохондрій  
Внутрішній простір мітохондрій заповнений напіврідкою речовиною – матриксом. Там містяться рибосоми, молекули ДНК, і-РНК,  т-РНК  та синтезуються білки, що входять до складу внутрішньої мембрани.
Будова  мітохондрій  
Описав мітохондрії у 1894 р. Ріхард Альтман і назвав їх біобластами. Назву “мітохондрія” у 1897 р. запропонував К.Бенд.
Внутрішню будову цих органел встановили у 1952 р. Фрітьоф Сьостранд та Джордж Пелед.
Відкриття  мітохондрій  
Основна функція мітохондрій – синтез АТФ. Цей процес відбувається за рахунок енергії, яка звільняється під час окиснення органічних сполук,                                                         тобто перетворення                                                              енергії окислених                                                             речовин на енергію                                                          фосфатних зв’язків.                                                      Початкові реакції                                                                  відбуваються в                                                            матриксі, а наступні – на внутрішній мембрані.
Функції  мітохондрій  
Мітохондрії розмножуються шляхом перешнуровування. Їм властива певна автономія: вони ніколи не виникають заново, а утворюються лише в результаті ділення, мають власну ДНК. Це говорить про те, що в минулому                                                          це були окремі                                                                      структури, можливо                                                        паразитичні або                                                                 симбіотичні, які                                                                  сьогодні перетворились                                                        на потрібний для існування органоїд.
Мітохондрії  
Пластиди (від грец. пластидес – виліплений, сформований) – органели, характерні лише для рослинних клітин і деяких евгленових одноклітинних тварин. 
Відомо три типи пластид:                                               хлоропласти, хромопласти                                                      та лейкопласти, які відріз-                                                      няються забарвленням,                                            особливостями будови та                                       функцій.
Пластиди   
Хлоропласти (від грец. хлорос – зелений) – пластиди зеленого кольору від наявності хлорофілу.
Хлоропласти мають                                                      зовнішню гладеньку                                                 мембрану і внутрішню,                                                     що утворює вирости.                                                         Внутрішній простір                                                   хлоропластів заповнює                                                        речовина – строма, де                                                    містяться молекули ДНК, різні типи РНК, рибосоми, зерна крохмалю.
Хлоропласти    
З внутрішньою мембраною пов’язані – тилакоїди – структури, що нагадують пласкі цистерни. Великі тилакоїди                                      розташовані поодиноко, а                                        дрібніші зібрані в грани, які                                        нагадують стопки монет.
У тилакоїдах містяться основні пігменти – хлорофіли та допоміжні – каротиноїди. Тут наявні також усі ферменти,                                            які необхідні для здійснен-                                             ня фотосинтезу.
Будова  хлоропластів   
Основна функція хлоропластів – здійснення фотосинтезу. Крім того, у них на мембрані тилакоїдів є АТФ-соми, де відбувається синтез АТФ. 
Також у хлоропластах синтезуються ліпіди, білки мембран тилакоїдів та ферменти, що забезпечують реакції фотосинтезу.
Функції  хлоропластів   
Хромопласти (від грец. хроматос – колір, фарба) – пластиди, забарвлені у різні кольори: жовтий, зелений,                              фіолетовий, завдяки пігмен-                                                         там каротиноїдам, які в них                                  накопичуються. Цим вони                                  надають певного кольору                                           квіткам, плодам, коренепло-                                      дам, деяким незеленим листкам.
Внутрішня мембрана у хромопластах відсутня, інколи зустрічаються окремі тилакоїди.
Хромопласти    
Лейкопласти (від грец. лейкос – безбарвний) – безбарвні пластиди різноманітної                                  форми, в яких запасаються деякі                              сполуки – крохмаль, білки.
Внутрішня мембрана утворює нечисленні тилакоїди. У стромі містяться рибосоми, ДНК, різні типи РНК,                                                    ферменти, які                                                             забезпечують                                                                             синтез і розщеплення                                         запасних речовин.
Лейкопласти    
Пластиди одного типу здатні перетворюватись на пластиди іншого типу: 
- лейкопласти на хлоропласти  і хромопласти;
- хлоропласти на хромопласти під час старіння листків, стебел та                                                          дозрівання плодів.
Хромопласти є кінцевим                                                етапом розвитку пластид,                                                    вони не перетворюються                                                             на пластиди інших типів. 
Перетворення  пластид   
Мітохондрії та хлоропласти,                                           на відміну від інших органел,                                         характеризуються певним                                                       ступенем автономії в клітині.

Молекули ДНК у мітохондріях і пластидах забезпечують механізми цито-                                   плазматичної спадковості, бо                               здатні зберігати та передавати                             під час поділу цих органел                                              певну частину спадкової                                      інформації. 
Цитоплазматична  спадковість   
Порівняння  вивчених  органел   
Дати коротку характеристику мітохондріям і пластидам 
Успіхів 
у вивченні
нових тем!