nyuuzyou/ukr-lit huggingface dataset:
Презентація на тему «Застосування амоніаку і солей амонію»

Застосування амоніаку і солей амонію

Аміак, амоніак, амоняк, NH3 — неорганічна сполука, безбарвний газ із різким задушливим запахом, легший за повітря, добре розчинний у воді.
Солі амонію - це кристалічні речовини з іонним типом зв'язку. До складу солей амонію входять один або кілька катіонів і аніон кислотного залишку. Солі амонію утворюються при взаємодії відповідних кислот з амоніаком (NH3) або розчином гідроксиду амонію (NH4OH). Більшість солей амонію безбарвні.
Застосування
Застосування
Солі амонію застосовуються в хімічній промисловості і як мінеральні добрива в сільському господарстві.
Широко застосовують у виробництві сухих гальванічних елементів, при паянні (амоній хлорид, або нашатир), у хлібопекарському та кондитерському виробництвах (амоній гідрогенкарбонат).
Застосуванняу хімічній промисловості
Застосування
Амоніак — один з найважливіших продуктів сучасної хімічної промисловості. Головною галуззю його застосування є виробництво нітратної кислоти і азотних добрив, соди за аміачним способом та ін. Аміак застосовується в органічному синтезі як холодоагент, для азотування стилі, у медицині (нашатирний спирт).
Крім того, аміак використовують для виробництва багатьох інших хімічних продуктів. Зріджений аміак і водний розчин аміаку застосовують безпосередньо як азотне добриво.
А також використовують як компоненти вибухових сумішей (амоній нітрат).
нашатирний спирт
Застосуванняв сільському господарстві
Застосування
Нітрат амонію NH4NO3 (амонійна селітра) дуже багате на азот добриво. Але нітрат амонію має істотний недолік — на вологому повітрі він мокріє, а при висиханні утворює тверді куски. Цілком сухий нітрат амонію може вибухати. Тому його застосовують як добриво в суміші з сульфатом амонію. Така суміш на повітрі не мокріє; не злежується і являє собою дуже цінне добриво, особливо під цукрові буряки, картоплю та інші культури.
Сульфат амонію (NH4)2SO4 — одне з найстаріших азотних добрив. Його добувають у великих кількостях нейтралізацією сульфатної кислоти аміаком. Сульфат амонію не гігроскопічний і не злежується. Він значно підвищує врожайність таких культур, як жито, пшениця, картопля і особливо чай і рис.

Застосування
Хлорид амонію NH4Cl одержують нейтралізацією хлоридної кислоти аміаком. Він теж не гігроскопічний і не злежується. Але на відміну від сульфату амонію його не вносять під такі культури, як цукрові буряки, тютюн тощо, оскільки іони хлору на ці культури впливають негативно.
Рідкий аміак і аміачна вода є найбагатшими добривами за вмістом азоту. Рідкий аміак, як і аміачну воду, стали застосовувати як азотні добрива лише останнім часом, коли були розроблені методи внесення в ґрунт добрив у рідкому стані.
Дякую за увагу!
Презентація на тему «Рідкі кристали» (варіант 1)

Рідкі кристали
Класифікація та застосування
Рідкі кристали
Деякі органічні матеріали при переході з рідкого стану в твердий мають проміжну структуру. Речовина в такому стані називається – рідкими кристалами.
За структурою РК це рідини схожі на желе.
Нематичні кристали
Найбільш простий різновид  РК- нематики (від грец. «Нема» - нитка) - утворюють довгі ниткоподібні молекули. У рідкокристалічному стані «палички» паралельні один одному, але безладно зрушені вздовж своїх осей.
Смектичні кристали
У смектичних кристалах (від грец. «Смегма» - мило) ступінь впорядкованості вище. Молекули смектика згруповані в шари. Спільним для всіх смектиків є слабка взаємодія між шарами, які легко сковзаяться один щодо одного, тому смектики на дотик слизькі та милоподібні.
Холестеричні кристали
Найбільш складно влаштовані молекули холестеричних рідких кристалів мають форму довгастих пластинок, розташованих паралельно один одному.
Їх особливістю є те, що вони різко змінюють забарвлення при зміні температури середовища навіть  на десяті долі градуса.
Використання
Одне з важливих напрямів використання рідких кристалів - термографія.
Рідкі кристали у вигляді плівки наносять на деталі електросхем. Несправні елементи - сильно нагріті або холодні, непрацюючі - відразу помітні по яскравим колірним плямам. Нові можливості отримали лікарі: рідкокристалічний індикатор на шкірі хворого швидко діагностує приховане запалення і навіть пухлини.
Дякуємо 
за 
увагу
Презентація на тему «Корозія металів» (варіант 1)

КОРОЗІЯ МЕТАЛІВЗАХИСТ ВІД КОРОЗІЇ
Робота учениці 10-Б 
Єлісєєвої Марії
   Що таке “ корозія ”?
Корозія (від лат corrosio – роз’їдати) це руйнування металів і сплавів під впливом хімічної чи електрохімічної взаємодії з оточуючим середовищем. 
Швидкість корозії напряму залежить від активності металів. Чим метал активніший, тим швидше він кородує.
  В чому небезпека корозії?
Може призвести до екологічних катастроф: потрапляння природного газу, нафти, небезпечних хімічних продуктів у навколишнє середовище.
Недопустима в авіаційному, нафтовому, атомному, хімічному машинобудуванні тощо.
Негативно впливає на здоров’я людини.
   Чим викликається корозія?
Кисень і атмосферна волога.
Кислотні оксиди, що містяться в атмосфері: оксиди  Карбону, Сульфуру, Нітрогену.
Морська вода.
Ґрунтова волога. 
Розрізняють:
Хімічна корозія
Характеризується хімічними процесами, які відбуваються між металом і агресивними речовинами оточуючого середовища. 
Електрохімічна корозія
Руйнування металу супроводжується  виникненням електричного струму у водному середовищі електроліта.
Що сприяє електрохімічній корозії
Положення металів у ряду активності: чим далі один від одного вони розміщені, тим швидше відбувається корозія.
Чистота металу (домішки прискорюють корозію).
Нерівності поверхні, мікротріщини.
Висока температура і вологість.
Дія мікроорганізмів, грибів, лишайників.
Грунтові води, морська вода, розчини електролітів.
Проблема захисту металів від корозії виникла майже на самому початку їх використання. Люди намагалися захистити метали від атмосферного впливу за допомогою жиру, масел, а пізніше і покриттям іншими металами і насамперед легкоплавким оловом . 
У працях давньогрецького історика Геродота (V ст. До н.е.) вже є згадка про застосування олова для захисту заліза від корозії.
Для захисту чавунних і сталевих водяних труб від корозії використовують цементні покриття. Оскільки коефіцієнти теплового розширення портландцемента і стали близькі, а вартість цементу невисока, то він досить широко застосовується для цих цілей. Недолік портландцементного покриттів той же, що і емалевих, - висока чутливість до механічних ударів.
Широко поширеним способом захисту металів від корозії є покриття їх шаром інших металів. Покривають метали самі коррозіруют з малою швидкістю, оскільки покриваються щільною оксидною плівкою. Покриваючий шар наносять різними методами: короткочасним зануренням у ванну з розплавленим металом (гаряче покриття), електроосадження з водних розчинів електролітів (гальванічне покриття), напилюванням (металізація), обробкою порошками при підвищеній температурі в спеціальному барабані (дифузійне покриття), за допомогою газофазної реакції , наприклад 3CrCl2 + 2Fe - [1000 ° C] → 2FeCl3 + 3Cr (в сплаві з Fe).
   Шляхи захисту від корозії
Захисні покриття: лакування, фарбування, емолювання.
Покриття виробу іншими металами, стійкішими до корозії: позолота, хромування, цинкування тощо.
Створення нових антикорозійних сплавів.
Протекторний захист.
Використання інгібіторів корозії.
Дякую за увагу…
Презентація на тему «Детонаційна стійкість бензину» (варіант 2)

Детонаційна  стійкість бензину
Підготувала
учениця 11-Б класу
ЖЕЛ №24
Гуленко Катерина
Детонаційна стійкість бензину
Детонацією називається такий режим 
роботи двигуна,    при  якому  частина 
палива самозаймається і  в  результаті
 тиск  у  двигуні  наростає   не   плавно, 
а стрибками, порушуючи роботу двигуна.
 
  Детонаційна стійкість є основним показником якості бензинів.
    Вона характеризує здатність бензину згорати в двигуні від іскри без детонації. 
Октанове число
       Мірою детонаційної стійкості є октанове число, яке вимірюється у сотому шкалою. За нуль шкали прийнята детонаційна стійкість н-гептану. За 100% прийнята детонаційна стійкість ізооктану, а точніше 2,2,4 - триметилпентана. Таким чином, ОЧ - показник детонаційної стійкості бензину, чисельно рівний процентному   вмісту   ізооктану в    еталонній    суміші з н-гептаном, яка за детонаційної стійкості еквівалентна випробуваному бензину.
Як кисневмісні високооктанові добавки використовують у прості ефіри і спирти
                      Спирти                Переваги 1. Дешевизна. 2. Низька теплота згоряння. 3. Висока теплота випаровування .4. Розчинність у воді .
  Ефіри Переваги 1. Знизити точку википання бензинів і поліпшити його випаровуваність на перехідних режимах. 2. Скоротити вміст СО у вихлопних газах. 3.Низька теплота згоряння. 4.Висока теплота випаровування .
Метод виробництва змішаних ефірів
        Основний промисловий метод виробництва змішаних ефірів - алкілування спирту олефінами. Промисловими продуктами є етанол і ізоамілени, тому основна реакція: етанол + ізоамілен = етілтретаміловий ефір.   Можливі побічні реакції: етанол = діетиловий ефір, ізоамілени = димеризація і полімеризація.     Каталізаторами етерифікації є каталізатори кислотного типу. Найбільш зручно використовувати сульфокатіоніти, оскільки немає необхідності очищати реакційну масу від кислот.
Презентація на тему «Поширення оксидів у оболонках Землі»

Земля дарує буйство кольорів, 
Нектару пахощами щедро поїть,
Щоб кожен з нас, як свічечка, горів
Перед іконою природи дорогої…
Основа вічної краси – 
Молекули цих дивовижних речовин
Лиш два складають елементи,
І Оксиген один із них…
Поширення оксидів у оболонках Землі
Гідросфера
Літосфера
Атмосфера
Н2О
СО2
SіO2
Al2O3
FeO
Fe2O3
Завдання: назвіть оксиди
ОХРА
Fe2O3 * H2O 
Fe2O3 * 3H2O 
FeO * Fe2O3
(Fe3O4)
Завдання:
визначте масову частку феруму в його оксидах FeO, Fe2O3, Fe3O4
УМБРА
MnO *MnO2 * Mn(OH)2
О. С. Пушкін 
Леонардо да Вінчі «Мона Ліза»
Сурик: 2PbO * PbO2 (Pb3O4)
Залізний сурик: 
FeO(Al2 (SiO3)3,SiO2)
В. Сурков. Бояриня
Білі пігменти
Свинцеві білила
PbO
Цинкові білила 
ZnO
Титанові білила
TiO2
Кобальтові фарби
Морська хвиля 
СоО, Со2O3, MgO, Al2O3, Cr2O3
Смальта 
(кобальтова руда, SiO2)
Тенарова синь
CoO, Al2O3
Хромова зелень Cr2O3
празелень 
(глауноніт – SiO2, Na2O, Fe2O3, CaO, Al2O3, MgO, K2O, H2O)
волконскоіт
МАЛАХІТ
Кольори ікон як символи в іконописі
Червоний холодний – любов небесна.
Червоний насичений – боротьба, мужність.
Жовтий – золото, багатство, святість.
Білий – чистота.
Фіолетово-синій – надія.
Фіолетовий – таємниця,  
Насичено-синій – безсмертя.
Зелений холодний – духовність.
Синій – роздуми.
Зелений – спокій.

Фарби на основі оксидів 
Кольоротерапія
Це наука,що використовує різні барви для регулювання вібрації тіла людини на таку частоту, яка б давала їй силу, здоров'я гармонію.
Червоний. Колір літа. Колір лідерства. Стимулює вени, артерії; лікує нирки, легені, шлунок.
Синій. Колір спокою и холоду. Колір чистоти. Лікує тахікардію, нормалізує тиск, знімає нервове напруження, лікує травну систему, головній та зубний біль, безсоння, кашель, запалення очей.
Жовтий. Колір сонця. Колір радості, жвавості, ніжності. Стимулює роботу печінки, шкіри, виводить шлаки, лікує діабет, нирки, печінку, депресію, ревматизм.
Зелений. Колір що охолоджує фізично і морально. Заспокоює нервову систему, знімає тиск, омолоджує, лікує безсоння.
“Хімія і мистецтво
мають внутрішню
спільність, яка
криється в їх творчій 
природі…”

          Марселій Бертло
Зроблено найкращими  учнями:
Киричком Павлом
                  і
Смольніковим Віталієм
Презентація на тему «Синтетичні мийні засоби» (варіант 2)

Синтетичні мийні засоби
-Згубний вплив синтетичних мийних засобів на довкілля та здоров’я людини.-Масове виробництво та використання-Відсутність законодавчої бази
Проблема
ПЛАН
 1.Поняття «синтетичні мийні засоби» 2.Історія виникнення 3.Переваги та недоліки використання СМЗ 4.Вплив на здоров’я та довкілля
 5.Вітчизняна законодавча база та закордонний досвід 6.Пошук альтернативи 7.Висновки 8.Використана література
Поняття СМЗ

Синтетичні мийні засоби – це складні багатокомпонентні суміші, в якості основного компонента яких використовують аніоноактивні, катіоноактивні, амфотерні і не-йоногенні поверхнево активні речовини.

Історія виникнення
У далекій древності волосся для краси намащували оліями і пахощами. У дні жалоби голову посипали попелом. Це і є прообраз мила.
Миючі ж ефекти певних синтетичних ПАР були помічені в 1913 А. Рейхлером, бельгійським хіміком. 
Першим комерційно доступним детергентом, що використовував ці спостереження, була суміш Nekal, яка продавалась в Німеччині в 1917, щоб полегшити нестачу мила в Першій світовій війні. 
Вплив на здоров’я людини та довкілля
СМЗ прилипають до зябер, вода починає прилипати до СМЗ, і зябра ллється вода, і риби захлинаються
Якщо в організм людини потрапляє СМЗ з недомитої тарілки, то захисна оболонка навколо стінок шлунка стає тоншою. Результат — виразка шлунка.
До мийних засобів додають фосфати, які у водоймах перетворюються на речовини, що живлять мікроорганізми. Вони починають швидко розмножуватись. А це спричиняє заболочення водойм та так званому «цвітінню води».



Лікарі-дерматологи ввели поняття «синдром чистої білизни», з’ясувавши, що і самі фосфати, які потрапляють на шкіру людини при купанні в забруднених водоймах або з поверхні недостатньо виполоканих речей, можуть спричинити алергію та різні захворювання шкіри (дерматози).
Законодавча база
Коли новий закон ЄС про зміст фосфатів набуде чинності, кількість цих речовин в мийних засобах, що продаються у регіоні, буде обмежено до 0,5%.
Міністерство економічного розвитку і торгівлі розробило законопроект, який введе обмеження на вміст фосфатів у мийних засобах, але вводитися він буде поступово: з 2013 року вміст фосфатів повинен бути не більше 17%, 2015 року — 10%, 2018 року — 5%, а з 1 січня 2020 року — 0%.  

Альтернатива
Висновки
Синтетичні мийні засоби – це складні багатокомпонентні суміші, в якості основного компонента яких використовують ПАР.
Люди здавна використовували мийні засоби та розвивали виробництво їх
СМЗ негативно впливають на травну систему та шкірний покрив людини.
В Україні не розвинуте законодавство щодо СМЗ, та люди не навчені екологічно мислити
В СМЗ є доступна альтернатива

Презентацію підготувала:
Учениця 11-А класу
Бардин Соломія
Презентація на тему «Натуральный и синтетический каучуки»

Натуральный и синтетический каучуки. Резина.

История открытия каучука
    Родина каучука – Центральная и Южная Америка. Во влажных жарких тропиках, по берегам реки Амазонки, растёт необычное дерево, которое называется бразильская гевея.
История открытия каучука
	Если на коре дерева сделать надрез, то из ранки вытекает сок молочно-белого цвета, называемый латексом. На воздухе сок постепенно темнеет и затвердевает, превращаясь в резиноподобную смолу. 
Английский химик Чарльз Макинтош
	В  1823 году придумал  непромокаемую ткань, состоящую из двух слоёв материи, соединённых раствором каучука в специальном растворителе. Изобретатель наладил производство из новой ткани плащей, которые получили название «макинтош». 
Открытие резины
	Однажды  Гудьир уронил пластинку каучука на горячую кухонную плиту.  . .
	Так в 1839 г. была открыта вулканизация каучука .
НАТУРАЛЬНЫЕ КАУЧУКИ
Натуральный каучук – непредельный стереорегулярный полимер состава (С5Н8)n  со средней  молекулярной массой 15000- 500000.
  Элементарное звено 
                              (-СН2 -С=СН -СН2-)n
                                            СН3 Природный каучук –это 
                                     цис-полиизопрен.


Химическое строение природного каучука
                   
                   - Н2С               СН2 -
                             \            /
                              С  =  С
                             /            \     
                      СН3               Н

1,4-цис - полиизопрен

Свойства натурального каучука
Эластичность
Непроницаемость для воды и газов
Хорошая  растворимость во многих органических растворителях
Набухаемость в маслах


Синтетические каучуки
   Основателем первого в мире крупномасштабного производства синтетического каучука по праву считается русский ученый С.В.Лебедев.
Синтетические каучуки
Этапы получения:
                    -Н2О,  -Н2  
2С2Н5ОН                    СН2 = СН – СН = СН2 
этиловый               бутадиен – 1,3
спирт                                                                    
          (-СН2 – СН = СН – СН2 -)n 
           бутадиеновый каучук
(по методу Лебедева)



Классификация каучуков по областям применения
Применение
Вулканизация
	Натуральные и синтетические каучуки используют преимущественно в виде резины. Для получения резины каучук вулканизируют. Его нагревают с серой, макромолекулы каучука «сшиваются» друг с другом серными мостиками по месту разрыва двойной связи. 
Продукт частичной вулканизации каучука называют резиной
 
                    СН3
                   
. . . –СН2 –С    СН – СН2 –СН2 –С = СН – СН2 - . . .    
                               S                             
                       S                                  CH3
   
                       S
                                           
. .   . –СН2 –С    СН – СН2 –СН2 –С = СН – СН2 - . . .    
                                   S                                
                       СН3                                 СН3
Презентація на тему «Аміни»

АМІНИ



Амі́ни — нітрогеновмісні органічні хімічні сполуки, похідні амоніаку (NH3), в якому атоми гідрогену заміщені однією чи багатьма групами інших атомів— вуглеводневими радикалами.
Поширення у природі

Аміни мають досить обмежене поширення у природі. У вільному стані аміни виявлено лише у деяких видів рослин. Так, метиламін* СН3NН2виявлено у проліснику багаторічному, а триметиламін* (СН3)3N у квітах одного з видів глоду. Деякі аміни виявлено у продуктах харчування .
Звичайно у природних умовах аміни утворюються в наслідок гниття білків.



Значно більше поширення мають похідні амінів, які виконують в живих організмах  різноманітні функції. Серед похідних амінів, що відіграють ключову роль у життєдіяльності організмів, слід зазначити перш за все амінокислоти і гетероциклічні аміни, що входять до нуклеїнових кислот
Класифікація

За кількістю вуглеводневих радикалів, що заміщують атоми Гідрогену у молекулі аміаку:
-первинні аміни, наприклад, метиламін

-вторинні аміни, наприклад, диметиламін

-третинні аміни, наприклад, триметиламін



Класифікація за будовою вуглеводневих радикалів:

-аліфатичні аміни, наприклад: метиламін

-ароматичні аміни, наприклад, анілін (феніламін)

Використання

• виробництво барвників
• виробництво поверхнево-активних речовин (ПАВ)
• виробництво лікарських препаратів

Отримання

1) Отримання за реакцією Гофмана
2NН3  + СН3Br → СН3NН2 + NН4Br;
СН3NН2 + CН3Br + NН3 → (СН3)2NН + NН4Br;
(СН3)2NН + CН3Br + NН3 → (СН3)3N + NН4Br

2) Отримання ароматичних амінів за реакцією Зініна



Первинні, вторинні і третинні аміни можна добути, здійснивши алкілування (введення алкільного радикала) аміаку. При цьому відбувається поступове заміщення атомів водню аміаку на радикали і утворюється суміш амінів. Аміни можна добути також відновленням нітросполук. Цей метод використовують у промисловості для добу­вання ароматичних амінів.
Фізичні та хімічні властивості

Насичені аміни. За звичайних умов метиламін СН3NН2, диметиламін (СН3)2NН, триметиламін (СН3)3N та етиламін С2Н5NН2 – гази з запахом, який нагадує запах аміаку. Ці аміни добре розчиняються у воді. Складніші аміни – рідини, вищі аміни – тверді речовини. Первинні, вторинні і третинні аміни можна розрізнити, використовуючи азотисту кислоту НNО2. Під час взаємодії цієї кислоти з первинними амінами утворюється спирт і виділяється азот. Аміни є більш слабкими основами, ніж аміак. Зі збільшенням величини вуглеводневого радикалу основні властивості послаблюються. Ароматичні аміни є більш слабкими основами ніж аліфатичні аміни.
Презентація на тему «Кам’яне вугілля та продукти його переробки» (варіант 2)

Презентація на тему :   “Кам’яне вугілля та продукти його переробки”
Вугілля — це тверда горюча копалина органічного походження, що утворилася з вимерлих рослин і планктону в результаті діяльності мікроорганізмів.
В Україні вугледобування зосереджено в трьох басейнах: Донецькому та Львівсько-Волинському кам'яновугільних басейнах, Дніпровському буровугільному басейні.
Технічний вуглець
Масова частка вільного вуглецю у гірській породі доволі незначна (10 % у кам'яному вугіллі, кілька відсотків у бурому вугіллі). Викопне вугілля складається переважно із складних циклічних органічних сполук, що містять елементи: вуглець [Карбон], водень [Гідроген], кисень [Оксиген], азот [Нітроген], сірку [Сульфур], домішки неорганічних речовин (золу) та вологу. Масова частка золи та вологи може досягати 50 % і більше.
Основним способом переробки кам'яного вугілля є коксування. Цей процес здійснюється на коксохімічних заводах, де вугільна  шихта переробляється  в  спеціальних  камерах  при температурі до 1000—1200°С.
При охолодженні летких продуктів конденсуються кам'яно­вугільна смола, аміачна вода і залишаються газоподібні речовини — коксовий газ.
З кам'яновугільної смоли, вихід якої невисокий (до 4 %), фракціонуванням добувають велику кількість цінних орга­нічних речовин: бензол [бензен] і його гомологи, фенол, нафталін [нафтален], антрацен та інші важливі продукти, які знахо­дять застосування у виробництві вітамінів, духмяних речовин, стимуляторів росту рослин, гербіцидів, барвників тощо. 
Коксовий газ після очищення у своєму складі містить :
З однієї коксової печі при звичайному завантаженні шахти в атмосферу надходить 3—5 кг вугільного пилу; 2,2 кг оксиду вуглецю (II); 1,6 кг пари кам'яновугільної смоли та масел; 0,57 кг вуглеводнів; під час вивантаження готового коксу — 2,8 кг пилу; 0,6 кг оксидів азоту.
Істотним процесом, що зумовлює міграцію хімічних речовин з коксових батарей у навколишнє середовище, є гасіння коксу. Коли вода стикається з розпеченим коксом, з башт гасіння виділяється багато водяної пари, яка містить велику кількість різноманітних домішок. 
З екологічного погляду коксохімічне виробництво вимагає не лише технологічного поліпшення певних його ланок, а й докорінної перебудови у повністю безвідхідне з комплексним використанням ресурсів на основі принципово нових технічних рішень.
Великого значення набуває питання про добування рідкого палива(гасу, бензину) з вугілля.
У наш час є кілька способів переробки вугілля в рідке паливо: 1) синтез; 2) екстракція або термічне розчинення вугілля; 3) гідрування; 4) гідроліз
У пошуках нових розв'язань енергетичних проблем заслуговує на увагу газифікація вугілля, тобто добування з вугілля не рідкого, а газоподібного палива, яке може бути використано також і як хімічна сировина для різноманітних синтезів.
Дякуємо за увагу!