Презентація на тему «Миючі засоби в побуті. Мило. Првальні порошки»


Миючі засоби в побуті. Мило. Првальні порошки
Синтетичні миючі засоби – це натрієві солі кислих складних ефірів, вищих спиртів і сірчаної кислоти:

R-CH2-OH + H-O-SO2-OH ( R-CH2-O-SO2-OH + H2O

R-CH2-O-SO2-OH + NaOH ( R-CH2-O-SO2-ONa + H2O

В останні роки виробництво синтетичних миючих засобів (СМЗ) у світі стало обчислюватися вже десятками мільйонів тонн у рік.
Незважаючи на те, що наступила епоха СМЗ, мило ще цілком не здало свої позиції: його рекомендується використовувати для ручного прання виробів з бавовняних і лляних тканин.
Якщо зануритися у далеке минуле, то можна довідатися про мило багато цікавого. Так, у далекій древності волосся для краси намазували оліями і пахощами. У дні жалоби голову посипали попелом. А потім - дивна справа - жир легко змивався, волосся ставало чистими, блискучими. Адже попіл у сполученні з оліями - прообраз мила.
Цю властивість і використовували чотири тисячоріччя назад, створивши милоподібну напіврідку речовину "сапо". Застосовували його не стільки з гігієнічними, скількох з косметичними цілями. Липка, що легко засихає, що швидко змивається маса служила для укладання волосся.
Мило ж довгий час стояло в одному ряді з медичними засобами і ліками. І лише в 1424 році в Італії, у Севоні, промисловим шляхом стали випускати тверде мило. Жири з'єднували не з золою, а з природною кальцинованою содою, що добували з озер.
Для варіння мила використовували яловиче, бараняче, свиняче, кінське сало, кістяний, китовий і риб'ячий жир, відходи жирів різних виробництв. Додавали 
і рослинні олії - лляне, бавовняне, маслинове, мигдальне, кенжутове, кокосове і пальмове.
Багато сторіч назад виникло миловаріння на Русі, де з древніх часів лю дивідрізнялися охайністю, звичкою до регулярного миття в лазні, парильні. Мила варили багато - у домашніх умовах і в майстерних ремісників. Потім з'явилися миловарні заводи.
Господарське тверде мило є сумішшю натрієвих солей природних і синтетичних жирних кислот. У залежності від способу переробки тверде господарське мило поділяють на піліроване (перетерте на вальцях), що містить 72% натрієвих солей жирних кислот, і звичайне 60% і 70% Піліроване мило має яскраво-жовтий колір, 70%-е звичайне – жовтий і темно-жовтий, 60%-е, одержуване на основі жирової сировини з добавками нафтенових кислот, - темно-коричневий.
З твердого господарського мила механічним шляхом у невеликих обсягах виготовляють мильні порошки, гранули, стружку. Так, для одержання порошку суміш мила і соди розпорошують у середовищі холодного повітря.
Сполуки та компоненти миючих засобів та їх функцій
Ми вже говорили про те, що люди користалися милом протягом багатьох століть, але тільки в XVIII – XIX століттях почали спроби пояснити, чому воно відмиває бруд. Було показано, що мило миє тому, що є поверхнево-активною речовиною. Природно, що при створенні СМЗ поверхнево-активні речовини (УПАВШИ) стали  їх основними компонентами.
Але якщо частки забруднень у виді чи суспензій емульсій і перейшли в миючий розчин, - це ще не усі: вони повинні там залишитися і не осідати знову на білизні, що стирається. Щоб запобігти таке повторне забруднення білизни, у миючі засоби додають спеціальні антиресорбенти (карбоксиметилцеллюлозу, казеїн і ін.).
Для зв'язування солей твердості до складу СМЗ уводять спеціальні добавки: поліфосфати, силікати, кальциновану соду, деякі інші солі. Нагадаю, що при пранні господарським милом ці добавки в миючий розчин ви повинні вводити самі. У цьому випадку можна скористатися нашатирним спиртом, тринатрийфосфатом і кальцинованою содою. Отже, перевага СМЗ полягає в тім, що їхні кальцієві солі розчинні у воді. Тому на відміну від звичайного мила вони не втрачають миючу дію й у твердій воді. 
Миючі засоби містять також і лужні добавки (зокрема, кальциновану соду), що сприяють руйнуванню жирових забруднень. У деякі засоби для прання бавовни і льону вводять хімічні відбілювачі, у більшості випадків перборат натрію. При температурі вище 65ос ця сполука виділяє кисень, що знебарвлює й окисляє органічні сполуки, одночасно дезінфікуючи виріб.
Щоб у випраної білизни був приємний запах, в усі миючі засоби вводять парфумерні віддушки.
Деякі речовини сприяють утворенню   в миючому розчині рясної піни;  їх вводять у миючі засоби, призначені головним чином для ручного прання. Введення до складу СМЗ таких речовин –  у більшості випадках данина смакам минулого, коли прали милом і при цьому вважалося, що в миючому розчині повинно бути багато піни.
Деякі забруднення білкового походження (кров, піт, молоко, соуси, яйця) відпираються особливо важко.  Для видалення забруднень білкового походження існують особливі пральні засоби, що містять ферменти – речовини біологічного походження, що при температурі не вище 40ос руйнують білки. Після замочування брудної білизни в розчинах миючих засобів, що містять ферменти, білкові забруднення легше віддаляються при наступному пранні. Про наявність у миючих засобах ферментів завжди повідомляється на упакуванні; на це часто вказує і наявність у назві миючого засобу приставки “біо”.