nyuuzyou/ukr-lit huggingface dataset:
Презентація на тему «Електричний струм в металах» (варіант 3)

Електричний струм в металах
Електричний струм - це упорядкований рух заряджених частинок.
 
Напрямок електричного струму співпадає з напрямком руху позитивних зарядів.  

Електричний струм
+

Будова металів
Приклад кристалічної будови металів
Na



2
8
1
Останній електрон слабо притягується до ядра тому, що:
далеко від ядра
10 електронів відштовхують  одинадцятий 

+
+
+
+
+
+
+
+
+
-
-
-
-
-
-
-
-
-
Будова     металів
Німецький фізик П. Друде 1900 р. створив теорію електропровідності металів:
вільні електрони в металі ведуть себе, як молекули ідеального газу; “електронний газ” підлягає законам ідеального газу; 
рух вільних електронів у металі підлягає законам класичної механіки Ньютона; 
вільні електрони в процесі їх хаотичного руху взаємодіють не між собою, а з іонами кристалічної решітки; 
при співударах з іонами кристалічної ґратки електрони передають іонам усю свою кінетичну енергію. 

Основи теорії електронної провідності металів 
Блиск
Твердість
Пластичність
Ковкість
Густина
Температура плавлення
Тепло та електропровідність


Фізичні властивості металів
Найважливішою фізичною характеристикою металічного стану є електрична провідність. Вона зумовлена наявністю рухливих електронів у кристалічній ґратці металів. Тому метали відносять до провідників І роду. За звичайних умов найкращу електропровідність має срібло, на другому місці – мідь, далі – алюміній. Метали з високою електропровідністю мають і високу теплопровідність, яка також пояснюється можливістю переміщення електронів. 

У 1899 р. К. Рікке на трамвайній підстанції у Штуттгарті включив в головний провід, що живить трамвайні лінії, послідовно один одному торцями три тісно притиснутих циліндра; два крайніх були мідними, а середній - алюмінієвим. Через ці циліндри більше року проходив електричний струм. Провівши ретельний аналіз того місця, де циліндри контактували, К. Рікке не виявив в міді атомів алюмінію, а в алюмінії - атомів міді, тобто дифузія не відбулася. Таким чином, він експериментально довів, що при проходженні по провідникові електричного струму іони не переміщаються. Слідчий-но, переміщуються одні лише вільні електрони, а вони у всіх речовин однакові.
Досліжне підтвердження електропровідності металів
Дослід який вказує на існування вільних  електронів в металах 
Якщо в провіднику немає електричного поля, то електрони рухаються хаотично, аналогічно тому, як рухаються молекули газів або рідин.
Презентація на тему «Супутники планет» (варіант 1)

Супутники планет 
Супутники Марса 
Супутник Меркурія - гіпотетичне небесне тіло природного походження, що обертається навколо Меркурія.
Існування такого супутника передбачалося протягом короткого періоду часу, проте в даний час вважається, що в Меркурія немає природних супутників.
Супутники Юпітера 
Супутники Юпітера — відомо 67 супутників Юпітера; це найбільша кількість відкритих супутників серед всіх планет Сонячної системи, крім того, у Юпітера є система кілець.
Галілеєві супутники
це чотири  найбільші супутники Юпітера: Іо, Європа, Ганімед та Каллісто, що були відкриті Галілео Галілеєм у січні 1610 році. Супутники входять до числа найбільших супутників Сонячної системи і є більшими за всі карликові планети. Можуть спостерігатися в невеликий телескоп.
Супутники Сатурна 
У Сатурна відомо 62 природних супутники з них 53 мають власні назви.
Більша  частина супутників мають невеликі розміри і складається з каменів і льоду. 
24 супутника Сатурна - регулярні, решта 38 - нерегулярні 
Супутник Титан 
Найбільший супутник Сатурна     (і другий у всій Сонячній системі після Ганімеда) – Титан.
Це єдиний супутник з дуже щільною атмосферою Вона складається з азоту (98%) з домішкою метану. 
Вчені припускають, що умови на цьому супутнику схожі з тими, які існували на нашій планеті 4 мільярди років тому, коли на Землі тільки зароджувалося життя.
Супутники Урана 
Зараз відомо 27 супутників Урана .
Всі вони отримали назви на честь персонажів з творів Вільяма Шекспіра та Олександра Поупа.
Перші два супутники - Титанію і Оберон - відкрив Вільям Гершель в 1787 році.  
Супутники Нептуна 
В даний час відомо 14 супутників.
Найбільший супутник Нептуна Тритон був відкритий англійським астрономом Вільямом Ласелом в 1846 році.
У 1949 році американсько-голландський астроном Джерард Койпер відкрив другий супутник Нептуна – Нереїду.
Презентацію    
підготували 
учениці 11-Б 
Воловик Юлія, 
Руда Юлія
Презентація на тему «Гучномовець» (варіант 2)

Гучномовець
Гучномо́вець — пристрій для ефективного випромінювання звуку в навколишній простір, що конструктивно містить одну або декілька випромінюючих голівок і, при необхідності, акустичне оформлення і додаткові електричні пристрої (фільтри, трансформатори, регулятори тощо).
Перетворення електромагнітних коливань в звукові

1 – котушка;
 2 – мембрана; 
3 – диффузор;  
4 – постійний магніт

Види гучномовців залежно від способу випромінювання звуку
Електродинамічний гучномовець
Електростатичний гучномовець 
конденсаторний гучномовець
електретний гучномовець
п'єзоелектричний гучномовець
Електромагнітний гучномовець
Іонофон
Гучномовці на базі динамічних голівок спеціальних видів
Функціональні види гучномовців
Акустична система —використання в якості функціональної ланки в побутовій радіоелектронній апаратурі
Абонентський гучномовець —призначений для відтворення передач низькочастотного каналу мережі дротяного мовлення.
Концертний гучномовець — має велику гучність у поєднанні з високою якістю звукопередачі
Гучномовці для систем сповіщення і 
озвучування приміщень
Настінний гучномовець
Стельовий гучномовець
Панельний гучномовець
Вуличний гучномовець
Спеціальні гучномовці для роботи в екстремальних умовах — протиударні, противибухові, підводні

Класифікація за іншими ознаками
Односмуговий гучномовець — гучномовець, голівки якого працюють в одному і тому ж діапазоні частот
Багатосмуговий гучномовець — гучномовець, голівки якого працюють в двох або більше різних діапазонах частот
Дифузорний гучномовець
Рупорний гучномовець — гучномовець, акустичним оформленням якого є жорсткий рупор
Гучномовець безпосереднього випромінювання
В автомобілях
В мобільних телефонах
В телевізорах
В побутовій техніці
Мікрофон
Мікрофон — прилад, що перетворює звукові коливання на електричні та застосовується для передачі звукових коливань на велику відстань. 
Історія та принцип роботи
Перший використаний на практиці мікрофон був сконструйований у 1876 році — це був вугільний мікрофон Томаса Едісона
Принцип роботи мікрофона полягає в тому, що тиск звукових коливань повітря, води чи твердої речовини діє на тонку мембрану мікрофона. У свою чергу коливання мембрани збуджують електричні коливання, в залежності від типу мікрофона для цього використовується явище електромагнітної індукції, зміна ємкості конденсаторів чи п'єзоелектричним ефектом.
Різновиди мікрофонів:
Вугільні мікрофони
П’єзоелектричні мікрофони
Магнітоелектричні мікрофони
Динамічні мікрофони
Стрічкові мікрофони
Конденсаторі або електростатичні
Конденсаторні мікрофони
Електретні мікрофони
Характеристики мікрофонів
чутливість
амплітудно-частотна характеристика
акустична характеристика мікрофона
характеристика направленості
рівень власних шумів мікрофона
внутрішній опір
Мікрофони використовуються у багатьох пристроях, таких як телефони і магнітофони, у звукозапису та відеозапису, на радіо і телебаченні, для радіозв'язку а також для ультразвукового контролю та вимірювання.
Презентація на тему «Тіла обертання навколо нас»

Тіла обертання навколо нас

Циліндр
геометричне тіло, яке складається з двох паралельних кругів, які суміщаються паралельним перенесенням всіх відрізків, що сполучають відповідні точки цих кругів.


Основні формули
Циліндри навколо нас
Циліндри навколо нас
Конус
 геометричне тіло, отримане шляхом об'єднання всіх променів, що виходять з однієї точки — вершини конуса, і таких що проходять через довільну плоску поверхню.
Основні формули
конус у побуті
Конус у побуті
Куля
 тіло, утворене обертанням круга навколо його діаметра. Центром кулі називають центр круга, обертанням якого її утворено. 
Куля у побуті
Презентація на тему «Дифракційна гратка»

Дифракційна гратка
Виконала:
Учениця 7-Б класу
ТУГ ім. І.Франка
Бенькалович Мар’яна
Дифракція – явище, що виникає при поширенні хвиль, суть якого полягає в тому, що хвиля здатна огинати перешкоди. Це зумовлюне тим, що хвильовий рух спостерігається в області за перешкодою, куди хвиля не може потрапити прямо. Явище пояснюється інтерференцією хвиль на краях непрозорих об'єктів або неоднорідностях між різними середовищами на шляху поширення хвилі. Прикладом може бути виникнення кольорових світлових смуг в області тіні від краю непрозорого екрана. Дифракція добре проявляється тоді, коли розмір перешкоди на шляху хвилі порівняний з її довжиною хвилі або менший за неї.
Найпростіша дифракційна ґратка – тонка скляна пластинка, на поверхні якої нанесені прямолінійні паралельні рівновіддалені штрихи, ширина та відстань між якими сумірні з довжиною хвилі світла (від 0,25 до 6000 штрихів на 1 мм ширини). Принцип роботи дифракційної ґратки ґрунтується на дифракції світлових хвиль, які взаємодіють з нею, та подальшій інтерференції цих дифрагованих хвиль. У загальному випадку дифракційну ґратку можна уявити собі, як сукупність багатьох паралельних та рівновіддалених прозорих щілин, розділених однаковими непрозорими проміжками.
Напрямки поширення дифрагованих хвиль, на яких відбувається їх посилення, називаються дифракційними максимумами. Таких максимумів зазвичай кілька, їх позначають цілими числами, які називаються порядком дифракції. Кількість дифракційних максимумів та напрямки їх поширення залежать від періоду ґратки та довжини хвилі світла і можуть бути визначені за допомогою рівняння дифракційної ґратки: 
 -   період ґратки,    – кут, під яким спостерігають                    сітловий промінь, – порядок дифракції,
 – довжина світлової хвилі.
Якщо на таку ґратку буде падати світловий пучок, то світлові хвилі, проходячи крізь щілини ґратки, будуть дифрагувати. Кожна точка будь-якої щілини ґратки у такому разі виступатиме як точкове джерело світла. Таким чином, світлові хвилі після взаємодії з ґраткою будуть поширюватись у різних напрямках. 
Світлові хвилі від різних щілин ґратки, які поширюються в одному напрямку, інтерферують між собою. Якщо ці хвилі знаходяться у фазі, то вони підсилюють одна одну, якщо у протифазі, то гасять. У першому випадку відбувається їх взаємне підсилення, в другому – послаблення.

Якщо на ґратку падатиме біле світло, то воно розкладатиметься ґраткою у спектр. Якщо монохроматичне світло – у послідовність освітлених та темних смуг відповідного кольору.
Дифракційні спектри білого, монохроматичного червоного та монохроматичного фіолетового світла в одному масштабі.
Пристрій для визначення довжини хвилі складається з лінійки 1 з поділками, закріпленої в штативі, екрана 2 з вузькою щілиною 3 і поділками 4 та рамки 5 для закріплення дифракційної ґратки 6. Роль лінзи при спостереженні інтерференційної картини відіграє кришталик ока.
Презентація на тему «Гідравлічні Машини»

«Гідравлічні Машини»
Гідравлі́чна маши́на (гідромаши́на) (рос. гидравлическая машина; англ. hydraulic machine; нім. Hydromaschine f) — енергетична машина, призначена для перетворення механічної енергії твердого тіла в механічну енергію рідини (або навпаки).
Гідравлічні машини — основний компонент гідроприводів.


Види гідромашин
Найпоширенішими різновидами гідравлічних машин є насоси і гідродвигуни.
Насосом називають пристрій, який перетворює механічну енергію обертання в гідравлічну енергію течії робочої рідини (ДСТУ 3063-95, ГОСТ 17398-72). Насос слугує для напірного переміщення (всмоктування, нагнітання) рідини в результаті надання їй енергії. Основне призначення насосів – підвищення повного тиску середовища, яке переміщується.
Гідродвигуном називають гідромашину для перетворення механічної енергії потоку рідини в механічну енергію вихідної ланки. За характером руху робочого органа гідравлічні двигуни поділяються на двигуни обертового руху (гідромотори), поступального руху (гідроциліндри), поворотного руху (поворотні гідродвигуни)
Насос-мотор може працювати як у режимі об'ємного насоса, так і в режимі гідродвигуна, що свідчить про оборотність гідравлічних машин.
По характеру силової взаємодії всі гідромашини (насоси і гідродвигуни) поділяються на динамічні і об'ємні.
В динамічній гідромашині силова взаємодія між робочим органом і рідиною відбувається у проточній частині, що є постійно сполучена із всмоктувальним і нагнітальним трубопроводами. До них належать лопатеві (радіальні, відцентрові, осьові) нагнітачі та нагнітачі тертя (вихрові, дискові, струминні та ін)
В об'ємній гідромашині процес відбувається в замкнених робочих об'ємах (робочих камерах), котрі поперемінно рідина заповнює та витісняється з них і при цьому робочі камери сполучаються з вхідним чи вихідним трубопроводами відповідно. Це безроторні зворотно-поступальні (діафрагмові, поршневі) іроторні (аксіально- та радіально-поршневі, шиберні, зубчасті, ґвинтові та ін.) гідромашини.

Так перекачування нафти по магістральних трубопроводах, переміщення гарячої та холодної води, в системах тепло та водопостачання в побуті та промисловості, роботу автомобільної, автокарной, авіаційної та космічної техніки здійснюють гідравлічні машини й агрегати.
Електрогідравлічні н електропневматичні системи широко використовуються в робототехнічних і автоматичних комплексах машинобудівної, космічної, авіаційної, хімічної, атомній та інших галузях техніки. Близько 85% всіх приводом промислових роботів - гідравлічні та пневматичні. Обсяг виробництва гідропристроїв для гідроприводів подвоюється кожні 5 років.
Гідроприводи одержали широке поширення в верстатах в гнучких виробничих системах, будівельних і дорожніх машин, тепловозах, автомобілі, трактори, суднових установках, літальних апаратах, у машинах гірничорудного, збагачувального, коксохімічного, сталеплавильного і прокатного виробництва. У сільському господарстві гідроприводи використовуються для обслуговування тракторів, навісного обладнання ґрунтообробних і збиральних машин.
Пневмогідравлічні системи є найважливішою складовою частиною рухових установок сучасних ракетоносіїв і космічних апаратів.
Презентація на тему «Переменный электрический ток»

Переменный электрический ток.Генератор переменного электрического тока.
Определение 
Переменным током называется электрический ток, который периодически изменяется по величине и по направлению.

Условное обозначение          или        .

Модуль максимального значения силы тока за период называется амплитудой колебаний силы тока.

В настоящее время в электрических сетях используется переменный ток. Многие законы, которые были выведены для постоянного тока, действуют и для переменного тока. 


Переменный ток имеет ряд преимуществ по сравнению с
постоянным током:
- генератор переменного тока значительно проще и дешевле генератора постоянного тока;
- переменный ток можно трансформировать;
- переменный ток легко преобразуется в постоянный;
- двигатели переменного тока значительно проще и дешевле двигателей постоянного тока;
- проблема передачи электроэнергии на большие расстояния была решена только при использовании переменного тока высокого напряжения и трансформаторов.

Для производства 
переменного тока применяется 
синусоидальное напряжение.
Частота переменного тока – это число колебаний в 1 с
Стандартная частота промышленного переменного тока равна 50 Гц.

Генератор переменного тока 
Генератор переменного тока - является 
электромеханическим устройством, которое преобразует механическую энергию  в электрическую энергию переменного тока. 

Системы производящие переменный ток были известны в простых видах со времён открытия магнитной индукции электрического тока. 
Принцип действия генератора основан на явлении электромагнитной индукции — возникновении электрического напряжения в обмотке статора, находящейся в переменном магнитном поле. Оно создается с помощью вращающегося электромагнита — ротора при прохождении по его обмотке постоянного тока.


 Общий вид генератора переменного тока с внутренними полюсами; Ротор является индуктором, а статор — якорем.
 Схема устройства генератора: 1 — неподвижный якорь; 2 — вращающийся    индуктор;3— контактные    кольца;4— скользящие по нимщетки.
Вращающийся индуктор
генератора   1  (ротор)   и   якорь
(статор)  2,  в обмотке  которого 
индуцируется ток.
Виды генераторов:
                                 - это генератор, который приводится в действие паровой  или газовой турбиной.
     
Турбогенератор
Дизель-агрегат- генератор, ротор которого вращается от двигателя внутреннего сгорания.
Виды генераторов:
Гидрогенератор вращает гидротурбина.
Генератор переменного тока раннего 20-го века сделанный в Будапеште
Презентація на тему «Ідеальний газ. Рівняння стану ідеального газу»

Ідеальний газ.
 Рівняння стану ідеального газу
Ідеальний газ – це модель реального      газу в якому:
відсутня взаємодія між молекулами;
молекули – матеріальні точки певної маси (займають безмежно малий об’єм в порівнянні з об’ємом посудини);  
при зіткненні  між собою та зі стінками посудини ведуть себе  як пружні кульки; 
молекули рівномірно розподілені по об’єму.





- Універсальна газова стала

(1) рівняння стану ідеального газу
Рівняняя Менделєєва 

-(2)  рівняння Клайперона

















;
;

: V
;
;
;
;
Виведення рівняння:
Історична довідка:
Рівняння, що встановлює зв'язок між тиском, об'ємом і температурою, було отримано французьким фізиком Бенуа Клайперон. Але в формі (1) його вперше використав Д.І. Менделєєв, тому воно називається рівняння Менделєєва - Клайперона, а у формі (2) - рівняння Клайперона.

Бенуа Поль Еміль Клапейрон 
Менделєєв Дмитро Іванович 


Основне рівняння МКТ
ідеального газу
Дякую за увагу!
Презентація на тему «Реактивний рух. Імпульс тіла. Рух штучних супутників Землі»

Презентація на тему:”Реактивний рух.Імпульс  тіла.Рух штучних супутників Землі”
Автор: учениця 10 класу Каленчук  Марія.

“Імпульс тіла”
Імпульс тіла -- векторна фізична величина, що є мірою механічного руху, чисельно дорівнює добутку маси тіла на швидкість його руху.
Імпульс сили -- векторна фізична величина, що є мірою дії сили за певний проміжок часу.
Зміна імпульсу тіла дорівнює імпульсу сили. При взаємодії тіл їх імпульси можуть змінюватися.
Закон збереження імпульсу
.
   Один із фундаментальних законів фізики,який стверджує,що у замкненій системі сумарний імпульс усіх тіл зберігається.
Умови застосування закону збереження імпульсу :
1)Система повинна бути замкнутою.
2)Зовнішні сили,що діють на тіла системи компенсуються ,або їх  дією можна знехтувати .
3)Виконується в інерціальних системах  відліку.

Реактивний рух
    Рух тіла, що виникає внаслідок відділення від нього частини його маси з певною швидкістю, називають реактивним.
Принципи реактивного руху знаходять широке практичне застосування в авіації та космонавтиці.

Першим проектом пілотованої ракети був у 1881 році проект ракети з пороховим двигуном відомого революціонера Миколи Івановича Кибальчича (1853-1881).
Будучи засудженим царським судом за участь у вбивстві імператора Олександра II, Кибальчич в камері смертників за 10 днів до страти подав адміністрації в'язниці записку з описом свого винаходу. Але царські чиновники приховали від вчених цей проект. Про нього стало відомо лише в 1916 році.


З історії розвитку реактивного руху
Рух штучних супутників Землі
    Сергій Павлович Корольов був найбільшим конструктором ракетно-космічних систем. Під його керівництвом було здійснено запуски перших у світі штучних супутників Землі, Місяця і Сонця, перших пілотованих космічних кораблів і перший вихід людини з супутника у відкритий космос.

     Перший штучний супутник Землі запущений на орбіту в СРСР 4 жовтня 1957 року.
     3 листопада 1957 року в космос був запущений супутник з собакою Лайкою на борту.
     2 січня 1959 року була запущена перша автоматична міжпланетна станція «Луна-1", яка стала першим штучним супутником Сонця.


Дякую за увагу!
Презентація на тему «Радіолокація» (варіант 4)

Радіолокація
Підготувала учениця 11 класу 
Стрельчук Катерина
Радіолока́ція — визначення положення об'єкта за допомогою відбитих від нього радіохвиль.
Радіолокація 
застосовується як 
у цивільній авіації, так і 
в системах
протиповітряної
оборони. Вона
здійснюється за
допомогою пристроїв,
які називаються 
радіолокаційними станціями або радарами. 
Станція радіотехнічної розвідки «Кольчуга» українського виробництва, здатна викривати повітряні цілі класу «стелс»
Радар або радіолокаційна станція (РЛС) — система для виявлення повітряних, морських і наземних об'єктів, а також для визначення їхньої дальності і геометричних параметрів. Використовує метод, заснований на випромінюваннірадіохвиль і реєстрації їхніх віддзеркалень від об'єктів. 
Принцип дії
Відстань до об'єкта вимірюється за часом затримки, тобто часом випромінювання сигналу й часом реєстрації відбитого сигналу. Радіохвилі розповсюджуються в просторі зі швидкістю світла, тому час затримки для відстані у кілька сотень кілометрів становить тисячні долі секунди.
Напрям на об'єкт або його азимут визначається за допомогою діаграми спрямованості радара (дальноміра), яка формується у вигляді тонкого пучка у вертикальній площині. Зазвичай антена (радіотехнічний пристрій для приймання і передавання електромагнітних хвиль.) радара обертається, а з нею обертається і діаграма направленості, що дозволяє фіксувати сектор, в якому знаходиться ціль.
Висота об'єкта визначається за допомогою радара, який називається висотоміром. Діаграма направленості антени висотоміра лежить у горизонтальній площині, а сама антена хитається вгору-вниз. Для визначення висоти цілі висотомір повинен отримати інформацію від далекоміру про її азимут. Повністю координати цілі визначаються за сумою даних від далекоміра і висотоміра.
Додатково, використовуючи ефект Доплера, можна визначити швидкість цілі. Зазвичай такий метод застосовують для того, щоб відокремити рухомі цілі, такі як літаки, від нерухомих об'єктів, наприклад, гір, або об'єктів, що рухаються з малою швидкістю — хмар.
Виділяють два види радіолокації:
Пасивна радіолокація — базується на прийомі власного випромінювання об'єкта
Активна радіолокація — така, за якої радар випромінює свій власний імпульс і приймає його відбитим від об'єкта. Залежно від параметрів прийнятого сигналу визначаються характеристики об'єкта.

Активна радіолокація буває двох видів:
З активною відповіддю - на об'єкті передбачається наявність радіопередавача (відповідача), який випромінює радіохвилі у відповідь на прийнятий сигнал. Активна відповідь застосовується для розпізнання об'єктів (свій-чужий), дистанційного керування, а також для отримання від них додаткової інформації (наприклад, про кількість палива, тип об'єкту тощо).
З пасивною відповіддю - випромінювальний сигнал відбивається від об'єкта і сприймається в пункті прийому як відповідь.



Дякую за увагу!
Презентація на тему «Електромагніти» (варіант 2)

Електромагніти.
Їх застосування  та класифікація.



Електромагні́т  — пристрій, що створює магнітне поле при проходженні електричного струму.

Електромагніти  : 

  Постійного струму :                        нейтральні  та                               поляризовані
 
                     2. Змінного струму 
Найпростіший електромагніт 
Застосування електромагнітів
1. На металургійних заводах2. У сільському господарстві3. В телефонах, компютерах  та телевізорах4. В літаках , теплоходах , автомобілях та інших транспортних засобах5. У деяких фокусах