nyuuzyou/ukr-lit huggingface dataset:
Презентація на тему «Солнце» (варіант 3)

Подготовили ученицы 11-Б класса
Серединская Юлия
Золотарева Анна
Солнце
 
Общие характеристики
Масса  Солнца составляет 99,866 % от 
    массы всей Солнечной системы 
Видимый угловой диаметр —     31'31''  в январе, 
32'31''  в июле
Средний диаметр 1,392·109 м (109 диаметров Земли)
Масса 1,9891·1030 кг (332 982 масс Земли)
Средняя плотность  1409 кг/м³ (плотность воды в Мёртвом море)
Ускорение свободного падения 274,0 м/с²  (27,96 g)






Вращение Солнца


Вращение по зонам (определяется по изменению положения пятен)
Период вращения 
на экваторе 25,05 дней,
на полюсе 34,3 дней
Скорость вращения видимых слоев на экваторе7284 км/ч
Солнечное излучение

Излучение Солнца  характеризуется солнечной постоянной — количеством энергии, проходящей через площадку  1 м², перпендикулярную солнечным лучам, за 1 сек. На расстоянии, равном орбите Земли, она равна 1370 Вт/м²
Светимость Солнца (энергия, излучаемая за 1 сек со всей поверхности) 3,846·1026 Вт
Солнечная энергия

Солнце вырабатывает энергию путём термоядерных реакций. 
Большая часть энергии вырабатывается при протонной реакции , в результате которой из четырёх протонов  образуется гелий . 
За каждую секунду в излучение превращаются 4,26 млн тонн вещества

Строение атмосферы Солнца
Фотосфера






Солнечная 
     корона
Хромосфера

Активные образования
Пятна  и факелы





Протуберанцы 
Вспышки 





Солнечный ветер







Солнечная активность
Солнце обладает сильным магнитным полем, напряжённость которого меняется со временем и которое меняет направление приблизительно каждые 11 лет, во время солнечного максимума. 
Во время солнечной активности наблюдается увеличение солнечных пятен, вспышек, протуберанцев, солнечного ветра. 

На Земле усиливаются полярные сияния в высоких и средних широтах и геомагнитные бури, которые негативно сказываются на работе средств связи, средств передачи электроэнергии, а также негативно воздействует на живые организмы (вызывают головную боль и плохое самочувствие у людей, чувствительных к магнитным бурям). 


 Солнце: интересные факты 
Средняя плотность Солнца составляет всего 1,4 г/см³, то есть равна плотности воды в Мёртвом море.
Солнце заключает в себе 99,866 % массы всей Солнечной системы
8 апреля 1947 года на Солнце было обнаружено самое большое скопление солнечных пятен. Его длина составляла 300 000 км, а ширина — 145 000 км. Оно было примерно в 36 раз больше площади поверхности Земли и было легко видно невооружённым глазом в предзакатные часы.
Презентація на тему «Дослідження Місяця» (варіант 2)

Дослідження Місяця
www.studentshelper.org.ua/
Космічний апарат Луна-3 був запущений 4 жовтня 1959. Він обігнув Місяць і пройшов на відстані 6200 км від нього, зробивши знімки майже половини його поверхні і, що особливо важливо - знімки темної половини Місяця.
www.studentshelper.org.ua/
Люди давно мріяли побувати на Місяці, але Вперше змогли Зробити це лише     20 липня 1969 року.
Це фотографія одного з першого космонавта на Місяця  -                              Ніла Армстронга.
Астронавти сіли в Море Спокою, де встановили різні прилади і взяли перші проби грунту.
www.studentshelper.org.ua/
На Місяці немає повітря і тому астронавтам, які висадилися на Місяць потрібно було одягати спеціальні скафандри.
Великий мішок ззаду – це апарат для дихання з запасом повітря.
На голові - шолом з темним забралом, щоб захистити очі від яскравого сонячного світла.
www.studentshelper.org.ua/
На Місяці побувало кілька груп вчених, які займалися різними дослідженнями, брали проби грунту.
Спеціально для переміщення по Місяцю вчені придумали машини – Луноходи.
www.studentshelper.org.ua/
На Місяці немає атмосфери і тому ніколи не буває вітру. А це означає, що слід, залишений місяцеходом так і залишиться там назавжди.
www.studentshelper.org.ua/
На Місяці немає такого тяжіння як на Землі і тому астронавти, навіть не дивлячись на важкі скафандри, могли як слід наскакатися. Адже на Землі в цих скафандрах космонавти ледве могли переміщатися. Ще б пак, адже на Землі всі предмети в цілих 6 разів важче, ніж на Місяці.
www.studentshelper.org.ua/
Оскільки на Місяці немає повітря, навіть місячним днем коли на неї яскраво світить сонце, небо залишається чорним і можна відмінно розглянути зірки.
www.studentshelper.org.ua/
До того, як  корабель «Апполон» доставив на Землю зразки місячного грунту учені точно не знали як і коли утворився Місяць. У них було декілька різних версій. Але після вивчення місячних зразків з'явилася головна версія про те, що дуже-дуже давно Земля зіткнулася з чимось дуже великим, розміром з Марс або навіть трохи більше. Місяць утворився з відбитих від зіткнення речовин.
www.studentshelper.org.ua/
Це знімок першого робота, що самостійно пересувається, з дистанційним керуванням. Він називався Місяцехід-1. 17 листопада 1970 року його доставила на Місяць радянська міжпланетна станція Луна-17. Місяцехід-1 подорожував по місячному морю Дощів протягом 11 місяців.
www.studentshelper.org.ua/
На цій фотографії, зробленій в грудні 1972 року  готується до запуску остання місячна експедиція, – Аполлон 17. З тих пір люди жодного разу не були на Місяці.
www.studentshelper.org.ua/
Місяць у всі часи надихав людей. Його писали художники на картинах, йому писали вірші поети. Може тому, що він був незвіданим таємничим світом?
«Лунная ночь в Крыму» Айвазовский
«Ніч на Дніпрі»                     А. Куінджі
www.studentshelper.org.ua/
Можливо. Але не дивлячись на те, що ми знаємо про Місяць значно більше, ніж наші предки, Місяць все одно притягує нас до себе, змушуючи вдивлятися в телескопи, біноклі і просто в небо....
www.studentshelper.org.ua/
Презентація на тему «Чорна діра»

Чорна діра
Виконала:учениця 11-А класу
ЗОШ №48
Куковинець Ольга

Термін
Чорна діра — астрофізичний об'єкт, який створює настільки велику силу тяжіння, що жодні, як завгодно швидкі частинки, не можуть покинути його поверхню, в тому числі світло.
Загальна теорія відносності передбачає, що достатньо компактна маса буде деформувати   простір-час, утворюючи чорну діру.
Квантова механіка передбачає, що чорні діри випромінюють подібно чорному тілу зі скінченною температурою. Ця температура обернено пропорційна до маси чорної діри.
Історія
1787 рік – Лаплас вперше розрахував розмір тіла з густиною води, на поверхні якого друга космічна швидкість дорівнює швидкості світла. 
1916 року Карл Шварцшильд знайшов розв'язок рівнянь загальної теорії відносності Ейнштейна для сферичносиметричного тіла.

В 1930-х при побудові теорії еволюції зір було доведено, що зорі з масою понад 3 маси Сонця на кінцевій стадії своєї еволюції неодмінно повинні колапсувати до гравітаційного радіуса. 1967 року Джон Вілер назвав такі колапсари «чорними дірами».
В 1960-х було відкрито галактики з активними ядрами — квазари, радіогалактики та інші.

В 1970-х Стівен Хокінг теоретично передбачив квантове випромінювання мікроскопічних чорних дір (розміром менших за атомне ядро).
У 2000-х роках встановлено, що в центрі практично кожної галактики розташована надмасивна чорна діра, а також ту особливу роль, яку відіграють чорні діри в утворенні галактик.

Будова
Чорна діра може мати три фізичні параметри: масу, електричний заряд і момент імпульсу.
Механізми утворення чорних дір проміжних мас:
Утворення чорної діри під час Великого вибуху у ранньому всесвіті.
Залишки зірок третього типу населення. Зорі третього типу населення — це перші зорі у всесвіті, які виникли у перші сотні мільйонів років його існування.
Зіткнення зірок і чорних дір у кулястому зоряному скупчені.
Місце чорних дір проміжних мас:
Утворення надмасивних чорних дір у ядрах галактик.
Чорні діри проміжних мас можуть бути джерелами гравітаційних хвиль. Якщо будуть зареєстровані гравітаційні хвилі, то за допомогою них можна буде безпосередньо відкрити чорні діри проміжних мас.
Залежно від маси зірки і обертального моменту можливі наступні кінцеві стани:
Згасла дуже щільна зірка, що складається в основному, залежно від маси, з гелію, вуглецю, кисню, неону, магнію, кремнію або. Такі залишки називають білими карликами, маса їх обмежується зверху межею Чандрасекара.

Нейтронна зірка, маса якої обмежена межею Оппенгеймера — Волкова.

Чорна діра.
Презентація на тему «Дослідження космосу» (варіант 3)


Виконала:
Учениця 11 – А класу
Твердохліб Анжеліка 

Дослідження космосу

Космонавтика

Космонавтика - це наука про польоти літальних апаратів  у світовий простір, і вид людської діяльності, спрямований на пізнання космосу і космічних об'єктів технічними засобами.
Космонавтика - величезний каталізатор науки і техніки, що став за короткий строк одним із найголовніших рушіїв світового науково - технічного прогресу. Вона стимулює розвиток електроніки матеріалознавства, машинобудування, енергетики і багатьох інших галузей.

Зародження космонавтики

1881 року  Микола Кибальчич запропонував схему першого у світі реактивного літального апарату. 
1903 року вчений Костянтин Ціолковський  висунув ідею про використання ракет для космічних польотів; спроектував ракету для міжпланетних сполучень.
У 1920-х роках учений Герман Оберт  також виклав принципи міжпланетного польоту.
У січні 1929 року вчений Юрій Кондратюк   випустив за власні кошти книгу «Завоювання міжпланетних просторів».


Космічні апарати

4 жовтня 1957 року СРСР справив запуск першої світової штучного супутника Землі. 
6 грудня 1957 року США була спроба запустити супутник «Авангард-1» з допомогою ракети-носія.
31 січня 1958 року було виведено на орбіту американський супутник «Эксплорер-1»,  у відповідь на запуск радянських супутників.
17 серпня 1958 року США було здійснено перша спроба послати з мису Канаверал на околиці Місяця зонд з науковою апаратурою.



Космічні апарати

Першим дослідницьким апаратом, спрямованим земляками в іншу планеті, стала радянська автоматична станція "Венера-1", що стартувала 12 лютого 1961 року.
У грудні 1962 року американський зонд "Маринер-2" пролетів з відривом 35 тисячі кілометрів від Венери.
У 1965 році "Венера-3" вперше досягла поверхні планети, а 1967 року "Венера-4" вперше здійснила плавний спуск у її атмосфери і провела безпосередні фізико-хімічні дослідження. 




Космічні апарати

10 липня 1962 року перший супутник зв'язку «Телстар-1» запущено на низьку навколоземну орбіту.
У 1979 – 1981 роках космічні апарати "Піонер–11", "Вояджер–1",  "Вояджер–2" пройшли біля Сатурна.
Вітчизняна космічна навігаційна система "Глонасс", уведена в дію у 1993 році.



Людина в космосі

19 серпня 1960 року «Супутник-5» вперше повертається на Землю з двома живими істотами на борту — собаками Білкою і Стрілкою.
12 квітня 1961 року  Юрій Гагарін став першою людиною, що здійснила політ в космос, облетівши Землю на «Востоці-1».
5 травня 1961 року Алан Шепард став першим американцем, що побував у космосі.
16 червня 1963 року Валентина Терешкова на «Востоці-7» стала першою жінкою, що побувала в космосі.






Людина в космосі

18 березня 1965 року Олексій Леонов залишив корабель «Восход-2» і став першою людиною, що вийшла у відкритий космос. 
20 липня 1969 року Ніл Армстронг  став першою людиною, що ступила на Місяць.
19 листопада 1997 року Леонід Каденюк став першим космонавтом незалежної України.
15 жовтня 2003 року Ян Лівей став
першим китайцем, що побував
у космосі, під час пілотованого
польоту «Шеньчжоу-5».
Презентація на тему «Марс» (варіант 6)

Марс

Планета названа на честь римського бога війни, з тієї причини, що її колір дуже схожий на колір крові. Також Марс відомий, як "Червона планета"; учені припускають, що червоний відтінок пов'язаний з наявністю оксидів заліза в атмосфері планети.
Марс є будинком для "Долини Маринера" - каньйону, що набагато глибше і довше, ніж Великий Каньйон в США.
Цікавий факт, Марс може похвалитися наявністю гір, які вище, ніж Еверест. Тут же знаходиться гора Олімп, найвища відома гора в Сонячній системі.
Атмосфера Марса приблизно в 100 разів менш щільна, чим атмосфера Землі. Проте, цього цілком достатньо, щоб підтримувати погодну систему, яка включає хмари і вітри.Середня температура на Марсі складає біля - 60 градусів С.
Середня відстань між Сонцем та Марсом складає близько 141 620 000 миль (227 920 000 кілометрів). Один рік на Марсі дорівнює 687 земним дням.Так само, як Земля, Марс  обертається навколо своєї осі із заходу на схід.  Цікавий факт, марсіанський день складає 24 години, 39 хвилин і 35 секунд, що дуже близько до земного. Щільність Марса складає близько 3,933 грама на кубічний сантиметр.
Сила тяжіння на Марсі складає близько 38 відсотків від земної, тобто людина, що стоїть на його поверхні зменшиться у вазі на 62%.
Було підраховано, що середня товщина марсіанської кори складає близько 30 миль (50 кілометрів). Атмосфера Марса складається з 0,13% кисню, 1,6% аргону, 95,3% діоксиду вуглецю, 2,7% азоту, 0,07% окислу вуглецю і 0,03% пари води. Марс має два маленькі місяці - Фобос і Деймос. Марс був уперше відвідав Марінер-4, в 1965 році.
Таким Марс був мільйони років назад..
Презентація на тему «Астрономія» (варіант 5)

Астрономія
11 клас

В Астрономії вирішуються 3 основні задачі:
Розділи астрономії
1.Австрометрія
2. Небесна механіка
3. Астрофізика
4.Зоряна Астрономія
Першу в Україні астрономічну обсерваторію засновано у 1821 адміралом А. С. Грейсом. Обсерваторію було збудовано у Миколаєві. Вона мала призначення обслуговувати Чорноморський флот. Другою в Україні була обсерваторія Київського Університету, будівництво якої було завершено 1845 року. Потім було відкрито обсерваторії в Одесі (1871) та Харкові (1888), у 1900 створено обсерваторію Львівського Університету. У Сімеїзі (Крим) 1908 року було організовано астрофізичний відділ Пулковської обсерваторії, який в радянські часи входив до складу Кримської астрофізичної обсерваторії АН СРСР. 1926 року у Полтаві створено гравіметричнуобсерваторію, основним завданням якої є вивчення рухів земних полюсів і припливів у земній корі. 1945 року в Голосієві, під Києвом, створено астрономічну обсерваторію АН УРСР.
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ
Ігор Демченко
Презентація на тему «Меркурій» (варіант 16)



За формою Меркурій близький до кулі з екваторіальним радіусом (2440 ± 2) км, що приблизно в 2,6 раза менше, ніж у Землі. Різниця півосей екваторіального еліпсу планети становить десь 1 км; екваторіальне і полярне стискання незначні. Відхилення геометричного центру планети (кулі) від центру мас — у межах 1,5 кілометри. Площа поверхні Меркурія в 6,8 разів, а об'єм — у 17,8 разів менші, ніж Землі.

Маса Меркурія дорівнює 3,31·1023 кг, що приблизно в 18 разів менше за масу Землі. Середня густина близька до земної і становить 5,44 г/см³. Прискорення вільного падіння поблизу поверхні — 3,7 м/с2.
Розміри,
 форма і маса
Як найближча до Сонця планета, Меркурій одержує від центрального світила значно більшу енергію, ніж, наприклад, Земля (у середньому в 10 разів). Через витягнутість орбіти потік енергії від Сонця змінюється приблизно вдвПоверхню Меркурія вкрито подрібненою речовиною базальтового типу, вона досить темна. Судячи зі спостережень із Землі і фотографій з космічних апаратів, вона в цілому схожа на поверхню Місяця, хоча контраст між темними і світлими ділянками менш помітний. Поряд із кратерами (як правило, менш глибокими, ніж на Місяці) є пагорби та долини.

Згідно з останніми даними наукової місії MESSENGER, на поверхні планети біля Південного Полюсу можливе існування регіонів, вкритих водяним льодом, незважаючи на близькість до Сонця. Це пояснюється постійним перебуванням цих ділянок у тіні.
Температура і рельєф поверхні
Рельєф Меркурія
Меркурій обертається навколо Сонця доволі витягнутою еліптичною орбітою, площина якої нахилена до площини екліптики під кутом 7°00'15". Відстань від Меркурія до Сонця змінюється від 46,08 млн км до 68,86 млн км. Період обертання навколо Сонця (меркуріанський рік) становить 87,97 земної доби, а середній інтервал між однаковими фазами (синодичний період) — 115,9 земної доби. Відстань до Меркурія від Землі змінюється від 82 до 217 млн км. Середня шфвидкість руху Меркурія орбітою навколо Сонця — 47,89 км/с.
 Особливості руху


«Марінер-10», перший космічний апарат, що досяг Меркурію.


Атмосфера і фізичні поля
Над поверхнею Меркурія є сліди дуже розрідженої атмосфери, що містить, крім гелію, також водень, вуглекислий газ, вуглець, кисень і благородні гази (аргон, неон). Близькість Сонця зумовлює суттєвий вплив на Меркурій сонячного вітру. Завдяки цій близькості значним є і припливний вплив Сонця на Меркурій, що має призводити до виникнення над поверхнею планети електричного поля, напруженість якого може бути приблизно вдвічі більшою, ніж у «поля ясної погоди» над поверхнею Землі, і відрізняється від останнього порівняною стабільністю.

На Меркурії є й магнітне поле. Магнітний дипольний момент Меркурія дорівнює 4,9·1022 Гс·см³, що приблизно на чотири порядки менше, ніж у Землі; проте, оскільки напруженість поля обернено пропорційна кубу радіуса планети, то на Меркурії і на Землі вони близькі за величиною
1 Кора, товщина 100 - 300 км.
Дякую за увагу
Презентація на тему «Подвійні зорі» (варіант 6)

Підготувала 
учениця 11-Б класу
Харківської гімназії №55
Трунова Ілона

Подвійні зорі

Подвійна зоря — система з двох гравітаційно пов'язаних зір, які обертаються навколо спільного центру мас по екліптичних орбітах. Інколи трапляються системи із трьох і більше зірок; у тому  разі система називається кратною зіркою.



Види подвійних зірок та їх спостереження

Візуально-подвійні зорі
Затемнювано-подвійні зорі
Спектрально-подвійні зорі
Оптично подвійні зорі

Візуально-подвійні зорі
Подвійні зорі, які можна побачити окремо, називають видимими подвійними чи візуально-подвійними. Компоненти більшості подвійних систем занадто близькі одна до одної або ж занадто віддалені від Сонячної системи, через що їх неможливо розрізнити навіть за допомогою найпотужніших телескопів. 
Спостерігаються завдяки коливаннями блиску, створеними періодичними затьмареннями однієї зірки іншою, це відбувається в тих рідкісних випадках, коли Земля перебуває в одній площині із орбітами зірок. Внаслідок чого відбувається періодичне поперемінне затемнення одним компонентом іншого та навпаки.
Затемнювано-подвійні зорі
Спектрально-подвійні зорі
Спостерігаються завдяки періодичним зсувам спектральних ліній.

Іноді буває, що дві фізично не пов'язані між собою зірки випадково проектуються на небосхилі поряд. Такі зірки називають оптично подвійними — на противагу «справжнім», фізично подвійним. 
Оптично подвійні зорі
Дякую за увагу!
Презентація на тему «Застосування стереометрії в астрономії»

Застосування стереометрії в астрономії 
Метод паралаксу є найбільш застосовуваний в астрономії . Метод паралаксу є єдиним безпосереднім методом вимірювання відстаней поза межами Сонячної системи. Астрономи для визначення відстаней використовують протилежні точки земної поверхні або земної орбіти, вимірюючи кутове зміщення об'єкта на фоні далеких зір. Відповідно виокремлюють два методи геоцентричний паралакс та геліоцентричний паралакс. За об'єктами спостережень виділяють Місячний паралакс, паралакс Сонця і тіл Сонячної системи та Зоряний паралакс.  
Геоцентричний паралакс (або як його ще раніше називали — добовий паралакс) використовується для вимірювання відстаней в межах Сонячної системи. Раніше проводили вимір кутів двічі протягом доби, завдяки чому можна було визначити паралакс до таких об'єктів як Місяць, Сонце тощо. Наразі для цього використовують два одночасних спостереження в різних точках земної кулі або ж синхронізовані телескопи. Горизонтальним паралаксом називають кут між напрямом на сонце з якої-небудь точки земної поверхні і напрямом на сонце з центра Землі.
Для вимірювання міжзоряних відстаней використовують геліоцентричний паралакс. Спостереження здійснюють із проміжком півроку, за цей час Земля пересувається у протилежну точку своєї орбіти. Основна одиниця відстаней на основі паралаксу — парсек. 1 Парсек —  це відстань з якої середній діаметр земної орбіти становить 1" (одну кутову секунду). Вся шкала відстаней в астрономії базується на визначенні паралаксу найближчих зір. Потім йдуть методи фотометричного аналізу, періодичності цефеїд та червоного зміщення. І хоча метод вимірювання паралаксу дозволяє обчислювати відстань лише до найближчих зір, але на ньому базуються всі інші методи, таким чином метод паралаксу дозволяє з'ясувати розміри Всесвіту.
Вперше застосував метод паралаксу в астрономії древньогрецький вчений Гіппарх 150-го р. до н. е. для визначення відстані до Місяця. За його обчисленнями паралакс склав 58' і, відповідно, відстань до Місяця ~59 радіусів Землі. За сучасними даними паралакс Місяця становить — 57'02.6", відповідно відстань — 60.2 радіусів.Вчений запровадив поділ зір на шість груп за їх блиском (видима зоряна величина), створив зоряний каталог, що містив координати та яскравість близько 850 зір. Також обчислив тривалість тропічного тропічного року із похибкою менше 6 хвилин .На честь цього видатного вченого був названий астероїд.
 Вчений Гіппарх
Презентація на тему «Пошук життя поза Сонячною системою»

ПОШУК  ЖИТТЯ  ПОЗА СОНЯЧНОЮ  СИСТЕМОЮ
Робота учениці 11-А класуЛетичівського НВК №1Мельничук Олександри
Науковий керівник – вчитель астрономії і фізики, вчитель-методист Кліпановська Надія Григорівна
 






Є багато чого на світі, друже Гораціо, 
що і не снилось нашим мудрецям .          
                                                      (Шекспір)
 
 
    ГЕОЦЕНТРИЧНА           ТА          ГЕЛІОЦЕНТРИЧНА
СИСТЕМИ   СВІТУ


(Птолемей)                             (Коперник)






Золоті пластинки «Піонера» – перша спроби встановити контакт другого типу
Чи самотні ми у Всесвіті?






       “Дехто б сказав, що на Землі           розумне життя ще тільки має з'явитись” – 
                                 пожартував Гокінг. 
            
Людство і життя взагалі – це унікальне космічне явище, якому немає аналогів.
Є декілька високо розвинутих цивілізацій, але вони суттєво відрізняються від людства, а знайти їх – це свого роду виграш у лотерею. 
Життя у Всесвіті існує, проте воно примітивне, а відносно організовані види – це дуже велика рідкість.

 
        Проявивши  надзвичайне легковір’я, сотні тисяч американців залишили своє житло і кинулись шукати порятунку від уявних марсіан. Загалом, Земля готувала себе до історичної зустрічі з близьким космічним сусідом.

Формула Дрейка (1960р.) дозволяє, виходячи з деяких припущень, визначити кількість цивілізацій у нашій Галактиці, 
     з якими людство потенційно може вступити в контакт.

Allen Telescope Array
Життя  на  Землі можливе завдяки:
 Наше Сонце – жовтий карлик
Спостерігаючи за бурхливою сонячною діяльністю, мимоволі запитуєш себе:
   А чи не згасне воно, не вибухне, чи що?


Тільки у нашій Галактиці налічуються мільярди зірок. За останніми даними
 3-5% зірок мають планети.
Космічний інфрачервоний телескоп "Спітцер" 



Старезний двійник Сонця

HIP102152  у порівнянні з Сонцем за іншими зорями
Наша “зворотна адреса”



Дякую за увагу!
Веселих новорічних
 та рідзвяних свят!