Презентація на тему «Планета Марс» (варіант 1)

Планета Марс 
Виконала
Учениця 11-Б класу
Калініна Лілія 
Марс  –  четверта  планета  Сонячної  системи,  яка  з  періодом  687 земних дібрухається  навколо  Сонця  на  середній  відстані 228 млн. км. За розмірами Марсмайже  вдвічі,  а  за  масою – в дев’ять разів менший від Землі
 Вісь його обертання нахилена до площини орбіти підкутом  25°, завдяки чому на Марсі відбувається зміна пір року, а тривалість добилише  на  20  хв.  менша за земну. Напрямок на точку перигелію Марса близький донапрямку  на  точку афелію Землі. Тому коли обидві планети у своєму русі навколоСонця   опиняються   поблизу   цих   точок  водночас,  тобто  Марс  перебуває  упротистоянні  до  Землі,  віддаль  між  ними  стає  найменшою – 56 млн. км. Такевзаємне положення Землі та Марса називається великим протистоянням. 
Великі  протистояння  повторюються через кожні 15 років і трапляються у серпні –на  початку  вересня.  У  цей  час Марс повернутий до Землі південним полюсом, ітому його південна півкуля вивчена краще, ніж північна. Марс  має  розріджену атмосферу. Це дозволяє вивчати його поверхню безпосередньоз  Землі. Дві третини поверхні Марса займають світлі ділянки, які отримали назвуматериків,  близько  третини  –  темні  ділянки, названі морями.
 Вони зберігаютьсвою  форму  в  часі, що дозволило скласти точні карти поверхні. Поблизу полюсіввосени  утворюються білі плями – полярні шапки, які зникають повністю або значнозменшуються в розмірах на початку літа.  
Підчас  великого  протистояння  1877  року  італійський астроном Дж. Скіапарелліповідомив   про   відкриття  ним  на  поверхні  Марса  чітких  ліній,  які  нібиперетинають  марсіанські  пустелі, і дав їм назву канали. Було навіть висловленоприпущення,  що це споруди, створені розумними істотами для транспортування водивід полюсів планети у зневоднені при екваторіальні райони. 
Виявилося, що Марс, які  Місяць,  укритий  кратерами.  Але,  наприклад.  така  ділянка,  як  Еллада  –величезна  чаша  діаметром  1700 км., що лежить нижче навколишнього ландшафту на5,5  км., – практично позбавлена кратерів. Є на Марсі також безладно розташованіпагорби  і  провалля,  різного  роду  утворення,  схожі на русла висохлих річок,системи вузьких тріщин, гірські райони і окремі гори вулканічного походження. 
Біля  екватора  планети  розташована  головна  геологічна  особливість  Марса  –вулкано-тектонічний   регіон   Фарсіда,   який,   окрім  того,  є  найважливішимпогодотворчим  фактором  на  планеті.  Це  вулканічне плато, яке здіймається наднавколишньою  територією  на висоту до 4-5 км., а третина його площі – навіть на8-9  км,  є  п’єдесталом  для  велетенських  і  давно згаслих вулканів 19-27 км.заввишки.  Три  з  них  розташовані  в  одну  лінію,  яка  перетинає  екватор. Ачетвертий, феноменальний у своїй грандіозності, знаходиться осторонь від них. Цей  найбільший  у  Сонячній  системі  вулкан носить назву Олімп.
На  особливу  увагу заслуговує рифтова долина Маринер понад 4000 км. завдовжки ідо  200  км. завширшки. Основою цієї рифтової долини є величезний (2500 Ч 75-150Ч  6  км.)  каньйон  Титоніус  Часма,  що означає “ величезна безодня ” . На крутихсхилах  каньйону  –  зсуви  та осипи, глибокі яруги. Його дно несе на собі слідибурхливої  діяльності  потоків  води. Оскільки зараз рідкої води на Марсі немає,то  існує  припущення,  що в минулому клімат планети був значно теплішим, так щона ній існували моря і протікали річки. 
Марсіанський  грунт  – це дрібнодисперсний матеріал (реголіт), в якому міститься15-20  %  кремнію,  12-16  %  заліза,  близько  10  %  фосфору,  7 % марганцю такобальту,  а  також кальцій, хром, нікель, ванадій, титан, молібден, цирконій таін.   Жодна  з  відомих  земних  гірських  порід  не  збігається  за  складом  змарсіанськими.  
Температурні  умови  на Марсі визначаються його відстанню від Сонця, густиною таскладом  атмосфери, а також оптичними властивостями грунту. Найвища температура,зареєстрована  на  поверхні Марса, становить 300 К, але вона різна для світлих ітемних  ділянок,  що  лежать поряд. Тому говорять про середню температуру 230 К.На  екваторі  вона  встановлюється  приблизно  через годину після полудня. Уночітемпература  навіть в екваторіальних районах знижується до 170 К, а в полярних –до  140  К.  Такий великий перепад температур пояснюється малою теплопровідністюгрунту. 
Найсильніші  пилові бурі можуть тривати по декілька місяців і повністю закриватиповерхню.  Через  невелику  силу  тяжіння навіть після закінчення пилової бурі вповітрі зависає значна кількість пилинок, забарвлюючи небо у рожевий колір. Полярні  шапки,  які  змінюють  свої  розміри в залежності від марсіанської порироку,  складаються  з твердої вуглекислоти. Улітку вона випаровується, залишаючиневелику  ділянку  водяного  льоду завтовшки в кількасот метрів. Вважається, щовся  вода  на  Марсі  знаходиться у зв’язаному стані на полярних шапках і в шарівічної мерзлоти. 
Багато  цінної  інформації  отримали  астрономи  від марсохода „ Соджорнер ”, якийпрацював  на  поверхні  Марса  у другій половині 1997 р. Зокрема, він передав наЗемлю  близько  40  стереоскопічних знімків поверхні планети. Життя на Марсі вінне виявив.  
В  існуванні  двох супутників Марса не сумнівався свого часу Кеплер, як це видноз  його  листа  до  Галілея:  „Я...  шалено хочу мати телескоп, щоб, якщо зможу,випередити вас у відкритті двох супутників, які обертаються навколо Марса ”. Під  час  протистояння  Марса у серпні 1877 р. американець А. Холл, випробовуючиновий  66-сантиметровий  рефрактор,  узявся відкрити ці супутники. 2 серпня Холлуперше  побачив  супутник,  згодом  названий Деймосом (грец. „ жах ”), а 17 серпнявін відкрив Фобос 
Учені, шляхом експериментів, визначили, які живі організми зможуть достатньо довго прожити на Марсі. Ними виявилися трихоходки, а також деякі види архей. Дослідження в камері, яка максимально імітує середовище проживання на Марсі, показали, що ці «живчики» проживуть в атмосфері Червоної планети кілька сотень днів. Учені досить давно припускали, що земні апарати можуть проти своєї волі «доставити» на Марс живих істот. З цієї причини кожному старту передувала особлива процедура стерилізації. Але, як показало дане дослідження, на нашій планеті живуть такі істоти, які можуть легко пережити вплив жорстких хімікатів і випромінювання.