Презентація на тему «Анна Кареніна» (варіант 2)

Анна
 Кареніна

Образ Анни Кареніної - особливий: 
це жінка, яка за соціальним становищем
 стоїть на вищому суспільному щаблі.
 Здавалось би, чого не вистачало їй?
 Вона освічена, вродлива, багата, має
 вагу в світі, нею захоплюються, до її
 порад прислухаються. Але вона нещасна
 в подружньому житті, вона самотня 
у своїй сім'ї. Можливо, що доля Анни
 Креніної склалась би по-іншому, якби
 її сім'я була щасливою. 
Справжній характер Анни першою 
зрозуміла Кіті. Адже Анна "не похожа
 была на светскую даму". У ній не 
було нічого напускного. Левін також
 бачить її справжній характер: "Левин
 все время любовался ею - и красотой
 ее, и умом, образованностью, и вместе
 простотой и задушевностью". А вну-
трішнє життя Анни було сповнене
 величезної напруги. У неї були свої
 потаємні мрії про незалежність і про
 те, де можна докласти своїх сил. 
Анна Кареніна – чарівна, правдива, 
розумна жінка, людина великого і 
чистого серця - виявляється разом з
 тим жахливою - своєю «бісівської» 
принадністю, егоїстичної пристрастю
 і неминучою неправдою, павутина якої 
обплутує її не тільки ззовні, але й 
зсередини ...
У першій частині роману героїня з'являється зразковою матір'ю і дружиною, шановною
 світською дамою і навіть примирителькою негараздів в сім'ї Облонських. Життя Анни
 Аркадіївни найбільше наповнювала любов до сина, хоча свою роль люблячої матері
 вона дещо перебільшено підкреслювала. Лише Доллі Облонських чуйно вловлювала
 у всьому складі сімейного життя Кареніних щось фальшиве, хоча відношення А.К. 
до чоловіка будувалося на безумовній повазі.
Під впливом зустрічі з 
Вронський різко зміню-
ються відносини А.К. 
з усіма оточуючими : 
вона не може терпіти
 фальші світських від-
носин , фальші взаємин
 у своїй родині , але існу-
ючий мимо її волі дух 
обману і неправди захо-
плює її все далі до 
падіння . Зблизившись
 з Вронський , А.К. 
усвідомлює себе
 злочинницею. Після 
неодноразово 
виявленого чоловіком стосовно неї великодушності , особливо після отриманого
 під час післяпологової хвороби прощення , А.К. все більше і більше починає 
ненавидіти його , болісно відчуваючи свою провину і усвідомлюючи моральну 
перевагу чоловіка.

Анна зреклась свого звичного способу життя. "Всё ложь, всё обман, всё зло", - говорить
 вона напередодні загибелі. Всі питання було вирішено негативно, і це вбило її волю до
 життя. Вона втратила моральну опору. 
У Анні змішалися і сором, і жах, і радість.
 Сором за своє нове незвичайне поло-
ження, жах перед невідомим, перед
 примарною караючої «дійсністю» і 
радість звільнення, насолоди повнотою
 буття. Але світло, навколишній її, не міг
 бути спокійним. Згубник нового життя,
 він став вводити бурхливий «потік» в 
«узаконені» рамки і тим самим вбивав 
Анну.
Чи винна Анна? Лев Микола-
йович наводить думку 
дитини. Син Сергій вважає:
 «Вона не винна, а просто 
 боїться його (батька) і со-
Ромиться  чогось. Це думка
 має особливу цінність, так як
відомо, що для Толстого діти
 - ідеал досконалості,  вони
 чуйно реагують на фальш
 і  часто служать барометром у 
відносинах між дорослими
Ні маленька дочка , ні поїздка з Вронський
 до Італії , ні життя в його маєтку не дають
 їй бажаного спокою , а приносять лише
 усвідомлення глибини свого нещастя
 (як при таємному побаченні з сином )
 і приниження ( скандально – принизливий
 епізод у театрі). Найбільше мук А.К. відчуває
 від неможливості з'єднати разом сина і 
Вронського . Заглиблюється душевний розлад
двозначність суспільного становища не 
можуть компенсувати ні оточення , штучно
 створюване Вронским , ні розкіш , ні 
читання , ні інтелектуальні інтереси , ні звичка
 до заспокійливих ліків з морфієм . А.К. 
постійно відчуває свою повну залежність 
від волі й любові Вронського , що дратує її ,
 робить підозрілої , а іноді спонукає до 
невластивого їй кокетства. Поступово А.К.
 приходить до повного розпачу, думкам 
про смерть , який вона хоче покарати 
Вронського , залишившись для всіх не 
винуватою , а жалюгідною ..