Презентація на тему «Іван Нечуй-Левицький» (варіант 4)


Іван Нечуй-Левицький
      (творчість)
         Робота
учениці  10 класу
Лисяної  Валерії
Іван Семенович Нечуй-Левицький

13 (25) листопада 1838
2(15) квітня 1918  (79 років)
Дата народження
Дата смерті

Своєрідність стилю Нечуя-Левицького полягає в тонкому поєднанні реалістичної конкретності описів, великої уваги до деталей портретів та особистісних характеристик, побуту, праці, особливостей мови та поведінки персонажів із живописною образністю, емоційністю, тяжінням до яскравих епітетів: Усе це разом ставить твори українського прозаїка в один ряд з творами кращих тогочасних російських та західноєвропейських письменників і виводить українське письменство за межі побутовизму та етнографізму минулої, дошевченківської доби.

Іван Левицький під час навчання в Київській духовній академії (1861–1865)
У повісті «Кайдашева сім'я» яскраво постають сцени з життя села Семигори. Автор майстерно розкриває психологію дійових осіб у комічному діалозі між Карпом і Лавріном, у сценах сутичок, що відбуваються між свекрухою та Мотрею. Тут найповніше проявляються риси індивідуалізму, дрібновласницької психології, що робили нестерпним життя селянства.
Однією з питомих рис творчого стилю письменника є його тонкий гумор у так званих антиклерикальних творах. У них, особливо в «Афояському пройдисвіті» , він виявляє близькість своїх поглядів до гоголівських, до естетики української байки Григорія Сковороди та Євгена Гребінки. Його сміх і сатира зумовлені життєвими конфліктами й ніколи не мали на меті образу гідності людини, а навпаки, вселяли оптимізм і надію на краще життя.
Мова творів письменника — переважно буденна мова українського простолюддя, проста, без сліду афектації, але проте багата, колоритна і повна тої природної грації, якою вона визначається в устах людей з багатим життєвим досвідом. 
Повісті та казки 
«Дві солдатки»
 (1868, київське видання, 1882) 

«Рибалка Панас Круть» (1868, один з кращих творів Левицького; київські видання, 1874 і 1887); 
«Причепа» (1869); 


«Запорожці» (1873, київське видання, 1874); 
«Хмари» (Київ, 1874); 
«Не можна бабі Парасці втриматися на селі» (1874); 



«Благословіть бабі Палажці раптово померти» (1875); 
«Бідний думкою багатіє» (фантазія, в галицькій «Правді», 1875); 
«Микола Джеря» (1878, надрукований у київському альманасі «Рада», 1883); 



«Рада», 1883); 
«Сім'я Кайдаша» (1879, київське видання, 1887); 
«Бурлачка» (Київ, 1881);

«Приятелі» (Київ, 1881);  




«Старосвітські батюшки та матушки» (в «Киевская старина», 1884 і 1885); 
«Невинна» (у збірнику «Степ», 1886); 
«Два брати» (1887, галицьке видання); 



«У концерті» (Галиць. 

«Зоря», 1887, VIII); 
«Чортова спокуса» (Київ, 1889); 
«Зниклі» (Галиць. 

«Правда», 1888, I); 
« Афонський пройдисвіт» (ib., 1890, II) 
«Над Чорним морем» (в Галиць. «Зоре», 1890).


Драми 
«Маруся Богуславка» (Київ, 1875); 
«На Кожум'яках» (Київ, 1875; перероблена М. Старицьким в комедію «За двома зайцями») 
«Голодному й опеньки м'ясо» (Київ, 1886); 
«В диму та полум'ї» (1911). 
Популярно-історичні статті та романи 
«Унія і Петро Могила» (1876); «Перші київські князі» (1876); «Татари і Литва на Україні» (1876); «Богдан Хмельницький»; «Гетьман Іван Виговський» (1895); «Князь Єремія Вишневецький» (1897). 




Роботи історико-літературні та інші 
«Криве дзеркало української мови» Київ, 1912; 
«Сучасна журнальна мова на Україні» Київ, 1907; 
«Сучасне літературний напрям»Львів, 1878, 1884;