Презентація на тему «Бернард Шоу» (варіант 6)

Джордж Бернард Шоу         (1856-1950)
Виконали учні 11-А класуБогданова Дар’я та Шульга Владислав
Ірландський драматург, філософ і прозаїк, видатний критик свого часу і самий прославлений - після Шекспіра - драматург, що писав на англійській мові. Народився 26 липня 1856 в Дубліні. Його батько, зазнавши краху в бізнесі, пристрастився до алкоголю; матір, розчарувавшись в подружжі, захопилася співом. Шоу нічому не навчився в школах, які відвідував, але багато почерпнув з книг Ч.Діккенса, У.Шекспіра, Д.Беньяна, Біблії, арабських казок Тисяча і одна ніч, а також слухаючи опери і ораторії, в яких співала мати, і споглядаючи картини в Ірландській національній галереї.
У п'ятнадцятирічному віці Шоу влаштувався клерком у фірму з продажу земельних ділянок. Через рік він став касиром і займав цю посаду протягом чотирьох років. Не в силах пересилити огиду до такої роботи, він у двадцятирічному віці виїхав до Лондона до матері, яка після розлучення з чоловіком заробляла на життя уроками співів.
Шоу вже в молодості вирішив заробляти на життя літературною працею, і хоча розсилаються статті поверталися до нього з гнітючою регулярністю, він продовжував осаджувати редакції. Тільки одну його статтю взяли до друку, заплативши авторові п'ятнадцять шилінгів, - і це було все, що Шоу заробив пером за дев'ять років. За ці роки він написав п'ять романів, які відкинули всі англійські видавництва.
У 1884 Шоу вступив в Фабіанське суспільство і незабаром став одним з найблискучіших його ораторів. Одночасно він удосконалював свою освіту в читальному залі Британського музею, де познайомився з письменником У.Арчером (1856-1924), який долучив його до журналістики. Попрацювавши якийсь час позаштатним кореспондентом, Шоу отримав місце музичного критика в одній з вечірніх газет. Після шести років, відданих музичному рецензуванню, Шоу протягом трьох з половиною років працював театральним критиком у "Сатердей рівью". За цей час він випустив книги про Х.Ібсене і Р.Вагнера.
Шоу писав п'єси, рецензії, виступав як вуличний оратор, пропагуючи соціалістичні ідеї, і, крім того, був членом муніципальної ради округу Сент-Панкрас, де він жив. Такі перевантаження призвели до різкого погіршення здоров'я, і ​​якби не турбота і догляд Шарлотти Пейн-Таунзенд, на якій він одружився в 1898, справа могла б скінчитися погано. Під час тривалої хвороби Шоу написав п'єси Цезаря і Клеопатру (Caesar and Cleopatra, 1899) та Звернення капітана Брасбаунда (Captain Brassbound's Conversion, 1900), яке сам письменник називав "релігійним трактатом". 
Не досягнувши успіху на ниві комерційного театру, Шоу вирішив зробити драму провідником своєї філософії, опублікувавши в 1903 п'єсу Людина і надлюдина (Man and Superman). Проте вже в наступному році прийшов його час. Молодий актор Х.Гренвіл-Баркер (1877-1946) разом з підприємцем Дж.Е.Ведренном прийняв керівництво лондонським театром "Корт" і відкрив сезон, успіх якого забезпечили старі і нові п'єси Шоу.
Тепер Шоу вирішив писати п'єси, цілком позбавлені дії. Перша з цих п'єс-дискусій, Одруження (Getting Married, 1908), мала деякий успіх серед інтелектуалів, друга, мезальянс (Misalliance, 1910), виявилася важкувата і для них. Здавшись, Шоу написав відверто касову дрібницю - Першу п'єсу Фанні (Fanny's First Play, 1911), яка протягом майже двох років йшла на сцені невеликого театру. Потім, немов відіграючись за цю поступку смаку натовпу, Шоу створив справжній шедевр - Андрокл і лева (Androcles and the Lion, 1913.
Під час Першої світової війни Шоу був виключно непопулярною фігурою. Преса, публіка, колеги обсипали його образами, а він тим часом незворушно закінчив п'єсу Дім, де розбиваються серця (Heartbreak House, 1921) і готував свій заповіт людському роду - Назад, до Мафусаїла (Back to Methuselah, 1923), де зодягнув у драматургічну форму свої еволюціоністські ідеї. У 1924 слава повернулася до письменника, він знайшов світове визнання драмою Свята Іоанна (Saint Joan). В очах Шоу Жанна д `Арк - Провісниця протестантизму і націоналізму, і тому цілком закономірний вирок, винесений їй середньовічною церквою і феодальною системою. У 1925 Шоу була присуджена Нобелівська премія з літератури, від отримання якої він відмовився.
Останньою п'єсою, яка принесла Шоу успіх, стала Візок з яблуками (The Apple Cart, 1929), що відкрила Малвернскій фестиваль на честь драматурга.В роки, коли більшості людей було не до подорожей, Шоу відвідав США, СРСР, Південну Африку, Індію, Нову Зеландію . У Москві, куди Шоу прибув з леді Астор, він розмовляв зі Сталіним. Коли до влади прийшла лейбористська партія, для якої драматург зробив так багато, йому запропонували дворянство і титул пера, але він від усього відмовлявся. У віці дев'яноста років письменник все ж погодився стати почесним громадянином Дубліна і лондонського округу Сент-Панкрас, де він жив у молоді роки.
Дружина Шоу померла в 1943. Решту роки письменник провів на самоті в Ейот-Сент-Лоренс (графство Хертфордшир), де у віці дев'яноста двох років закінчив свою останню п'єсу Мільярди Байанта (Buoyant Billions, 1949). До кінця днів письменник зберігав ясність розуму. Помер Шоу в Ейот-Сент-Лоренс 2 листопада 1950.
ДЯКУЄМО ЗА УВАГУ !!!