nyuuzyou/ukr-lit huggingface dataset:
Презентація на тему «Маруся Чурай» (варіант 3)

Маруся Чурай
Виконала учениця 11 класуЗОШ №12 м.ЧернівціСидоряк Алла
Історично-фольклорна основа твору
	Маруся Чурай — напівлегендарна народна поетеса-піснярка. За переказами, народилася близько 1625 р. в Полтаві в родині козака Гордія Чурая.
	Маруся виростала з матір’ю, їх обох шанували в Полтаві — через славного батька, а також завдяки Марусиному дару складати й співати чудові пісні.
	Вважають, їй належать такі відомі пісні, як «Засвіт вста­ли козаченьки», «Летить галка через балку», «Віють віт­ри, віють буйні», «Ой не ходи, Грицю», «Ой Боже ж мій, Боже, милий покидає», «На городі верба рясна», «В кінці греблі шумлять верби» та ін.
Проблематика й композиція
	Тематично й композиційно роман надзвичайно складний, багаторівневий, багатопроблемний. Він «нагадує кристал, у якому безліч граней» (В. Панченко).
	За своєю суттю це — глибоко національний твір. Ліна Костенко здійснила ве­личезну дослідницьку роботу, щоб якомога точніше, зриміше показати, «оживити» Україну XVII ст. Письменниця спершу осягнула, відчула її сама, а згодом, пра­цюючи над романом, відкрила її й для нас, обезсмертила в Слові.
Така широка проблематика роману й зумовила необхідність ускладненої, «багатоярусної» композиції. В основі твору — дві наскрізні взаємопов’язані сю­жетні лінії: доля Марусі й доля України. Вони прочитуються не лише в конкретно-історичній площині, а й у понадчасовій: Маруся — неповторна, одухотворена, творча особистість, яку намагається поглинути дріб’язковий, егоїстичний, без­жальний буденний світ; Україна — сильна й прекрасна країна, яка протягом століть прагне здобути свободу, державність, але цьому заважають інтриги сусі­дів і підступність своїх перевертнів.
	Композиція твору струнка: роман складається з дев’яти розділів, розвиток подій — лінійний, ускладнений ретроспекціями (спогади Марусі). Кожен фраг­мент твору стає доповненням великого полотна й водночас не руйнує цілісності.
Презентація на тему «Микола Прокопович Василенко»

Мико́ла Про́копович Василе́нко
Мико́ла Про́копович Василе́нко (14 лютого 1866, жовтня 1935, Київ, УРСР) — український вчений-історик, громадський та політичний діяч. Член ТУП. 1917 року — член Української Центральної Ради, куратор Київського шкільного округу. За Гетьманату 1918 р. — голова Ради міністрів, міністр освіти, голова Державного Сенату. 


Народився у Есмані.
Після закінчення прогімназії в місті Глухові та Полтавської гімназії Микола Прокопович Василенко навчався на історико-філологічному факультеті Дерптського університету.
1890 року він захистив наукову працю «Критичний огляд літератури із історії земських соборів» і дістав звання кандидата російської історії.
У 1893—94 рр. з'явились перші ґрунтовні наукові праці 
1890-х рр. Микола Василенко працював в Історичному товаристві Нестора-літописця .Був членом Київської старої громади, інших громадських і культурних товариств.
У 1905—07 рр. М. Василенко редагував газету «Киевские отклики». Симпатизував революції 1905 року.
М. Василенка було засуджено до року тюремного ув'язнення, яке він відбув у сумнозвісній в'язниці «Крести» у Петербурзі. Під час перебування у в'язниці вивчав право та екстерном склав іспити за програмою юридичного факультету Новоросійського університету (Одеса).
1909 року Миколу Василенка обрано приват-доцентом Київського університету. 
В 1910 р. М. Василенко здобув науковий ступінь магістра права. Він працював товаришем присяжного повіреного Одеської судової палати.
Микола Василенко був членом Товариства українських поступовців, а 1910 року вступив до російської партії кадетів, яка, погоджуючись на українську мову в школах, суді, церкві, виступала проти автономії України.

Життєпис після 1920 року, утиски
Після падіння Української Держави Микола Василенко працював у вузах Києва, в УАН. У липні 1920 року його обрано академіком УАН, головою Соціально-економічного відділу, через рік — президентом академії
У квітні 1924 року Миколу Василенка засуджено до 10 років позбавлення волі у сфабрикованій НКВС справі «Київського обласного центру дій». Під тиском наукової громадськості вирок було переглянуто й наприкінці 1924 р. вченого звільнено. Він повернувся до наукової діяльності. Однак стан здоров'я М. Василенка погіршувався з кожним роком. Через тяжку нервову хворобу він не міг повноцінно працювати.
1929 року Микола Василенко був позбавлений змоги займати керівні посади в УАН. 3 жовтня 1935 року М. П. Василенка не стало. Його поховано у Києві на Лук'янівському 
М. П. Василенко був одружений з Н. Полонською-Василенко.

1991 року одну із вулиць Києва перейменовано на вулицю Миколи Василенка[Гідним пошануванням стала публікація у 2006–2008 роках Інститутом держави і права ім. В. М. Корецького НАН України у видавництві «Юридична думка» вибраних творів Миколи Василенка у трьох томах
Презентація на тему «Життя і творчість Ольги Кобилянської» (варіант 1)

Життя і творчість Ольги Кобилянської
Презентація на тему:
Усі мої думки тобі, народе вільний,і пісня серця, музика душі тобі!
Гура-Гумора
Юліан КобилянськийБатько Ольги
Марія ВернерМати Ольги
Ольга Кобилянська з матір’ю та сестричкою Євгенією
Усна народна творчість навколо дівчинки
Ольга Кобилянська з Ольгою Устиянович
Ольга Юліанівна за написанням твору
Софія Окуневська
Наталя Кобринська 
Книга Кобилянської на німецькій мові
Товариство руських жінок
Тогочасне культурне життя Чернівців
Газета “Буковина” 1885 року видання
Чернівецький університет
Повість “Царівна”
Товариство з Василем Стефаником
Цікаві знайомства
М.Лисенко
М.Старицький
М.Коцюбинський
Співпраця з Лесею Українкою
Важкі часи у сім’ї Кобилянських
Твори Ольги Юліанівни
Роки втрат друзів
Гостре сприймання воєнних подій
Відзначення періодів творчості письменниці
Спілка письменників України
Смерть Ольги Кобилянської
Могила Ольги Кобилянської
Меморіальний музей ім. Ольги Кобилянської
Музей-садиба у с. Димки
Драматичний театр ім. Ольги Кобилянської
Вулиця Ольги Кобилянської  в Чернівцях
Дякую за увагу!
Презентація на тему «Театр Корифеїв» (варіант 1)

Театр корифеїв
Театр корифеїв — перший професійний український театр. Його було відкрито 1882 року в Єлисаветграді, і в цей рік український театр відокремився від польського та російського. Засновником театру був Марко Лукич Кропивницький, що володів усіма театральними професіями. Після нього найдіяльнішим був Микола Карпович Садовський, що боровся за українське слово та український театр за часів їх заборони.
Театр корифеїв
Стиль синкретичного театру, що поєднував драматичне й комедійне дійство з музичними, вокальними сценами, включаючи хорові й танцювальні ансамблі, вражав суто народною свіжістю й неподібністю до жодного існуючого театру.
У 1881 році після довгих років боротьби корифеїв українці одержали можливість ставити вистави українською мовою. При всіх обмеженнях і умовностях (перед кожною українською виставою мусила відбутися російська) цей крок міністерства внутрішніх справ хоч трохи легалізував український театр.
Історія
У 1885 році єдина досі театральна трупа розділилася: Марко Кропивницький зі своїми акторами відокремився від Михайла Старицького і його прихильників. Обидва колективи відразу ж почали самостійне творче життя.
Скрізь, де українські актори давали вистави, вони мали незмінний успіх.
1907 р. Миколі Карповичу Садовському вдалося відкрити в Києві постійний Український театр.
У репертуарі театру були такі вистави, як «Запорожець за Дунаєм», «Продана наречена», «Галька», «Катерина», «Енеїда» Котляревського. Сміливою перемогою стала постановка українською мовою «Ревізора» Гоголя.
Микола Садовський зробив свій стаціонарний театр по-справжньому народним не тільки в репертуарі, але й у доступності його відвідування. Ціни на квитки були значно нижчими за іншi київськi театри.
Театр Садовського проіснував
 сім років, до початку Першої 
світової війни, коли царською 
владою було закрито не тільки 
театр, а й усі українські газети, 
журнали, книгарні.
Дякую за увагу!
Презентація на тему «Велиний і чарівний світ дитинства»

Велиний і чарівний світ дитинства (за твором О. Довженка «Зачарована Десна»)
             Олександр Довженко – непересічна особистість в українській літературі та культурі в цілому. З-під його пера вийшло багато довершених прозових творів, до того ж Олександр Довженко був видатним кінематографістом, який зробив вагомий внесок у розвиток кіномистецтва в Україні.
               Одним з найкращих творів письменника є повість «Зачарована Десна», яка має автобіографічні елементи. Головний персонаж твору – хлопчик Сашко.
               Образ Сашка вражає своєю щирістю та відкритістю, хлопець ще не вміє брехати, він сповнений любов’ю до рідних, до навколишнього світу, до природи. Все видається Сашкові цікавим та чарівним, він ще не стикався з хитрощами та брехнею. Сашко зачаровує читачів саме своєю відкритістю, чистотою серця.
               Сашко має розвинену фантазію, він багато вигадує і фантазує. Звісно, як кожен хлопець, він прагне пригод! Ось з цього і виходять різні історії. 
                Наприклад, історія з левом. Аварія на залізниці, внаслідок якої з клітки втік лев, викликає у хлопця ціле море фантазій. Він вигадує зустріч з левом і вірить у неї. Проте його вигадки – це не обман, це просто уявні пригоди, які для самого хлопця не менш реальні, ніж дійсність.
    

            Світ видається Сашкові чарівним, сповненим див, може, тому поряд з реальними «дивами» так легко та природно з’являються уявні дива?..
Презентація на тему «Осип Васильович Турянський» (варіант 2)

О́сип Васи́льович Туря́нський(Іван Думка)
Про повість-поему «Поза межами болю» Осипа Турянського письменник, критик, громадсько-політичний діяч на еміграції Михайло Селегій колись писав: «Автор дав геніальний твір, що, користуючись лише національними засобами творчості, увійшов у сім’ю видатніших всесвітніх творів і своєю вірою в перемогу людяності та добра надбав собі вічної юності безсмертя».
 Саме цим єдиним твором письменник надійно уві­йшов в історію української літератури ХХ століття. 
«Поза межами болю»
Презентація на тему «Перша та друга космічні швидкості»

Перша  та друга космічні швидкості
Штучний супутник — об'єкт поміщений на орбіту Землі чи іншого небесного тіла зусиллям людини. Але для того, щоб будь яке тіло стало супутником , йому потрібно надати певної швидкості.  

Космічні швидкості
Перша космічна швидкість
Перша космічна швидкість (кругова швидкість) - це мінімальна швидкість, яку необхідно надати тілу на поверхні планети, щоб вивести його на геоцентричну орбіту (нехтуючи обертанням та опором повітря). Іншими словами, це швидкість, з якою треба кинути камінь горизонтально, щоб він більше ніколи не впав на поверхню.
Обчислення
В інерціальній системі відліку на об'єкт, що рухається по круговій орбіті навколо Землі буде діяти тільки одна сила - сила тяжіння Землі. При цьому рух об'єкта не буде ні рівномірним, ні рівноприскореним. Це тому, що швидкість і прискорення величини векторні і в даному випадку не задовольняють умови рівномірного / рівноприскореного руху, бо вектор швидкості буде постійно спрямований по дотичній до поверхні Землі, а вектор прискорення - перпендикулярно йому до центру Землі, і під час руху по орбіті ці вектора постійно змінюватимуть свій напрямок.

Друга космічна швидкість
Друга космічна швидкість (параболічна швидкість, швидкість звільнення, швидкість втечі) - мінімальна швидкість, яку необхідно надати тілу на поверхні планети (або іншого масивного небесного тіла), щоб воно вийшло за межі гравітаційної дії цієї планети.
Виведення формули
Для отримання формули другої космічної швидкості зручно спростити задачу – спитати, яку швидкість отримає тіло на поверхні планети, якщо буде падати на нього з нескінченості. Зрозуміло, що це буде саме тою швидкістю, яку треба надати тілу на поверхні планети, щоби вивести його за межі її гравітаційного впливу.
За законом збереження енергії:



(зліва стоять кінетична і потенціальна енергії на поверхні планети, а справа – те саме, але на безмежності).

Для Землі друга космічна швидкість дорівнює 11,2 км/с.

Якщо значення швидкості більше 7,9 км/с, але менше 11,2 км/с, орбіта супутника Землі є еліптичною. Розвинувши швидкість 11,2 км/с, тіло почне рухатися по параболі і більше не повернеться до Землі.
Презентацію підготувала учениця 10 класу Чебанова Маргарита
Презентація на тему «Віршовий розмір» (варіант 2)

1
2
3
4
5
1
2
3
4
5
1
2
3
4
5
1
2
3
4
5
1
2
3
4
5
1
2
3
4
5
1
2
3
4
5
1
2
3
4
5
Презентація на тему ««Відлига» в українській літературі» (варіант 2)

«Відлига» в українській літературі
Відлига – процес спроб лібералізації суспільно-політичного життя, соціально-економічних реформ, пов'язаних з перебуванням при владі М. С. Хрущова (1953-1964). Названий за однойменною повістю І. Еренбурга, що вийшла 1954р.
Складний, суперечливий і болісний процес десталінізації суспільства викликав істотне пожвавлення національно-культурного життя.
Лібералізація та десталінізація мали позитивне значення для розвитку української літератури.
Початок «відлиги»
У червні 1955 р. в «Літературній газеті» опубліковано статтю О. Довженка «Мистецтво живопису і сучасність», у якій містилися заклики «розширювати творчі межі соціалістичного реалізму». Цей заклик сприйнято українською інтелігенцією як сигнал для пошуку нових творчих можливостей.
Скасовані партійні постанови 1940-х років з питань культурної сфери (зокрема, помилково визнана критика опери К. Данькевича «Богдан Хмельницький».
Припинилися нападки на письменників, які на початку 50-х років були об'єктом критики борців проти космополітизму й буржуазного націоналізму.
Реабілітовані українські поети та письменники О. Олесь, Т. Вороний, Г. Косинку, В. Чумака, О. Досвітнього та інших.
Багато письменників поновлено в правах членів Спілки українських письменників (Н. Забіла, Б. Коваленко, В. Мисик та інші).
Засновані суспільно-політичні, наукові та літературні журнали «Прапор», «Радянське літературознавство», «Всесвіт», «Знання та праця» тощо.

Українське мовознавство
Перевиданий «Словник української мови» Б. Грінченка.
Розкритикована ідея залежності творчості українських письменників від «російської передової культури».
1956 р. широко відзначено 100-річний ювілей від дня народження І. Франка.
1963 р. Київський університет та Інститут мовознавства УРСР провели конференцію з питань культури української мови.
1964 р. за підозрілих обставин пожежа знищила фонди українських рукописів бібліотеки АН УРСР.

Нові твори українських авторів:
О. Довженко: автобіографічну повість «За ширмою»; поеми «Розстріляне відродження», «Мазепа»; «Зачарована Десна»; «Поема про море».
В. Сосюра «Третя рота»
П. Панч «Гомоніла Україна»
О. Гончар «Тронка», «Людина і зброя»
Г. Тютюнник «Вир»
Л. Первомайський «Дикий мед»
М. Стельмах «Правда і кривда», «Кров людська – не водиця», «Хліб і сіль».

З поезією та прозою активно виступали В. Симоненко, Л. Костенко, Д. Павличко, М. Вінграновський, Ю. Мушкетик, І. Драч та інші.
Літературну  критику представляли І. Дзюба, Є. Сверстюк, І. Світличний, В. Чорновіл, В. Мороз та інші.
В літературу увійшло покоління шістдесятників:
В. Симоненко збірки «Тиша і грім», «Земне тяжіння».
Л. Костенко «Проміння землі», «Мандрівне серце».
Поети Д. Павличко, М. Вінграновський, І. Мушкетик, І. Драч та інші.
Презентація на тему «Шістдесятники» (варіант 9)











Літературознавці й критики
Худож­ники
Композитор

Режисери

Актори

Письменники





Перекладач 

Публіцист

Історик

Cпільні світоглядні й естетичні настанови
лібералізм (культ свободи в усіх іі виявах: свободи особистості, нації, духу);
гуманізм;
духовний демократизм (культ простої, звичайної люднни-трудівника);
духовний аристократизм (культ видатної творчої особистості);
етичний максималізм (культ моральності як мірила людських вчинків);
космізм (усвідомлення причетності кожної людини до планетарних процесів);
активний патріотизм, національна самосвідомість, сприйняття рідної мови
й історії як оберегів нації;
заперечення соцреалізму власного творчістю;
естетична незалежність, відстоювання творчої свободи митця.
Клуб творчої молоді 

У серпні-вересні 1963 р. - уперше після доби сталінських репресій — власті провели масові арешти шістдесятників. Тоді потрапило заграти більше двадцяти осіб — І. Світличний, Михайло та Богдан Горині, О. Заливаха та ін. 
1967 р. було засуджено В. Чорновола за укладання правозахисної книжки «Лихо з розуму».
Готували:
        Макаренко Галина 
                                  та
        Гнатюк Людмила
Презентація на тему «Тарас Григорович Шевченко» (варіант 1)

Тарас Григорович Шевченко(9 березня 1814- 10 березня 1861)
Тарас Шевченковидатний український поет та художник
«Борітеся — поборете, Вам Бог помагає!»

Тарас Шевченко народився в сім'ї кріпосного селянина 9 березня 1814 року. Дитинство Шевченка пройшло в його рідному селі Моринці Київської губернії. Тарас дуже рано осиротів і сповна відчув на собі всю гіркоту кріпосного життя. 

Освіту Шевченко отримав у сільського дяка. У 1828 році він почав служити у поміщика Енгельгардта. В цей час юнак почав проявляти непогані здібності до малювання, тому пан зробив з нього свого особистого живописця і навіть відправив Тараса на навчання до художника В. Ширяєва. 


«Ну що б, здавалося, слова... Слова та голос — більш нічого. А серце б'ється, ожива, Як їх почує!»
— Тарас Шевченко

У 1836 році відбулося знайомство Тараса Шевченка з такими видатними людьми того часу, як Брюллов, Григорович, Жуковський. Вони задалися метою звільнити юного художника від кріпацтва. 
К.Брюллов
В.Жуковський
У 1838 році Брюллов написав портрет Жуковського і продав його за 2500 рублів. За ці гроші і був викуплений Шевченко. Здобувши свободу, Тарас Григорович вступив до Академії мистецтв. 

У 1840 році вийшов його перший збірник віршів «Кобзар». 
У першому виданні 
було вісім поезій : «Думи мої, думи», «Перебендя», «Катерина», «Тополя», «Думка», «До Основ’яненка», «Іван Підкова», «Тарасова ніч».
«У всякого своя доля, і свій шлях широкий...»
— Тарас Шевченко

У 1846 році Тарас Шевченко став членом таємного політичного товариства, за що в 1847 році був засланий в Орську фортецю. Його амністували після смерті Миколи I. 


10 березня 1861 року Шевченко помер. Вклад Тараса Шевченка в розвиток української літератури і мови вважається одним з найбільш цінних за всю історію України. 
 Заповіти Кобзаря українцям
Учітесь, брати мої,
Думайте, читайте.
І чужому научайтесь
І свого не цурайтесь.
Заповіти Кобзаря українцям
Єднайтеся ж,
Брати мої,
Молю вас, благаю
Презентація на тему «Тютюнник Григір Михайлович» (варіант 1)

1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
1931-1980
Презентація на тему «Тарас Григорович Шевченко» (варіант 28)

ПРЕЗЕНТАЦІЯ НА ТЕМУ :
«Тарас Григорович Шевченко в образотворчому мистецтві»

Тарас Шевченко як художник займає одне з найпочесніших місць в українському образотворчому мистецтві. Він прекрасно володів всіма відомими тоді засобами графічного зображення.Однією з найперших картин Тараса була картина «Погруддя жінки», написана простим олівцем у 1830 році, Тарасу тоді було всього 16 років. Можливо ця гарна мрійлива панянка на картині була одною з його муз, хто зна…

портрет пана Енгельгарда, зроблений аквареллю, 1833 рік.

Смерть Богдана Хмельницького. 1836-1837
Знахар. 1841

Тополя. 1839-1840

«Катерина» – одна з найцікавіших картин Шевченка, написана олією у 1842 році.
Сліпа з дочкою.
Автоілюстрація до
Поеми"Слепая" 1842.
Циганка-ворожка. 1841

Селянська родина. 1843
Бандурист. 1843

На пасіці. 1843

У Києві. 1844

Будинок І.П.Котляревського у Полтаві. 1845

«Чигирин із Суботівського шляху», 1845

Ця картина називається «Циганка гадає українській дівчині», написана у 1841 році, тут теж прослідковується схожий сюжет, а українська дівчина символізує не що інше, але саму Україну.

Костел у Києві, 1846 рік.

Чумаки серед могил. 1846
Костел св. Олександра у Києві. 1846

Аскольдова могила. 1846

А це одна з кращих його картин пейзажного напрямку – «Пожежа у степу», написана у 1848 році, під час степного переходу із Орська до Аральського моря, коли Шевченко став очевидцем дивовижного вражаючого видовища – велетенського полум’я, від підпаленої казахами сухої трави.

Місячна ніч на Косаралі. 1848-1849

Серед товаришів, 1851

Діоген, 1856
Робінзон Крузо,
1856
Благословіння дітей, 1856

Киргизеня, 1856-1857

Вид на Каратау з долини Апазир, 1851

Мис Тюккарагай на півострові Мангишлак, 1856-1857

Новопетровське укріплення з моря, 1853-1857

Місячна ніч серед гір, 1851 -1857
«Я не нездужаю, нівроку, А щось такеє бачить око, І серце жде чогось. Болить, Болить, і плаче, і не спить…»
Підготувала учениця 9 класуТанчик Маргарита
Презентація на тему «Іван Драч» (варіант 5)

Іван Федорович Драч


Іван Федорович Драч  — український поет, перекладач, кіносценарист, драматург, державний і громадський діяч. Перший голова Народного Руху України (1989). Герой України (2006).
Народився в родині робітника радгоспу 17 жовтня 1936 року на Київщині.
Після закінчення Тетіївської середньої школи викладав російську мову й літературу в семирічці села Дзвіняче Тетіївського району. 1955–1958 служив у армії.
Від 1958 навчався у Київському університеті. Виключений за політичні погляди. 
У вересні 1961 перейшов на заочний відділ і став працювати в редакції газети «Літературна Україна». 
Закінчив Вищі сценарні курси в Москві. Тоді ж написав перші вірші, деякі з них були критичними по відношенню до радянської влади. 
Член КПРС в 1959-1990 рр.
На творчіть Івана Драча вплинули:
Праці Олександра Довженка
Творчість раннього Павла Тичини
Поети «Розстріляного відродження»
Модерна європейська література.

Творчість Івана Драча можна поділити на три етапи:
Ранній (1961 – 1972), характеризується невтомними пошуками нових образів та експериментами з формою.  ( «Ніж у сонці» 1961р. , «Соняшник» 1962р., «Протуберанці серця» 1965р. , «Балади буднів» 1987 р. , «До джерел» 1972р.)
Мистецька самореалізація ( 1973 – 1986 ), позначений образним та жанровим багатством, різноманіттям естетичних відкриттів, утвердженням на засадах немодерністського стилю. («Корінь і крона» 1974р., «Київське небо» 1976р., «Сонячний фенікс» 1978р., «Сонце і слово» 1979р., «Американський зошит» 1980 р., «Шабля хустина» 1981р., «Теліжинці» 1985 р.)
Зрілий ( з 1986 року до наших днів ). 
І. Драч працює в багатьох напрямах. Він видає кіноповісті «Криниця для спраглих» та «Іду до тебе» (1970), можна додати до них і поему для кіно «Київський оберіг».
Творчість І. Драча набула широкої популярності і в нашій країні, і в зарубіжжі. Його поезії відомі в перекладах на російську (кілька окремих видань), білоруську, азербайджанську, латиську, молдавську, польську, чеську, німецьку та інші мови, і кількість перекладних видань зростає. 
За творчу діяльність був нагороджений Державною премією ім. Т. Шевченка за збірку поезій «Корінь і крона» , Державною премією СРСР, орденом князя Ярослава Мудрого V ступеня, а в 2006 році Іван Драч удостоєний звання Героя України.

Дякую за увагу!