Презентація на тему «Анна Ахматова» (варіант 1)

Презентація  за темою:“Срібна доба”російської поезіі”.Анна Ахматова
Гевко Оксана
Шлях символістів виявився трагічним. У голодному Петрограді загинув О. Блок; В’ячеслав Іванов, що проголосив: “Світ прекрасний! Людина вільна!”, емігрував і сповив свою свободу рясою католицького священнослужителя; гіркого хліба еміграції скуштував Д. Мережковський.
Криза символізму 1910-1911 рр породила нову поетичну школу – акмеїзм . У своїй творчості акмеїсти спиралися на минуле та культуру. 
 - Що таке акмеїзм?
 - Туга за світовою культурою.
			Осип Мандельштам

Акмеїзм (“акме” – грец. “ясність”, “вершина”)
Поетеса
Письменник
Літературознавець
Літературний критик
Перекладач
Горенко Анна Андріївна (Ахматова)                          (1889-1966)
Я була тоді з моїм народом, там, де мій народ, на нещастя, був
Біографія Народилася на Одещині Великий Фонтан в сім'ї потомственого дворянина , інженера-механіка флоту у відставці А. А. Горенко, що став (після переїзду в столицю) колезьким асесором, чиновником для особливих доручень Держконтролю . Її мати, Інна Еразмівна Стогова, полягала у віддаленому спорідненні з Ганною Буніною, що вважається першою російською поетесою. Своїм предком по материнській лінії Ахматова вважала ординського хана Ахмата, від імені якого згодом і утворила свій псевдонім 
Батьки
Інна Еразмівна Стогова. 
Андрій Антонович Горенко.
У 1905 р. після розлучення батьків Ахматова з матір'ю переїхала до Евпаторії. У 1906 - 1907 рр. вона вчилася у випускному класі Маріїнської гімназії, 
Кожне літо проводила під Севастополем, де за сміливість і норовливість отримала прізвисько «дика дівчинка» . За її власними словами:
Я отримала прізвисько «дика дівчинка», бо ходила босоніж, бродила без капелюха і т.д., кидалася з човна у відкрите море, купалася під час шторму, і засмагала до того, що сходила шкіра, і всім цим шокувала провінційних севастопольських панянок . »Згадуючи дитинство, поетеса писала:«Мої перші спогади - царськосільський: зелене, сире пишність парків, вигін, куди мене водила няня, іподром, де скакали маленькі строкаті конячки, старий вокзал і щось інше, що увійшло згодом у «Царськосельський оду ». Кожне літо я проводила під Севастополем, на березі Стрілецької бухти, і там подружилася з морем. Найсильніше враження цих років - древній Херсонес, біля якого ми жили.
в 1908 - 1910 рр. - на юридичному відділенні Київських вищих жіночих курсів. 
Ахматова згадувала, що вчилася читати по азбуці
 Льва Толстого. У п'ять років, слухаючи, як вчителька 
займалася зі старшими дітьми, вона навчилася говорити
 по-французьки . У Петербурзі майбутня поетеса
 застала «краєчок епохи, в якій жив Пушкін»; при 
цьому запам'ятався їй і Петербург «дотрамвайний, 
кінський, кінний, коночних, громохкий і скреготливий,
 завішані з ніг до голови вивісками». Як писав Н.
 ​​Струве, «Остання велика представниця велико
ї російської дворянської культури, Ахматова в себе всю цю культуру увібрала і втілила в музику» .Свій перший вірш вона опублікувала в 1911 році. В молодості примикала до акмеїстів (збірки «Вечір», 1912, «Четки», 1914). Характерними рисами творчості Ахматової можна назвати вірність моральним основам буття, тонке розуміння психології почуття, осмислення загальнонародних трагедій XX століття, поєднане з особистими переживаннями, тяжіння до класичного стилю поетичної мови.
25 квітня 1910 р. вона повінчалася з Н.Гумільовим. З 1910 по 1916 р. жила в Царському Селі. 

1911 – 1912 рр. подорожувала Францією та Італією
1912 р. відзначився двома важливими подіями: виходом у світ першої поетичної збірки «Вечір», що відразу була схвалена критикою, і народженням сина - Льва Гумільова, який згодом став видатним істориком. 
1912 – 1922 рр. вийшло друком п’ять поетичних збірок: "Вечір“ (1912), "Чотки" (1914), “Біла зграя” (1917), “Подорожник” (1921), “Anno Domini” (1922).
У серпні 1921 р. А. Ахматова отримала страшну звістку про розстріл колишнього свого чоловіка М. Гумільова, якого було (іммнувачено у змові проти радянської влади. Ще не раз вона довідається про арешти, тортури і зникнення друзів та знайомих у залитих кров'ю камерах в'язниць і бараках сибірських таборів.
1935 – 1943 рр. працювала на поемою “Реквієм”, пам’ятником доби сталінського терору.
У трагічних 1930 - 1940-і роки Ахматова розділила долю багато своїх співвітчизників, переживши арешт сина, загибель друзів, своє відлучення від літератури партійною постановою 1946 р. 
Творчість Ахматової як найбільше явище культури XX ст отримало світове визнання. У 1964 р. вона стала лауреатом міжнародної премії "Етна-Таорміна", в 1965 р. обрана почесним доктором Оксфордського університету.

 7 березня - о 22:00 по Всесоюзному радіо передали повідомлення про смерть видатної поетеси Анни Ахматової. Похована на цвинтарі в Комарові під Ленінградом. Л. Гумільов, коли будував пам'ятник матері разом зі своїми студентами, камені для стіни збирав де міг. Стіну клали самі - це символ стіни, під якою стояла його мати з передачами синові в «Хрести». Там, де зараз барельєф Ахматової, спочатку була ніша, схожа на тюремне вікно; символічно, що надалі ця амбразура була закрита барельєфом Ахматової. Спочатку хрест був дерев'яний, як і заповідала покійна. Офіційна влада планувала встановити 
на могилі пам'ятник у вигляді традиційної 
пірамідки.
 
Лише після смерті в Санкт-Петербурзі відкрили  музей А. Ахматової у  будинку, в якому жила письменниця. Там знаходяться всі особисті речі поетеси.
Могила Анни Ахматової
Меморіальна дошка в Севастополі
Пам”ятник  Миколі  Гумільову, Анні Ахматовій і Леву Гумільову в Бежецьку
Надпис на пам”ятнику:"Здесь в глубине аллеи находился дом, где родилась Анна Андреевна Ахматова (Горенко) - русский поэт 1889-1989".
Дякую за увагу