nyuuzyou/ukr-lit huggingface dataset:
Презентація на тему «Андрій Малишко» (варіант 4)

АНДРІЙ МАЛИШКО
Народився 2 (14 листопада) в Обухові (нині місто Київської області) в сім'ї шевця. Андрій Малишко закінчив семирічку в рідному селі, вчився в медичному технікумі, потім — на літературному факультеті Київського інституту народної освіти. В 1932 році закінчив інститут, учителював в Овручі. В 1934–1935 роках служив у Червоній армії.
Після демобілізації переїхав до Харкова і працював журналістом у газеті «Комсомолець України», в «Літературній газеті» та в журналі «Молодий більшовик». Під час Другої світової війни був військовим кореспондентом у фронтових газетах «Красная Армия», «За честь Батьківщини», і в партизанській газеті «За Радянську Україну».
Після війни працював відповідальним редактором журналу «Дніпро» (1944–1947). Депутат Верховної Ради УРСР 3-го та 4-го скликань. Був членом ВКП (б) (від 1943 року).
В 1960-х роках — голова правління Українського громадського відділення Агентства преси «Новини».
У 1930 р. Андрій Малишко надрукував перші вірші в журналах «Молодий більшовик» та «Глобус».
У 1941 — 1944 pp. поет служив військовим кореспондентом де виступав і як поет, і як публіцист; видав сім збірок поезій: «До бою вставайте!» (1941), «Україно моя!» (1942, виходила двічі), «Понад пожари» (1942), «Слово о полку» (1943), «Битва» (1943), «Полонянка» (1944), 
Упродовж 1935–1940 років видав збірки: «Батьківщина» (1936), «Лірика», «З книги життя» (1938), «Народження синів» (1939), «Листи червоноармійця Опанаса Байди», «Березень», «Зоревідні», «Жайворонки» (усі — 1940). У цей же період написав поеми «Трипілля» (надруковано лише уривки), «Ярина», «Кармалюк», «Дума про козака Данила».
За поему «Прометей» Малишко отримав у 1947 р. Сталінську премію. У 1950 р. з'явилась збірка «За синім морем», написана після відвідин поетом Канади та США разом з групою діячів культури. Наступного року він отримав за неї Сталінську премію.
Новий і чи не найпродуктивніший етап у творчості поета починається із середини 50-х pp. У збірці «Що записано мною» (1956) містяться тексти відомих пісень: «Знову цвітуть каштани», «Пісня про Київ», «Як на дальнім небосхилі»; у збірці «Серце моєї матері» (1959) — «Пісня про рушник», «Ми підем, де трави похилі»; у збірці «Полудень віку» (1960) — «Вчителька» тощо. У їх озвученні поету допомагали такі музичні корифеї, як брати Георгій і Платон Майбороди, Лев Ревуцький, Пилип Козицький, Михайло Вериківський, Андрій Штогаренко, Сергій Козак, Олександр Білаш.

Протягом 1961–1970 років вийшли збірки «Листи на світанні» (1961), «Прозорість» (1962), «Дорога під яворами» (1964), «Рута» (1966), «Синій літопис» (1968), «Серпень душі моєї» (1970).
Кінематографічні роботи
Написав тексти пісень до фільмів: «Макар Нечай» (1940), «Богдан Хмельницький» (1941), «Роки молодії» (1942), «Щедре літо» (1950), «Долина синіх скель» (1956), «Лілея», «Таврія» (1959), «Чорноморочка» (1959), «Абітурієнтка» (1973).
Презентацію виконавучень 7-Б класуКНВКВоротинцев Артем
ДЯКУЮ ЗА УВАГУ
Презентація на тему «Тарас Григорович Шевченко» (варіант 57)

Тарас Шевченко
Художник
Трохи біографії
Тарас Григорович Шевченко народився 25 лютого (9 березня) 1814 р. в с. Моринці, Київська губернія, (нині Черкаська область). Помер 26 лютого (10 березня) 1861 р., м. Санкт-Петербург).
Український поет, письменник (драматург, прозаїк),громадський та політичний діяч, фольклорист, етнограф, Художник (живописець, гравер)
Та сьогодні ми забудемо, що Шевченко поет, діяч и тому подібне. Ми поговоримо про нього, як про художника. Адже Тарас дуже гарно, навіть прекрасно писав картини. Розглянемо одні з найвідоміших картин.
Вишита картина Т. Г. Шевченка
“Церква Богдана”
«Церква Богдана» у Суботові. Створена у 1845 році. Акварелью по паперу.
“Катерина”
Картина “Катерина” написана Григоровичем до його поеми “Катерина”. Ми бачимо вагітну дівчину, якій нема куди дітись. І її, мабуть,стає шкода.
“Марія”
Ілюстрація до поеми О. С. Пушкина “Полтава”. Написана у 1840 р.

Вулиця в Нью-Йорку
В місті Нью-Йорк (Америка) є вулиця цієї видатної людини. Хоч вона і не велика, але ж вона є!
Багато хто вишиває  Тараса
Тільки у когось це виходить…
А у когось – ні.
Тарас Григорович Шевченко – видатна людина
 - “Учітеся, брати мої, думайте, читайте, і чужому научайтесь, й свого не цурайтесь…”

 - “Ну що б, здавалося слова… Слова та голос — більш нічого. А серце б'ється — ожива, як їх почує!.. Знать, од Бога і голос той, і ті слова ідуть меж люди!”

 - “Кохайтеся, чорнобриві, та не з москалями.”



Підготував 
Венцеславський Данило
Презентація на тему «Уран» (варіант 5)

ПланетаУран
Уран — сьома від сонця  велика планета Сонячної системи, належить до планет-гігантів. Третя за діаметром та четверта за масою планета Сонячної системи. Була відкрита у 1781 році англійським астрономом Вільямом  Гершелем. Планета названа ім'ям античного божества Урана, уособлення неба та піднебесного простору.

Атмосфера містить:
84% молекулярного водню
14% гелію
2% метану
температура в центрі Урана — близько 10 000 °C, тиск 
7-8 млн атмосфер. На межі ядра тиск приблизно на два порядки нижчий.
Супутники Урана можна поділити на три групи:тринадцять внутрішніх, п'ять великих,дев'ять нерегулярних супутників.Орбіти більшості з них майже збігаються з площиною екватора планети.

Вісь обертання Урану майже паралельна площині орбіти.
Один оборот навколо Сонця робить за 84,01 земного року.


Уран належить до числа планет-гігантів: його екваторіальний радіус -25600 км майже в чотири рази більший, а маса 8,7·1025 кг — у 14,6 разів більша, ніж у Землі. Середня густина Урана (1,26 г/см³) у 4,38 рази менша, ніж густина Землі.
Презентація на тему «Леся Курбас»

Лесь Курбас 
      Народився 25 лютого 1887 року в місті Самбір (тепер Львівської області) у родині акторів галицького театру Степана та Ванди Курбасів. Батько його, хоча й був мандрівним українським актором, проте і в бідності своїй прагнув дати Олександрові гарну освіту.
Степан Пилипович Курбас
Ванда Адольфівна Курбас
Навчався він у Тернопільській гімназії, у Віденському та Львівському університетах. Тому цілком природно, що Лесь ввібрав у себе усе те, що могла дати йому європейська культура. Вже тоді Курбас мріяв працювати на Надніпрянській Україні, де існував сильний демократичний театр Садовського (Київ) і де поруч була висока театральна культура. У 1916 році його мрія здійснилась, він вступає до цього театру. Акторська творчість Курбаса в театрі Миколи Садовського обіцяла розвинутися, але сталося так, що він приніс свій акторський талант у жертву режисерському. Головна увага й енергія молодого митця були скеровані на організацію студії молодих акторів, з якої виріс згодом Молодий театр. Назва "Молодий театр" з'явилася вже влітку 1917 року. Молодий театр - це театр пошуків нових форм втілення сучасної та класичної драматургії. З цього театру взяли початок кілька українських театрів.
      Лесь Курбас був засновником спочатку політичного (1922-1926), а потім і філософського (1926-1933) театру в Україні. У виставах свого філософського театру "Березіль" (Харків) Курбас малює всесвіт, де головним стає особлива довіра до  життя людини у всіх його суперечностях.
     У Києві "Березіль" мав під своїм крилом майстерні, плинні півавтономні одиниці. У Харкові все було під одним дахом, і під одним проводом - Курбасовим.
Режисерська  лабораторія  театру  "Березіль".  1925 р
Сцена з вистави "Маклена Граса" 
Багато чого з творчих пошуків Курбаса не розумілося широкими масами глядачів. Це стосується і його вистави "Маклена Граса", яка досягає справжньої філософської глибини.
Пам'ятник Лесю Курбасу у Києві
Меморіальна дошка Лесю Курбасу (Харків)
Презентація на тему «Церковнослов’янізми у творчості Тараса Шевченка»


Церковнослов'янізми у творчості Тараса Шевченка
Малькевич Анастасія Вікторівна

                Учениця 9 – Б класу Гімназії 172 “Нивки”
Роботу виконала :
Тарас Шевченко – найвідоміший поет всіх  часів на Україні. 
Мета дослідження - показати на основні церковнослов'янізми Шевченка, хронологічність і послідовність розвитку української мови від праслов'янського періоду; з'ясувати, яку роль відіграють церковнослов'янізми у творах Шевченка

ФОРМУВАННЯ УКРАЇНСЬКОЇ ЛІТЕРАТУРНОЇ  МОВИ
Літературна мова України в своєму історичному розвитку пройшла кілька виразно відмежованих періодів: давня доба охоплює X - XIII ст., сер. - XIV - XVIII і нова - XIX - XX ст. 
Церковнослов'янська мова - літературна мова Київської Русі-України
Літературна мова давньої доби засвідчена для Києва церковними й науковими текстами. Крім церковних і наукових жанрів, той же варіант літературної мови представлений матеріалами приватно-епістолярного характеру, літописами, красним письменством. Мова усіх цих жанрів у своїй основі церковнослов'янська Спроби довести існування місцевої  літературної мови, посталої на основі мови міст, перед засвоєнням церковнослов'янської, не підтримувані жодними відомими фактами..

Літературна мова давнього Києва
                    Держави:   Київська              Галицько-Волинська


Коли після знесення заборон унаслідок революції 1905 р. літературна мова “ повернулася ” на Україну, вона вже мала синтетичний характер, хоч її центральноукраїнська основа лишилася непорушною.



Тарас Шевченко - основоположник української літературноїмови
Початок XIX ст. повернув українському народові його мову як знаряддя творення культури



Т. Шевченка аж ніяк не можна віднести до побутописців. Найчастіше назви із сфери рослинного й тваринного світу, сільського господарства виступають у складі порівнянь: "Залилась дрібними, як горох, сльозами"; "Ростуть, як капуста на городі"; "Розвіяла, мов ту полову"; "Збиралися кардинали. Гладкі та червоні, Мов бугаї в загороду" тощо.

Народорозмовний синтаксис
Фольклорний синтаксис


Ой вийду я на улицю, аж улиця тісна,
Сидить моя женишина гордая та пишна...




Дякую за увагу!
Презентація на тему «Шевченко» (варіант 11)

Значення творчості великого Кобзаря
Підготувала:
Садова Маргарита
Шевченко — явище унікальне. Його немає з ким порівняти у письменстві інших народів. Не тому, що він кращий за інших. Йдеться про особливий генотип культури нашої країни.
Постать великого Кобзаря українського народу надихала не лише письменникiв, йому та його лiтературним образам присвячували свої твори такi вiдомi композитори, як М. Лисенко та Г. Майборода, такi художники, як I. Рєпiн та I. Крамськой. Що вже казати про iнших письменникiв та лiтературознавцiв! 
М. Лисенко 
Г. Майборода 
За висловом П. Грабовського, Шевченко "зробив лiтературу великою справою життя i вказав їй єдино достойний шлях служiння батькiвщинi".
Цим шляхом прямували найвидатнiшi українськi письменники наступного поколiння - Марко Вовчок, Панас Мирний, Iван Франко, Михайло Коцюбинський, Леся Українка та iншi. Майже всi вони вважали Шевченка своїм учителем. Росiйськi письменники-демократи Чернишевський, Тургенєв i Некрасов також згадували про вплив творчостi Шевченка на свою. На думку М.  Горького, Шевченко "поглянув на життя народу оком поета i провидця".
Його наступників приваблювала і громадська позицiя Шевченка, надихав його особистий приклад. "Я не знаю, - писав Iван Франко про твори Шевченка, написанi в умовах полiцейського нагляду, - нi в однiй європейськiй лiтературi подiбної поезiї, написаної за подiбних обставин".
"Всюди, де вiн тiльки бачив гнiт i безправ'я, приниження людини, хай було це на волзькому пароплавi, чи в азiатських пустелях, чи грiзним стогоном докочувалося iз кавказьких гiр, - всюди зло i неправда викликали вибух поетового протесту, i щоразу вiн був готовий стати до бою з насильством i злом", - вiдзначав Олесь Гончар.
Постать Шевченко вiдiгравала важливу iсторичну роль не лише у розвитку лiтератури, а й у розвитку лiтературної мови. Вiн заклав ту її структуру, яка зберiглася донинi як основа сучасної української мови.
Тарас Шевченко - символ чесності, правди і безстрашності, великої любові до людини. Вся творчість великого Кобзаря зігріта гарячою любов’ю до Батьківщини, пройнята священною ненавистю до ворогів і гнобителів народу.
Дякую за увагу!
Презентація на тему «Костенко Ліна Василівна» (варіант 2)

    Lina Kostenko                                             ( 19. März 1930 in Rschyschtschiw, Oblast Kiew) ist eine ukrainische Dichterin. Sie gehört zu den wichtigsten Vertreterinnen der ukrainischen Lyrik des 20.
     Als Tochter eines Lehrerehepaars wurde Lina Kostenko 1930 in der Kleinstadt Rschyschtschiw geboren, wuchs jedoch in Kiew auf, wohin ihre Familie 1936 übersiedelte
    Nach dem Abschluss der Mittelschule studierte sie zunächst am Kiewer Pädagogischen Institut und setzte dann ihr Studium bis zum Abschluss 1956 am Maxim-Gorki-Institut für Literatur in Moskau fort.
     Kostenkos insgesamt drei bis 1961 erschienene Veröffentlichungen, bei denen sie sich staatlichen Zensurversuchen widersetzen konnte, festigten ihre Bekanntheit als Dichterin. 
    Erst 1977 erlebte Kostenko mit Nad berehamy witschnoji riki (An den Ufern des ewigen Stroms) ein Comeback in der Öffentlichkeit. Der vorerst letzte Gedichtband von Lina Kostenko erschien 1999 unter dem Titel Berestetschko (Kleine Birke).
Lina Kostenko lebt und arbeitet in Kiew; sie hat zwei Kinder. 
   Lina Kostenko Werk ist von einer geistigen Unabhängigkeit und Widerstand gegen Denkverbote und Zensur geprägt. Im Mittelpunkt steht stets der Mensch, den sie stark und ehrlich zeichnet.
    Die Situation des Künstlers innerhalb eines totalitären Staates trifft man in vielen ihrer Arbeiten der 70er Jahre, während des Publikationsverbots:  Vermagst du nicht, den Wind zu malen,den durchsichtigen Wind auf hellem Grund,dann male breitästige, hohe Eichen,die sich im Winde wiegen bis zur Erd'.
Die Welt ist voller Asche,doch die Lunge der Menschheit hat sich längst daran gewöhnt
Lina Kostenko
Презентація на тему «Іван Франко» (варіант 24)

Іван Франко
м. Київ
м. Львів
м. Дрогобич
 Нагуєвичі
Збараж
Ковель
Івано-Франківськ
Твори мають бути опубліковані (оприлюднені) у завершеному вигляді протягом останніх трьох років, але не пізніше як за півроку до їх висунення на здобуття Премії.
Премія присуджується щорічно до дня народження Івана Франка – 27 серпня у розмірі двох тисяч гривень кожна за рахунок коштів, передбачених на цю мету в державному бюджеті, і розподіляється Державним комітетом телебачення і радіомовлення.
На здобуття Премії можуть бути висунуті роботи окремих осіб і творчих колективів у складі не більше п'яти осіб.
Одна й та сама кандидатура не може одночасно висуватися на здобуття Премії з двома й більше творами. Повторно Премія може присуджуватися за нові визначні досягнення у галузі інформаційної діяльності, але не раніше ніж через п'ять років після попереднього присудження

Положення про премію І. Франка
Премія може бути присуджена громадянам України, іноземцям та особам без громадянства.
Особі, якій присуджується Премія, присвоюється звання лауреата премії імені Івана Франка у галузі інформаційної діяльності і вручаються диплом та грошова винагорода.


Дякую за увагу!
Презентація на тему «Остап Вишня» (варіант 12)



Біографія
Перший твір після концтабору — «Зенітка». Другий і останній період творчості був не простим для Вишні. Щоб приховати свою справжню сатиру, він відточує образ героя-оповідача, мудрого, дотепного, занозистого часом, але сумного.
Після закінчення Другої світової війни Остап Вишня також став членом редколегіі журналу «Перець» і активним його співпрацівником.
Остап Вишня здобув визнання самобутнього майстра української сатири і гумору. Започаткував новий жанр — усмішка.
Усмішка — це різновид фейлетону та гуморески. Ввів цей термін сам Остап Вишня. Пізніше він писав: "Хоч «фейлетон» уже й завоював у нас повне право на життя, та, на мою думку, слово «усмішка» ширше від «фейлетону». Автор «Вишневих усмішок» освоює і далі розвиває традиції вітчизняної та світової сатиричної літератури й народної творчості. Передусім традиції класиків (Гоголя і Шевченка, Щедріна і Франка, Мартовича і Чехова).


Любов Остапа Вишні до всього живого, до світу природи є незаперечною ознакою його натури. Тож рибалити і полювати він ходив скоріше для того, щоб назбирати побільше смішних історій, щоб побути в колі друзів. Ну як не усміхнутись, прочитавши слова з його відомого твору, що належить до циклу «Мисливських усмішок»: 
«Дика качка любить убиватись тихими-тихими вечорами... Здається, що качки самі шукають на «зорці» вранці і вечері пострілу досвідченого мисливця. Але, як правило, він запізнюється і прибуває до озера тоді, коли «качки «повиключали мотори», почистили зуби, зробили на ніч фізкультурну зарядку з холодним обтиранням і, поклавши на водяні лілеї голови, полягали спать...» 

Остап Вишня и Максим Рильський на охоті.
Презентація на тему «Театр корифеїв» (варіант 8)


Театр корифеїв

Театр корифеїв — перший професійний український театр. Його було відкрито 1882 року в Єлисаветграді, і в цей рік український театр відокремився від польського та російського. Засновником театру був Марко Лукич Кропивницький, що володів усіма театральними професіями. 
Марко Лукич Кропивницький
Після нього найдіяльнішим був Микола Карпович Садовський, що боровся за українське слово та український театр за часів їх заборони.
Із Театром корифеїв також пов'язані імена Марії 
Заньковецької, Панаса Саксаганського.

Микола Садовський
Марія Заньковецька
В 1901 у Києві вийшла книга «Корифеи украинской сцены», яку через цензуру, написали анонімно провідні українські інтелектуали. У ній Марка Кропивницького, Михайла Старицького, Івана Тобілевича та інших уперше назвали корифеями українського театру. Цей дещо поетичний термін став нерозривним з театром.
Єлисаветградський Театр

У 1881 році після довгих років боротьби корифеїв українці одержали можливість ставити вистави українською мовою. При всіх обмеженнях і умовностях (перед кожною українською виставою мусила відбутися російська) цей крок міністерства внутрішніх справ все-таки легалізував український театр.
ТРУПА ТЕАТРУ КОРИФЕЇВ, 1886 р. 
1907 р. Миколі Карповичу Садовському вдалося відкрити в Києві постійний Український театр.
У репертуарі театру були такі вистави, як «Запорожець за Дунаєм», «Продана наречена», «Галька», «Катерина», «Енеїда» Котляревського. Сміливою перемогою стала постановка українською мовою «Ревізора» Гоголя.

Вистава «По ревізії» 1885 року
Микола Садовський зробив свій стаціонарний театр по-справжньому народним не тільки в репертуарі, але й у доступності його відвідування. Ціни на квитки були значно нижчими за інші київські театри.
Театр Садовського проіснував сім років, до початку Першої світової війни (1914 рік), коли владою було закрито не тільки театр, а й усі українські газети, журнали, книгарні.
Презентація на тему «Франко Іван Якович» (варіант 3)




  Франко Іван Якович        (1856-1916) 




Як син селянина, вигодуваний твердим мужицьким хлібом, я почуваю себе до обов'язку віддати працю свого життя тому простому народові. Іван Франко


 Народився 27 серпня 1856 р. в селі Нагуєвичі (нині с. Івана Франка) Львівської області. Його батько, коваль, заробляв не тільки на власну сім’ю, але й на всю рідню, він дуже хотів дати синові хорошу освіту. Мати Івана Франка — Марія Кульчицька походила із зубожілого польського роду. 

Навчався спочатку в школі села Ясениця-Сільна (1862—1864), потім у так званій нормальній школі при василіанському монастирі у Дрогобичі (1864—1867). У 1875 році закінчив у Дрогобичі гімназію. 
Освіта

Восени 1875 р. Іван став студентом філософського факультету у Львівському університеті.

Активна громадсько-політична і видавнича діяльність та листування з М. Драгомановим привернули увагу поліції  і в 1877 році Іван Франко переживає перший арешт. "Протягом дев'яти місяців, - писав він, - проведених у тюрмі, сидів я переважно у великiй камері, де перебувало 18-28 злочинців, де зимою ніколи вікно не зачинялося і де я, слабий на груди, з бідою добився привілею спати під вікном… але зате прокидався майже завжди з повним снігу волоссям на голові".

Великі надії на здійснення політичних і літературних намірів покладав Франко на Київ, куди він прибув наприкінці лютого 1885 року. Теплий спогад залишили зустрічі з родинами Лисенків, Старицьких і Косачів.

Приїхавши в Київ наступного року, Франко одружується з Ольгою Хорунжинською. 

 Після ув'язнення Франко ще активніше включається в громадсько-політичну роботу, допомагає в організації гуртків у Львові, дописує до польської газети «Praca» , з Павликом засновує 1878 р. часопис «Громадський Друг. 1880 р. Франка вдруге заарештовують, обвинувачуючи в підбурюванні селян проти влади.

Перший період  творчості Франка визначають його політичні поезії, своєрідні народні гімни: «Каменярі» (1878 р.), «Вічний революціонер» (1880 р.), «Не пора…» (1880 р.) та інші, а також повісті «Boa constrictor» (1881 р.), «Борислав сміється» (1881 р.), «Захар Беркут» (1882 р.) та низка літературознавчих і публіцистичних статей.

Після невдачі з українським часописом Франко став співредактором польської газети «Kurier Lwowski». Період десятилітньої (1887—1897 рр.) праці в польській (також «Przyjaciel Ludu») і австрійській («Die Zeit») пресі Франко назвав «в наймах у сусідів».

З 1908 р. стан здоров'я Франка значно погіршився, однак він продовжував працювати до кінця свого життя. За останній період він написав «Нарис історії українсько-руської літератури» (1910 р.), «Студії над українськими народними піснями» (1913 р.)

Помер Іван Франко 28 травня 1916 р. у Львові. Через два дні відбулося кількатисячне урочисте поховання  на Личаківському цвинтарі.
Презентація на тему «Тарас Григорович Шевченко» (варіант 8)

Тарас Григорович Шевченко
фото та портрети



Перше його фото на прохання М. Дорохової зроблено 30 березня 1858 у А. Деньєра. На знімку ми бачимо поета в шапці й кожусі та з бородою, . З цього фото 1860 він виконав автопортрет.



Наступне, друге фото виконано у фотоательє І. Досса у 1858 році. На цьому Шевченко без головного убору, в білій сорочці і чорному піджаку. Після смерті І. Досса з його негатива зроблено кілька відбитків у фотоательє Д. Здобнова. Художники О. Бобров, В. Касіян, С. Красицький користувалися цією фотографією при написанні портретів поета. За цим же знімком І. Рєпін 1888 зобразив портрет для світлиці в хаті, збудованій на Чернечій горі для сторожа могили Шевченка.



Третє фото, досить відоме, — в смушковій шапці й кожусі, з поголеною бородою — зроблено в квітні 1859 у того ж А. Деньєра. З цього фото Л. Жемчужніков замовив у Парижі літографський портрет (його неперевершено виконав літограф А. Муйєрон) і доставив до Петербурга. Шевченко підтвердив літографію підписом і використовував її, працюючи над останнім автопортретом. Після смерті кобзаря художники В. Мате, М. Мурашко, Ф. Красицький та ін. користувалися цим знімком для створення живописних, графічних і скульптурних портретів Шевченка. З цього ж фото І. Крамськой на замовлення П. Третьякова — засновника Третьяковської картинної галереї у 1871 році зобразив один з найкращих портретів Тараса Шевченка.



В 1859 Шевченко знову фотографувався у Деньєра — разом з своїми друзями Г. Честахівським, братами О. та М. Лазаревськими і П. Якушкіним. Лейпцігський майстер Ф. Брокгауз викадрував з цієї групи постать Шевченка і вигравірував її на сталі; пізніше і російськи. майстри робили з цього фото гравюри на металі, дереві.
До 1859 належить ще одна фотографія Шевченка. На ній поет зображений на весь зріст, у смушковій шапці, кожусі і з палицею. Це невелике за розміром (9 х 12 см) фото дуже рідкісне. Виконав його, очевидно, теж А. Деньєр.


Під час перебування у Києві 1859 поет тричі фотографувався у І. Гудовського. На першому знімку він сидить на стільці у білій сорочці з темною краваткою і темному піджаку (за цією фотографією художник Г. Цисс 1929 виконав портрет олією). На другому — сидить на стільці біля столу в білому полотняному костюмі з палицею в руках.




На третьому фото (погрудне) поет теж у білому костюмі з нахиленою вліво головою. З цього знімка Шевченко 1860 виконав офортний автопортрет.


До 1858—59 належить фотографія поета у темному костюмі, з якої 1859 М. Микешин зробив малюнок-портрет, репродукований ксилографією Є. Гогенфельдена у «Кобзарі» 1860, виданому коштом П. Симиренка. Цю фотографію Шевченко використав при роботі над офортним автопортретом 1860. Оригінал фото не зберігся.
Два останні знімки поета:


Дякуємо за увагу