nyuuzyou/ukr-lit huggingface dataset:
Презентація на тему «Покутська трійця»

"Покутська трійця"
Покутська трійця — умовне об'єднання трьох українських письменників Василя Стефаника, Леся Мартовича та Марка Черемшини.
Назва походить від регіону, оскільки усі троє походили з Покуття.
Назву Покутська трійця, очевидно, отримали з легкої руки Івана Франка, оскільки саме він брав активну участь у становленні та формуванні таланту Стефаника, Мартовича та Черемшини. 
Завдяки постійній та тісній співпраці молоді письменники пройшли так звану Франкову школу та сформувалися під його безпосереднім впливом.
«Переважно хлопські сини походженням, соціалісти з переконання, молоді письменники, взялися малювати те життя, яке найліпше знали, — сільське життя».
(І.Франко)
Коломийська гімназія, де навчалася „покутська трійця", зневажливо ставилася до „хлопських синів від гною" і викликала у Черемшини почуття відрази й огиди.
Формально гімназійна наука мало що могла дати Черемшині і він починає ґрунтовне вивчення української літератури, особливо велике враження зробили на нього твори Шевченка і Франка, безмежно любив їхні твори.
 Марко Черемшина особисто познайомився з Іваном Франком у Відні 1897 року.
Ознаки, притаманні письменникам Покутської трійці:
тематика — в основі творів лежало вкрай важке життя селян Покуття, Буковини та Галичини за часів правління Австро-Угорщини; 
вік — почали творити у молодості;
походження — родовід вели із нижніх верств суспільства;
жанрова своєрідність — незважаючи на традиційність тематики, Стефаник, Мартович та Черемшина формувалися як письменники-модерністи. Скажімо, це виявлено у новій формі зображення тематики села — створення новел, етюдів.

Незважаючи на всі внутрішні спільності цих письменників, кожен з них є оригінальним, самобутнім талантом. Так, В.Стефаник відзначався як „поет розпуки", який за визначенням М. Горького, писав „коротко, сильно і страшно".
Лесь Мартович, як сатирик, створив неповторні образи "мертвих душ" галицької інтелігенції.
А от Марко Черемшина - глибокий лірик, твори якого закосичені чарівними квітами гуцульського фольклору, майстер своєрідного мовного стилю, від якого віє чарами української народної пісні.
Творили письменники у надто важких умовах. Літературна творчість стала справжнім подвигом для передчасно зломленого безпросвітними злиднями талановитого сатирика Леся Мартовича. 
В селі Русові біля Снятина пров’ю власного серця писав свої новели Василь Стефаник. 

Іван Семанюк – Марко Черемшина половину свого творчого життя також провів по закутках Гуцульщини. 
Тільки сильні і самобутні таланти здібні були прорвати товсту кору косності, затхлості, що панувала в усіх сферах життя галицької провінції, і вийти на шлях творення демократичної літератури.
Презентація на тему «Микола Хвильовий» (варіант 1)

Мико́ла Хвильови́й 
Новела «Я (Романтика)»
Справжнє прізвище Микола Григорович Фітільов.



Народився 16 грудня 1893, Тростянець - † 13 травня 1933, Харків.
Микола Хвильовий - 
 український прозаїк, поет, публіцист, один з основоположників пореволюційної української прози, письменник «Розстріляного відродження», прихильник антропософських поглядів Освальда Шпенглера.
Вчився в початковій школі;
Вчився в гімназії, з якої виключили за революційну пропаганду;
У 1916 році мобілізували до армії;
Брав участь у 1-ій світовій війні;
Воював у складі Чевоної армії;
Став членом партії більшовиків;
З 1921 року працював на заводах Харкова.
У 1921 році виходить друком поема «Молодість» ;
1922 рік – «Досвітні симфонії» ;
1923 рік – друкує першу збірку новел «Сині етюди» ;
1925 року разом з однодумцями створив літературну організацію ВАПЛІТЕ
Став зачинателем літературної дискусії 1925-1928рр.
Найвідоміші твори М.хвильового:
«Мати», «Солонський Яр», «Я (Романтика)», «Кіт у чоботях», «Редактор Карк».
Новела «Я (Романтика)» (1924) – гімн і анафема революції
Образи новели
«Я» – фанатик з роздвоєною душею.
В образі «Я» порушено проблему цільності і роздвоєння особистості. Життєвий шлях цієї людини важкий і тернистий. Герой відчуває хибність своїх дій і вчинків, але не знаходить, не бачить виходу з цієї кризи. 
2. Садист доктор Тагабат.

Це безвихідний хазяїн ситуації, утілення звірячого інстинкту, прихованого в революції за високими гаслами, злий геній і дика стихія революції.
3. Єдино вірний пес, страж революції, що не знає сумнівів, дегенерат.

Це ідеальний представник комуни, породженим новим суспільством, якому не потрібні особистості, таланти, незалежні й повноцінні люди.
4. Андрюша, що творить усе супротив своєї психіки.

Це юний чекіст, він – з тієї когорти, що замінить тагабатів, «Я», дегенератів. Чистенький і м’який, «з розгубленим обличчям і тривожним поглядом».
Проблематика новели
Уперше у тогочасній літературі поставлено проблему гуманності й фанатизму,  суперечності між людяністю і сліпою відданістю абстрактній ідеї.
Особливості композиції
Новела «Я (Романтика)» має ліричний заспів.
 
Особливість композиції є поєднання картин-марень.

Розповідь ведеться від першої особи, яка роздвоєна («Я - чекіст, але я і людина»)
Новела була надрукована з присвятою: «Цвітові яблуні», тобто твору Михайла Коцюбинського, тим самим автор підкреслив, що спирається на мелодраматичний психологізм, що був притаманний товелі попередника, та проблему вибору, перед яким спиняється ліричний герой.
Культурологічні проблеми вже не бралися опонентами до уваги. 
Дискусія набирала політичного характеру. 
Наступала пора гірких поразок та розчарувань для М. Хвильового. 
Перестає виходити журнал “Вапліте”, а відтак припиняє існування й сама організація. 
Письменник змушений писати покаянні листи, клястися у вірності комуністичній ідеології.
М. Хвильовий зважується на останній крок у своїй виснажливій боротьбі. Постріл 13 травня 1933р. був трагічною крапкою в історії українського відродження пореволюційних років. Поета не стало…
Презентація на тему «Ойґен Бертольд Фрідріх Брехт»

Ойґен Бертольд Фрідріх Брехт 
«Dulce et decorum est pro patria morire»(«Солодко й почесно померти за вітчизну»)
Мюнхенський  університет 
"Бій барабанів серед ночі" 
Створив п'єсу "Мати"  за романом Горького
Л. Фейхтванґер 
Помер 14 червня 1956 року від інфаркту.
Презентація на тему «Жіночі образи в романі «Хіба ревуть воли, як ясла повні»»

Жіночі образи в романі «Хіба ревуть воли, як ясла повні» 


Завалкевич Анастасія  
Учениця 11-Б
Мотря Жуківна/Луківна
«Не судилося Мотрі щастя. Не знала вона його змалку, не бачила дівкою, жінкою; не сподівалася замужнюю вдовою»
Чесна і справедлива; 
Вона вірить, що чесність роду є найголовнішою цінністю трудового селянства. 
Мотря — любляча мати: «...не дай боже, занедужає Чіпка, — Мотря сама не своя. Цілу ніч очей не заплющить: сидить над ним, плаче, молиться...». 
"І кляла вона свою долю, проклинала людей, проклинала свою кохану дитину — свого сина, котрого так жалкувала... То був болісний лемент душі, глибока враза серця, — нікому не відома, окрім матері..." 


Образ Мотрі:  
 життя бідного селянства,
 його мрії та прагнення
ідеал української жінки;
Тиха і покірна любов до сина, материнське всепрощення — така її доля, як і доля багатьох жінок у несправедливому класовому суспільстві;
символ украденого щастя;


«…стара, згорблена жінка, висушена гіркою нуждою та лихом…»

Явдоха
ще в ранньому віці призвичаїлася до крадіжок, до торгівлі своїм тілом;
одруження з розбійником Максимом зробило її багачкою;
вона зневажливо ставиться до тих, хто чесно працює;
заради збагачення вона готова була на все;
нажива і прибуток виправдовували в її очах будь-які способи; 
поняття честі для неї не існувало;
образ Явдохи утверджує, що мораль злодіїв-розбійників і багатіїв — однакова. 
помирає зненацька, що символізує миттєвість та нікчемність такого буття

Мотря VS Явдоха
Цих зовсім різних жінок з протилежними поглядами на життя об'єднувала любов до дітей. 
Мотря — любляча мати: «...не дай боже, занедужає Чіпка, — Мотря сама не своя. Цілу ніч очей не заплющить: сидить над ним, плаче, молиться...».
Народження Галі зразу все переломило в житті Явдохи: «Гулянки одлетіли; жарти — теж: виступили наперед клопоти...». 
бажали виростити дітей в багатстві та розкоші
тяжко працює з раннього ранку до пізньої ночі, щоб забезпечити сина
прийнялася за діло молодих літ — за крадіжку.


Галя
виховувалась у достатках, але в оточенні злодіїв і п'яниць;
виросла порядною дівчиною;
мріяла про тихе і мирне життя з Чіпкою;
злочин Чіпки довів її до самогубства;
зустріч з "польовою царівною" вражає чистотою почуттів, багатством вражень, що мимоволі настроюєшся на думку про щасливу долю закоханих. Але жорстоке життя, злоба людська розбивають ці надії
"...біле, рум'яне личко, очі оксамитові, чорні"

Образ Галі
народні прагнення до чесного трудового життя, до краси і сердечності, ніжності та вірності;
поднання зовнішньої краси з внутрішньою;
Велика сила волі, вірність ідеалам, велич почуттів і внутрішню красу 




Христя
Христя, дружина Грицька,
 добре розуміє пошуки правди Чіпкою,
 співчуває Галі та Мотрі.
 Її сирітство, подружнє життя не переважують примарності надій бути доброю, але жити серед злих людей. 
Отже, змальовані Панасом Мирним жіночі образи роману втілюють прагнення до щастя, до миру і затишку. Маючи добре серце, Мотря, Галя та Христя не зазнали повною мірою материнського і жіночого щастя.
Презентація на тему «Іван Багряний. Біографія»

Виконали
учениці 11-А класу
Самойленко Олеся, 
Приймак Аліна
Іван Багряний. Біографія
Харківська гімназія №55
Харків-2015
Становлення
Народився 19 вересня 1907 року в селі Куземині.
У шестирічному віці почав навчатися в церковнопарафіяльній школі, потім закінчив в Охтирці вищу початкову школу. 1920 року вступив до технічної школи слюсарного ремесла, потім — до Краснопільської школи художньо-керамічного профілю.
Становлення
1922 року починається період трудової діяльності і активного громадсько-політичного життя.
1925 року Іван під псевдонімом І. Полярний видав в Охтирці невеличку збірку «Чорні силуети: П'ять оповідань».

Становлення
1926 року Іван вступив до Київського художнього інституту (КХІ). В тому ж році виходить зі спілки «Плуг», вступає до опозиційного літературного об'єднання МАРС.
1930 року побачив світ роман у віршах «Скелька». Офіційною реакцією на роман стала стаття О. Правдюка: «…Від самого початку поет став співцем куркульської ідеології і до сьогодні залишається таким…».
В ув'язненні та на засланні
16 квітня 1932 року його заарештували в Харкові й звинуватили «в проведенні контрреволюційної агітації». Багряний пробув 11 місяців у камері одиночного ув'язнення у внутрішній тюрмі ГПУ. 
В ув'язненні та на засланні
16 червня 1938 року повторно арештований. Йому пред'являють нове звинувачення — участь чи навіть керівництво у націоналістичній контрреволюційній організації.
Автобіографічні подробиці про ці п'ять років життя — арешт, тортури, втечу із заслання й повернення на батьківщину — письменник використав у романі «Сад Гетсиманський».
Портрет, намальований Багряним
Під час війни
Іван Багряний працював у референтурі пропаганди, писав пісні на патріотичні теми, статті різноманітного характеру, малював карикатури й плакати агітаційного призначення. Одночасно він брав участь у створенні Української Головної Визвольної Ради (УГВР), у розробці її програмових документів.
1944 року він написав один із найталановитіших творів — роман «Звіролови» (згодом відомий як «Тигролови»).
В еміграції
1945 року Багряний емігрував до Німеччини  через «оунівське підпілля».

В еміграції
Іван Багряний написав брошуру — програмний для нього памфлет «Чому я не хочу вертатись до СРСР?»
1948 року Багряний заснував Українську революційно-демократичну партію (УРДП) і відтоді цілих 17 років — до самої смерті редагував газету «Українські вісті».
Помер Іван Багряний 25 серпня 1963 року. Похований у місті Новий Ульм (Німеччина). 
Дякуємо за увагу!
Презентація на тему «Максим Рильський» (варіант 3)

Максим Рильський
учениці 11-А класу 
Маковійчук Анни
Діяльність 
Батько Максима Рильського, етнограф, громадський діяч і публіцист Тадей Рильський. Синові він передав у спадок аристократичну культуру, почуття власної незалежності та віри в себе. 
Мати Максима Рильського, Меланія Федорівна, була простою селянкою з села Романівки (Житомирської області). Вона передала синові рідну мову, пісню, той особливий ліризм, яким пройнята вся творчість поета. 
Біографія
Після приватної гімназії Рильський у 1915-1918 роках навчався на медичному факультеті Київського університету Св. Володимира, потім — на історико-філологічному факультеті Народного університету в Києві, але жодного з них не закінчив. 
Займався самоосвітою, вивченням мов, музикою. 
Навчання
До перших літературних спроб  вдався ще в дитинстві, а вже у п'ятнадцять років видав свою першу поетичну збірку «На білих островах», яка, попри учнівський характер віршів, була прихильно зустрінута критикою. 
1918 р. вийшла наступна збірка - «Під осінніми зорями».

Біографія
1931 року Рильського заарештовує НКВС, і він майже рік просидів у Лук'янівській тюрмі в Києві. 
Його товариші-неокласики Д. Загул, М. Драй-Хмара, П. Филипович, М. Зеров були репресовані й загинули в концтаборах.
Репресії
З 1931 року творчість Рильського зазнає змін, він, не в змозі виступити проти режиму, змушений поставити свою поезію йому на службу. 
Його творчість ділиться на два річища — офіційне та ліричне. В останньому йому вдавалося створити незалежні від політики, суто мистецькі твори, які пережили його. 
Зміни творчості
Сім'я
1943 року його обрано академіком. У 1944-1964 роках Максим Рильський був директором Інституту мистецтвознавства, фольклору та етнографії АН України. 1960 року йому було присуджено Ленінську премію, у 1943, 1950 — Державну премію СРСР. 
Почесні звання
У 1965 році на честь Максима Рильського було названо вулицю в Києві, на якій він жив і працював.
Поруч з цією вулицею розташовано Голосіївський парк, у 1964 році також названий на честь Максима Рильського.
Вшанування пам'яті
Презентація на тему «Реалізм»

Реалізм
 
 
   Реалізм—літературномистецький напрям, який полягає у всебічному відображенні взаємин людини і середовища соціально-історичних обставин на формування особистості. 
   Своїх класичних форм реалізм набуває у Франції у 30-х рр. ХІХ ст., а згодом завойовує інші країни. Термін “реалізм” з’явився значно пізніше, ніж саме явище, вперше його застосували маловідомі французькі письменники Жан Шанфльорі та Л.-Е.-Е. Дюранті. Які виступили з утворенням принципів реалізму у збірці “Реалізм” (1857р.) та в однойменному журналі(1850-1857). Теоритичне обгрунтування нового напряму міститься в працях Стендаля(“Трактат”) та Бальзака(передмова до “Людської комедії”).
   Реалізм, як літературний напрям(особливо в прозі) набув найбільшого розвитку в середині ХІХ ст.
Видатні представники реалізму:
У Франції:
Стендаль
Оноре де Бальзак
Проспер Меріме
Гюстав Флобер
Гі де Мопассан
Еміль Золя



В Англії:
Чарльз Діккенс
Уільям Теккерель
Шарлотта Бронте






В Росії:
Гончаров
Тургеньев
Лєсков
Михайло Салтиков-Щедрін
Достаєвський
Лев Толстой
Чехов
Особливості реалізму:
Детальне зображення реального життя та дослідження закономірностей його розвитку.
Логічність, раціаналізм і майже науковий аналіз зображеного.
Принцип життєподібностей, аналіз суспільних, економічних аспектів і їх роль у розвитку суспільства і особистості.
Історизм(чітке усвідомлення плинності і мінливості життя).
Увага до проблем сучасності.
Естетичне узагальнене раніше не з естетичних тем, образів і мотивів(описи буденої праці, жахливих умов, кращих прошарків суспільства…………….
 
7. Домінування пізнавальної і виховної функції мистецтва.
8. Типовий характер, у типових обставинах.
9. Герой—це людина конкретної професії, яка займається своєю буденною роботою(селянин, робітник, чиновник, лихвар, слідчий).
10. Героєм є складна суперечлива особистість, яка постійно змінюється(“діалектика душі”).
11. Життя персонажа описане надзвичайно детально.
12. Взаємодія людини і суспільства.
13. Зображення добре знайомої читачам сучасності.
14. Перевага епічних жанрів(проза), найпопулярніший соціально……..
Презентація на тему «Ivan Karpenko-Kary»

Ivan Karpenko-Kary
A remarkable Ukrainian writer, playwright, actor of the 19th century.
(Real name - Ivan Karpovich Tobilevych)

 Ivan Tobilevych was born in the village  Arsenivka.
 His father came from an old noble family and his mother was a simple peasant.


       Ivan Karpenko-Kary - the largest figure in Ukrainian drama. A talented playwright enriched the literature works of various genres - socio-psychological drama, social comedy, historical drama.


He made ​​a great contribution to the development of 
Ukrainian theater, but left only eighteen plays:
Unlucky (1884) 
Hireling (1885) 
Money (1889) 
Bondarivna (1884) 
Burlaka (1883) 
Sueta (1903) 
Handzya (1902) and 
       many others.


     A new phenomenon in Ukrainian drama was a comedy "Martin Borulya."

A new step in the creative growth began to play "A hundred thousand."

"The scene - my idol, theater - a sacred temple for me!" 
                                              (Ivan Karpenko-Kary)

   "He was one of the parents  ukrainian theater, prominent  actor and great playwright, who has no equal "- wrote about him I. Franco.

      In my opinion, Karpenko-Kary  occupies   the most prominent place in Ukrainian classical drama. He is rightly called the founder of the social drama.
Презентація на тему «Іван Карпенко-Карий “Мартин Буруля”»

  Іван Карпенко-Карий     “Мартин Буруля”
    Ідейно-художній аналіз твору



                                                                       

                                                                 Підготувала учениця 10-І класу 
                                                                  Білокінь Анастасія 
Іван Карпенко-Карий
1883 р., Єлисаветград.
Один з останніх фотопортретів, 1905 рік
  (справжнє ім'я — Іван Карпович Тобілевич;1845-1907)


Видатний український письменник, драматург, актор, режисер і театральний діяч. Один із основоположників нового українського театру.
 Написав 18 оригінальних п'єс та оповідання «Новобранець».
З революційно-демократичних позицій Карпенко-Карий відобразив класове розшарування в українському селі, викривав хижацьку суть глитаїв, створив образи бунтарів проти соціального гніту. 
Започатковує блискучий ряд «серйозних комедій» І.Тобілевича «Мартин Боруля» (1886).
                                                                            Мартин Боруля
Літературний рід : драма 
Жанр: трагікомедія


              Комедія в 5 діях 

Тема: 
   зображення нестримного потягу багатих селян дорівнятися у своєму статусі до міщанства або дворянства.
Головні ідеї: 
відкриття бюрократизму й судової системи, заснованої на хабарництві; 
засудження підміни особистих цінностей становою належністю


   Сюжет комедіï «Мартин Боруля» письменник розроблює на фактах з життя родини Тобілевечів: батько драматурга, який довгий час служив управителем поміщицьких маєтків, вирішив домогтися визнання свого роду дворянськимм. На це пішло чимало часу, але марно — дворянство не було доведено, оскільки прізвище в старих документах було Тубілевич, а в нових Тобілевич. Карпенко-Карий використав цей факт, аби висміяти намагання простоï людини вибитись у дворяни, хибно думаючи, що цим можна в чомусь вивищитися над іншими.

Персонажі

   Трагікомедія “Мартин Боруля” сатирично викриває тогочасні суспільні порядки – бюрократизм, судову систему, засновану на хабарництві. 
Вистава Київського Державного Академічного українського драматичного театру імені Івана Франка. Виробництво Київської кіностудії художніх фільмів 1953
Презентація на тему «Washington» (варіант 1)

Washington
prepared 
student 11-a class 
Andrew Pryadko
13.11.2014
the capital of the USA. The city is not part of any of the United States; administratively is the district of Columbia.
Located on the Potomac river. 
The area of 180 km. 
Population - 601 723 people
Famous buildings and monuments
The white house - the residence of the U.S. President in Washington. November 1, 1800 its first owner was the second U.S. President John Adams.

Georgetown University is a private Catholic University. Founded in 1789 by John Carroll, is the oldest Catholic University in the USA.

United States Capitol is the seat of the U.S. Congress . Connects to the Washington Monument and the Lincoln Monument 1800-meter National Mall.
Washington Monument - erected in honor of the first U.S. President George Washington. 

The Pentagon

               The U.S. Supreme court
Презентація на тему «Панас Мирний» (варіант 8)

ПРЕЗЕНТАЦІЯ НА ТЕМУ:“Життя та творчість Панаса Мирного”


Панас Якович Рудченко народився 13 травня 1849 року в родині бухгалтера повітового 
   казначейства в місті Миргороді на Полтавщині. 
   Після кількох років навчання в Миргородському парафіяльному, а потім у Гадяцькому повітовому училищі чотирнадцятилітній хлопець йде на роботу. 

   Чиновницька служба Рудченка почалася в 1863 році в Гадяцькому повітовому суді. Наступного року він переходить у повітове казначейство помічником бухгалтера, а потім займає цю ж посаду в Миргородському казначействі. Так минули перші вісім років служби. 
    На цей час припадають його перші спроби літературної творчості та фольклористичної діяльності. 


З 1871 року Панас Рудченко живе і працює в Полтаві, займаючи різні посади в місцевій казенній палаті. Його зовсім не приваблювала чиновницька кар'єра. І. П. Рудченко починає пробувати свої сили в літературі. Прикладом для нього був старший брат Іван,який вже за того часу багато де друкувався,і був відомий у широких колах людей. 

Літературна праця стає справжньою втіхою і відрадою для Панаса Мирного.
Перші його твори вірш «Україні» та оповідання «Лихий попутав»), підписані прибраним ім'ям Панас Мирний, з'явилися за кордоном, у львівському журналі «Правда» в 1872 році. Попри те, що в 1870 — 1880-х роках письменник продовжує інтенсивно працювати, його твори, в зв'язку з цензурними переслідуваннями українського слова в Російській імперії, друкувались переважно за кордоном і в Наддніпрянській Україні, тому були майже невідомі широким колам читачів.

   Тільки в середині 1880-х років твори Панаса Мирного починають друкуватися на Наддніпрянщині: на сторінках альманаху «Рада», який видавав Михайло Старицький у 1883 — 1884 pp., публікуються перші дві частини роману «Повія» та два оповідання з циклу «Як ведеться, так і живеться». 1886 року в Києві виходять збірник творів письменника «Збираниця з рідного поля» та комедія «Перемудрив». Одночасно Мирний продовжує виступати і в західноукраїнських збірниках та журналах, де друкуються такі його твори, як «Лови», «Казка про Правду та Кривду», «Лимерівна», переспів «Дума про військо Ігореве».


    Підтримував Панас Мирний тісні зв'язки з багатьма діячами української культури —Лисенком, Старицьким, 
   Карпенком-Карим,
   Кропивницьким, Коцюбинським,Лесею Українкою, Заньковецькою, Білиловським,Жарком. Як член комісії міської думи він бере активну участь у спорудженні пам'ятника Івану Котляревському в Полтаві.
Ювілейна монета
НБУ
 «Панас Мирний» номіналом 2 гривні

Твори
Оповідання («Лихий попутав», автобіографічне оповідання «Ганнуся», цикл оповідань «Як ведеться, так і живеться», «Пасічник», «Яків Бородай», «Замчище», «Визвол», «Морозенко»)
Повісті  («П'яниця», «Лихі люди», «Лихо давнє й согочасне», «Голодна воля», «За водою»)
Романи («Хіба ревуть воли, як ясла повні?», «Повія»)
Новела «Лови»
П'єса «Лимерівна»