nyuuzyou/ukr-lit huggingface dataset:
Презентація на тему «Іван Франко» (варіант 3)

Іван Франко



«Як син селянина, 
вигодуваний твердим 
мужицьким хлібом,         
я почуваю себе 
до обов'язку віддати 
працю свого життя 
тому простому народові.»   
                      Іван Франко


Іван Якович Франко(1856-1916)


Освіту здобував:
 Початкова школа 
 с. Ясениця Сільна;
 Дрогобицька монастирська школа ченців-василіан;
 Дрогобицька гімназія;
 Львівський університет;
 У Відні захищає дисертацію, здобуває вчений ступінь доктора філософії.


   27 серпня 1856 у селі Нагуєвичах на Дрогобиччинінародився первісток Ясь. 
Був обдарованим від природи, мав добру пам’ять, не знав труднощів у навчанні.


За бібліографічними даними, видано понад 5500 назв творів І.Франка. З них близько 1020 художніх, біля 630 перекладів майже з усіх мов світу, 1200 наукових праць, 1650 публіцистичних статей, більше 1000 листів до вчених та товаришів


“ Більш, ніж меч, і огонь, і стріла, і коса. Небезпечне оружжя – жіноча краса. Ані мудрість, наука, ні старші літа не дають проти неї міцного щита ”
 Іван Франко.


Своє захоплення жінкою-матір'ю, безсмертним полотном «Сікстинська мадонна» І. Франко
висловив у формі сонета. У Мадонні поет вбачає богиню, «райську рожу», і, хоч не знайшов для себе богів на небесах, цій — поклониться, як богині. Краса Мадонни не казкова, а земна — щира, добра, ніжна. А справжнє мистецтво, яким є картина «Сікстинська мадонна», — вічне.


"Іван Франко - це розум і серце нашого народу. Це боротьба, мука і передчуття щастя України. України і людськості"            Максим Рильський


Грані творчості

Теорія та історія літератури
Мовознавство
Етнографія
Економіка
Історія
Сходознавство



Пам`ять людська вічна…
Пам'ятник Івану Франку у Львові 
Пам'ятник Івану Франку в с. Нагуєвичі

Пам'ятник Івану Франку у Дрогобичі
Пам'ятник Франку в Бориславі


Пам'ятник Каменяру 
біля Національного 
драмтеатру ім. Франка
Пам'ятник  на 
території  МАУП
Пам'ятник  І.Франку у 
Львові 
Пам'ятник на вулиці Незалежності 
у м. Івано - Франківськ


Пам'ятник Франкові
 у Вигоді
Пам'ятник у Стрию
Сучасний пам'ятник Франкові на його батьківщині
Погруддя Франкові в Єзуполі
Повнофігурний пам'ятник у центрі Одеси


Дякую за увагу!
Презентація на тему «Cinema in Great Britain»

British cinema has always stood somewhat apart from the rest of Europe. In the UK, the time of distribution of cinema there was a world famous acting school and significant cultural traditions.
English cinema in the postwar period has developed in two directions 
Cinema - this image in motion, living not only in the plane in space but also in time, so the film spatiotemporal art. Cinema - the synthesis of speech, sound, game actors, music, but above all an image.
American scientist T.Edison was the first who invented an apparatus for moving pictures - peep horizontal broaching film and individual lens for viewing.
We want to tell you about  a famous film
Directed by	Paul McGuiganEuros LynToby HaynesColm McCarthyNick HurranJeremy LoveringStarring	Benedict CumberbatchMartin FreemanComposer(s)	David ArnoldMichael Price
   Events unfold in our day. He went to Afghanistan, became disabled. Upon his return to his native land meets the mysterious, but kind of a genius. That finding flatmate. London, 2010. Unexplained murders. Scotland Yard have no idea for what to catch. There is only one person who is able to solve problems and find answers to difficult questions.
Sherlock is a British television crime drama that presents a contemporary adaptation of Sir Arthur Conan Doyle's Sherlock Holmes detective stories. 
Sherlock depicts "consulting detective" Holmes, assisting the Metropolitan Police Service, primarily Detective Inspector Greg Lestrade (Rupert Graves), in solving various crimes. Holmes is assisted by his flatmate, Dr John Watson, who has returned from military service in Afghanistan. 
" Cumberbatch - the newspaper The Guardian, - proved to be excellent in the role of eccentric , brilliant men , and his Holmes is cold , with a technical mindset and a mild form of Asperger's ," [18]. Cumberbatch commented: "His [ Holmes ] is very difficult to play , as due to the amount of words in your head and thinking speed falls incredibly to think quickly . He's one step ahead of the audience and all the people with normal intelligence who surround him . They do not really understand where he lead his conjectures "[18] . TV producer Piers Wenger called serial Sherlock modern superhero.
The series is really good and keeps you in front of every TV series . Very exciting. Individual deserves praise Benedict Cumberbatch , coped with their role . Yes , it 's not like in the book , he's selfish and hypocritical , but that's the whole idea . Also, the idea is that the actions do not take place in the late 19th and early 20th century, and in our time . And the nature of " modern Sherlock " , in my opinion , is very appropriate . Worthy was a game and Martin Freeman played the role of Dr. Watson . I think he's perfectly coped with the task always accompanies another writer and Sherlock Holmes.Methods and material turned out really special and presented the " jaded " theme of the London detective in a different, unusual and exciting light.
Презентація на тему «Григорій Савич Сковорода» (варіант 2)

Григорій Савич Сковорода  
 (1722-1794рр.) — український просвітитель, гуманіст, філософ, поет, педагог.
Афоризми Григорія Сковороди
Виконала: учениця 9-А класу                    НВК”Школа-садок                             “Софія”                    Огоновська Марта
Презентація на тему «Літературна дискусія 1925-1928»





Літературна дискусія 
1925-1928






Літературна дискусія 1925–1928 років — публічне обговорення шляхів розвитку, ідейно-естетичної спрямованості та завдань нової української радянської літератури, місця і ролі письменника в суспільстві.





Дискусія виникла через глибокі розходження у розумінні природи і мети художньої творчості серед українських письменників, ідейну і політичну конкуренцію літературних організацій.





 Приводом до неї стала стаття Миколи Хвильового «Про сатану в бочці“ або про графоманів, спекулянтів та інших просвітян», яка була спрямована проти низькопробної «червоної графоманії», що була написана у відповідь на виступ «Про критику і критиків у літературі» початківця Григорія Яковенка.





Активну участь у дискусії взяли літературні організації «Гарт», «Плуг», «Ланка»-МАРС, пізніше ВАПЛІТЕ і ВУСПП, письменники і громадські діячі Микола Хвильовий, Микола Зеров, Андрій Хвиля, Сергій Пилипенко, Олександр Дорошкевич, Самійло Щупак, Микола Скрипник та ін.









У ході дискусії було опубліковано понад 1000 статей. Найбільш резонансними були памфлети Миколи Хвильового «Апологети писаризму», «Україна чи Малоросія», «Думки проти течії», Миколи Зерова «До джерел».









Величезні аудиторії зібрали диспути у Всенародній бібліотеці України в Києві 24 травня 1926 та в Будинку ім.Василя Еллана-Блакитного в Харкові 21 лютого 1928.









Дискусія мала також політичний аспект - літературну критику використовували для звинувачення опонентів в ідеологічних ухилах. Дискусія засвідчила нову розстановку мистецьких сил. Після «зречення» Миколи Хвильового і «саморозпуску» ВАПЛІТЕ провідні ролі в літературному процесі відігравали ставленики партійного апарату.









Кінець
Дякуємо за увагу!
Презентація на тему «Перехресні стежки»

«Перехресні стежки»
 Особливе місце в творчості Івана Франка посідає соціально-психологічна повість «Перехресні стежки». Назва твору символізує «перехрещені» життєві шляхиперсонажів. Кожен із героїв цього твору є носієм сформованого світогляду, має власні плани, інтереси, правила й норми. Перед нами — герої різних статей, різних соціальних верств, професій, врешті — різних національностей. Житейські перехрестя залишаютьсвій відбиток на їх внутрішньому світі.
 У цьому творі Франко порушує соціальні проблеми: українського селянства та інтелігенції, взаємостосунки між різними суспільними групами, проблеми влади та підлеглих, зневір'я і затурканості селян, проблеми тодішнього судочинства, проблеми подружніх стосунків безправ'я жінки в суспільстві.
Прототипом Євгенія Рафаловича послужив Євген Олесницький — адвокат ігромадський діяч, який був чудовим промовцем.
 Автор намагався показати знедоленим людям шляхи захисту своїх прав. Вкладаючи свої думки в уста адвоката Рафаловича, І. Франко ніби підштовхує народ до політичної боротьби за соціальні й національні права.
Сюжет «Перехресних стежок» має два плани — любоз і боротьба. Обидві лінії пов'язані з молодим адвокатом Євгенієм Рафаловичем, який приїжджає працювати в одне з міст Галичини. До жорстокої протидії з боку влади Євгеній готував себе заздалегідь, проте він не міг передбачити, що «перехресні стежки» життя зведуть його з Регіною — юнацькою любов'ю, тепер — заміжньою жінкою, приреченою на приниження й безстрокову домашню тюрму.
Така зав'язка сюжету Франкового твору.Розв'язок в ньому дві: любовна лінія закінчується трагічним фіналом (смерть Регіни); лінія ж боротьби має обнадійливу перспективу. Рафаловичу вдається певною мірою вплинути на обставини.
 Автор подає правдиву, глибоко психологічну характеристику «руського», тобто українського села, жителі якого — люди темні, затуркані, залякані, безправні. Неосвічені, наївні та довірливі селяни не вміють захистити себе, не знають, кому вірити. До свого пана вони так само звикли, як віл до ярма, і тепер не розуміють, як без пана, самі, вони могли б керувати майном, прибутками.  Втім, письменник не вважає селян людьми нижчого сорту. Очима Рафаловича він бачить їхні розумні погляди, чує розсудливу й дотепну мову. Ці якості найяскравіше розкриваються підчас селянського віча. Для селян віче — школаполітичного життя, самозахисту, можливість згуртувати сили.
Отже, Іван Франко по праву займає особливе місце в українській літературі. Він відомий за межами України не тільки як поет, письменник, драматург, але й літературознавець, фольклорист, історик, перекладач. Із щедрої Франкової криниці черпають творчу наснагу нові покоління письменників, живописців, композиторів.
«Які прекрасні сходи дає в наші дні те насіння, що його разом з іншими сіяв і наш Франко»,— писав Олесь Гончар.
Презентація на тему «Драматична поема Лесі Українки «Одержима»»


Драматична поема Лесі Українки«Одержима»

«…я її в таку ніч писала, після якої, певне, буду довго жити, коли вже тоді жива осталась. І навіть писала, не перетравивши туги, а в самому її апогею. Якби мене хто спитав, як я з того всього жива вийшла, то я б теж могла відповісти: «J'en ai fait un drame.»


Затамувавши власні почуття Лариса Косач пережила «дні журби» біля ложа дорогої людини. Від розпачу рятувалася працею: «Одержима» була написана за одну страшну ніч, пережиту у Мінську.


Історія написання

 Хоч «Одержима» була створена за одну ніч, ідею та образи твору поетеса виношувала довший час. Ще в 1900 p. Леся Українка написала поезії «Жертва», «Я бачила, як ти хиливсь додолу…», «То, може, станеться і друге диво…», в яких використано той же біблійний сюжет і ті ж образи, що і в драматичній поемі «Одержима». 
 Поему вперше надруковано у журналі «Літературно-науковий вісник». Того ж року «Одержима» була передрукована в збірці Лесі Українки «Відгуки».



«Одержима» – це драматична поема  про одержимість високими поривами, про любов і ненависть в образі  Міріам  за євангельським мотивом. 



Месія для Міріам — ідеал людини. Вона із захопленням стежить за ним. Але боїться привернути до себе увагу, боїться його гніву. Тому, жінка лякається, коли Месія підходить до неї. Міріам  ділить світ на "добрих" і "поганих", вона не розуміє, як можна любити ворогів. Почувши від Месії: «Яке тобі до мене діло, жінко?», вона впадає у відчай. З цього часу Міріам вважає себе проклятою, упослідженою.


Перша частина
      Друга частина
Месія любить усіх – і друзів , і ворогів. Міріам же, фанатично люблячи Месію, усім серцем ненавидить його ворогів. 
 Дія відбувається у Гетсиманському саду.  Міріам нишком спостерігає за Месією, який молиться, та його друзями, які сплять. Це обурює жінку, її душа одразу ж стала ще чорнішою, бо ненависть до ворогів подвоюється ненавистю і до сонних друзів, яких не будить «світло опівночі».


 У цій частині звучить монолог Міріам під хрестом розіп’ятого на Голгофі Месії. Вона тужить і проклинає «І ворогів, і друзів, і юрбу». Жінка залишається одинока, сам Месія не визнав її.
Третя частина
Четверта частина
Дія відбувається на майдані в Єрусалимі. Божа Матір не повірила у воскресіння Хреста. Так само, і Міріам не вірить у можливість воскресіння Месії. Для жінки життя Месії важливіше за будь-що у світі. Вона воліє скоріше принести себе в жертву, але врятувати Месію. Люди, прийнявши жертву крові, зрадили Месію — чоловіка. Тільки Міріам відмовилася від спасіння ціною крові Месії. Вона не зрадила йому. Це дає їй можливість досягти бажаної мети, принести себе в жертву коханій людині. Проклята юрба забиває Міріам камінням до смерті. Жінка помирає, віддаючи свою жертву.


«Я тепер за тебе віддаю… життя… і кров… і душу… все даремне!.. Не за щастя… не за небесне царство… ні… за любов!»
Презентація на тему «Микола Гоголь» (варіант 4)


Микола Гоголь
«У кожному слові безодня простору, кожне слово неосяжне»
— Микола Гоголь
Микола Гоголь — не тільки геніальний письменник, а й надзвичайно цікава людина. Народився Гоголь 1 квітня 1809 року в Великих Сорочинцях Полтавської губернії. Його батько був поміщиком, що виховував семеро дітей. 
 Батько Гоголя -  Василь Опанасович Яновський-Гоголь, служив при Малоруському поштамті, звідки звільнився в чині колезького асесора. Служив секретарем у далекого родича, колишнього міністра, повітового представника дворянства, Трощинського. Василь Опанасович любив мистецтво, сам писав вірші і комедії українською мовою.
Мати Гоголя, Марія Іванівна, уроджена Косяровська, була, за переказами, першою красунею на Полтавщині. Походила з родини поміщиків. Заміж на Яновського-Гоголя вийшла в 14 років, народила шестеро дітей.
«Стражданнями і горем визначено нам добувати крупиці мудрості, яку не можна купити в книгах»
— Микола Гоголь
Гоголь закінчив гімназію міста Ніжина, де вивчав живопис, брав участь у театральних постановках, пробував писати власні твори. У 1828 році він перебрався до Петербурга. 
У 1829 році там було опубліковано перший твір Миколи Гоголя «Ганц Кюхельгартен», проте автор підписав його псевдонімом В.Алова. Його дебют виявився невдалим, критики насміхалися над твором, тому Гоголь виїхав до Німеччини. 
По поверненню він потрапив на службу до Міністерства внутрішніх справ. Тут він отримав досвід роботи чиновником, який потім використовує при написанні своїх творів.
«Якщо у росіян залишиться тільки один хутір, то і тоді Росія відродиться»
— Микола Гоголь
У 1832 році були опубліковані «Вечори на хуторі біля Диканьки», після яких Гоголь став відомим письменником. Його статус закріпили «Ревізор» і «Мертві душі». Передчуваючи близьку смерть, Микола 
Гоголь спалив 2 том «Мертвих душ», який ніхто так і не побачив. 19 лютого він висповідався і 4 березня 1852 помер. Навколо смерті Миколи Гоголя ходило багато чуток. Існує версія, що Гоголь був похований заживо, оскільки перебував у стані літургійного сну.
«Бути у світі й нічим не позначити свого існування — це здається мені жахливим»
— Микола Гоголь
Дякую за увагу !!
Презентація на тему «Остап Вишня» (варіант 4)

Остап Вишня
Український письменник, новеліст, класик сатиричної прози ХХ ст.

Остап Вишня (Павло Михайлович Губенко) народився 13 листопада 1889 р. на хуторі Чечва біля містечка Грунь Зінківського повіту на Полтавщині в багатодітній (17 дітей) селянській сім’ї. 
Павло закінчив початкову, потім двокласну школу в Зінькові. Подальшу освіту Павло здобував у Києві, у військово-фельдшерській школі. 
По закінченню навчання у 1907 році військовий фельдшер Павло Губенко потрапив до армії, а згодом працював у хірургічному відділенні лікарні Південно-Західних залізниць. 
в 1917 р. вступив на історико-філологічний факультет Київського університету, але з різних життєвих причин залишив навчання і повністю віддався журналістській і літературній роботі.
У газеті «Народна воля» його перша публікація за підписом Павло Грунський. Загалом у цей період на сторінках кам’явець-подільських газет надруковано 21 твір молодого автора.
Наприкінці 1919 року Павло Губенко повертається до Києва і працює у видавництві «Книгоспілка». Невдовзі його заарештовано й засуджено на три роки. І тільки завдяки клопотанням В.Еллана — звільнено.
У жовтні 1920 року Павло Губевко вже в Харкові. Остап Вишня брав участь у громадській роботі та у діяльності літературних об’єднань «Плуг» і «Гарт», в організації та редагуванні.
Молодий журналіст і письменник Остап Вишня майже щодня друкувався на сторінках «Вістей», «Селянської правди» та інших видань. Матеріалом для його творів було саме життя. Одна за одною виходять збірки творів письменника: «Діли небесні» (1923), «Кому веселе, а кому й сумне», «Реп’яшки», «Вишневі усмішки (сільські)» (1924), «Вишневі усмішки кримські» (1925), «Щоб і хліб родився, щоб іскот плодився», «Вишневі усмішки кооперативні» (1927), «Вишневі усмішки закордонні» (1930) і деякі інші. У1928 і 1930 роках двома виданнями вийшло зібрання «Вишневих усмішок» у чотирьох томах. Твори письменника друкуються в перекладах російською та іншими мовами народів СРСР.
25 грудня 1933 року гуморист був звинувачений в контрреволюційній діяльності й тероризмі, зокрема в замаху на товариша Постишева під час жовтневої демонстрації, і незаконно репресований . До 1943 року письменник спокутував нікому не зрозумілу «провину» перед народом в Комі АРСР, в Ухті, недалеко від Воркути, в інших таборах.
Відбуваючи покарання, в 1934 році письменник написав російською мовою 22 публіцистичні нариси про людей ухтинського табору під назвою «Материалы к истории ухтинской зкспедиции».
Письменник повертається до творчого життя, про що свідчить збірка його політичних фейлетонів і памфлетів «Самостійна дірка» (1945), книжки усмішок «Зенітка» (1947), «Весна-красна» (1949), «Мудрість колгоспна» (1952), «А народ воювати не хоче» (1953), «Великі ростіть!» (1955), «Нещасне кохання» (1956) та інші.
Після Великої Вітчизняної війни О. Вишня — член редколегії і співробітник журналу «Перець», член правління Спілки письменників України.

Лише у 1955 році Остап Вишня був офіційно реабілітований судовими органами.

Табори підірвали здоров’я письменника, але до останніх днів життя він не залишав літературної творчості.

Помер Остап Вишня 28 вересня 1956 року.
Презентація на тему «Ліна Костенко» (варіант 9)

Ліна Костенко
Не було епохи для поетів, але були поети для епох! (Ліна Костенко)
Ліна Костенко — одна з тих, хто не втратив людської гідності в часи випробувань, і її шістнадцятирічне мовчання не виглядало як слабкість чи компроміс з владою.
Держава – держить. Бо вона держава. У неї скипетр влади у руці. (Ліна Костенко)
“Мрію писати вірші не з політичним забарвленням, а “малювати птиць срібним олівцем на лляному полотні”. (Ліна Костенко)
Ліна Василівна Костенко народилася 19 березня 1930 року в містечку Ржищеві на Київщині в родині вчителів. З дитинства вона дивилася на світ аналітичним, навіть критичним поглядом.

Війна - це найтяжча з усіх робіт на землі, вона вимагає двадцять чотири години на добу без перерви, вихідних і відпусток. Окрім цього, це ще жорстокий тест на витривалість, міцність нервів і сили духу, вона загартовує, ламає, зцілює і навчає виживати особливо молоде, красиве дівча, яке лише підіймається на ноги. 
Біографічні довідки
Творчий розвиток
Обмеження свободи творчої думки, різні "опали" в часи застою призвели до того, що досить тривалий час вірші Л. Костенко практично не потрапляли до друку. 
Страшні слова, коли вони мовчать. (Ліна Костенко)
На цій землі головне набутися разом.(«Записки українського самашедшего» Ліна Костенко)
Також Ліна Костенко має чимало нагород: почесний доктор Чернівецького національного університету (2002); лауреат Державної премії ім. Т.Шевченка (1987, за роман "Маруся Чурай" і збірку "Неповторність"); лауреат Міжнародної літературно-мистецької премії ім. О. Теліги (2000).
“Відома поетеса сучасної епохи”
Ліна Костенко її ім’я вивищується, як прапор нашої держави. Вважаю, що українській літературі дуже поталанило, бо є в ній постать, яка усім своїм життям і творчістю утверджує чесність і непідкупність одвічних мистецьких принципів. 
Є боротьба за долю України. Все інше – то велике мискоборство. (Ліна Костенко)
Презентація на тему «З вершин і низин»

З вершин і низин

З вершин і низин
«З вершин і низин» — збірка творів Івана Франка. Є зразком громадянської лірики. Вперше збірку видано 1887 року, друге, перероблене й доповнене видання — 1893 року.
Ідея збірки
Ідеєю збірки є голос гніву, болю, заклик до боротьби за народ, за щасливе майбутнє. Іван Франко вірив в ідеї боротьби і закликав до цієї боротьби
Зміст збірки
«Укладаючи матеріал для сеї книжки, — писав І.Франко у „Передньому слові“, — я покинув думку про хронологічний порядок, зовсім не пригожий в книжці так різномастого змісту, котрій, проте, хотілось мені придати яку-таку артистичну суцільність».
Збірка складається з семи великих розділів. У перших трьох розділах — «De profundis», «Профілі і маски» та «Сонети» — зібрано ліричні твори, в чотирьох останніх — «Галицькі образки», «Із жидівських мелодій», «Панські жарти» та «Легенди» — твори епічні.

«De profundis»
Цикл поезій «Веснянки»
Осінні думи
Скорбні пісні
Нічні думи
Думи пролетарія
Excelsior!
«Профілі і маски»
Поет
Україна
Картка любові
Знайомим і незнайомим
Оси

«Сонети»

Вольні сонети
Тюремні сонети
«Галицькі образки»

В шинку
Максим Цюник
Галаган
Гадки на межі

«Із жидівських мелодій»

Самбатіон
Пір'я
Асиміляторам
Заповіт Якова
«Легенди»

Смерть Каїна
П'яниця
Цар і аскет
Індійська легенда.
«Панські жарти»
Презентація на тему «Сучасні українські письменники»

http://bit.ua/2013/08/scho-chytaty-10-suchasnyh-ukrayinskyh-pysmennykiv/http://www.hurtom.com/portal/23524/%D1%89%D0%BE-%D1%87%D0%B8%D1%82%D0%B0%D1%82%D0%B8-10-%D1%81%D1%83%D1%87%D0%B0%D1%81%D0%BD%D0%B8%D1%85-%D1%83%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D1%85-%D0%BF%D0%B8%D1%81%D1%8C%D0%BChttp://rg-zigzag.com.ua/forum/index.php?topic=216.15http://booknazy.blogspot.com/2013/05/2012.htmlhttp://uk.wikipedia.org/wiki/http://balachky.org/people/lyubko-deresh-lyubomir-miroslavovich-dereshhttp://life.pravda.com.ua/interview/2010/08/16/57575/http://frazis.pp.ua/aforizmi-lini-kostenko-citatihttp://www.ukrlit.vn.ua/article/35.html
Презентація на тему «Богдан-Ігор Антонич» (варіант 2)

Життєвий та творчий шлях
Богдана – Ігоря Антонича
(1909-1937)

Мої пісні - над рікою часу калиновий міст,
 Я - закоханий в життя прочанин.
Богдан – Ігор Антонич
Коло друзів Антонича
   Помер Антонич на двадцять восьмому році життя. Перевтомлене довгою гарячкою серце не витримало… 
Творча спадщина митця: 
 1931 р.-- перша збірка " Привітання життя ".
1934 р.--- збірка " Три перстені ".            
1936 р.--- збірка   " Книга  Лева ".  
1938 р.--- посмертні книги "Зелена Євангелія " і  " Ротації "
 
Прозові твори:
"На другому березі "(незакінчений роман )  . 
"Політик" ( сатиричний гротеск ).                                                              
"Три мандоліни"  (новела ).

Літературно -- критичні статті:            
" Національне  мистецтво "        
" Між змістом і формою ".         
" Становище поета ".    
" Як розуміти  поезію ".                                                                                            " Сто червінців божевілля ".
Коротко про Антонича

Народився 5 жовтня 1909р. на Лемківщині в с. Новиці (Західна Україна).
Навчався у польській гімназії в м. Сянок.
У 1928р. студіював у Львівському університеті.
З 1929р. прилюдно виступає з віршами.
Перший свій твір опублікував 1931р. у журналі «Вогні».
1931р. — перша збірка «Привітання життя». 
У 1934р. закінчив університет з дипломом магістра.
Коротко про Антонича

Писав статті, рецензії, робив переклади, публікував сатиричні фейлетони, виступав з доповідями.
Редагував журнали «Дажбог» і «Карби», малював, грав на скрипці, складав музику
Помер на 28 році життя 6 липня 1937р. від ускладнення після операції -  запалення легень
Незакінченими залишилися новела «Три мандоліни», фрагмент роману «На другому березі» та лібрето до опери «Довбуш».
Збірки:
-         1931р. - «Привітання життя»
-         1934р. — «Три перстені»
-         1936р. — «Книга Лева»
-         1938р. — «Зелена Євангелія»
-         1938р. — «Ротації»