Презентація на тему «Григорій Савич Сковорода» (варіант 9)

Філософ, якого
 «не спіймав світ»
Григорій 
Савич 
Сковорода
(3.12.1722  -  9.11.1794)
П'ять  стежок 
ГРИГОРІЯ СКОВОРОДИ
У цій хаті 3 грудня 1722 р. побачив світ їхній молодший син  Григорій.










Одного дня повів тато сина до дяка в науку. У дяка-скрипаля Гриць був на привілейованому становищі, бо той виявив у хлопця незвичайної краси голос, навчив нотної грамоти, поставив першим співаком у церковному хорі, давав читати книжки, підготував до вступу в академію.
 Стежка перша. 
Чорнухінська. Дитинство.
      Києво-Могилянська академія славилася у ті часи як один з найкращих навчальних закладів у слов’янських країнах. 
     Жадібно вивчав він мови - латинську, старогрецьку, єврейську, німецьку. Успішно проходив класи граматики та синтаксису. 
      Коли Григорій закінчував останній граматичний клас, йому вже йшов 19-й рік. Саме тоді до Києва приїздить петербурзький співак, бас 
Гаврило Матвійович. Головна з 
надзвичайними повноваженнями
 імператриці Єлизавети щодо 
залучення українських музикантів 
до придворної капели. Серед 
перших було названо Г. Сковороду.
Стежка друга.
 Києво-Могилянська. Навчання.
Він був старанним, чесним і неординарним учителем: писав байки, викладав стародавні мови, глибоко цікавився математикою, географією, економікою; навчав тих етичних норм, яких завжди дотримувався сам. 


  Отже, учив, як жив, а жив,
       як навчав — найкраща 
            риса педагога.


Студенти любили вчителя, але той незабаром мусив залишити колегіум, бо працювати стало нестерпно від цькування й доносів: можновладці схотіли позбутися людини, яка привселюдно заявила:
                   «Весь світ спить, пора прокидатися!».
СТЕЖКА третя.
ХАРКІВСЬКА.НЕПОКОРНА.
 У 1768 р. наказом цариці Катерини ІІ при Харківській вищій школі було відкрито класи підготовки топографів, інженерів, архітекторів та інших інженерно-виробничих                                                      спеціальностей.
 Сковороду було запрошено
для викладання катехизму.
 
   Йому надано посаду 
 професора – викладача.
 
І з 1769р. Сковорода вів мандрівне життя, не спокушаючись різноманітними посадами й чинами.

У сірій робі, з ціпком і торбою, в якій — кілька книг і рукописи, мандрував він Україною, Росією, Кавказом. Їв раз на день, не вживав м’яса, спав чотири години на добу, але аскетом не був. Любив природу і музику, ніколи не розлучався з флейтою, вмів грати на кобзі та скрипці. Знав мистецтво життя і таємницю щастя. 
Тому був бажаним гостем у кожному 
домі. У селянських хатах висіли його 
портрети, а в народі розповідали 
нескінченні історії про геніального 
старого, який полюбляв називати 
себе поетом і філософом.
Стежка четверта.
ЛЕГЕНДАРНА.
Насправді Григорій Савович Сковорода був не лише поетом і філософом, але і просвітителем, соціологом і найвидатнішим педагогом. За його книгами вчився читати Тарас Шевченко, його думки миттєво перетворювались на байки, притчі, пісні й розносились світом кобзарями та лірниками. Головною метою просвітительської діяльності Сковороди було відкрити людям рецепт щастя. А у світлі цієї 
надзадачі переосмислювалась і
 сутність праці, і роль учителя, і 
ставлення до природи, життя, 
істини, любові. 
СТЕЖКА 5.
ОСТАННЯ.СЛАВЕТНА
           Тернистий шлях людини. Але й він свого кінця доходить.  В останній раз зустрівся Григорій Сковорода із своїм найулюбленішим учнем Михайлом Ковалинським, передав йому рукописи.
          Повернувся у Пан-Іванівку. Бо знав, що час скінчити шлях. 
Холонуть руки, ноги... Григорій бачить вітер, криницю, верби, явора...
І раптом зринула страшна, мов буря, думка: чи зрозуміють те, що написав?
Рвонувся з ліжка — пізно...
Розплющив очі.
Свічка вже ледве-ледве блимала. Гойдалися похмурі, кволі тіні, мов заколисували, щоб вгамувати останній біль у грудях...
Нараз погас тремтливий тьмяний вогник, й не стало болю...
Багато які з висловлювань Сковороди стали 
крилатими  з їх допомогою не одне покоління людей навчалося мистецтву жити.
«Як посієш в юності, так пожнеш у старості»
«Якщо твердо йдеш шляхом, яким почав йти, то ти щасливий»
«Любов виникає з любові, якщо хочу, щоб мене любили, я сам перший люблю»
«Безумцеві властиво бажати втраченого і не радіти тому, що залишилось»
«Дехто живе, щоб їсти, а я ж для того, щоб жити»
«Невидима пружина рухає весь механізм годинника»