Презентація на тему «Релігійне дисидентство в Україні»

Презентація На тему : Релігійне дисидентство в Україні .

                            План 
1. Дисидентський рух.
2. Релігійне дисиденство. 
3. Мета.
4.Причина виникнення.
5. Стан греко-католицької церкви.
6. Стан православної церкви.
7. Найбільш динамічні віровизнання
1. Дисидентський рух
Дисидентський рух — рух, учасники якого в СРСР
виступали за демократизацію суспільства, дотримання
прав і свобод людини, в Україні — за вільний розвиток
української мови та культури, реалізаціюправ українського
народу на власну державність.   
2. Релігійне дисиденство
Релігійне дисиденство - окремий різновид
дисидентства на Україні,який базувався на
релігії.
                          3. Мета
    Головне своє завдання релігійна опозиція вбачала у боротьбі за реабілітацію та легалізацію Української греко-католицької церкви, протестантських церков та течій, за свободу совісті та вільне здійснення релігійних обрядів, повернення відібраних державою храмів та відбудову зруйнованих, звільнення засуджених за віру з місць ув'язнення, реабілітацію страчених служителів культу. Вона виступала проти втручання держави у діяльність віруючих і церкви, проти закриття храмів, переслідування підпільних богослужінь.
     4.Причина виникнення
   Заборона Української автокефальної церкви в довоєнні роки та Української греко-католицької церкви — в повоєнні, шалена антирелігійна кампанія кінця 50-х — початку 60-х рр. викликали до життя нетрадиційний різновид дисидентства  — релігійне.

  
    Теоретично радянська конституція гарантує свободу віросповідання. Але режим удавався до цілого ряду заходів для боротьби з релігійними віруваннями та практикою. Це було й обмеження релігійних публікацій, й заборона навчати дітей релігії, проведення серед них атеїстичної агітації, засилання агентів у середовище священнослужителів і церковної ієрархії, закривання культових споруд, застосування до тих, хто стоїть за віру, громадських та економічних санкцій, обмеження їхньої можливості здобути освіту. 
 

    Для прикладу, на початок 1968 р. з 280 засуджених учасників національно-визвольної та опозиційної боротьби в Україні за релігію постраждали 84 особи, а на 1 серпня 1980 р. з 90 в'язнів українського руху опору 78 карались за "віру" (33 баптисти, 14 уніатів, 12 п'ятдесятників, 11 адвентистів, 6 єговістів і 2 православних). Проте духовна безплідність радянської ідеології з одного боку, та обурення жорстокою політикою режиму — з іншого зумовили відновлення потягу до релігії, особливо на селі.
    5. Стан греко-католицької церкви.
    Активно боролися за відновлення своїх прав греко-католики. Формально ліквідована, греко-католицька церква діяла в західних областях України в підпільних ("катакомбних") умовах. Значна частина населення цих областей продовжувала таємно відправляти релігійні обряди. Існувало кількасот (до 350) парафій на чолі з священиками. Ними керували єпископи, які також діяли в підпіллі. З-за кордону церквою керував кардинал Йосип Сліпий, який у 1963 р. прибув у Ватикан після багаторічного сибірського заслання. Існували навіть підпільні монастирі й таємні друкарні.

Одним із активних борців за легалізацію греко-католицької
церкви в Україні був Йосип Тереля. У  1982 р. цей колишній
в'язень таборів та "спецпсихушок" став одним із  організа-
торів  Комітету захисту Української греко-католицької
церкви. Однак до її легалізації були ще довгі роки. 
6. Стан православної церкви.
Православна церква в Україні, що офіційно
називалася Російською православною
церквою, перебувала у вигіднішому
становищі, оскільки її визнавав радянський
уряд. Але ціною цього
було співробітництво
з режимом, що доходи-
ло до плазування 
перед ним. 

    Як наслідок, у православній церкві, й особливо серед її ієрархії, поширилися корупція, лицемірство й тенденція задовольняти державні інтереси за рахунок релігійних потреб. Це призвело до того, що кілька членів нижчого духовенства, зокрема жорстоко переслідуваний В. Романюк, виступили з осудом як своїх зверх-ників, так і держави.

   7. Найбільш динамічні віровизнання
    Чи не найбільш войовничими і динамічними віровизнаннями в Україні в 60-х—70-х рр. були баптистська та інші протестантські секти — п'ятдесятийки, адвентисти, свідки Єгови. Вони відправляли свої релігійні потреби в автономних конгрегаціях, навчали дітей, як цього вимагає їхня віра, нерідко відмовлялися реєструватися в органах влади, що ускладнювало контроль над ними. їхні фундаменталістські погляди, організація, що спирається на простих вірних, палка відданість вірі приваблювали до них численних новонавернених, особливо на Східній Україні. 

В ці роки вони складали непропорційно
велику частку «в'язнів совісті»  в СРСР. 
До свого виїзду 
в Сполучені Штати
першим провідником
 баптистів був пастор 
Георгій Вінс.