Презентація на тему «Пряма і непряма мова» (варіант 2)

Пряма і непряма мова

У процесі спілкування у мовців виникає потреба передавати чи відтворювати висловлювання інших. 
Існує декілька способів передачі чужого мовлення
Пряма мова;
Непряма мова;
Цитата;
Способи передачі чужого мовлення
Пряма мова –  це чуже мовлення, передане дослівно, з усіма граматичними, інтонаційними та стилістичними особливостями. Пряма мова може складатися з одного слова, одного речення і з кількох речень. Пряма мова супроводжується реченням, що вказує на те, хто є мовцем та адресатом, за яких обставин вона висловлена. Таке речення називається словами автора. Слова автора можуть стояти перед прямою мовою, у середині прямої мови, після неї, а також включати в себе пряму мову. Пряма мова і слова автора поєднуються за змістом та інтонаційно, тобто без допомоги сполучників. Інтонація слів автора завжди розповідна, а інтонація прямої мови може бути розповідною, питальною, спонукальною, окличною та неокличною

Способи передачі чужого мовлення
Непряма мова – це чуже мовлення, що передається не дослівно, а зі збереженням лише основного змісту висловлювання (Дівчина замилувалася квітами і сказала, що вони чудові). У непрямій мові втрачається лексична, інтонаційна та стилістична своєрідність чужого мовлення. До непрямої мови належать як непрямі розповідні речення, так і непрямі питання й спонукання, але знак оклику чи знак питання в кінці таких речень не ставиться
Способи передачі чужого мовлення
Цитата – дослівно наведений зі збереженням усіх граматичних та стилістичних особливостей уривок із чужого висловлювання, що використовується мовцем для підтвердження чи пояснення власних думок. Тому в цитаті не можна нічого змінювати, навіть розділових знаків. Цитата на письмі береться в лапки (Видатний український письменник Гр. Тютюнник був переконаний, що «кожен письменник обирає собі тему найближчу, найріднішу….»)

Пряма мова
Чужа мова, передана дослівно від імені того, кому вона належить, називається прямою мовою (П, п).

Слова, що вказують, кому належить пряма мова і як вона висловлена, називаються словами автора (А, а).

Пряма мова ПІСЛЯ  слів автора
У липневий вечір якось біля школи
 ти мені сказала: “Пахнуть матіоли”. 
(Д.Луценко.) 
А: “П “.
Он чутливо спить очеретина і шепоче
 світу: “Не буди!” (П.Перебийніс.) 
А:“П! “
Я спитав колись у батька: “Ви скажіть мені, 
на щирість, що найтяжче ранить серце?”  
І почув: “Несправедливість”. (М.Нагнибіда.) 
А: “П ? “
Пряма мова ПЕРЕД словами автора


«Гарна музика»,— шепнула 
Заслухано Дарка (І. Вільде).
“П “, - а.
“Дивись, коханий мій, дивись! В моїх 
очах – весна!” – казала так мені
 колись красуня чарівна.
 (М.Вороний.) 
 “П !“ - а.
«А куди ви їдете, люди добрі?» —
осмілився спитати Павлусь
 (А. Чайковський)
“П ?“ - а.
Пряма мова В СЕРЕДИНІ слів автора


Я сказала: ”Я згодна, тату”, -
 і поцілувала йому руку 
(В.Підмогильний)
А: “П “, - а
…мені сказала: “ Здрастуй! ” – 
крізь туман (Л.Костенко)
А: “П !“ - а
Дід бурчав: ” Тепер би того
 дощу…” – і сердився
 невідомо на кого.
А: “П ?“ - а
Пряма мова РОЗРИВАЄТЬСЯсловами автора. П – одне речення


“ Хіба що… - майже пошепки промовила
 вона,- я сама спробую ”.
“П…-а, - п”.
«Рано ти,— каже батько,— закінчив
науку» (Остап Вишня).
“П,- а, - п”.
«Ні, - зринула мисль, - у такий спосіб 
пожежі не згасити, треба трактором 
перетнути дорогу стихії!» (В.Скуратівський)
“П, -а, - п!”.
“За що ж, - хто-небудь попитає, - 
Зозуля Півня вихваляє?” (Л.Глібов.) 
“П, -а,- п?”.
Пряма мова РОЗРИВАЄТЬСЯ словами автора. П – кілька речень

«Ходять тут усякі... — бурмоче дід. — 
Недавно двоє пройшло» (О. Донченко).
“П…-а. - П”.
«Зажди! — просить хлопчина.— Не 
тікай від мене, візьми мене із собою,
 перевези!» (Б. Лепкий).
“П!(?)-а.-П”.
“Та ні, я того не кажу, - відповідав 
Зінько. – Знаю, що земля це ваша ”
“П, -а. - П”.
«Пізно, Володько,— і додала тим
самим легким смішком: — Ех ти, 
сторож!» (І. Сенченко).
“П!(?)-а:-П”.