Скорее всего так и есть. За время "национализации всей страны" много польских слов натыкали в мову, какие-то вообще не пойми откуда взятые слова а-ля "абы не по-москальски". Западенское наречие очень отличается и звучанием, и набором слов. Порой во всём предложении ни одного украинского слова, всё мэйд ин Поланд.    А чисто литературный хорошо звучит. Про второй в мире по напевности - трындёж, конечно, но в общем и целом, нормально.  Есть ещё специфические слова, специально сдобренные суффиксами для более смешного звучания. Ну это уже - народные забавы типа "албанского языка".  Всякие "жабысько, пузысько, ямеря, пьявгеря " и т.п.  А "Мойдодыр" в вольно-украинском переводе!!! Это же писня писэнь!!!) Кстати, крокодил там кацап, а стишок заканчивается "Вкраини хвала! " ШкіромийПереклад з рос. Олександра Тарасенка,серпень 1993 р.Шкіромий(Переклад з рос. Oлександра Тарасенко, серпень 1993)Простирадло - утікалоІ білизна - хай їй грецьІ матрасик, мов карасикВід мене забрався геть.Я за мапу - мапа в шафу,Я за пензлик - той нишкомІ сховався під ліжком.Я хочу поїсти сало,Відрізаю шмат чималий,Але кляті ті шматиВід мене - під три чорти.Що за жарти недолугі,І чому всі речі вщертьЗаюрмились, схаменулисьІ сягнули шкереберть?Чобітки за рушниками,Рушники за мотузками,Мотузки за чобітками,Все батьківське надбанняШаленіє, скаженієІ тікає навмання?Раптом просто із горищаКлишоногий, наче ракШкутильгає водомийщикІ до мене мовить так:Ти гидкеє, ти бруднеє.Неохайне поросяткоТи брудніш за сміттєзбірникУ люстерко подивись!У тебе вапно на оціУ тебе гівно на боці,У тебе такі капиці,Що іздерлись ногавиці!Навіть, навіть ногавиціВід тебе забрались геть!Дуже рано на світанкуМиють личко каченятаЙ пташенятаІ шпачки, і пацючки.Ти єдиний не помивсяІ бруднечею лишивсяТо ж забрались від бруднечіІ панчохи, й чобітки.Я - шановний водомийник,Славнозвісний шкіромий,Водомийників керівникІ мочалок ланковий!Ледве гепну я ногою,І покличу козаків,Водомийники юрбоюВсі візьмуть напоготів.Закатують, відшматуютьНеохайних дітлахів.І прочуханку жорстокуЗапровадять над тобоюУ Матвіївську затокуВмить занурять з головою!Замантулив в мідний таз,Заволав "Кара - барас!"Тої ж миті мило, милоЗась! - в волосся - мити зілляГілля, рілля і бадилляПідбадьорює:"Мию, мию сажотрусаПильно, щільно,Часто, густо!Буде, буде сажотрусЧистий, мов різдвяний гусь"Тут мочало причвалалоІ мерщій малечу митьОсь вовтузить мов шибалоІ волає, і ганьбить.Від збентежених мочалокЯ мерщій, немов від палокА вони чимдуж загаломНижнім Валом, Верхнім Валом.Я до Бабиного ЯруНавпростець я повз кошару,А вони - через мури,Як підступнії щури.Тут назустріч мій коханийМій улюблений кацап,Він з Альошею і ВанєйПрямував, неначе цапІ мочалку, наче галкуВін щелепами цап-цап!А за тим ногами він затупцювавІ руками він мене відлупцював"Уходи-ка ты домой!" він мовляв"Да лицо свое умой!" він мовляв"А не то как налечу!" він мовляв"Растопчу и проглочу" він мовлявЯ по вулицях борснувся підтупцемВтік до водомийника кінець кінцемМилом мивсь, циберком грюкав,І багнюку, і гівнюкуВідокремив від обличчя.Тої ж миті капелюхСів на мене проміж вухА за ним цукерок купа:А за ними сала шмат:"Поласуй мене, мій брат!"Ось і зошит повернувся,Ось і коник без візка,І абетка з Інглиш мовойСтанцювали гопака.Шанобливий водомийник,Славнозвісний шкіромий,Водомийників керівникІ мочалок ланковийЗакружляв мене у танкуІ, кохаючись, мовляв:"Ти тепер мені приязний,То ж нарешті ти, бруднеча,Шкіромия вшанував!"Треба, треба, треба митисьВдень і ввечері - то ж ба!Неохайним сажотрусамОй ганьба, ганьба, ганьба!Хай живе рушниченько пухкенькийІ мило духмяне, мов ненька,І кістковий гребінь,І голярський камінь!То ж мийся, підмийся, голись!Пірнай, виринай, не барись!У лазні, ставку, на болоті,В Гнилим Тикичу, що в Кам. БродіВ Криму і в КарпатахУсюди й завждиВкраїні хвала - і воді!