Можно Тычиной задолбатьО,  панно  Інно,  панно  Інно!   Я  —  сам.  Вікно.  Сніги…  Сестру  я  Вашу  так  любив  —   Дитинно,  злотоцінно.   Любив?  —  Давно.  Цвіли  луги…  О,  панно  Інно,  панно  Інно,  Любові  усміх  квітне  раз  —  ще  й  тлінно.   Сніги,  сніги,  сніги…  Я  Ваші  очі  пам'ятаю,   Як  музику,  як  спів.  Зимовий  вечір.  Тиша.  Ми.   Я  Вам  чужий  —  я  знаю.   А  хтось  кричить:  ти  рідну  стрів!  І  раптом  —  небо…  шепіт  гаю…  О  ні,  то  очі  Ваші.  —  Я  ридаю.   Сестра  чи  Ви?  —  Любив…