сама в шоке от того, что ищется, про борщ пока нет, но ищу. Через три произведения в четвёртом - про людоедство родителями своих детей. Такого творчества - валом. Вот здесь вечер памяти (роковИни по-украински), приуроченный к Дню Памяти жертв Голодомора. Судя по всему, урок-реквием.http://myrefs.org.ua/index.php?view=article&id=220&titles=%D0%B3%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%BE%D0%BC%D0%BE%D1%80%20%D0%BF%D1%96%D1%81%D0%BD%D1%96Сценарий небольшой - если есть желание, прочитайте. По ходу сценария, где-то в  середине будут дети-звёздочки с неба - убитые взрослыми за еду или съеденные своими родителями. Вот их тексты: --------- Теплими погожими ночами зірки падають додолу, падають, але не розбиваються, бо застигають у повітрі, спалахкують, востаннє перемовляються перед тим, як піти у вічність. Але то не звичайні зірки, то зорі-Душі безневинно вбитих діток. Тож послухаймо про що гомонять зорі-душі.(Звучить повільна музика і повільно "випливають " три зіроньки)1-а зірка:  Мені заподіяли смерть за 5 колосочків. Було це літечком 33-го. Я з маленькою сестричкою Катрусею пішла на колгоспне поле по колосочки. Ой, як хотілося їстоньки... Катруся опухла від голоду, сиділа на межі і рученятами ловила волошку, щоб з'їсти її. Я озирнулась, зійшла з межі, зірвала один колосок, 2, 3,...5... І раптом схопив мене голова сільради і поволік до воза. Мене били, били, били... поки не забили. Забили за 5 колосочків, а було мені шість рочків. І Катруся моя теж померла, там, на межі. Тепер вона теж зіронька.(Діти беруться за ручки і танцюють, зупиняються)2-а зірка. І мені хотілося їстоньки, мене Петриком звали. Спочатку померли мої бабуся і дідусь. З голоду вони опухли і здавалися дуже великими. Приїхали дядьки, повкидали їх на воза і повезли за село в ями. Мій таточко пішов до міста за хлібом і не повернувся - його дядько міліціонер з рушниці застрелив. Я в матінки все просив: "Відріж мені пальчика, я його з'їм, а то він не перекушується". Мама обнімала, цілувала мене, а з її великих запалих очей котились сльози. Надвечір мама помила нас з братиком, одягла в чисті сорочки, напоїла маковинням... І вже нас не стало. Петриком, Петриком мене звали.3-я зірка. А я Андрійком був... Було мені три рочки. Мене матуся зарубала... З моїх ручок, з моїх ніжок холодець зварила, старших братиків і сестричок ним погодувала. А мою голівку до серденька притулила, люлі-люлечки співала, любим дитям називала... А через два дні моя рідна, люба мама в річці утопилась...(Беруться за ручки, кружляють)1-а зірка: Ой, Уже світає! Полетіли, нам у рай пора...(Берут ься за ручки і вибігають)