Kino po zrušení TJ Sokol a poválečný vývoj do zestátnění v roce 1952

2.4. Kino po zrušení TJ Sokol a poválečný vývoj do zestátnění v roce 1952
O poměrech v kinech v Protektorátu Čechy a Morava je známo, že zaměstnanci kin museli být od roku 1941 povinně členy Českomoravského filmového ústředí (ČMFÚ) [Eismann, 1999: 55]. ČMFÚ byla zastřešující instituce českého filmového průmyslu, která přímo podléhala Úřadu říšského protektora [Dvořáková, 2006: 191-192]. Od listopadu 1944 měla na starost provoz kin Českomoravská kinematografická společnost (ČKS), založena stejně jako ČMFÚ pro českou správu zabraného majetku. Záměrem bylo vytvořit český správní orgán, který by chránil zabavený majetek před rušením a převody na jiné osoby nebo dokonce ničením a převozem zařízení do Říše [Eismann, 1999: 55].
Již bylo zmíněno, že po roce 1939 byly spolkové biografy sdruženy pod německou majetkovou správu (Vermögensamt). Seznam kin v Čechách a na Moravě potvrzuje skutečnost, že bývalé Bio Sokol ve Valašském Meziříčí, od konce září 1941 přejmenované na Kino Alfa, bylo taktéž pod německou majetkovou správou. V roce 1943 byl provozovatelem Lichtspieltheaterverwaltung (Vermögensamt)183 a v roce 1944 ČKS. V roce 1944 mělo kino 739 míst k sezení a ceny vstupenek byly od tří do devíti korun.184
Jediné archivní materiály ke Kinu Alfa z tohoto období pocházejí až z roku 1944 a jsou psány v němčině. Jedná se o písemnosti vztahující se k revizi kina.185 To málo, co je z nich čitelné, svědčí o tom, že jako zástupce bývalého sokolského kina vystupoval i v roce 1944 Bohuslav Petr, který zastával před rozpuštěním TJ Sokol funkci předsedy kinoodboru sokolského kina.186
Po skončení války bylo kino v červenci 1945 přejmenováno na Kino Sokol.187 Pravidelná promítání byla zahájena 30. srpna 1945.188 V dubnu 1946 byl dosavadní vedoucí Kina Sokol Bohuslav Petr vystřídán Miroslavem Holčákem (zakladatel kina Elektra v Krhové), který byl jako okresní vedoucí státních kin pro okres Valašské Meziříčí pověřen zplnomocněncem pro správu státních kin prozatímní správou Kina Sokol. V dubna 1946 se také změnil název kina, a to z Kino Sokol na Valašské kino.189 Působení Miroslava Holčáka nebylo prozatímní, neboť byl vedoucím kina i mnoho let po roce 1946. Miroslav Holčák je v roce 1948 uváděn jako zástupce Československého státního filmu. Člen TJ Sokol, který se podílel na provozu kina před válkou, Karel Strnadel byl správcem objektu.190
Při osvobozování města a ústupu německé armády bylo kino poškozeno výbuchem blízkého mostu přes Rožnovskou Bečvu. Náročné opravy výbuchem narušené statiky střechy a stropu se neustále odkládaly. V roce 1948, ještě tři roky po otevření kina, byly v dochované korespondenci závady na stropní a střešní konstrukci označovány za tak závažné, že by mohly ohrozit životy návštěvníků.191 Proto bylo nutné provést šetření, které určilo stav objektu a nutné opravy.192 Koncem čtyřicátých let byly provedeny jen základní zabezpečovací práce. Kompletní rekonstrukce (včetně výměny stropu, krovu a části střešní krytiny) byla provedena až při rekonstrukci kina v roce 1953, tedy po osmi letech. Opravy byly financovány z rozpočtu Československého státního filmu.193
Již v průběhu války se vedly obecné diskuse o budoucnosti kinematografie jako takové. Plány na budoucí zestátnění kinematografie připravoval v letech 1943 až 1944 ilegálně Filmový akční výbor složený z pracovníků oboru. Po válce se nakonec prosadila nejradikálnější varianta v podobě široce pojatého státního monopolu. Východiskem této ideje byla inspirace ze zahraničí, tradiční domácí pohled na kulturu jako na národní instituci a přetrvávající koncepce německé filmové politiky v Protektorátu Čechy a Morava. Tato koncepce byla významným krokem k centrálnímu řízení filmového oboru a charakteristická je i personální kontinuita ve významných funkcích z Protektorátu Čechy a Morava do poválečných dob [Kupková, 2006].
Právní rámec pro zestátnění kinematografie poskytl dekret prezidenta Edvarda Beneše č. 50/1945 Sb., podepsaný 11. srpna 1945, který nabyl účinnosti 28. srpna 1945. Na základě dekretu byl k provozování filmových ateliérů, výrobě osvětlených filmů, laboratornímu zpracování filmů, půjčování, dovozu, vývozu a jejich veřejném promítání oprávněn výhradně stát.194
Dekret prezidenta republiky č. 81/1945 Sb., který nabyl účinnosti 17. října 1945, umožnil oficiální obnovení zrušených spolků na celostátní úrovni. Členové v minulosti zrušených spolků získali dekretem zároveň právní nárok na vrácení nacisty zabaveného majetku.195 Nejvíce prvorepublikových kin vlastnily sokolské jednoty. Spolky sice měly na základě dekretu č. 81/1945 Sb. nárok na zabavený majetek, ale už od srpna 1945 se státní správa pokoušela získat kina do svého vlastnictví. Sokolové se většinou předání kin bránili a očekávali, že budoucí zákonná úprava či prováděcí nařízení k dekretu č. 50/1945 Sb. jim umožní ponechat si kina ve své správě, nebo že se vůbec nestanou předmětem zestátnění. I když se státní správě povedlo převzít některé biografy, majetek oficiálně stále náležel spolkům. ČOS odmítala jakákoli přechodná opatření ze strany státních orgánů v podobě zabavování sokolského majetku [Eismann, 1999: 56-61]. Odpor k předávání kin byl logický. Zisk z provozu biografů se podstatnou měrou podílel na financování činnosti jednoty. Ztráta kina znamenala zásadní omezení všech jejích činností.
Snahy o zestátnění kin se samozřejmě dotkly i župy Valašské Františka Palackého. Činnost této župy byla obnovena brzy po válce a v červnu 1945 proběhla valná hromada.196 V roce 1945 požadovalo předsednictvo této sokolské župy, v souladu se stanoviskem ostatních žup, návrat biografů do stavu před okupací, kdy nad nimi měli členové sokolských jednot plnou kontrolu.197 Z roku 1947 ale pochází zmínka o převádění kin v župě Valašské Františka Palackého do organizací vlastněných státem.198
Bývalé kino Bio Sokol ve Valašském Meziříčí bylo po právní stránce majetkem Tělocvičné jednoty Sokol Valašské Meziříčí až do uplatnění zákona č. 71/1952 Sb., o organizaci tělesné výchovy a sportu. Podle tohoto zákona přešel veškerý majetek sokolských jednot (viz paragraf 13) na příslušné závodní skupiny Revolučního odborového hnutí (ROH).199 Sokolské kino se tak stalo majetkem ROH Valašské dřevařské závody a později přešlo do majetku Tělovýchovné jednoty Tatran Valašské Meziříčí. Od roku 1957 kino vlastnil Městský národní výbor Valašské Meziříčí.200
|