ábra - Max Mathews és egy IBM 7094-es számítógép

12.2. ábra - Max Mathews és egy IBM 7094-es számítógép
Chowning 1967-ben fejlesztette ki az FM-szintézis algoritmusát (lásd a 14. fejezetet) és kezdett el kísérletezeni különböző FM-hangszínek előállításán. Több éves munkájának állomásait mutatja az alábbi három hangpélda:
rézfúvós hangszín: Jean-Claude Rissett felfedezését, miszerint a rézfúvós hangzások spektruma az amplitúdó növekedésével fényesedik, FM szintézissel egyszerű volt modellezni.
12.1. hang
|
a Yamaha DX7 szintetizátor egyik első haranghangja
12.2. hang
|
az emberi hang FM-szintézissel történő modellezése
12.3. hang
|
A stanfordi egyetem szabadalmi védettséget kért a módszerre, melyet később eladott a Yamaha cégnek. A japán vállalat FM-szintézist alkalmazó szintetizátorainak piaci sikere hatalmas nyereséget jelentett: a szabadalom lejáratáig, 1994-ig körülbelül 20 millió dollár hasznot hajtott, ezzel a Stanfordi Egyetem történetének második legjövedelmezőbb fejlesztése lett és a CCRMA számára biztos anyagi hátteret szavatolt. Másik jelentős – bár kevesebbet jövedelmező – találmányára, a hang térbeli mozgásait szimuláló algoritmusra Chowning 1972-ben kapott szabadalmat. A CCRMA-ban az 1980-as években kifejlesztett további szintézistechnika, a digital waveguide synthesis (ld. 13. fejezet) mára az FM-szintézishez hasonlóan elterjedté vált.
1972-ben a Stanfordba látogató Ligeti György beszámolt az itt folyó munkáról Pierre Boulez-nek, s ennek eredményeképpen 1975-ben a következő alfejezetben tárgyalt IRCAM gárdája kéthetes tanfolyamra látogatott a CCRMA-ba. Az amerikaiaknak fontos volt a konkrét zene hazájából érkező vendégek látogatása, csakúgy, mint a franciáknak a Ligeti által lelkesedéssel bemutatott amerikaiak tanítása. Együttműködés a későbbiekben is volt a két műhely között, Chowning például maga is dolgozott néhány évig az IRCAM-ban.
A számítógépes zene technikai fejlődésének fontos állomása kötődik a CCRMA-hoz: a hangszintézisre kifejlesztett célszámítógép megjelenése. Az első ilyen gépet, a Samson Boxot (12.3. ábra) a Stanfordi Egyetem munktársa, Peter Samson tervezte 1972-ben, üzembe helyezésére 1977-ben került sor. A Samson Box még az 1980-as évek végén is óriási előnyt mutatott az általános célú számítógépekkel szemben a hanggenerálás terén. A Brooklyn College stúdiójának az egyetem központi gépére kapcsolt termináljain például körülbelül fél óráig tartott egy egyperces hangfolyamat kiszámítása, míg a Samson Boxnak ugyanez fél percig tarott.
12.3. ábra - Samson Box
John Chowningon és Max Mathewson kívül a CCRMA jeles személyisége volt John Robinson Pierce (1910–2002), aki évtizedeken át dolgozott kutatóként a Bell Laboratóriumban. Shockley és társai találmányát ő nevezte el tranzisztornak, ennél azonban sokkal fontosabb, hogy 1960-ban az ő elképzelése és tervei alapján készült el az első kísérleti kommunikációs műhold, az Echo I, melyet 1962-ben követett a Telstar I, az első kereskedelmi hírközlő műhold, mely elsőként közvetített élő televízióadást az Atlanti-óceánon túlra. Pierce, aki az 1950-es évektől érdeklődött az akusztika, a beszéd és a hallás kérdései iránt, a CCRMA-ban elsősorban pszichoakusztikai kísérletekkel foglalkozott, különösen a hangmagasság-érzékelés foglalkoztatta. Kutatásainak eredményeit körülbelül 300 publikációban tette közzé, ezek közül legismertebb a The Science of Musical Sound című 1983-as könyve.
A CCRMA tevékenységi köreit illusztráló néhány további munkatárs:
Chris Chafe (zeneszerző, csellista, többek között hálózati zenéléssel foglalkozik, 1996-tól Chowning utóda a CCRMA élén);
Jonathan S. Abel (2010-es helyszíni mérések alapján az isztambuli Hagia Sophia templom akusztikáját szimuláló szoftvert készített);
Perry Raymond Cook (zenész és a Stanfordi Egyetemen végzett elektromérnök, szintézistechnikákkal foglalkozik);
William Gardner Schottstaedt (zeneszerző: Dinosaur Music, 1984);
Julius O. Smith (digitális jelfeldolgozást és fizikai modellezésen alapuló szintézistechnikákat tanít);
Ge Wang (a Stanford Laptop Orchestra és a Stanford Mobile Phone Orchestra vezetője, az Ocarina nevű okarina-szimulátor iPhone-alkalmazás készítője);
Jonathan Berger (zeneszerzést és kognitív zenepszichológiát tanít).
1915-ben a Stanfordi Egyetem rektorának épült a The Knoll (a bucka) nevű, spanyol neogót stílusú épület (12.4. ábra), melybe 1946-ban az egyetem zenei tanszéke, 1986-ban pedig a CCRMA költözött. Az 1989-es nagy földrengésben az épület megsérült, harmadik szintjét teljesen le kellett zárni. Csak 15 évvel később, 2004-ben újították fel a központot, modern belső teret alakítottak ki, figyelembe véve az újabb szempontokat is. Így végre helyet kapott az épületben egy nagyterem a hozzákapcsolódó kontrollszobával, amely alkalmas sokcsatornás hangzáskísérletek végzésére, művek előadására, digitális sokcsatornás felvevőstúdió a hozzá tartozó kontrollszobával, két kisebb stúdió digitális editálásra, számos számítógépekkel, szintetizátorokkal, hangszórókkal felszerelt munkaállomás, egy szemináriumterem, oktatótermek, saját könyvtár és irodák.
|