Великий Король

Великий Король або Карл Великий (лат. Carolus Magnus) - одне з імен Карла Великого, засновника і першого царя Королівського царства. Великий Король багатьма підданими сприймався як Заступник і Утішитель і в цій якості може нагадувати про присутність Духа Святого у країнах Заходу. З іншого боку не варто забувати, що Великий Король розбудовуючи своє Королівське царство доклав багато сил для навернення слов'янських родів і племен Подунав'я і заходу Великої Слов'янщини з язичництва у християнство, що нерідко було зроблено під примусом, а отже часто нещиро, внаслідок чого морально і фізично постраждало багато людей, які змушені були або зрікатись віри і мови своїх дідів-прадідів або емігрувати світ за очі, перш за все на схід, в напрямку Києва і Подніпров'я, де набирала сили Київська держава.
Великий Король засновник династії Королевичів і Королівського царства, воно ж Західне, Латинське, Франківське, Німецьке і т.д. з якого починається новий етап історії Західної Євразії, поділу Церкви на Західну, Латинську і Східну, Грецьку і Слов'янську. Саме з часів Великого Короля починається наступ Франківщини і Німеччини на країни Слов'янщини, на слов'янське Подунав'я, наслідком чого з одного боку стало знищення, поневолення або онімечення багатьох слов'янських родів і племен на Дунаї, а з іншого хрещення Слов'янщини і Русі і розвиток Слов'янської і Руської Церкви, в т.ч. поява церковнослов'янської, книжної і богослужебної мови в т.ч. великою мірою трудами преподобних Кирила і Мефодія (Методія) та їх численних учнів, що подвизались в різних куточках Слов'янщини, перш за все в Великій Моравії і Болгарії.
З іншого боку епоха Великого Короля знаменує собою розвиток Західної, Латинської, Франківської і Німецької Євразії, в якому приймали активну участь в т.ч. багато слов'янських родів і племен, бояр і князів, розвиток культури, літератури, музики, науки, філософії і богослів'я. Чимало слов'ян тої епохи переходили на латинську, франківську і німецьку мови відносно добровільно, бажаючи  т.ч. долучитись до західної культури і традиції. Доказом відносної толерантності до слов'ян Великого Короля служить і той факт, що згідно писемних джерел тої епохи при його дворі звучала слов'янська мова, яку він знав особисто.