Бублик Іван Павлович

Бублик Іван Павлович (Капустинці, Пирятинський повіт, Полтавська губернія, Російська імперія - Орел, РФ) - український і російський радянський громадянин і військовий, спецслужбовець і юрист українського походження. Уродженець і представник полтавських мужиків, крестьянського сословія села Капустинці Пирятинського повіту Полтавської губернії Російської імперії, рідний брат заслуженого українського радянського педагога Якова Павловича Бублика (1905-1999). Представник одної з гілок старовинного роду Бубликів, представники якого з кінця 18 сторіччя проживали у селах Бирлівка і Капустинці Пирятинського повіту Полтавської губернії, поблизу таких давніх осередків козацько-християнської цивілізації регіону, таких як Київ і Подніпров'я, Стара Русь (Україна) отже належачи до місцевої києвоцентричної спільноти русинів і степовиків руської віри самоназви "козак", нащадки яких в 19-20 ст. назвуться українцями себто козаками Рідної України (і Старої Русі).
У сім'ї, серед родичів, земляків і односельців про нього як про людину і представника родини Бубликів в цілому збереглись досить хороші спогади, хоча через характер його служби на ньому судячи за все було чимало, в чому він і сам наскільки відомо зі спогадів про нього каявся у розмовах з найближчими людьми на зразок свого брата, українського радянського педагога Якова Павловича Бублика, блаженного діда Якова з Капустинець, якого ще за життя частина родичів і односельців сприймала як такого собі наставника, заступника і утішителя в миру, здатну вислухати, втішити і підтримати у складній ситуації, який сам немало пережив і постраждав, не чужого віри і шляхів дідів-прадідів, людей руської (української) віри, почитателів святих і преподобних, прихильників Церкви Східної, Православної, Церкви Руської і Української.
Один з тих, дорогих діду Якову людей, за яких він судячи за все як може і уміє перед Богом, Церквою і дідами-прадідами заступався і заступається, призиваючи бачити в таких людях як його рідний брат не тільки антихристів, іродів і душогубів, але й нащадків козаків-запорожців і козаків-українців, русинів і степовиків минулих епох, яким на долю випало жити, працювати і захищати свою рідну землю і народ, рідних і близьких, співгромадян в доволі непростий час, так чи інакше продовжуючи традицію народу Доброго Козака і Вічного Війська, представники якого здавна проживають на землях Старої Русі (України) з незапам'ятних часів.
== Життєпис ==
Народився в сім'я нащадків козаків-українців з діда-прадіда, підданих Держави Війська Запорозького, козаків городових і запорожських, Павла Федотовича Бублика і Єлизавети Андріївни Кужільної, простих мужиків Полтавщини як тоді казали, представників крестьянського сословія села Капустинці Пирятинського повіту Полтавської губернії Російської імперії.
Охрещений у православну, християнську віру дідів-прадідів отцем Григорієм Білінським, настоятелем храму на честь Архістратига Михайла в селі Капустинці, який згодом, у 1925-1926 рр. прихильниками нової влади, революційно-налаштованою молоддю був перетворений на сільський клуб, в ті самі роки коли загинув старший брат Івана і його братів - молодий український комсомолець Кузьма Павлович Бублик (1901-1925), на той час не остання особа у колишньому Пирятинському повіті (секретар комсомолу), прихильник українства, українського і україномовного соціалізму і розбудови Українського господарства у союзі або співпраці з Російським, в т.ч. як соціалістів з соціалістами, християн з християнами, русинів з русинами і козаків з козаками себто у форматі близькому багатьом представникам українського і російського народів таким як він чи його рідні брати, але далекому від того, який потім був, про що зокрема його брати переживши голодовки, репресії і війну з гітлерівцями свідчили, що "наш Кузьма погиб дбаючи про радянську владу, але не про таку".
У 1930х рр. вчився на військового льотчика, згодом потрапив на службу в НКВС, в 1940х рр. був у складі спецслужби СМЕРШ, потім працював військовим юристом. Основна частина інформації про його життєвий шлях нині знаходиться у відкритому доступі, зокрема в базі даних http://podvig-naroda.ru тощо чи в статтях в орловській пресі.
Рідна мова українська, також у процесі служби добре опанував російську. У спілкуванні з рідними і земляками зазвичай говорив українською, рідним полтавським діалектом, близьким до української літературної, так само і в листуванні.
Жив, працював, помер і похований у місті Орел.
Протягом життя особливо церковним не був, але і від свого походження, руського, козачого і українського, як і від віри в Христа-Спасителя дідів-прадідів особливо не відрікався, одним з свідчень цього може бути як службовий шлях, так і спогади рідних, близьких, друзів, знайомих і колег, а також історія заступництва за рідного брата Якова у кінці 1930х рр.
== Поминання ==
Як чоловік, охрещений батьками у дитинстві в православну віру може поминатись і поминається у православних храмах і монастирях Рідної України, Святої Русі і інших країн Всесвіту Божого.
Category:Історія Фрипульястану
Category:Козаки Фрипульястану
Category:Рідна Україна
Category:Стара Русь
Category:Всесвіт Божий
Category:Русини
Category:Козаки
Category:Українці
Category:Руська Церква
Category:Українська Церква
Category:Росія
Category:Україна
Category:Радянська Євразія
Category:Порадянська Євразія
Category:Українська Євразія
Category:Російська Євразія
Category:Степ
Category:Степовики
Category:Вічне Військо