Huset Wittelsbach

Huset Wittelsbach 	Huset Wittelsbach
 	
Motto: 	Stark wie der Löwe (Reikspiel for "Stærk som Løven")
Lande: 	
Arendal, Gotland, Imperiet, Karpatia, Syldavia, Temerien 
Titler: 	
Kejser af Imperiet
Konge af Teutonerne
Kurfyrste af Bacchien
Kurfyrste af Schwaben
Kurfyrste af Böhmen
Storteogonist
Østens Primark
Konge af Bacchien
Konge af Böhmen
Konge af Gotland
Konge af Arendal
Konge af Temerien
Konge af Syldavia
Storfyrste af Ostermark
Storhertug af Aerenthal-Pieria
Storhertug af Lichenstein
Storhertug af Schwaben
Storhertug af Karinthia
Hertug af Alsace
Hertug af Oranienburg
Hertug af Gauss
Hertug af Pieria
Hertug af Nieder-Bacchien
Hertug af Ober-Bacchien
Hertug af Inowroclaw
Hertug af Pfalz
Hertug af Weingarten
Markgreve af Heidelberg
Markgreve af Zülsburg
Markgreve af Altenburg
Greve af Wittelsbach
Greve af Neumarkt
Greve af Ingolstadt
Greve af Kempten
Greve af Passau
Baron af Mannheim
Baron af Nürnberg
Grundlagt: 	3. århundrede 4 alder
Grundlæggere: 	Prins Ludwig "Sigmars Klinge"
Nuværende Overhoved:	Maximillian V, Konge af Bacchien
Etnicitet: 	Teutonsk
Oprindeligt Hus: 	Huset Ortenburg
Cadet huse: 	
Huset zu Pfalz von Wittelsbach, Huset Neumarkt, Huset Pfalz-Sulsbach, Huset Zülsburg
Huset Wittelsbach er blandt de ældre adelige huse og et af de mest magtfulde i Imperiet. Slægten er oprindeligt et cadet hus til Ortenburg slægten og stammer fra Bacchien . Slægtens nuværende overhoved er kongen af Bacchien Maximilian 5. "den Stålfaste". Familien hersker over Bacchien og kontrollere store dele af både lande tæt på og langt derfra.
== Oprindelse ==
Husets grundlægger var Prins Ludwig "Sigmars Klinge", som efter at have været en af de ledende general bag af at de avestanske tropper blev stoppet ved Shir i Zeüm, blev belønnet af hans bror Kong Stephan d.1 med slottet og grevskabet Wittelsbach.
==Konger af Bacchien==
I de følgende årtier modtog Wittelsbach slægten flere og flere titler og blev mægtigere og mægtigere indtil at Hertug Frederik d.5 i år 319 4E blev kronet til konge af Bacchien. Siden da har da sjældent været længere perioder uden en Wittelsbach på tronen. Derudover har slægten brugt denne magtplacering til også at få slægtninge på andre landes troner i den Gamle Verdn.
==Kejsere af Imperiet==
Nogle af de mange Wittelsbachske konger har endda også opnået titlen kejser. I den femte alder har hele 3 kejsere kommet fra Wittelsbach slægten.
==Motto==
Forklaringen til families motto stammer fra en gammel legende om Prins Ludwig, som går på at da Ludwig tog på jagt med sine væbnere for at fejre at han havde fået en titel, blev de overfaldet af en løve, som slog Ludwigs våben ud af hænderne på ham, hvorpå han nedlagde bæstet med sine næver.
==Våbenskjold==
Wittelsbach slægtens våbenskjold består af fire felter, hvor der er to forskellige motiver. Det ene er Bacchiens blå og hvide romber, som er et symbol på deres hjemstavn og afstamning som medlemmer af den royale familie. Det andet er den sorte baggrund med en gylden løve, som enten er en reference til familiens motto eller som et symbol på at de er royale beskytter af Bacchien.
== Husets overhoved ==
Husets dominerende skikkelse og ubestridte leder er den bombastiske kong Maximilian 5. berømt for sin urokkelige viljefasthed og udprægede svaghed for storhed og ekstravagance. Hans kærlighed til Bacchien er uudtømmelig, om end det mest gælder landets mest sprudlende og monumentale sider. Han har ingen synderlig interesse i administration, konkrete politikker og de mennesker, det kommer til at berøre, men drages i stedet af pragtfuld kunst, svulmende historier og historiens store forløb. Alt andet har han rigeligt med folk til at tilse og håndtere. Maximilians far, kong Albrecht 5., var et fæ, en ædedolk og en drukkenbolt uden overblik og gennemslagskraft. Selvom Maximilian har arvet forkærligheden for overdådighed er han faderens diametrale modsætning i vilje og retning. Maximilian ved udmærket, hvad han ønsker - at maksimere sit dynastis politiske magt og prestige - og er utrætteligt ambitiøs og forbløffende udspekuleret i sin bestræbelse på at nå det. Selvom hans taktiske evner ikke er formidable, hans viden om forvaltning så godt som ikke-eksisterende og at hans overmod ofte tager over, har han ved at omgive sig de rigtige mennesker og se på de store linjer formået at lede Bacchien ind i en opgangstid og forstørre sin slægts i forvejen fænomenale rigdom og politiske indflydelse betragteligt. Hans familie er enorm og spækket med store begavelser af enhver art, der behændigt er i stand til at styre de taktiske detaljer, administrere kongeriget og influere kongens opmærksomhed, men formelt udspiller alt sig med rituel præcision med Maximilian som midtpunkt. Kun få har sagt den bydende, dominerende konge åbent imod og beholdt bare skyggen af politisk indflydelse. Selvom han er pralende, selvhøjtidelig, dominerende og tilbøjelig til at behandle de fleste af lavere social status som enten tjenestefolk eller husdyr, har de fleste af hans familiemedlemmer svært ved ikke at holde af den buldrende, opblæste og karismatiske patriark.
==Vigtige medlemmer af Wittelsbach-slægten==
* Kronprins Wilhelm Emanuel, Hertug af Oranienburg:
Han er Maximilians ældste søn og arving. Han er på mange områder sin faders modstykke. Hvor kongen er bydende, ekstravagant og gennemtrængende, er kronprinsen afdæmpet, beleven og betænksom. Han er berømt for sin store kærlighed til lærdom, kunst og litteratur, har studeret ved kontinentets største universiteter og fører lange korrespondancer med berømte filosoffer, litterater og professorer. Kronprinsen er kendt for at opdrætte Imperiets fineste falke, hunde og heste, og hans bøger regnes for de mest lærde på dette felt. Med roligt overblik leder han behændigt fraktionen bestående af kongens sønner og døtre ved hoffet i Heidelberg.
* Arveprins Albrecht den Yngre, Hertug af Gauss:
Han er kongens næstældste søn, en hæderkronet feltherre og en galant og berømt ridder. Han er en elegant, tiltalende og er kendt som enhver festlig lejligheds strålende hjerte og sjæl. Han er politisk begavet og agerer adræt sin storebrors højre hånd, hvis der opstår interessekonflikter med resten af husets medlemmer.
* Prinsesse Alexandra, Hertuginde af Hohenschönhausen: 
Hun er kongens ældste datter og gift med den magtfulde hertug af Hohenschönhausen. Hun er Bacchiens fremmeste diplomat, chefforhandler og indtagende, charmerende ansigt udadtil på den internationale politiske scene. Hendes indsmigrende væsen, utrættelige diskussionslyst og fejlfri beherskelse af fem sprog gør hende til en populær og uomgængelig gæst i de byer, lande og provinser, hun pendulerer mellem: fra Kislev til Magritte, fra Iskandar til Val Paix, fra Middenheim til Minrathous og fra Altdorf til La Fenice. Hun er indehaver af det magiske dværge-smedede skib Terpsichore og ledsages af en klike af magtfulde magikere i kongens sold.
* Prins Thorwald, Markgreve af Artlenburg:
Han er en hædrede ridder og imposante kraftkarl, samt kongens mellemste søn og blandt hans fremmeste repræsentanter og godsforvaltere i Bacchien, hvor han rejser land og rige rundt for at stadfæste sin faders autoritet og tilstedeværelse blandt aristokrater, borgere og bønder. Han er desuden en følsom og stilistisk dristig digter og poet, der som få formår at indfange livets eksistentielle vilkår, naturens sublime væsen og samtidens skelsættende skillelinjer.
* Tvillingerne prins Reinhard og prins Siegfried, landgrever af Frauenberg hhv. Gandersheim:
De er kongens yngste sønner og enkeltvis blandt de fineste, dygtigste og mest formidable riddere huset Wittelsbach har frembragt og tilsammen det stof legender er gjort af - især når disse legender nedfældes af den hær af forfattere, trubadurer og malere, kong Maximilian har sat til at ledsage de to blændende unge aristokrater og forevige deres bedrifter i det bedst mulige lys. De to brødres pragtfulde bedrifter, storslåede rivalisering, store charme og virtuose sans for teatralsk dramatik har gjort dem til næsten eventyrlige skikkelser i Imperiet generelt og Bacchien specielt. 
* Prinsesse Helena:
Hun er kongens yngste barn og datter og er blandt de mest eftertragtede kvinder i hele den Gamle Verden. Fra barnsben er hun (og ikke mindst hendes omdømme) med minutiøs omhu, grundighed og dygtighed blevet opdraget og kultiveret til indbegrebet af aristokratisk kvindelig perfektion. Hun er henrivende smuk, fortryllende indtagende, efter sigende voldsomt politisk og kunstnerisk begavet og omhyggeligt skolet i adelig samtale, etikette og ceremoni til en grad uset dette plan. Centrale iagttagere er endda begyndt at kalde hende den nye Emmanuelle von Leibniz eller Josephine von Württemberg. Det rygtes, at hendes fader knap nok vil være tilfreds, hvis hun ægter en konge eller kejser. 
* Prins Albrecht den Ældre, hertug af Weingarten:
Han er Maximilians ældste bror og er som rigets kansler blandt de mest magtfulde og indflydelsesrige medlemmer af dynastiet. Som sin storebror er han bydende, selvsmagende og storladen med en udpræget kærlighed til svulstig opera og fine vine, men kombinerer det med en flammende karisma og en enorm politisk dygtighed, erfaring og opfindsomhed.
* Enkekejserinde Augusta:
Hun er kongens storesøster, kejser Luitpold 2.’s enke og kejser Karl 6.’s moder.
* Hertuginde Amanda af Saxe-Gotha-Babenberg:
Hun er kongens søster, en formidabel furie og en diva uden sidestykke. Gennem tre årtiers ægteskab har hun med hård hånd domineret sin mand, den undseelige og tilbageholdende Karl Theodor, hertug af Saxe-Gotha-Babensberg, der lydigt føjer sin eksplosive ægtefælles mindste vink. 
* Horst den Høje, greve af Dietrichstein:
Han er på alt andet end papiret kongens halvbror og blandt hans nærmeste rådgivere. Der findes ikke en person i hele Bacchien, der er ikke ved, at Horst sande fader ikke var grev Conrad von Dietrichstein, men at han er barn af en affære mellem kong Albrecht 5. og grevens smukke og gerrige hustru Dorothea von Dietrichstein. 
* Primark Valerius af Jena:
Han er Maximilians farbror, der blev født som prins Sieghard von Wittelsbach. I seks årtier har han helliget sit liv religionen, tjent Sigmar og er i dag blandt de mægtigste, mest højtstående og indflydelsesrige prælater i hele Imperiet. Trods sin fænomenale spirituelle og gejstlige magt og vælde og jævnlige besøg på fremmede planer har han voldsomt svært ved ikke at holde sig distanceret fra sin families dagligdag og politiske bestræbelser og er kendt for at dukke op og blande sig i tide og utide.
* Prins Philipp Burhardt, greve af Edelsfeld:
Han er kong Maximilians farbror og blandt de mest hæderkronede riddere og feltherrer i Imperiet. Siden han som 17-årig blev slået til ridder af den legendariske Gottfried den Gudgivne i 227 5E har han deltaget i hundrede kavaleriangreb, sejret i talløse dueller, nedlagt flere monstre end der kan skrives sange om og være læremester for et dusin af den efterfølgende generations største talenter. For to år siden blev han kaldt tilbage fra sit otium som vinavler på slottet Edelsfeld for at ledsage og rådgive de unge prinser Reinhard og Siegfried. En opgave den gode (og en smule gnavne og gigtplagede) Philipp er grundlæggende misfornøjet med (og højlydt giver udtryk for) skønt han lejlighedsvis ikke kan lade være med at føle en vis stolthed for de to unge hedsporer og deres bedrifter.
== Historiske Medlemmer af Wittelsbach-slægten ==
*Kejser Maximillian d.10: Han var den første kejser fra Wittelsbach-slægten i den femte alder, og han regerede mellem 79 5E - 87 5E.
*Kejserinde Sofia d.3: Hun var den anden kejser fra Wittelsbach-slægten i den femte alder, og hun regerede mellem 87 5E - 108 5E.
*Kejser Karl d.4: Han var den tredje kejser fra Wittelsbach-slægten i den femte alder, og han regerede mellem 135 5E - 142 5E.
*Prins Ludwig "Sigmars Klinge": Han var grundlægger af dynastiet, en snu hærfører og har opnået en legendarisk ridder-status blandt Imperiets unge adelige, der drømmer om at blive stolte og kendte riddere.
==Andre medlemmer af Wittelsbach-slægten==
*Prins Lothar von und zu Wittelsbach: Han er grandnevø til Maximillian og medlem af den Kejserlige Inkvisition. Han er ridder af Panterens Orden og medlem af det notoriske Korps 152, der altid klarer jobbet.
*Manfred von Wittelsbach: Han var en hofmand ved det bacchiske hof, samt en stor kunst kender og antikvar. Han viste sig dog at være en kultist og tilbeder af en ældgammel gud, Malohin, men blev stoppet af den Kejserlige Inkvisition og lejesoldatkompagniet, The Fanged Moon. Hele affæren er blevet dækket op af Bacchiens Efterretningstjeneste og Manfreds forbindelse til kulten er ikke kendt af folket.
Category:Bacchien
Category:Den Gamle Verden
Category:Imperiet
Category:Adelshuse