DOS

DOS...kultaisia muistoja riittää kuppaisten shareware-tekeleiden pelaamisesta Anttilan kokoelma-CD:iltä, mutta nostalgia karisi tehokkaasti uudemman kirjastosurffailun jälkeen. Valtaosa toimintapeleistä imee ja rooli- sekä simulaatiotekeleet ovat useimmat huonosti vanhentuneita. Osoita-ja-klikkaat ovat sentään edelleen kovaa kamaa.
*3 Skulls of the Toltecs: Graafisesti jees mutta käyttöliittymältään, pulmiltaan ja ympäristöiltään kuiva länkkäriteemainen osoita-ja-klikkaa.
* Arcade Volleyball: Pilipalimaisuudessaankin ihan hupaisa vaikka totta kai pinnallinen Pong-väännös.
* Alley Cat: "Alas!" Veikeä hetken, mutta kyllästyminen iskee viimeistään sitten, kun eri ruudut on nähty. Eipä sillä mitään, sama ongelma kuin monessa vanhassa kolikkopelissä.
* Alter Ego: Mielenkiintoinen ja koukuttava, mutta hieman hiomaton ja estetiikaltaan olematon elämäsimulaattori. Jokseenkin hämmentävä ja epäuskottava jossain skenaarioissaan ainakin minun kuivan elämänkokemukseni pohjalta.
* Al-Qadim - The Genie's Curse: Kökkö Arabiateemainen toimintaroolipeli.
* Alien Incident: Mukiinmenevä vaikka käyttöliittymältään turhan karsittu osoita-ja-klikkaa. Sikana pimeitä alueita sisältävät taustataiteet näyttävät huonoilta, mutta eivät onneksi aiheuta pikselinmetsästystä. Sokkelo-osio vailla opastusmekaniikkoja kuitenkin hajotti naaman. Musat ovat hyviä mörkötyksiä, kyllä!
* Amnesia: Tavallista tekstipeliä koostumukseltaan mielenkiintoisempi mutta parserikäyttöliittymältään sika rajoittunut tekstiseikkailu.
* Ancient Domains of Mystery: Kakarana hinaamani rogue-tyylinen. Tavallaan siisti, mutta liian sattumanvarainen ja vaikea, kuten kaikki genrensä edustajat. Parempi kuin Nethack, muttei yhtä hauska.
* AUTS: Palikkamainen luolalentely. Uraa uurtava, mutta obsoliitti kiitos Wingsin ja muiden.
*Big Business: Humoristinen ja esteettisesti hauska mutta pelattavuudeltaan hämmentävä ja kämäinen bisnesmiessimulaattori.
*Big Red Adventure, The: Osoita-ja-klikkaa, joka on käyttöliittymältään hieman edeltäjäänsä Nippon Safessia parempi mutta silti huono. Ainakin tapahtumapaikkana toimiva juuri hajonnennut Neuvostoliitto on vähän nähty.
*Blood: Kauhuteemainen Build-FPS muita vastaavia tylsemmällä estetiikalla sekä vihollis- ja asevalikoimalla.
*Bureau 13: Mielenkiintoinen mutta käyttöliittymältään kömpelö ja hyvin hiomaton seikkailupeli, jossa valitaan Maniac Mansionin tapaan pari hahmoa laajemmasta katraasta ja ratkaistaan pulmia näiden erikoiskykyjen siivittämänä.
* Chewy - Esc from F5: Kaikin puolin keskinkertainen osoita-ja-klikkaa. Rasittavimmat puolet ovat tekstin ja ääninäyttelyn välillä valitseminen, rasistiset ihmissyöjäkarikatyyrit ja Breath of the Wild -tason loppu.
* Circuit's Edge: Cyberpunk-Lähi-Itä-teemassaan uniikki ensimmäisen persoonan seikkailuroolipeli, jonka pelattavuus on kuitenkin tylsää ympärimähkäänsä haahuilua ja vastaantulijoiden kanssa tyystin päätöntä dialogia käymistä.
* Cobra Mission: PC98-lernopelin (is there any other kind?) lokalisaatio. Kyseessä on tavallisen käyttäjäepäystävällinen ja etenemislogiikaltaan esoteerinen roolipeli sattumanvaraisilla taisteluilla, jota eivät edes piirretyt daisarit, etsiväpremissi ja omaperäinen taistelusysteemi onnistu pelastamaan. Viimeksi mainitussa vihulaisia klikkaillaan hyökkäyksillä tämän kroppaan, yrittäen etsiä arkoja paikkoja, pahiksen heittäyttyessä iholle tasaisin väliajoin. Taistelut ovatkin miltei viihdyttävämpiä kuin muu peli!
* Commander Keen - Invasion of the Vorticons: Eka episodi läpäisty. Useimpien PC-tasolikkien tapaan köyhä, mutta sisältää joitain hupaisia ideoita, kuten ekan episodin loppumätön.
*Companions of Xanth: "I'm Guybrush Threepwood and I'm a mighty pirate." Legendin lisenssiseikkailupeli, joka perustuu jonkinlaiseen fantsuperseilykirjasarjaan ja on siksi maailmaltaan ynnä pulmiltaan turhauttavan sattumanvarainen sekä tavallistakin lafkan peliä käyttäjäepäystävällisempi. Sentään huumori ja metailupremissi ovat ihan mielenkiintoisia.
* Commander Keen - Goodbye, Galaxy!: Graafisesti hieno mutta pelattavuudeltaan samaa sekundaa kuin ekat kolme episodia. Musat ovat ihan jees.
* Commander Keen - Aliens Ate My Babysitter!: Hmm, déjá vu. Samaa näyttävää mutta unettavan keskinkertaista kamaa kun episodit 4-5.
* Crime Fighter: Simulaattoritoiminta, jossa rymytään gangsterina(possena) ympäri kaupunkia ja tehdään rikoksia minipelien turvin. Kieliposkisuus tarkoittaa, ettei teema häiritse liikaa. Kakarana hinasin tätä aika lailla, nykyään se on turhankin pilipalikas omintakeisuudestaan huolimatta.
* Cruise for a Corpse: Osoita-ja-klikkaa, jossa aika kuluu etenemisen mukaan. Tämä tarkoittaa, että hahmot ja esineet vaihtuvat ympäriinsä, mikä on perseestä pienestä pelialueesta huolimatta. Todella siistit hahmodialogigraffat ovat myös hupaisassa ristiriidassa huomattavasti välttävämpien normigraffojen kanssa.
* Curse of Enchantia: Osoita-ja-klikkaa erittäin huonolla käyttöliittymällä, joka tarjoaa sekä esoteerisiä toimintaikoneita että vuorovaikutuspisteiden pimitystä. Lisäksi on kyseessä vielä "isekai"!
* Dangerous Dave in the Haunted Mansion: Peruskälyinen DOS-toimintapeli, sentään ihan hauskalla haulikonidlauslatausmekaniikalla ja cinemaattisilla kuolinanimaatioilla.
* Daughter of Serpents: Syystäkin omintakeisella eli huonolla käyttöliittymällä kustu Cthulhu-seikkailupeli Lähi-Itä- eli -kolonialismiteemalla.
* Day of the Tentacle: Suosikkini Lucasartsin seikkailupeleistä. Hahmot, estetiikka ja huumori on mahtavaa sekä puzzletkin suurimmaksi osaksi pääteltävissä. Aikamatkustusmekaniikka on hyvin siisti, vaikka menneisyysskenaario meneekin suurimmalta osalta ei-yhdysvaltalaisia osittain ohi ja sisältää muutenkin kritiikitöntä suhtautumista Founding Fuckersseihin. "I don't know! I don't wanna know!" (10/10)
* Deathbringer - The Sword of Abaddon: Esteettisesti hyvä toimintapeli, joka viihdyttää alkunäyttönsä verran. Itse pelin alkaessa naama hajoaa välittömästi hitauteen ja osumahavainnottomuuteen.
* Dig, The: Kaunis ja hyvin tehty, mutta aihepiiriltään minua epäkiihottava ongelmanratkaisuseikkailu. Vieraalla planeetalla yksin haahuilusta on saatu hyvin tunnelmallista, mutta solitaarisuusfiilistely tulee NPC-vuorovaikutusta kustannuksella. Pulmat ovat koko matkan potaskaa, juoni myös loppua kohti.
* Diggers: Lemmingsmäisellä eli huonolla käyttöliittymällä varustettu toimintapeli, jossa kaivellaan maata mineraaleja etsien ja vastustajaduunaritiimiä joko vältellen tai hakaten. Omintakeinen peli, mutta turhan kömpelö, eli paras puoli on sika hieno alkuteema!
* Dime City: Esteettisesti hyvä ja humoristinen gansterisimulaattori jonkinlaisella herutusmekaniikalla. Harvinaista kyllä on pelaamisen kuseva kielimuuri tällä kertaa saksalaista alkuperää!
* Discworld: Epälooginen, epäselvä ja epähauska. Osittain uskollinen lähdemateriaalille, siis.
* Doom: "What the hell is this?" Wolfenstein 3D:stä edelleen hyvin nokittava mutta jatko-osansa tähden melko obsoliitti räiskintä.
* Doom 2 - Hell on Earth: Varmaan edelleen paras sprite-pohjainen FPS, kiitos lukuisten vihollistyyppien, vihollisten keskenäisten nujakointi-mekaniikan ja parhaan aseen ikinä, eli kaksipiippuisen haulikon. Ruutusuunnittelu on kyllä paikoin turhan sekasortoista. Silti se viihdyttää enemmän kuin ekan osan rämestandardisuossa rämmintä, eli puristivesat ovat jälleen väärässä! (8/10)
* Down Under Dan: Hämärä Australiafiilistely ongelmanratkaisuseikkailu. Pulmat, huumori ja lukuisat kuolemat ovat kaikki melko hajottavia, mutta pelissä on silti mukavasti kökköä charmia. Voittamattomat tilanteet ovat kuitenkin anteeksiantamattomia.
* Dráscula - The Vampire Strikes Back: Osoita-ja-klikkaa välttävällä käyttöliittymällä ja pulmilla. Dialogissa ja ulkoasussa on kuitenkin kökköä hurmaavuutta, musat ovat passeleita ja lokalisaatio espanjasta englantiin on myös hyvällä tavalla amatöörimäinen. "What a shit of game is this in which the protagonist dies!"
* Duke Nukem: Kökkö Apogeen tasoloikka. Näitä riittää.
* Duke Nukem 2: Vähän vähemmän kökkö, mutta silti huono Apogeen tasoloikka.
* Duke Nukem 3D: Viihdyttävä ja hauska, vaikka yksinpeliruutujen taso on hyvin vaihtelevaa, varsinkin nelosepisodissa. Jotkin fanikartat ovat melkoisen hienoja. Duken huuleheittokin upposi ylä-asteaikoina, nykyään ei varmaankaan niinkään. (7/10)
* Dune: Omintakeinen muttei niinkää hyvä lisenssipeli, joka yhdistää ensimmäisen persoonan seikkailua ja strategiaa. Tarkoituksena on lennellä ympäri autioplaneettaa ja vuorovaikuttaa väen kanssa, että nämä keräävät resursseja ja ehkä myöhemmin sotivat. Pari ekaa tuntia ovat ainakin niin tylsää nysväystä, että kirjoihin tutustumaton ei ainakaan tätä jaksa.
* Ecstatica: Lukitetuilla kamerakulmilla ja tankkiohjauksella kirottu toimintaseikkailu, jossa valitettavasti kaikki muu on aika mainiota. Kauhupremissi ja väkivaltaisuus on hupaisassa ristiriidassa palloista koostuvien 3D-graffojen, persoonallisten huligaanivihollisten ja jopa tahallisen huumorin kanssa.
* Epic Pinball: Päättömillä pallofysiikoilla kustu flipperikokoelma valtaosin kuivalla pöytäsuunnittelulla.
* Eradicator: Sci-fi-teemainen Build-peli, joka eroaa muista lähinnä ensimmäisen ja kolmannen persoonan kanssa automaattisesti risteilevällä kameralla. Innovaation on lähinnä turha ja estetiikka sekä kenttäsuunnittelu mitäänsanomatonta.
* Eric the Unready: Lempparini Legendin seikkailupeleistä, kiitos hyvän huumorin, huvittavien biisien ja meneteltävien ongelmien. (7/10)
* Escape from Delirium: Osoita-ja-klikkaa, joka on hyvin amatöörimäinen, lievästi viihdyttävällä mutta enimmäkseen hajottavalla tavalla. Pelin sisäinen logiikka on olematonta, ongelmat unohdettavia ja monet sattumanvaraiset raadot, joihin päähenkilö heittää huonoja huulia, viimeistään vievät pelimotivaation.
*Eternam: Ihan mielenkiintoinen seikkailupeli, jossa haahuillaan kummallisessa fantasia-virtuaalitodellisuusmestassa sekä ensimmäisen persoonan haahuilua että tavanomaista osoita-ja-klikkaata sekoittaen. CD-versiossa ei kuitenkaan taaskaan ole mukana tekstitystä, jonka ansiosta se lensi automaattisesti seinään.
* Fable: Huumoriltaan ja logiikaltaan kälyinen osoita-ja-klikkaa, joka on sentään kauniin näköinen. Miinukset etenkin köyhästä lopusta. Ehkä kuitenkin parempi kuin Moloneuxin roolipelisarja.
* Flight of the Amazon Queen: Aikamoisesti Indiana Jones and the Fate of the Atlantiksesta lainaava eli hyvä osoita-ja-klikkaa, jossa hupaisasti metsästetään kristallipääkalloa. Hahmot ja pulmat ovat valtaosin hyviä mutta loppupuolen pakollinen temppeliosio loputtomine välikäytävineen on muuta peliä heikompi. Finaaliosio kuitenkin pyyhkii senkin kitkerän maun. (7/10)
* Freddy Pharkas - Frontier Pharmacist: Villin lännen teemaltaan muista Sierran seikkailupeleistä erottuva tekele, joka on pelattavuudeltaan ja ongelmanratkaisuiltaan kuitenkin tavallista kämäisempi. Lisäksi puheita ja tekstejä ei voi käyttää samanaikaisesti, mikä on hahmojen mongerrusaksenttien huomioiden jo aika sika käsittämätön ratkaisu. Ainakin tyyliin ainoana tietämäni peli, missä teet kemistimäisiä hommia, eli kemistinä runkkaisin, elleivät kemistit olisi yhtä obsoliitteja kuin villi länsi.
* Frederik Pohl's Gateway: Passeli scifiseikkailu, kiitos mainion tunnelman ja musiikkien. Pulmat ovat aika paksusuolipainotteisia ja pääpelialue turhan tyhjää täynnä. (5/10)
* Fuck Quest: Yllättäen ylen infantiili Sierran seikkailupeliparodia, joka on kaikessa amatöörimäisyydessäänkin pelattavuudeltaan esikuviaan parempi.
* Gate of Death: Lisenssiseikkailupeli tekijälafkan ehkä parhaimmilla estetiikoilla, mutta silti liian runkulla pelattavuudella. Lopetin pelaamisen jäätyäni seivissäni jumiin toisessa aikarajallisessa runkkukohdassa.
* Gateway II - Homeworld: Pelillisesti parempi, mutta tunnelmaltaan ynnä juoneltaan ykkösosaa köyhempi. Ihan viihdyttävä, etenkin jos eka osa iskee.
* Gladiator: Toimintaroolisimulaatiopeli, jossa muodostetaan oma taistelijaposse ja liikutetaan tätä puolivapaasti ympäri taisteluareenoista koostuvaa maailmaa. Uniikkiudestaan huolimatta hyvin pinnallinen ja hiomaton tekele, valitettavasti!
* Gobliiins: Hupaisa, erikoinen ja sopivan helppo osoita ja klikkaa. Päähenkilöiden henkisestä ja fyysisestä kärsimyksestä revitään kaikki huumoriarvo. (7/10)
* God of Thunder: DOS-toimintapeliksi yllättävänkin hyvä Zelda-väännös passelilla huumorilla. Valitettavasti Lolomaiset ongelmanratkaisukohdat, jotka joskus kakarana menivät vielä läpi, eivät enää aukea rapistuneille aivoilleni.
*Hare Raising Havoc: Roger Rabbit -peli, joka perustuu leffan aloittavaan piirrettypätkään. Pelattavuus on pinnallista ongelmanratkontaa näppäimistöohjaimin ja aikarajoin. Ainakin parempi kuin lisenssin toinen DOS-tekele, jota en kestänyt pariakymmentä sekuntia enempää.
* Heart of China: Graffoiltaan passeli seikkailupeli, jonka välttävä käyttöliittymä ja kolonialismiteema jättävät kylmäksi.
* Heretic: Doomia todella paljon muistuttava fantsu-FPS esikuvaansa kaikin puolin tylsemmillä vihollisilla, aseilla ja kentillä.
* Hexen: Kts. Heretic.
* Hidden Agenda: Simulaatiopeli, missä pelataan fiktiivisen Keski-Amerikan maan presidentillä ja laaditaan politiikkaa valtiolle. Maa on juuri syrjäyttänyt diktaattorin ja sen armeijassa on sekä vallankumouksellisia että konservatiivisia kapiaisia, joten vasemmistolaisen politiikan johtaminen ei välttämättä jopa johda automaattisesti Yhdysvaltalaisten masinoimaan vallankaappaukseen. Muutenkin on peli länsimaisuudestaan huolimatta jokseenkin tasapainoinen maailmankuvaltaan. Meno on hauskaa mutta käy nopeasti itseään toistavaksi, sillä pääosa pelistä kuluu eri osapuolien ehdotuksia kuunnellen ja ne joko hyväksyen tai ministerien lobbauksien mukaan rukaten. Onneksi lyhyt kesto tarkoittaa, että loppuun asti jaksaa. Oma vasemmistohäröilyni johti kahdesta vallankaappausyrityksestä hengistä selviämiseen ja jopa vaalien voittamiseen, eli vaikeusastekaan ei ole liian brutaali. Tämä siis vauhkoonnuttaa oikeistolaishörhöt varmasti vielä tehokkaammin kuin Horizon Zero Dawn! (6/10)
* Hitchiker's Guide to the Galaxy, The: Karmeaa paskaa. Peli on lähinnä tekijöiden loputonta kettuilua pelaajalle. Naurattaa yhtä paljon kuin lähdemateriaalinsa, eli ei.
* Homey D. Clown: Hämmentävä lisenssiseikkailupeli, jossa haahuillaan ympäriinsä mitäänsanomattoman näköistä kaupunkia ja otetaan henkisesti tai fyysisesti turpaan vastaantulijoilta.
* Hugo's House of Horrors: Köyhä ja kömpelö kopio Sierran seikkailupeleistä, sentään menettelevällä kauhukomediapremissillä.
* Hugo 2 - Whodunit?: Juoneltaan ja ympäristöiltään kuivempi ynnä pelattavuudeltaan yhtä kökkerö kuin edeltäjänsäkin.
* Hugo 3: Jungle of Doom: Samaa kamaa ja tasoa kuin edellisetkin osat, jälleen melko kuivalla skenaariolla.
* Humbug: Perusesoteerinen tekstiseikkailupeli, joka ei sentään liity Ebenezer Scroogeen vaan jonkun natiaisen pakkosukulaisvierailuhajontaan.
* Incredible Machine 2, The: Estetiikaltaan pirteä puzzleväkertelypeli. Käyttöliittymä saisi olla parempi ja fysiikat sekä pulmat eivät aina vakuuta. Editorin kanssa räveltäminen onkin hupaisinta.
* Igor - Objective Uikokahonia: Aika kökkö, mutta joitain hauskoja hahmoja ja hetkiä sisältävä ongelmanratkontaseikkailu. Sisältää onneksi suhteellisen lyhyen sokkelo-osion...joka pitää läpäistä ainakin kahdesti.
* Indiana Jones and the Fate of Atlantis: Hyvä, mutta hieman pirstaleinen ja leffaesikuviensa tavoin liikaa hölmöjä tropeja sisältävä seikkailu. Kolme eri reittiä on mielenkiintoinen ja tässä genressä melkoisen uniikki mekaniikka. (7/10)
* Jazz Jackrabbit: Musiltaan hyvä mutta kenttäsuunnittelultaan kammottava peli, jonka Sonicin ja juoksuräiskinnän sekoitus ei sekään ole toimivimmasta päästä.
* Jetpack: Tavallista parempi yhden ruudun toimintapuzzleilu, mutta ei silti pysäytä maailmoja. Kenttäeditori on hieno lisä.
* Jill of the Jungle: Epic Gamessin perinteisen välttävä tasohyppely, josta sentään vedin shareware-osion joskus natiaisena. BAD CHOICE! Ainakin tietysti jees siinä, että sukupuoliroolit on käännetty päälaelleen.
* Jones in the Fast Lane: Hupaisan kyyninen keskiluokkaantumissimulaattori. Moninpeli on toimivaa.
* Keen Dreams: Commander Keenejäkin köyhempi pilipalitasoloikka. Pääpahis on ainakin tyystin legitiimisti peruna.
* Kingdom O' Magic: Siistejä hahmoja, dialogia, mekaniikkoja ynnä infantiilin hupaisaa huumoria sisältävä hiirennapsuttelu. Tolkien-parodiana ei ehkä avaudu minulle täysin. Äkkikuolemat ovat nihkeitä, mutta joka paikassa voi seivata eikä jumiin voi jäädä. (6/10)
* King's Quest III - To Heir Is Human: Lähes kaikkien Sierran vanhojen parseripelien tavoin hyvin huono tekele.
* King's Quest VII - The Princeless Bride: Edellisiä osia paljon parempi, kiitos "Try again"-nappulan ja voittamattomien tilanteiden puuttumisen. Disneymäinen ulkoasu on siisti, mutta puzzlet eivät silti ole kovinkaan kaksisia.
* Knight of Xentar: Dragon Knight-sarjan kolmasosan enkkuversio, jonka lokalisaatio on kovin mielenkiintoinen. Puristien lohdutukseksi kääntäjänä on kuitenkin ollut poikkeuksellisesti itse alkuperäisen käsikirjoituksen tekijä. Pelattavuus on tavallista RPG-randommättöä, vaikka semi-automaattiset taistelut ja jotkin mekaniikat ovatkin omaperäisiä. Lernokohtaukset ovat hyvin piirrettyjä ja pelin huumori so bad it's good. Musavalikoimassa on joitain aika mielenkiintoisia biisejä. Yksi pelin siisteimmistä ominaisuuksista on se, että vikan pomon jälkeen voi maailmassa haahuilla vapaasti ja puhua joka iikalle, joilla on uutta dialogia, monta vuotta ennen Earthboundin vastaavaa elementtiä. (6/10)
*Kommando Rusinat: Hyvä Tomaattisodan sielunsisar, eli amatöörimäinen ja pinnallinen mutta myös hellyyttävä sekä hupaisa tasoloikkaräiskintä. 
* Last Eichhof - The: Koominen, mutta genrelle perinteisesti vatun vaikea räiskintäparodia. Etenkin sekopäinen äänimaailma tuo hymyn huulille. (5/10)
* Legend of Kyrandia: Käyttöliittymältään liian karsittu osoita-ja-klikkaa todella epäinspiroituneella fantasiamaailmalla.
* Leisure Suit Larry in the Land of the Lounge Lizards: Ihan passeli vanhan ajan parseripeli, lähinnä kiitos selkeän pelialueen, lyhyyden ja voittamattomien tilanteiden vähyyden. Herutus on köykäistä mutta niin kai on tarkoituskin.
* Leisure Suit Larry Goes Looking for Love (in Several Wrong Places): Kakkoslarry on epälooginen, vaikea ja anteeksiantamaton, mutta sentään digitaalisia muijia riittää.
* Leisure Suit Larry 3: Passionate Patti in Pursuit of the Pulsating Pectorals: Pelillisesti parseri-Larryistä parhain. Pulmat ovat vaihteeksi hieman penaalista, mutta lopullisesti tyrättyjä tilanteita on harvassa ja muijia paljon. Pelin sokkelo-osuuteenkin on (tavallaan) looginen ratkaisu.
* Leisure Suit Larry 5 - Passionate Patti Does a Little Undercover Work: Liian vähän herutusta ja liikaa myötähävettävää vakoilupelleilyä sisältävä tekele, jonka toistuvat kopiosuojauskohdat ovat harvinaisen hajottavia. Ei sisällä enää hupaisia kuolemia, joka on sinänsä hyvä, mutta pahentaa pelin muutenkin tylsää menoa. Sarjan uusi graffatyyli on tosin hyvä.
* Leisure Suit Larry 6 - Shape Up or Slip Out!: Ensimmäisen osan fiiliksiin palaava tapaus. Muijia ja päähenkilön kärsimistä riittää jälleen laajalti ja pulmat ovat hauskoja, vaikkeivät usein järin loogisia. Toisaalta mukana myös sarjankin standardeilla räikeää homo- ja transfobiaa, eli peruutettu.
* Leisure Suit Larry 7 - Love for Sail!: Sopiva finaali sarjalle, graafisesti ja pelillisesti Larryistä paras. Muijat ovat vielä aikaisempaa sarjakuvamaisempia, mikä on erinomaista. Meno on hauskaa ja parserin yhdistäminen hiiren naksutteluun on toimiva ratkaisu. Puzzleja vaivaa kyllä edelleen ajottainen absurdius, mutta niinhän Sierran peleissä tuppaa olemaan. (7/10)
* Lemmings: Kekseliäs mutta nopeasti loppuun palava, mikä on aika huono juttu pelin nähtyvyyden määrään nähden.
* Les Manley in - Lost in L.A.: Alla mainitun pelin jatko-osa, jossa edelleen Sierramainen eli kömpelö mutta nyt sentään hiirtä käyttävä seikkailupeli. Graffat sekoittavat pikselisettiä ja digitoituja ihmisiä varsin silmääriipivin tuloksin ja huumori on asennevammaista muttei silti hauskaa.
* Les Manley in - Search for the King: Sierran seikkailupeleistä sikana ammentava eli käyttöliittymältään köykäinen parseriseikkailu.
* Liero: Toimiva yhdistelmä Wormssia ja luolalentelyjä, muttei yllä kummankaan esikuvansa tasolle.
* Litil Divil: Piirrettymäiseltä estetiikaltaan ja huumoriltaan viihdyttävä tyrmänkaluamisväännös, jossa haahuillaan ympäriinsä ja suoritetaan erilaisia minipelejä. Toimintakohtaukset ovat hauskoja, mutta leijonanosan peliajasta vievään laahautumiseen pitkin homogeenisiä käytäviä kyllästyy nopsaan, etenkin kun kartasta näkyvät vain pelaajaa lähellä olevat alueet.
* Loom: Maailmaltaan mielenkiintoinen mutta pelattavuudeltaan tylsä ongelmanratkontapeli, jossa valtaosa pulmista koostuu taikasauvalla neljästä soinnusta koostuvien loitsujen räpläämisestä.
* Lure of the Temptress: Käyttöliittymältään jokseenkin kömpelö ja esteettisesti sekä premissiltään epäinspiroitunut fantasiaongelmanratkonta. Omintakeisina puolina ovat puolulaisjamppojen nakittaminen ja WRPG-tyyliin ympäriinsä samoilevat hahmot.
* Mad Paradox: Palikka-eroge-RPG, eli +--1. Sattumanvaraiset lernokohtaukset ajavat pelaamaan paskahkon pelin loppuun, mutta valitettavasti sankarimme ei ikinä saa kakkosstaralta ja kapsahtaa lopuksi tyhjästä repäistyyn canon-muijaan, mikä voipi hyvin ottaa asiantuntevaa aivoon.
* Mad TV: TV-kanavabisnesmanagerointipeli, jossa järjestelyt tehdään syystäkin uniikisti ravaamalla ympäriinsä toimistorakennusta ja räveltämällä erikseen eri osastoilla. Graffat ja herutustavoite ovat hyviä puolia.
* Mine Bombers: Mielenkiintoinen ylhäältä kuvattu taistelupeli neljälle pelaajalle. Pinnallinen mutta viihdyttävä. Yritin aikoinaan rekisteröidä tämän pelin ja lähetin 20 markkaa tekijöille, mutten koskaan saanut peliä. Can you see why I turned cynical!?
* Monkey Island 2 - LeChuck's Revenge: Edelleen hyvä sekä hauska mutta kaikin puolin rönsyilevämpi kuin edeltäjänsä. Loppu on myös erittäin meta, eli epätyydyttävä. (7/10)
* Mystic Towers: Isometrinen ongelmanratkonta, joka on kovin pitkä, vaikea ja tylsä. Päähahmopatu sentään on sexy motherfucker.
* NetHack: Huvittava, mutta ilman huijaamista tuskallinen, kuten genrelle sopii. Mörkötietosanakirjan lukeminen on viihdyttävää ja voittofokusoimaton haahuilu myös.
* Nippon Safes, Inc.: Pelattavuudeltaan huono osoita-ja-klikkaa, jossa esineiden kanssa vuorovaikuttaminen on tyystin mielivaltaista: tietyt toiminnat eivät toimi tiettyihin asioihin vailla mitään logiikkaa. Peli sijoittuu jonkinlaiseen Japaniväännökseen, joka ei kyllä muistuta esikuvaansa mitenkään. Sentään mukana on yksi r-vikainen rasistinen karikatyyri, jonka nimi on kaiken päälle Chun...eli näinkin varsin Wakka Thumbs Up -kamaa.
*Orion Burger: Esillepanoltaan todella hyvä osoita-ja-klikkaa mielenkiintoisella mutta paikoin turhauttavalla aikasilmukkamekaniikalla. Ongelmat ovat paikoin todella kryptisiä ja tekstityksen puute imee.
* Pinball Dreams: Hieman parempi kuin jatko-osansa eli aika keskinkertainen neljän pöydän kokoelma.
* Pinball Dreams II: Huonojen ja flegujen fysiikoiden pilaama neljän pöydän flipperikokoelma.
* Police Quest - In Pursuit of the Death Angel: Naurettavan epäjoustava ja fasistinen peli, joka heittää gemarit naamalla vaikka mistä. Lineaarisuudesta johtuen ei voittamattomia tilanteita onneksi ole hirveästi. Ajaminen on pelissä 90 asteen käännöksineen myös huvittavan karseaa.
*Pray for Death: Pelattavuudeltaan perushirveä Mortal Kombat -kopio esirenderoiduilla graffoilla.
* Princess Maker 2: Mainio kasvatussimulaattorin ja RPG:n yhdistelmä. Erilaisia pelitapoja ja loppuja riittää. Roolipelisamoiluosiot ovat kovin yksinkertaisia, mutta silti hauskoja. HYPEn oma kasvatusprojekti valitettavasti epäonnistui pahin ja aikaansai normon... (7/10)
* Psycho Pinball: Pöytäsuunnitteluilltaan ja fysiikoiltaan harvinaisen hyvä flipperipeli. Hyvän esillepanon kohokohtana toimii ruudun alalaidan digitaalinäyttö. (7/10)
* Quake: Teknisesti hieno mutta pelillisesti köyhä räiskintä. Kaksipiippuinen haulikkokaan ei ole enää järin kiihottava.
* Rally Sport: Lapsuusajan nimitys tälle pelille oli "Räähkäauto", kiitos sen ihastuttavan äänimaailman. Ihan hauska ja kökkö ajopeli mielenkiintoisella kamerakulmalla. (4/10)
* Redhook's Revenge: Piraattiteemainen lautapeli edutaintment-elementeillä. Ei niin hirveä kuin voisi luulla kiitos strategisten elementtien, mutta silti turhan hidasta settiä.
* Redneck Rampage: Typerää huumoria ja ihan siistejä ruutuja ynnä aseita sisältävä kaupallinen Build-väännös. Musiikkiratkaisu on myös mielenkiintoinen toimiessaan. Vihollisvarieteetti on tosin aika huono.
*Rex Nebular and the Cosmic Gender Bender: Space Questista melko paljon ammentava mutta silti menettelevä osoita-ja-klikkaa. Peli-into lopahtaa kuitenkin nopsaan kohdassa, jossa joudut seilaamaan monen eri alueen välillä autolla, joka pitää aina erikseen käynnistää ja pällistellä sen kulkemista määränpäähän ilman näytön ohitusmahdollista. Machomenosta pilaa tekevä huumori menettelee, mutta totta kai mukana on myös misogyniaa ynnä pariakin eri fobiaa.
* Rise of the Triad: Kenttäsuunnittelultaan mitäänsanomaton FPS, jossa lisäksi hajottavaa leijuvien tasanteiden kanssa kikkailua. Veripalttoo ja henkeään anelevien vihollisten tappamattomuudesta rankaiseminen oli liikaa jo teini-ikäiselleni itselleni, mutta väkivallan määrää voi onneksi säätää. Loputtomattomat normipanokset ovat siistein puoli.
* Rogue: Edelleen genressään melko hyvin säilynyt pioneeri, jonka luoma genre ei valitettavasti ole mikään liian hyvä.
* Sam & Max Hit the Road: "Don't even joke about it, city boy." Hupaisa, näyttävä ja ihanan surrealistinen taideteos, jonka ainoa heikkous on sen verrattainen lyhyys ja lineaarisuus verrattuna sisarpeli Day of the Tentacleen. (9/10)
* Scorched Earth: THE tykityspeli. Kattava kustomisaatio varsinkin repliikeissä ja lukuisat esineet ynnä aseet tekevät tästä erinomaisen moninpelin. Yksinpeli nyt ei hirveästi hetkauta. (7/10)
* Secret of Monkey Island, The: Paras piraattituote missään populaarikulttuurissa. Sympaattinen päähenkilö, koominen mutta seikkailullinen yleisvire, mahtava miekkailuminipeli, hoopo romanssisivujuoni ja hämmentävät mutta huvittavat pulmat, mukaan luettuna paras sellainen ikinä koskaan (laiturikohtaus), ovat pelin suurimpia vahvuuksia. Grafiikatkin ovat ikääntyneet hyvin. (9/10)
* Settlers: Graffoiltaan veikeä ja jokseenkin uraauurtava mutta nykyään sika nähty valtionrakentelusimulaatio.
* Shadow Warrior: Build-räiskintä, joka aseiltaan, vihollisiltaan ja kenttäsuunnittelultaan melko köyhän miehen Duke Nukem 3D. Menettelee silti kiitos huvittavan kauko-itä-sillisalaatti-teeman ja -musiikin.
*Shannara: Yksi Legendin lisenssiseikkailupeleistä. Hyvän ongelmanratkonnan lisäksi mukana on varsin rupuisia mutta helppoja taistelukohtauksia. Huonoin puoli onkin lisenssi, joka on aika sikä nähtyä Tolkien-johdannaista. (6/10)
* Shufflepuck Cafe: Normi-ilmakiekkoilua huonolla ensimmäisen persoonan kamerakulmalla. Vaihteleva vastustajavalikoima tuo mukaan sentään persoonallisuutta.
* Silverball: Epic Pinballia ehkä hieman parempi mutta vähäsisältöisempi sisarpeli.
* Sink or Swim: Omaperäinen toimintapelin ja Lemmingsin yhdistelmä. Vaikea ja kankea, mutta menettelee ainakin demon pituuden verran.
* SkyRoads: Viihdyttävä ja uniikki sci-fi-ajopeli. Valtaosa radoista on kyllä hajottavan hankalia. (7/10)
* Sleepwalker: Omintakeinen mutta hajottava saattamistehtävätasoloikka, jossa on vielä kälyisempi kenttäsuunnittelu kuin uudelleenlämmittelyversio Eek the Catissa!.
* Slicks 'n' Slide: Varsinkin moninpelinä hauska ylhäältä kuvattujen ajopelien vanha naama, joka on kuitenkin aika obsoliitti.
* Sopwith: Hupaisa ja yksinkertainen toimintalentely, jota jaksaa pelata kauemmin kuin odottaisi.
* Sopwith 2: Melko samaa kamaa kuin ykkönen. Pari lisämekaniikkaa ovat ihan hyviä ja musiikkisysteemi kornilla tavalla koominen; peli töksäyttää jokaisen rysäyksen kohdalla pääteemaa hivenen eteenpäin.
* Space Quest - The Sarien Encounter: Voittamattomia tilanteita, lukemattomia kuolemia, toimintaosio, jota ei voi ohittaa...huumori on sentään OK, mikään muu ei.
* Space Quest 6 - The Spinal Frontier: Kakarana pelailin tätä välillä kirjaston tietokoneella, joten muiden asiakkaiden seivien takia olen nähnyt pelistä aika sekalaisen valikoiman kohtia. Itse en päässyt juuri mihinkään, jo eka pulma jumitti minut. Lapsuustraumojen uudelleenkokemisesta jäi käteen aika peruskäly Sierratus, pulmat ovat usein huonoja ja pikselinmetsästystä on sikana. Sentään tekele on sen verran uusi, ettei jumiinjääntiä ole.
* Spellcasting 101 - Sorcerers Get All the Girls: Epähauska fantsuhuumoriseikkailupeli, joka koostuu pääasiassa päättömästä kampuksella haahuilusta, luennoille osallistumisesta ja bilettämisestä. Avoimuus on sinänsä mielenkiintoista, mutta genreen sinänsä huonosti istuvaa: pulmien rankaiseminen ei avaudu, kun et edes tiedä, mitä sinun pitäisi tehdä!
* Street Fighting Man: Kämäisyydessään surkuhupaisa isometrinen mätkintä, jossa ei juuri minkäänlaista liikelistaa tai vaihtelua.
* Strife: Doom-johdannainen roolipelielementeillä eli lähinnä kamanhakemisnakeilla ja pinnallisella dialogisysteemillä. Tavallista roolipeliä pienemmät ja monipuolisemmat ympäristöt eivät tee puolipäättömästä haahuilusta sen nautittavampaa.
* Stunts: Peruspelattavuudeltaan varsin palikkamainen mutta kenttäeditorinsa ansiosta ainakin radoiltaan mielenkiintoinen ajopeli.
* Sword of the Samurai: Aika omintakeinen mutta hyvin paljon itseään toistava samuraisimulointi, jossa joko kykitään omassa linnassa armeijaa rakentaen tai haahuillaan ympäriinsä ja taotaan yksinkertaisia toimintakohtauksia.
* System Shock: Varsin uraauurtava FPS ongelmanratkaisuineen, esinemekaniikkoineen ja juonielementteineen. Valitettavasti itse käyttöliittymä ja pelattavuus ovat aika sika kömpelöä ynnä hiomatonta settiä ja kenttäsuunnittelu sekavaa, ehkä kiitos silmiäriipivien graffojen.
* Tapan Kaikki 3: "O!" Infantiili ja yksinkertainen ylhäältä kuvattu toimintapeli, sentään kenttämuokkauksella.
* Teen Agent: Vaatimattomista lähtökohdistaan huolimatta onnistunut vaikkei mitenkään mullistava seikkailupeli. Juoni on tarpeeksi kieli poskessa tehty näennäisagenttijuttu ja musat ovat hyviä. (6/10)
* Terminal Velocity: Shareware läpäisty. Aikanaan siistin, nykyään kovin arkaaisen näköinen avaruusräiskintä. Mukavan suoraviivainen verrattuna moniin muihin genren edustajiin.
*Tequila & Boom-Boom: Erinomaisen näköinen lännenpiirretty-osoita-ja-klikkaa. Valitettavasti budjetti näyttää uponneen kokonaan ulkoasuun, sillä pelisuunnittelu- ja ohjelmointipuoli on alphamaista settiä huonoine käyttöliittymine ja lukuisine bugeineen. Tästä siis jopa kattoo mieluummin läpipeluun kuin sitä itse yrittää.
*Three Sisters' Story: "Shit. I'm the biggest hypocrite that ever lived!" Jopa lokalisoitu PC98-käännös-eroge. Juonen lähtökohta on ihan mielenkiintoinen, mutta pelattavuus on mielikuvituksetonta valikkoverbien loputonta viljelyä.
*Time Commando: Kökkö mätkintäpeli esirenderoiduilla taustoilla ja rumilla 3D-graffoilla. Aikamatkustusteema tarjoaa sentään paljon vaihtelua ympäristöissä ja vihollisissa.
*Time Paradox: Osoita-ja-klikkaa vaikeasti bongattavilla kulkureiteillä ja esineillä sekä hajottavan hitaalla hahmon liikkumisnopeudella. Musat ovat sentään jees ja ääninäyttely hupaisan amatöörimäistä
*Time Slaughter: Kämäinen tappelupeli. Pelattavuus on tyystin tavanomaista, mutta kökön ala-asteelainen läträysmeininki paikoin huvittaa noloudestaan huolimatta ja johtuen.
*Tom & Jerry - Yankee Doodle's CAT-astrophe: Legendaariseen lyhytpiirrettyyn pohjautuva toimintapeli, jossa nahistellaan Jerryllä pisteistä Thomasta vastaan pienellä pelialueella muutaman eri taisteluvälineen turvin. Minulla kesti noin 25 vuotta selvittää, että toimintanappina toimii 0. O!
* Tomaattisota: Smash Bros, eat your heart out. Kökkö, mutta hauska tasoloikkamättöpeli.
* Toonstruck: "Fluffy Fluffy Bun Bun!?" Roger Rabbit -tyylisellä ulkoasultaan erinomainen osoita-ja-klikkaa, jonka pelattavuus on aikamoisesti Sam 'n' Maxin inspiroimaa. Hyvässä seurassa siis liikutaan, mutta turhan monet pikselinmetsästykset ja rasittavat kikkailupuzzlet rokottavat nautintoa. Finaali on myös aika epätyydyttävä johtuen tekijöiden resurssien loppumisesta, eikä pääpahiksena valitettavasti kameoi Bob Hoskins. (6/10)
* Torin's Passage: King's Quest VII:ta muistuttava eli graffloiltaan mainio mutta pelattavuudeltaan välttävä fantsuosoittamisklikkailu. Naamani hajosi avoimeen sokkelokohtaan, jossa laahaudutaan aivottomasti ja hitaasti pitkin mutkittelevia maanpätkiä.
* Triplane Turmoil: Toimiva, mutta väärillä tavoilla vaikea varakkaan miehen Sopwith.
*Wacky Wheels: Super Mario Kart -kopio eli välttävyyttä.
*Warcraft II - Tides of Darkness: Pelattavuudeltaan nähty RTS sentään humoristisella ääninäyttelyllä.
*Warriors: Graffoiltaan huono ja pelattavuudeltaan surkea 2.5D tappelupeli.
*Weird Dreams: Perushuono DOS-toimintahyppely, jossa sentään hupaisan happoisat ympäristöt.
* Wings: Erinomainen luolalentely. Sisältöä ja kustomisaatiota on valtavasti, joten jopa yksinpelistä voi saada melko viihdyttävää settiä. (8/10)
* Wolfenstein 3D: Geneerinen ja arkaainen, mutta vihollisten semisiansaksa huvittaa edelleen. Ja Aatu.
* Worms: Tykittelygenren mullistaja on jo jäänyt jatko-osiensa varjoon. Olisi ollut aikoinaan hyvin hauska moninpelinä, elleivät vastustajani olisi olleet ala-asterunkkavereitani.
*Xenophage: Huvittavan hirvittävä sci-fi-tappelupeli, joka viihdytti eniten kaatumalla kesken Hypen turnausmatsin.
* ZakMcKracken and the Alien Mindbenders: Maniac Manssionia muistuttava eli kömpelö ja käyttäjäepäystävällinen osoita-ja-klikkaa, jossa ei myöskään mitään Kilipääkartanon omintakeisia mekaniikkoja.
*Zeddas: Servants of Sheol: Sieluariipivän hidas ja käyttöliittymältään sekä pulmiltaan myös kökkö ensimmäisen persoonan seikkailupeli, totta kai ilman tekstitystä!
* ZZT: Aika pilipali ASCII-toimintapeli, mutta kenttäeditorinsa ansiosta potentiaalisesti hyvinkin siisti.