Asterius 3. (Storteogonist)

Asterius 3. (Geheimnisnacht 197 – 30. Aestus 255 5E), født Tankred Gryphius, var storteogonist af den teutoniske sigmaritisme i 19 år fra 236 5E til sin død. Asterius var tredje barn af en antikvar i Regensburg og udmærkede sig allerede i en meget ung alder ved sin usædvanlige begavelse, enorme abstraktionsniveau og uhyrlige magiske evner. Som 21-årig blev han færdiguddannet i teologi ved Regensburg Universitet og ordineret som præst på baggrund af en revolutionerende afhandling om immanent sigmarittisk poetisk praksis, der vakte opmærksomhed og interesse hos magtfulde prælater som primark Berengarius af Averheim, højkapitular Gaius af Østen og ærkeprimark Galatea af Nuln. I 220 blev han ærkediakon i Meissen, i 224 biskop af Baden og i 229 primark af Regensburg. Ved konklaven i 236 - kun 39 år gammel - præsenterede han en så stringent, intelligent og teologisk bevægende argumentation, at han næsten enstemmigt blev valgt til storteogonist. Med energi og jernvilje skabte han orden i tidens pågående diskussioner om kanoniske og apokryfe skrifter, reorganiserede kirkens centrale organisation, styrkede den praktiske tilstedeværelse i konkrete, nære samfund og igangsatte en vældig aktivitet inden for kommunitaristisk teori og praksis kendt som den asterianske vending. Asterius var i sin gerning interesseret i at sprede erkendelse gennem konkret aktivering af det solidariske sigmarittiske fællesskab og storpolitiske spørgsmål var for ham meget fjerntliggende. Han døde som 58-årig efter 2 års delvis isolation for at skrive, hvad der skulle blive hans magnum opus.
Category:Storteogonist
Category:Teutonsk sigmaritisme
Category:Regensburg
Category:Religiøs