Muut

Tänne heitän kaikki Switchiä seuranneiden alustojen pelit, koska niillä taottuja tekeleitä ei varmaankaan tule tarpeeksi jokaiselle oman sivun väkertämiseksi.
*Astro's Playroom: Ohjainhilavitkutteluineen ja pelituotesijoitteluineen hyvällä tavalla Nintendolandin mieleen tuova 3D-tasoloikka, joka on valitettavasti 3D-tasoloikka.
*Carto: Lutuinen ja uniikki ongelmanratkaisupeli, jossa muokataan elintilaa ja ratkaistaan pulmia kartanpalasia toisiinsa yhdistelemällä. Muutaman tunnin kestosta huolimatta on puolessavälissä lievää toistoa, mutta loppupuolella vaikeusastekäyrä nousee ihanteellisesti ja kliimaksi on muun pelin tavoin omintakeinen. Huumori on puujalkamaista mutta silti paikoitellen jopa hauskaa. (8/10)
*Dunk Lords: Ruma 2 vs 2 -koripallotus, jonka esinemekaniikat tekevät muutenkin hiomattomasta pelattavuudesta aika sika sillisalaattia. Let's lynch the Dunk Lords, man!
*Grim Fandango Remastered: "Union! Union! Union!! Union!! UNION!!!" Tuonpuoleiseen teemaansa sopivasti Athena pulmanratkontapeli, jossa etenki konsolilla pelattaessa huono käyttöliittymä ja turhan monta hanurista vedettyä pulmaa. Huumori, hahmot, musat, meksikolaismytologia, film noir -meininki ja etenkin pelimaailmassa hyvin harvinaiset avoimen vasemmistolaiset elementit ovat plussaa, mutta ei tätä kannata kokea ilman hiirtä ja läppäriä. 
*Halo Infinite: Esteettisesti yhtä kuiva kuin kaikki muutkin sarjan osat ja mekaanisesti edelleen hajottava, mutta viimein lokaalia moninpeliä jaksaa jopa pelata kiitos bottien lisäyksen. Heterogeeninen asevalikoima on hyvä, mutta monipuolisuus näkyy myös turhan monessa enimmäkseen harmittomassa paukuttimessa.
*Hotshot Racing: Graffoiltaan jopa omintakeisella tavalla retro indie-rallipeli, jonka pelattavuus on kuitenkin tuskallisen välttävää.
*Hot Wheels Unleashed: Leluteemaltaan hauska mutta pelattavuudeltaan ja ratasuunnittelultaan laimea autoilu.
*Lemnis Gate: Aikasilmukkaidealtaan nerokas FPS melko monipuolisella pelimuotovalikoimalla, passelilla hahmovalikoimalla sekä onneksi saman TV:n moninpelillä! (8/10)
*Neuro Voider: Kaikin puolin tusinamainen ja persoonaton indieräiskintä.
*Night in the Woods: Pelattavuudeltaan hitaasta haahuilusta, tylsästä tasoloikasta ja piliminipeleistä koostuva indieöinti, jonka omintakeinen arkista syrjäytymistä käsittelevä juonikin sortuu itsetarkoitukselliseksi häröilyperseilyksi. Taas yksi epäansaittu kulttimaine, kaiken kaikkiaan. Musat ovat sentään hyviä.
*Space Jam: A New Legacy - The Game: Olettamaani paljon parempi eli keskinkertainen mätkintä, jonka koripallomekaniikka on ihan hauska vaikkei kovinkaan tehokas pelillisesti.
*Streets of Rage 4: Perushyvää mutta myös turhan peruspelattavuutta sisältävä mätkintä. Uusia kiinnostavia mekaniikkoja ei löydy ja pomojen hätkähdättömyysliikkeet ovat hanurista. Se, että vain yksi hahmoista pystyy ravaamaan on sekin liian retroa. Silti varmaankin paras mätkintä sitten Guardian Herossin. (7/10)
*River City Girls: Double Dragonin jälkeen tahraa Wayford Kunio-IP:n mainetta tässä River City Ransomia pelattavuudeltaan huomattavasti huonommassa sekä estetiikaltaan Scott Pilgrimmäisessä eli kamalassa mätkinnässä.
*Tumblestone: Köyhän miehen Magical Drop eli menettelevä versuspuzzle. Nelinpeli on ainoa parannus esikuvaan.
*Windjammers 2: Pelattavuudeltaan entisestään parantunut mutta estetiikaltaan taantunut jatko-osa, jossa kierrätetään turhan paljon matskua ykkösestä. Harmittavaa etenkin, että ykkösen paras biisi on tyyliin ainoa, jota ei ole remiksattu tässä osassa. Uudet hahmot menettelevät mutta uudet ruudut ovat hilavitkuttimineen siistein lisäys. (8/10, mutta Switch)