Капустинський Свято-Троїцький монастир (проект)

Капустинський Свято-Троїцький монастир - проект православного монастиря у селі Капустинці Яготинського району, який існує на стадії ідеї, можливість реалізації якої обговорюється представниками місцевої громади православих християн краю, козаків-українців, русинів Київщини і християн-степовиків Подніпров'я з діда-прадіда, нащадків козаків і посполитих Яготинської та інших сотень Переяславського та інших полків у складі Гетьманщини, Держави Війська Запорозького і Українського, а також Пирятинського та інших повітів у складі Полтавської, Чернігівської, Київської та інших українських, "малоросійських" губерній епохи Російської імперії, землі яких у 20 ст. увійшли до складу Українського народного господарства, в т.ч. у складі Країни Рад, Радянського союзного господарства, коли на теренах краю як і всієї України було зруйновано велику кількість православних обителей, храмів і монастирів, постраждали чи загинули велика кількість православних християн, козаків-українців, русинів Київщини і християн-степовиків Подніпров'я, Рідної України і Дідової Русі, людей Святої Троєщини з діда-прадіда.
Проект пов'язаний з поминанням простих українських радянських педагогів і довгожителів, свідків епохи, шанованих частиною родичів і співбесідників як угодники Божі Якова Капустинського і Антонія Шрамківського, а також їх родичів, друзів, земляків і співбесідників, православних християн і людей їх покоління і людей, які їм небайдужі, що жили і працювали на теренах села Капустинці, Шрамківка і інших сіл колишнього Пирятинського повіту Полтавської губернії у складі Українського господарства у 20 сторіччі, в більшості нащадків простих козаків-українців, русинів Київщини і християн-степовиків Подніпров'я з теренів Яготинської сотні Переяславського полку Держави Війська Запорізького, а також в тій чи іншій мірі переселенців на Полтавщину з Чернігівщини, з того, краю де був осередок знаменитої Любецької шляхти себто християн старовинного руського містечка Любеч, пов'язаних своїм родством з угодником Божим преподобним Антонієм Печерським, засновником Київської Печерської Лаври, знаменитого монастиря у Святих Печерах Київських. 
Історія появи ідеї монастиря також пов'язана зі зруйнованим у 1929 році храмом на честь Архістратига Михаїла, у якому служив отец Григорій Білінський і який до сих пір належним чином не відбудований, а також з місцевим філіалом народної школи християн-степовиків Подніпров'я, Київської Академії Дивотворчості, як її називав київський козак, художник і філософ Федір Фрипулья, який функціонував на теренах краю у 20 ст. в т.ч. у формі місцевих закладів освіти, у створенні і розбудові яких приймали посильну участь десятки і сотні місцевих уродженців, які стали українськими радянськими педагогами, в т.ч. угодники Божі Яків Капустинський і Антон Шрамківський.
== Місце розташування ==
Ймовірне місце розташування - недалеко від Горянського кладовища, поряд зі старовинним козачим кладовищем, на якому ховали уродженців і жителів села з 17 сторіччя, поряд з могилами загиблих в часи голодомору, там де поряд зі своєю першою, коханою дружиною Марією і старшою дочкою Галиною похований угодник Божий Яків Капустинський, там де похована його друга дружина і мати його сина Василя Ганна Бурковська з Фарбованого, його богомільні батьки Павло Федотович Бублик і Єлизавета Андріївна Кужільна та багато інших його родичів, друзів і знайомих, земляків, колег, учнів і співбесідників, які теж так чи інакше будуть поминатися у монастирі у випадку реалізації проекту, так само як і останній священник, вчитель угодників Божих Якова і Антонія отець Григорій Білінський, так само як і інші уродженці, жителі і видатні та маловідомі люди села і краю, сіл колишнього Пирятинського повіту Полтавської губернії, охрещені у православ'я, у випадку можливості їх поминання і відсутності перепон згідно церковних канонів - Ігнатій Козуб, Іван Ігнатович Козуб, Сергій Ігнатович Козуб, Семен Данилович Добровольський, Борис Семенович Добровольський, Григорій Демидович Васенко, Феодосій Кузьмович Чаленко, Федір Пименович Перешивко, Федір Федорович Перешивко, Олександр Степанович Яровий та багато багато інших. Ті ж, кого неможливо поминати під час служби Божої згідно церковних канонів чи ікономії можуть поминатись добрими словами і справами, які сприяють розбудові обителі.
== Мови богослужіння ==
Ймовірні мови богослужіння у монастирі - українська і церковнослов'янська, служби будуть правитися обома мовами, з поваги з одного боку до тих святих і місцевих уродженців і жителів минулих сторіч, які шанували богослужіння церковнослов'янською, так і тих уродженців і жителів краю, які віддавали перевагу молитві, спілкуванню з богом рідною, народною, українською мовою, мовою древніх християн-степовиків Подніпров'я і русинів Київщини, козаків-українців і козаків-запорожців, як наприклад ті ж такі угодники Божі Яків Капустинський і Антоній Шрамківський, які будучи змалечку наставлені у Законі Божому отцем Григорієм Білінським, який служив церковнослов'янською мовою усе подальше життя зазвичай користувались рідною, розмовною українською, в своєму житті храми практично не відвідували, однак як і багато людей їх покоління, їх родичів і земляків щиро вважали (за словами Якова Капустинського), що "старі люди правду кажуть - є Бог на світі" і що "Бог усе знає і усіх бачить як облуплених" і отже розуміє усі мови, включаючи українську, що ніяк не заважало їм шанувати минувшину рідного краю в т.ч. богослужіння церковнослов'янською мовою.
За поминання дідів-прадідів вони теж не особливо переймалися, вірячи, як і багато людей їх оточення і виховання, що "Бог усіх помнить - у Бога всі живі", що ніяк не заважало їм угождати Богу своїм добродушієм і мирною творчістю і підтримувати різноманітні проекти цікаві і корисні для розвитку місцевої громади, в т.ч. для поминання дідів-прадідів, такі як напр. проект монастиря у Капустинцях.
== Підпорядкування ==
Православна обитель, заснована і створена для спасіння, утішення і поминання представників українського народу, народу православного і християнського, народу руського і козачого, народу, який дав світу багато Божих угодників, включаючи тих же таки українських радянських педагогів і довгожителів, блаженних дідів Якова і Антонія, розташований на теренах Рідної України і Старої, Святої, Дідової, Київської Русі і отже належить до сфери впливу Української Православної Церкви, підпорядковується Царю Небесному і Матері Божій, Церкві Христовій, а також поставленому Богом і Церквою настоятелеві, перебуває у канонічному спілкуванні з іншими православними обителями на Рідній Україні і Дідовій Русі, на Святій Троєщині на Подніпров'ї, на Святих Горах і у Святих Печерах Київських, а також в тій чи іншій мірі визнає опіку всіх православних патріархій Землі Піднебесної, Всесвіту Божого там де вона надається во славу Божу, на радість і во спасіння обителі і людям, з нею пов'язаним.
== Див. також ==
Рідна Україна, Дідова Русь, Свята Троєщина, Українська Церква