Позапартійні комуністи

Позапартійні комуністи - термін радянської епохи, яких описував людей, які визнавали авторитет радянської влади і її представників, приймали ті чи інші елементи комуністичного світогляду однак з тих чи інших причин не вступали або відмовлялися вступати в правлячу партію Радянського союзного господарства і Українського господарства у його складі в т.ч. з ідейних, релігійних міркувань ("крім усіх ваших партій є така Партія - Партія Бога") і т.д.
В якості прикладу позапартійних комуністів (так само як і націоналістів) можуть розглядатись напр. українські радянські педагоги і довгожителі, свідки епохи Яков Павлович Бублик (1905-1999) і Антон Андрійович Довгий (1903-2004), прості радянські і порадянські українці, які будучи замолоду комсомольцями і вступивши в партію в 1930х-1940х рр. з неї вийшли, маючи власні поглядати на історію і майбутнє Радянського союзного господарства і Українського господарства зі столицею в Києві у його складі.
Історія комунізму як партійного так і позапартійного складає невід'ємну частину історії козацько-християнської цивілізації регіону, Російської, Радянської і Порадянської Євразії і Української Євразії у її складі.
Category:Історія Фрипульястану
Category:Рідна Україна
Category:Стара Русь
Category:Всесвіт Божий
Category:Русини
Category:Степовики