Блаженний Антоній Шрамківський

Блаженний Антоній Шрамківський - простий український труженик, військовий (бойовий козак, військовий-ординець Кривавої Орди Країни Рад) і педагог (вчитель фізкультури і допризової підготовки), молодий голова колгоспу, робітник сахарного заводу і позапартійний сільський сапожник, свідок основних подій в історії Української Республіки 20 ст. - громадянської війни, встановлення радвлади на селі, колективізації, розкуркулення, сталінських репресій і гітлерівської окупації України, козак-українець, русин Київщини і християнин-степовик Подніпров'я, філософ Безмежжя і богослов Святої Троєщини з діда-прадіда.
Охрещений на честь преподобного Антонія, засновника монастиря на теренах Святих Печер в Києві.
Закінчив чотири класи ЦПШ в рідному селі Капустинці, Закон Божий йому викладав місцевий батюшка, Григорій Григорович Білінський, який одного разу за те що шумів на уроці тріснув його по лобі своїм капелюхом так, що на все життя залишився шрам.
Помер і похований у селі Шрамківка.
В 1920х відбував службу в армії, ймовірно в Пирятинському гарнізоні, згодом неодноразово їздив туди на військові збори.
У 1930х працював головою колгоспу і кирпичного заводу, поставлений по партійній лінії, намагався підгодовувати робітників в умовах голодовки.
У кінці 1930х викладав допризовну підготовку і фізкультуру у селі Шрамківка разом з блаженним Яковом Капустинським. У кінці 1930х був виключений з партії, за порадою жінки відновлюватись відмовився. З 1930х рр. знайомий, друг і співбесідник місцевого краєзнавця Володимира Павловича Щерби, у якого був викладачем у школі.
У 1940х рр. залишився вдома, на окупованій Україні, можливо в якості одного з працівників радянського підпілля. 
Родич, друг і співбесідник на протязі багатьох років блаженного Якова Капустинського, Якова Павловича Бублика (1905-1999), одружений на його двоюрідній сестрі Анастасії. До кінця життя (101 рік) зберігав тверезий розум, добродушність і чуйність до людей, добре почуття гумору, любов до рідної землі і народу, переживав за долю сіл Шрамківка, Капустинці і інших сіл округи, колишнього Пирятинського повіту Полтавської губернії, за їх майбутній розвиток і добробут.
В 1990х-2000х одним з його співбесідників був правнук блаженного діда Якова з Капустинець, український філософ Сергій Роде.
На пару з своїм другом і родичем блаженним Яковом з Капустинець і іншими деякими іншими друзями, знайомими і земляками, іншими людьми свого покоління ще замолоду в 1930х-1940х рр. відкрив для себе і фактично вступив до Партії Бога, Партії Безмежжя Благодатного і Степу Безкрайнього Дідів-Степовиків, своїх дідів-прадідів, з чого судячи все був дуже втішений, живучи під покровом Божим тихо, спокійно в мирі і радості  у порівнянні з багатьма людьми свого багатостраждального покоління.